Galeria Dionís Bennàssar, cinc contra cinc | Bonart\nGaleria Dionís Bennàssar, cinc contra cinc\nLa galeria Dionís Bennàssar, carrer Antoni Maura 11 de Pollença, presenta del 24 de març al 26 d’abril l’exposició col·lectiva Five vs Five, on participen cinc recents incorporacions d’artistes vinguts de la Península: Rubén Martín de Lucas, Javier Barco, Mònica Subidé, Jose Luis Ceña i Coque Bayón.\nRubén Martín de Lucas és un artista amb un esdevenir particular. Llicenciat com a Enginyer de Camins declina exercir l’enginyeria per dedicar-se completament a l’art. És també un dels fundadors del col·lectiu Boa Mistura, grup multidisciplinari amb arrels en l’art urbà amb qui ha treballat a Espanya, Mèxic, Panamà, Algèria, Noruega … El 2015 deixa el grup per centrar-se en la seva obra personal amb projectes com “el Llogaret Flotant”, “Stupid Borders”, “Landscapes From The Wild Side” o el recent i reeixit “el Jardí de Fukuoka”.\nJavier Vaixell va estudiar art a l’AEPE, a la AEDA i en l’acadèmia de El Taller del Prat de la capital. Va realitzar així mateix cursos específics sobre Paisatge del Natural. La seva obra, d’extensa iconografia paisatgística i guardonada en nombroses ocasions, parla per si mateixa sobre la llum en la naturalesa, la mirada selectiva de l’artista i la importància de l’expressió en la interpretació del paisatge.\nMònica Subidé va estudiar dibuix en el Centre d’Art Massana de Barcelona i la seva obra es bressola i ens parla de la delicadesa de les flors i els seus jardins, de la bellesa de l’ésser humà en els somnis, alhora de tenir una mirada crítica cap a aquest. Cada línia creada per l’artista prové d’una imaginació il·limitada, imatges i àmplies zones en blanc estableixen la distància entre un mut real i imaginari.\nJose Luis Ceña neix a Màlaga el 1982. Als 15 anys es trasllada a Madrid, ciutat on es llicencia en Arts Plàstiques per la Universitat Complutense. El 2001 és becat per la Reial Casa de la Moneda en les disciplines de Gravat i Disseny Gràfic. En la seva pintura ens trobem amb el desenvolupament d’una acció. Composicions obertes i siluetes que simbolitzen una cosa que està, va estar o va poder estar en un moment determinat en el lloc en el qual transcorre l’acció.\nJorge Bayón (Coque) neix a Lleó el 1972. Obté la llicenciatura i els cursos de doctorat a la Facultat de BBAA de Salamanca que alterna amb llargues temporades a Portugal. La seva pintura és honesta, sense trucs, sense artificis, observa les coses fins que semblin boniques, fins a fer-boniques. Sincer com un animal, utilitza la figuració com a excusa per compondre, per cridar-nos l’atenció sobre temes que li agraden, conscient que el soroll més eixordador és el silenci.\nA la imatge, obra de Coque Bayón.\nEtiquetes: Coque Bayón · Galeria Dionís Bennàssar · Javier Barco · José Luis Ceña · Mònica Subidé · Rubén Martin de Lucas


Míssils Kalibr i F-16: pluja de foc al cel de Síria\nCatorze països bombardegen diferents objectius, però no toquen les bases d'Al-Assad. La descoordinació suposa riscos afegits\nCRISTINA MAS Barcelona 08/10/2015 16:27\n651x366 El poble de Darat Azzah, prop d'Alep, després del bombardeig rus. FADI AL-HALABI / AFP El poble de Darat Azzah, prop d'Alep, després del bombardeig rus. FADI AL-HALABI / AFP\nEls míssils Kalibr: la nova arma de Putin\nEl president rus, Vladímir Putin, va fer dimecres tota una exhibició de força amb el llançament de míssils de llarg abast sobre Síria des del mar Caspi en suport a una ofensiva terrestre de les tropes lleials al règim de Baixar al-Assad a la ciutat de Hama. Segons Moscou, 26 míssils van recórrer 1.500 quilòmetres –passant per l'espai aeri de l'Iraq i l'Iran– i tots van impactar sobre els seus objectius, a les províncies de Raqaa, Idlib i Alep.\nEls míssils de creuer Kalibr-NK són relativament nous en l'arsenal sirià. Segons Jeremy Binnie, expert de seguretat d'IHS, és el primer cop que es fa públic el llançament d'aquests míssils. En declaracions a 'The Washington Post' explica que els objectius es podrien haver atacat des de dins de Síria o els vaixells russos al Mediterrani, i que l'elecció d'aquest armament només s'explica per la voluntat d'exhibir aquesta tecnologia.\n'The Washington Post' ha publicat aquest mapa del recorregut dels míssils russos.\nRússia bombardeja els rebels\nEncara que Putin assegura que l'objectiu dels seus atacs són les posicions de l'Estat Islàmic, el mapa dels bombardejos en territori sirià demostra que s'ha centrat principalment a apuntalar les forces de Baixar al-Assad allà on s'enfronten a grups rebels que amenacen el seu domini.\n249x249 Mapa dels atacs aeris russos sobre Síria. INSTITUTE FOR THE STUDY OF WAR Mapa dels atacs aeris russos sobre Síria. INSTITUTE FOR THE STUDY OF WAR\nMoscou diu que actua amb armes de precisió que eviten víctimes civils, però un informe publicat aquest dijous pel Centre de Documentació de Violacions de Síria documenta la mort de 40 civils en els atacs russos des del 30 de setembre. Entre les víctimes hi ha nou criatures i deu dones, totes de pobles de la perifèria de Homs, "es tracta de zones civils sense cap presència militar, ni de l'Estat Islàmic ni de cap grup rebel". L'informe inclou testimonis directes i dotzenes de vídeos i imatges dels atacs. Segons l'ONG de defensa dels drets humans els testimonis confirmen l'ús d'armament termobàric, "del qual és impossible fugir ni tan sols posant-se sota cobert".\nLa coalició dels Estats Units ataca l'Estat Islàmic, sense gaire èxit\nDes de l'inici dels bombardejos contra l'Estat Islàmic per la coalició liderada pels Estats Units, el periodista britànic Chris Woods documenta tots els atacs a Síria i l'Iraq en un blog. La coalició reconeix haver llançat més de 22.000 bombes i míssils entre tots dos països, i assegura haver mort uns 15.000 combatents de l'Estat Islàmic. Les víctimes civils serien entre 584 i 1.704.\nEn aquesta seqüència es pot seguir l'evolució dels atacs des de l'inici de la intervenció.\n540x293 Atacs de la coalició liderada pels Estats Units contra l'Estat Islàmic. DATBLADET INFORMATION Atacs de la coalició liderada pels Estats Units contra l'Estat Islàmic. DATBLADET INFORMATION\nNingú toca les bases militars del règim\nActualment, 15 països estan implicats en els bombardejos a Síria. Per la coalició hi ha els Estats Units, el Canadà, França, la Gran Bretanya, Holanda, Bèlgica, Dinamarca, Qatar, l'Aràbia Saudita, els Emirats Àrabs, Baharain i Jordània. El 30 de setembre van començar els atacs de Rússia. A banda, també Turquia i Israel protagonitzen raids aeris.\nCap d'aquests països, però, ha atacat la principal causa dels més de 300.000 morts en aquests quatre anys de guerra: l'aviació del règim de Baixar al-Assad, que bombardeja els barris rebels amb armament convencional, armes químiques i barrils explosius.\nDesconflicte: el perill d'un accident\nUn dels perills de les operacions a Síria és el risc d'un accident perquè els dispositius no estan coordinats. És el que en l'argot militar s'anomena 'deconflicting'. Responsables russos i nord-americans hi treballen aquests dies. Un pilot de l'OTAN ho explica a l'ARA: "En una operació aèria cal coordinar rutes d’entrada, rutes de sortida, altituds d’entrada, altituds de sortida, possibles zones calentes pel llançament d’armament, zones restringides per la presència coneguda d’artilleria antiaèria... Si això no es fa, no pot haver-hi avions abatuts, col·lisions entre aparells, ensurts, etc. A més, una operació com la que s’està produint a Síria necessita avions de reabastiment en vol, que funcionen com a benzineres de l’aire. Aquests avions se situen en òrbites preestablertes en una zona segura, no a les zones més calentes. Els caces bombarders van fins allà, punxen combustible i així guanyen autonomia de vol". L'operació es complica perquè hi intervenen diferents països: els caces nord-americans operen des de Turquia, i els francesos, des de Jordània, que també n'acull de Qatar i els Emirats. A més, els russos operen amb control aeri militar sirià, i la coalició, amb el sistema nord-americà. "No és difícil imaginar el trànsit aeri que s’acumularà a les zones properes als objectius que tots aquests països volen atacar", apunta el pilot.


L’Escola de Pastors de Catalunya comença la 12a edició amb canvi de seu\n24 Febrer, 2020 La borrufa\nDilluns 2 de març comença la 12a. edició de l’Escola de Pastors amb 16alumnes.\nAquesta any ens trasllademal poble d’Enviny! Encarem el 12è any consecutiu d’aquesta formació que pretén garantir el relleu generacional del sector primari. Ho fem en un entorn immillorable, a la rectoria d’Enviny! Novament, la il·lusió per un nou model d’agricultura i ramaderia ésel factor comú entre les persones que cursaran la formació\nL’Escola de Pastors de Catalunya pretén donar accés a l’ofici a persones joves i d’aquesta manera afavorir el relleu generacional, la qualitat de vida dels pagesos/es en actiu i acostar aquest ofici a persones que no venen de tradició pagesa. La seva estructura és de dosmesosde teoriai quatre mesos de pràctica en una explotació ramadera de Catalunya.\nUn altre model de pagesia\nL’Associació́Rurbans amb l’Escola de Pastors de Catalunya treballa la dinamització́del sector primari de muntanya i l’àmbit rural de Catalunya des de l’any 2009. Mitjançant una sèrie d’accions es pretén donar suport ales explotacions existents i visibilitzar una nova generació́de joves agricultors i ramaders que basen en l’agroecologia la seva manera d’entendre aquest ofici.\nEl perfil majoritari de les explotacions que participen com a mestres -tutores a l’Escola és: un negoci de base familiar, dirigit per persones joves, que treballin en extensiu i que produeixin en ecològic. Aquests,en la mesura del possible,han de fer transformació i/o venda directa del seu producte.\nEls resultats de l’Escola fins a dia d’avui\nTenint en compteque la inserció al món de la pagesia és lent, creiem que els resultats obtinguts fins a dia d’avui són un reflexa de la feina ben feta, d’una formació de qualitat i, sobre tot, d’una vocació i fortalesa per part de les persones que volen ser el relleu que aquest país necessita:\n% TREBALLEN AL SECTOR (projecte propi o per 3rs)55,3%\n% VOLEN ENCARA SER PAGESOS15,7%\n% NO CONTINUEN/NO TENIM INFORMACIO19,5%\nLloc: Enviny (Sort)\nData: a partir del 2de març de 2020\nTel: 973 620 977 | 609 055 020


Riudellots aprova realitzar un cens dels pisos ocupats del municipi - Diari de Girona\nLa mesura pretén prevenir i reforçar la vigilància en els immobles susceptibles d'aquesta pràctica\nclara julià 23.09.2020 | 23:38\nRiudellots aprova realitzar un cens dels pisos ocupats del municipi Diari de Girona\nL'Ajuntament de Riudellots ha aprovat la moció de Junts per Catalunya (JxCat) que preveu realitzar un cens dels pisos ocupats del municipi. La proposta ha obtingut el vistiplau gràcies a la majoria absoluta dels neoconvergents tot i que l'oposició (formada íntegrament per ERC) hi va votar en contra.\nLa iniciativa preveu crear un cens d'aquells immobles que estiguin ocupats il·legalment així com un protocol que «permeti diferenciar els ocupes que ho són per necessitat, com a conseqüència de problemes econòmics o socials, i els que ho són per altres motius desvinculats de necessitats socioeconòmiques», apunten des de JxCat.\nEl portaveu del grup, Xavier López, va puntualitzar que la mesura pretén «reforçar els serveis d'inspecció d'aquells immobles ocupats il·legalment o que siguin susceptibles de ser ocupats per tal de garantir el compliment de les normes d'habitabilitat».\nLópez va precisar que en les darreres setmanes s'han produït episodis d'ocupacions que han generat malestar entre alguns veïns del municipi. D'altra banda, també es crearà una secció dins el cos de vigilants municipals amb l'objectiu de «prevenir, controlar i fer un seguiment» dels immobles ocupats o susceptibles de ser-ho.\nEn el mateix ple, també es va aprovar una modificació pressupostària que preveu incrementar en 150.000 euros la partida per adquirir càmeres de lectura de matrícules, que inicialment era de 50.000 euros.\nSegons López, aquesta mesura forma part d'un conveni de col·laboració amb el departament d'Interior de la Generalitat per a reforçar la videovigilància segons el qual, s'instal·laran un total de 18 càmeres de lectura de matrícules. En aquest cas, els republicans es van abstenir en considerar que el projecte «presenta dubtes raonables de la seva eficàcia».\nDesarticulen una banda que traficava amb cocaïna camuflada en adob .\nLa nova Unitat de Curta Estada d'Urgències de l'Hospital de Blanes ha atès 114 pacients en dos mesos.\nTret de sortida a la commemoració dels 50 anys de la presa de Susqueda.


Exaltació al feixisme davant del monument a la Guàrdia de Ferro de Majadahonda - directa.cat\nExaltació al feixisme davant del monument a la Guàrdia de Ferro de Majadahonda\nLa població madrilenya acollirà també un acte d'Unitat Contra el Feixisme i el Racisme en rebuig al monument als feixistes romanesos morts durant la Guerra Civil Ion Mota i Vasile Marin\nEl monument a la Guàrdia de Ferro de Majadahonda / Arxiu\nJordi Navarro jordimadrit\nAdjacent amb el cementiri municipal de Majadahonda, una població benestant de Madrid, s’erigeix un monument en record a Ion Mota i Vasile Marin, dos legionaris feixistes de la Guàrdia de Ferro que van arribar des de Romania per combatre a les files del bàndol nacional contra la República espanyola i que van morir en combat el 13 de gener de 1937. El mausoleu va ser construït l’any 1970, i des d’aleshores cada inici d’any ha esdevingut un punt de trobada de la ultradreta per a celebrar un homenatge a aquests dos soldats “caiguts per Déu, Espanya i Romania”, tal com resa la placa commemorativa. Enguany l’homenatge es durà a terme el dissabte 9 de gener.\nA més, segons la publicitat que s’ha fet córrer per les xarxes socials, l’Hotel Majadahonda acollirà una conferència organitzada per la Fundació Professor Gheorghe Manu (un heroi militar romanès del segle XIX condecorat durant la guerra d’independència de Romania de l’Imperi otomà), en la qual participaran els cabdills de la Falange i d’Alianza Nacional, Manuel Andrino i Pedro Pablo Peña respectivament. Tots dos ultres van ser denunciats el 2014 per la fiscalia per “incitar a l’odi” durant la celebració del 12 d’octubre de 2013 a la plaça Sant Jordi de Barcelona. Aquell mateix any, Andrino va participar de l’assalt al Centre Blanquerna de Madrid durant la diada de l’Onze de setembre, motiu pel qual va ser encausat.\nEl mausoleu va ser construït l’any 1970, i des d’aleshores cada inici d’any ha esdevingut un punt de trobada de la ultradreta espanyola i europea\nA banda d’aquests ponents, el cartell de la conferència el completen Miguel Menéndez Piñar, nét de l’ultra franquista històric Blas Piñar; José Luis Jérez Riesco, advocat i president de l’associació “Amics de León Degrelle”, un oficial de les SS nazis de Bèlgica que es va exiliar a l’Espanya franquista un cop acabada la Segona Guerra Mundial; Marcel Petrisor, president de la Federació Romanesa d’Ex-Presos Polítics i Lluitadors contra el Comunisme; el capellà ortodox ultraconservador Marius Visovan; i Ciprian Voicila, un sociòleg romanès que ha destacat per la seva combativitat homòfoba. També s’espera l’arribada de delegats del partit neofeixista romanès Noua Dreapta, legataris de la Guàrdia de Ferro.\nLa retirada del monument, en l’aire\nEl passat mes de setembre, a iniciativa del grup municipal del PSOE, el ple de l’Ajuntament de Majadahonda va aprovar una moció per executar la “retirada o demolició” del monument feixista en compliment de l’article 15.1 de la llei 52/2007, coneguda com a Llei de la Memòria Històrica, amb els vots favorables de Ciutadans, Somos Majadahonda i IU, i l’abstenció del PP. La moció instava a actuar abans de finalitzar 2015.\nTanmateix, la situació legal del monument d’enaltiment als feixistes complica el marge de maniobra. Malgrat trobar-se al costat del cementiri municipal, el terreny on s’hi erigeix és privat, propietat de l’Associació per la Custòdia del Monument als Legionaris Romanesos caiguts a Majadahonda, qui ja va anunciar que prendria mesures legals per defensar la seva propietat.\nLa Guàrdia de Ferro i la mobilització antifeixista\nIon Mota i Vasile Marin van morir en la tercera batalla de la carretera de La Corunya l’any 1937. Els ultranacionalistes i antisemites Mota i Marin van ser dirigents de la Guàrdia de Ferro, una organització feixista i paramilitar romanesa fundada el 1927 per Corneliu Zelea Codreanu. La Guàrdia de Ferro va arribar al controlar el poder, tot i les disputes amb el dictador Ion Antonescu, entre el 1940 i el 1941 durant l’anomenat Estat Nacional Legionari.\nMajadahonda acollirà també un acte d’UCFR de rebuig al feixisme i al monument als feixistes romanesos morts durant la Guerra Civil Ion Mota i Vasile Marin\nPer altra banda, alhora que els grupuscles feixistes es reuniran aquest dissabte per homenatjar a Mota i Marin, Majadahonda acollirà un acte de signe totalment contrari: la presentació del nucli local del municipi d’Unitat Contra el Feixisme i el Racisme (UCFR) a Madrid. La iniciativa ha estat impulsada per Manel Barriere, veí de Majadahonda, qui explica per a la Directa que “UCFR Majadahoinda compta amb el suport de PSOE, IU, Podem i Somos Majadahonda. Al PP no li hem fet arribar cap informació, perquè han manat durant molts anys a Majadahonda amb majoria i mai no ha fet res per evitar aquest enaltiment feixista”. Segons Barriere, “l’objectiu és dur a terme una campanya sostinguda durant tot l’any per tal que el pròxim gener per fi no es celebri aquesta trobada feixista”. No obstant aquesta pretensió, des d’UCFR Majadahonda no obvien la dificultat per assolir aquest objectiu: “A Majadahonda hi ha certa impunitat davant aquest afer. És un lloc complicat, amb dos assassinats durant els darrers quinze anys, amb agressions a les festes del poble”.\nAlianza Nacional Creu de Ferro Guàrdia de Ferro Ion Mota La Falange Majadahonda Manuel Andrino Pedro Pablo Peña Ultradreta Vasile Marin\n« CiU va transferir una planta de tractament d’olis a un donant de CatDem després de perdre les eleccions de 2003\nSom Catalans, l’extrema dreta amb accent independentista »


Se celebra a Gandia la Primera Trobada Turisme Comunitat Valenciana: Territori Borja - À Punt\nSe celebra a Gandia la Primera Trobada Turisme Comunitat Valenciana: Territori Borja\nL’objectiu és promocionar l’oferta turística dels municipis que integren la ruta.\nEl secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer, en la presentació d'un receptari inspirat en els Borja, que forma part de la Ruta dels Borja.\nAquest diumenge, 30 d'octubre, té lloc a Gandia la Primera Trobada Turisme Comunitat Valenciana: Territori Borja, una trobada en la qual participaran els municipis que configuren la Ruta dels Borja i que coincideix amb la fira i festes del municipi de Gandia.\nLa trobada s’emmarca dins del conveni de col·laboració de Turisme Comunitat Valenciana amb l'Ajuntament de Gandia per a comercialitzar la Ruta dels Borja, i el seu objectiu és promocionar l'oferta turística dels municipis que integren la ruta.\nUna ruta que creix\nPrecisament aquesta passada setmana, el Consell ha autoritzat un conveni de col·laboració entre Turisme Comunitat Valenciana i l’Ajuntament de Xàtiva, també amb l’objectiu de potenciar i comercialitzar aquesta mateixa ruta turística.\nA aquest conveni s’ha destinat una partida de 80.000 euros, dels quals l’Ajuntament de Xàtiva podrà disposar per a impulsar la comercialització de productes turístics culturals basats en la família Borja.\nLa proposta inclou també una estratègia de promoció turística amb actuacions complementàries entre els municipis de Xàtiva i Gandia, amb la finalitat de consolidar la ruta turística pel denominat “Territori Borja”.\nla Costera la Safor


Amb certa calma - qüestions de llengua i societat: de març 2008\nAlgunes lliçons del Babylon - per a en Natxo, l'Eva i la Vanessa- entre d'altres\nL'estada al Babylon - Centre per a l'estudi de la societat multicultural, de la Universitat de Tilburg, s'acaba. Dimecres toca anar cap a Amsterdam per a l'SS18. És hora, per tant, d'anar traient lliçons.\nPrimera: cal anar amb compte amb la pàgina web. La seva no fa justícia al centre. No sabria dir per què, però la pàgina el fa aparèixer força més fràgil del que és. O potser és el nom, que me'l fa veure com si fos de fireta? i no ho és, en absolut. En el seu haver hi té feines encomiables, com l'estudi De andere talen van Nederland i Babylon aan de Noord-zee, on van retratar la realitat dels al·loglots del país -més del 50% a les escoles de les grans conurbacions! També el projecte de les ciutats multilingües, que ha analitzat la demolingüística de La Haia, Brussel·les, Madrid i altres grans ciutats - per cert, voldrien fer-(s')ho amb Barcelona... En poques paraules, és un centre d'envergadura. N'hi ha prou de visitar les pàgines web de bibliografia dels seus membres -molta hi és de lliure accés- per a veure que, de feina, se n'hi fa.\nSegona: cal inserir-se en una estructura de publicació professionalitzada. A Babylon han sabut professionalitzar la realització i la difusió de l'obra. Publiquen totes les tesis i bona part dels estudis amb una editorial petita però eficient, Aksant. Alguns dels llibres que publiquen:\nMassimiliano Spotti. Developing Identities. Identity construction in multicultural primary classrooms in the Netherlands and Flanders\nJuliette Schaafsma. Ethnic diversity at work.Diversity attitudes and experiences in Dutch organisations\nChefena Hailemariam. Language and education in Eritrea. A case study of language diversity, policy and practice.\nJan Lucassen, Arie de Ruijter (red.). Nederland multicultureel en pluriform? Een aantal conceptuele studies.\nTercera: amb poques forces es pot anar molt enllà. El centre està abocat a la internacionalització en diversos sentits:\nPart del professorat és d'origen estranger\nBona part de la feina la fan directament en anglès\nNo sols treballen amb la divesitat en el neerlandès (Ton Vallen) o en les seves pròpies minories (com Ad Backus o Guus Extra); també estudien altres societats, com Eritrea, Tímor Est, Rússia Central...\nEls màsters els fan en anglès (com la majoria de les universitats del país, tot s'ha de dir)\nQuart: un ritme i un estil de treball europeu. A Babylon, els investigadors i el PAS comparteixen espais, es veuen i, per tant, poden intercanviar opinions. Quan hi són, i hi són sovint, comencen a les 9h, dinen tot treballant, i a les 5h ja són fora. Un exemple? Després d'una hora i mitja de seminari, em vénen i em diuen: "Ara dina tranquil·lament (un entrepà i un plàtan) i quedem d'aquí 15 minuts per fer la reunió." Això sí, la seva puntualitat no és germànica.\nDe tot se n'aprèn. I el Babylon té força a ensenyar.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 23:09 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEl dia 19 de març va morir l'escriptor flamenc Hugo Claus. Només el conec per referències, però per casualitat, poques hores abans de la seva mort me n'acabava de comprar un llibre -que ara ja és a Catalunya- per a l'estiu. Claus va optar per l'eutanàsia en saber que tenia Alzheimer.\nHi vaig tornar a pensar arran d'una entrevista amb el que potser és el filòsof flamenc més influent, Etienne Vermeersch, al Volkskrant, un dels diaris de prestigi d'Holanda. Vermeersch era amic de Claus, i sembla que li havia aconsellat la mort davant la malaltia: "Sense el seny, la vida no té sentit", diu al diari. No ho sé. La meva filla Mireia una vegada em va dir: "Quan siguis petit, jo et cuidaré." Tenia molt clar que el cicle de la vida comença petit i indefens, passa per la plenitud, i acaba, si acaba bé, quasi igual de petit i indefens. Ho sabia perquè li havíem explicat que la seva besàvia, l'àvia petitona, s'havia anat encongint. En tot cas, Vermeersch ha deixat dit que dues setmanes després que ell ja no pugui reconèixer els seus familiars vol que el facin traspassar. Una indicació objectiva, fàcil de verificar, que ajuda a esmorteir l'angoixa de qui ha de prendre la decisió de llevar-te la vida.\nL'entrevista és molt interessant des de molts punts de vista, també sociolingüístics. Segons Vermeersch, els flamencs estan culturalment allunyats dels fancòfons, la qual cosa no és cap sorpresa. Ell ho exemplifica amb el cas de la discussió de la llei d'eutanàsia a bèlgica. Els flamencs van seguir l'estela dels neerlandesos i van aconseguir fer aprovar una llei agosarada, però els metges fancòfons, seguint el parer dels seus col·legues del sud, s'hi oposaven. Certament, una llengua no és un (només) instrument de comunicació: és, també i molt, un medi pel qual circula la informació.\nVermeersch també opina que els flamencs no col·laboren prou amb els nerlandesos, amb qui comparteixen llengua. De fet, l'explosió de canals arreu -a la meva tele n'hi ha més d'un centenar- ha fet que ara a Flandes es miri menys la tele nerlandesa. I això de les cadenes ja sabe com va. Quanta, quanta força que té l'Estat per emmotllar la vida quotidiana de les persones...\nEm pregunto si aquesta orientació cultural diferenciada entre pobles d'un estat plurinacional com Bèlgica també es produeix entre Catalunya i l'Espanya castellana. Diria que sí, si més no, en relació amb alguns aspectes com ara el paper de la religió en la política. D'aquí plora el PP, per a entendre'ns. Ara bé, els catalans no tenim referents a fora. Desconnectats d'una França decadent, no hem sabut trobar un altre nord més atractiu com a referent sociocultural. Si no ens agraden prou els anglosaxons i d'Itàlia no se'n pot espera gaire, potser podrien ser-ho els Països Baixos i Escandinàvia?\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 23:19 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nCom que avui és dissabte, se suposa que toca una mica d'oxigen. Doncs un consell: mireu-vos aquest relat. Més enllà de la decoració que l'encapçala -salteu-vos-la si la trobeu sexista- llegiu-vos el text i us trencareu de riure. Ja em direu el què.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 11:54 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAl final era veritat. Aquesta tarda ha aparegut la pel·lícula Fitna, promoguda pel polític neerlandès Geert Wilder. Encara que el títol sigui el mateix que el del llibre de Gilles Kepel Fitna. Guerra al cor de l'islam, que Pagès eitor va publicar en català, l'objectiu de la pel·lícula és molt diferent del del llibre. Si les meves fonts no s'equivoquen, la paraula fitna implica conflicte i oposició entre musulmans. Això és el que Kepel creia veure, i amb bons ulls: un conflicte entre els partidaris de la visió integrista i els partidaris d'un islam capaç d'adaptar-se a la democràcia i els drets humans. Jo no he pogut accedir a la pàgina de la pel·lícula, però les televisions neerlandeses n'estan oferint fragment esfereïdors, en què es combinen sures d l'Alcorà que reclamen de terroritzar els enemics d'Al·là amb imatges d'atemptats, decapitacions, execucions, tot plegat amb rètols del tipus "Demà, als Països Baixos?" L'objectiu de Wilder és decantar l'opinió pública cap a la prohibició de l'Alcorà. Ja veurem si ho aconseguirà. En tot cas, les cares dels comentaristes fan témer reaccions poc agradables.\nPer contraposició, avui m'he entrevistat amb el Dr. Abderrahman El Aissati, especialista en amazic i estudis interculturals. Pel que ell m'explica, els amazics del Marroc estan aconseguint un progrés meteòric de les seves reivindicacions. No sols comencen a entrar a la televisió i l'escola. En aquests moments ja parlen obertament d'oficialitat, de dret de tria de llengua en ser atesos per l'administració, d'autonomia, i fins i tot posen obertament en qüestió l'arabitat del Marroc, insistint que es tracta d'un país amazic més o menys arabitzat per colons. Als Països Baixos, la seva situació és molt precària, sense ensenyament de la llengua tot i el seu important nombre, encara que estan muntant un canal de televisió. El Dr. El Aissati em parla molt bé de Catalunya, i té present, per exemple, que a Barcelona TV hi ha informatius en amazic. Caldria girar els ulls més sovint cap al sud. Però hi ha tants llocs cap a on mirar!\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 21:01 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nSembla mentida com enmig de les nevades sobreviuen flors\nprecioses. No em direu que aquesta espècies de lliri no ho és.\nDoncs ahir estava colgat per la neu, i avui tan fresc. I com aquesta, dotzenes.\nTilburg és una mica així. Un paisatge urbà suburbial amb una universitat petitona, i un centre de recerca en multilingüisme francament interessant. De moment hi he saludat/conegut en Guus Extra, en Sjaak Kroon, l'Ad Backus, en Ton Vallen... A banda de la Karin i la Carin, les dues secretàries.\nDiria que el món neerlandòfon és dels pocs que conec en què el terme sociolingüística s'usa gairebé com a casa nostra, en un sentit ampli que no exclou ni els lingüistes ni els antropòlegs ni els sociòlegs... Molts provenen de la dialectologia social, com Labov o Trudgill, perquè els problemes estàndard / dialecte aquí sí que són de debò. Aquí, un parlant de limburguès i un de flamenc occidental no s'enténen si amb diccionari. Que n'aprenguin, els blaveros! Mireu si les diferències són importants, que el govern ha reconegut el limburguès i les llengües baix saxones -amb A, malpensats- com a llengües regionals o minoritàries.\nL'ambient en aquests cercles està una mica una mica enfonsat. Els conflictes i les polèmiques sobre l'islam estan ensorrant la seva feina de reconeixement de les aportacions que els immigrants han fet a la cultura neerlandesa. Diuen que creix la por entre els uns i els altres, que es tanquen els límits intergrupals, que s'accentua la desconfiança. En, qualsevol Mehmet, està\ndeixant de ser en Mehmet, i cada vegada torna a ser només un turc. Per cert, en Guus Extra va publicar un llibre que es diu De taalen van de Nederland: les llengües dels Països Baixos. Dilluns els he d'explicar com estan les coses de llengua, polítiques i identitats a Catalunya. Aviam si els fa gràcia la noció de llengua pròpia...\nDies de fred i neu als Països Baixos. La Setmana Santa més freda dels darrers quaranta anys. Els canvis de temps em porten pel camí de l'amargura: en menys de mitja hora passem de la neu i el torb al sol lluent. I jo, mentrestant, visitant Tilburg i s'Hertogenbosch.\nLa primera ciutat és la seu de la universitat, i cal dir que en termes generals és lletja. Antic focus industrial tèxtil, s'hi combinen blocs altíssims amb cubicles per a immigrants dels anys 50 i 60. A banda de la catedral i el cementiri, el monument més impressionant és la mesquita.\ns'Hertogenbosch -pronuncieu [ser'tokhenboix] o senzillament Den Bosch, és l'altre extrem. Ciutat encisadora, amb casetes de totxana vermella i teulades verticals, amb nombrosos racons encisadors i una catedral absolutament fascinadora, amb una col·lecció de gàrgoles que t'hi passaries el dia mirant-les. És la ciutat de Jeroen Anthoniszoon van Aken, també conegut per Hieronymus Bosch o Jeroen Bosch, aquell predecessor septentrional de Dalí. La meva guia no en deia gaire cosa, i una mica més i me la perdo. Greu error! Si mai passeu per aquí, traieu-hi el nas, que val la pena.\nAixò sí, a totes dues ciutats hi ha cortines i imatges de sants. Es nota que som al Brabant catòlic, en una de les terres de la Generalitat (províncies conquerides pels protestants en la guerra contra l'Imperi dels Àustria, que havien de servir de tampó en cas d'invasió).\nPer cert, les dues fotos que he afegit estan separades per poques hores de diferència. Perquè us en feu una idea, avui he vist nevar i lluir el sol alhora, diria que per primera vegada a la vida.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 23:55 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAl regne dels Països Baixos hi plana un cert neguit. Resulta que un dels membres de la Cambra de Representants (Twede Kamer), el senyor Geert Wilders, líder del Partit per la Llibertat que ell mateix va fundar l'any 2006, ha anunciat per a ben aviat una pel·lícula per parlar clar sobre l'islam. A l'Afganistan ja han cremat ninots amb el seu nom i banderes neerlandeses, a Internet s'hi han penjat crides a l'assassinat d'aquesta «escòria», i els mitjans de comunicació dediquen pàgines i hores d'emissió al tema. El tema és present en la ment de molta gent: sense anar gaire lluny, jo n'he sentit a parlar, sense treure el tema, en converses de sobretaula, al taxi i en algun despatx.\nWilders és un polític agosarat i contundent. Limburguès i d'educació catòlica, la seva carrera va començar en el liberal Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, on va arribar a tenir càrrecs prou alts, i que el van fer viatjar, entre altres llocs, a Teheran. L'any 2004, Wilders va fundar el Partit per la Llibertat (Partij voor de Vrijheid), entre altres coses perquè no acceptava la posició del seu partit anterior favorable a l'accés de Turquia a la Unió Europea. Per a Wilders i els seus seguidors, «El problema és l'islam, no pas els musulmans» perquè aquesta religió seria «una ideologia que aspira a dominar el món i amenaça Occident»; a més, en considerar-se dictada per Déu, resultaria intrínsec a l'islam que els seus principis no podrien posar-se en qüestió. Per tant, Geert Wilders defensa que cal prohibir l'Alcorà a Holanda perquè el seu text atempta contra les lleis fonamentals del país, especialment en el cas de la igualtat entre sexes i la llibertat d'opinió, i cal restringir la immigració musulmana.\nCom era esperable, la posició de Wilders rep tota mena de judicis, des del suport més entusiasta fins al blasme més o menys obert. Entre els qui li han donat suport hi ha la premsa danesa i diversos opinadors i polítics d'aquell país, per raons comprensibles. També se senten veus crítiques. Alguns afirmen que el seu discurs és elaborat però xenòfob, perquè hi ha altres llibres sagrats que serien igualment condemnables, i esmenten diversos\npassatges de l'Antic Testament, com el Levític. D'altres condemnen que Wilders posi en perill la vida dels holandesos i cerqui de polaritzar la societat amb una estratègica que creuen partidista. Mentrestant, Wilders i els seus continuen oberts al debat i publicant a la premsa; avui, en un article comparant les dues societats en un diari local, diversos especialistes danesos suggerien que aquesta capacitat de dialogar seria més intel·ligent que la simple sàtira emprada en el seu país, ja que el debat havia de forçar l'aparició d'un camp islàmic conciliador i raonable; això, si més no, és el que deixava entendre també ahir el Volkskrant, que recordava que Dinamarca i Holanda no eren el mateix, ja que als Països Baixos el grau de participació dels musulmans en la societat ja era molt més elevat que el que hi havia a Dinamarca.\nEn tot cas, el cert és que ara com ara les autoritats tenen una patata calenta damunt de la taula: si prohibissin la pel·lícula, on quedaria la llibertat d'opinió consagrada per la Constitució? Però què passarà si hi ha algun esdeveniment violent? Com reaccionarà una societat on les clivelles etnoracials i religioses són òbvies?\nEls neerlandesos van canviar el seu enfocament sobre el multiculturalisme a partir de diversos esdeveniments que van començar amb l'assassinat, l'any 2002, de Pim Fortuyn, un líder carismàtic que es presentava com la veu contra l'establishment polític i que defensava una política molt més restrictiva envers l'islam. Fortuyn va morir a mans d'un defensor dels drets dels animals que va al·legar, entre altres coses, que volia aturar el discurs antiislàmic de la seva víctima. L'any 2004 també fou assassinat Theo van Gogh, director de cinema, per les seves opinions contràries a l'islam. En una societat de fonaments liberal calvinistes, basada en el reconeixement de la llibertat de culte i la coexistència de comunitats religioses, i on els darrers crims polítics segurament daten del segle XVII, aquests esdeveniments van constituir un sotrac considerable. Holanda havia cregut en una societat multicultural, si més no, les seves elits intel·lectuals i polítiques: cal tenir en compte que des de 1988 als Països Baixos hi ha fins i tot escoles primàries islàmiques al costat de les catòliques i protestants. Ah, i alerta per a navegants: no són necessàriament escoles ghetto amb resultats ínfims. Però per a una societat que creia que el debat obert permetia la cohesió des de la diferència, aquestes morts d'altres esdeveniments que la van seguir van ser massa. Des d'aleshores, per exemple, s'ha reduït ostensiblement el suport a la diversitat religiosa i cultural –per exemple, l'ensenyament de llengües d'origen– i la paraula integració sembla remetre molt a assimilació, i els musulmans parlen, en veu més o menys baixa, de racisme i hostilitat.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 10:10 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 15:03 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAlgunes idees per a visitar Amsterdam amb nens i família\nVisitar una ciutat amb mainada no s’improvisa. Si hem d’anar a Amsterdam amb xiquets, millor que tinguem algunes idees prèvies. Les que jo proposo estan tretes de diverses fonts. Unes quantes ja les he provat, les altres no. En dono enllaços, però no garanteixo re de re. Per si un cas\nUna bona idea podria ser començar amb un creuer pels canals d’Amsterdam, per a fer-nos una idea de la ciutat. Per als petits pot ser emocionant.\nL’endemà, sobretot si fa bo, podem anar a visitar el barri dels museus que hi ha al costat de Vondelpark. Al voltant del parc, que és perfecte per jugar quan fa sol, hi ha el Museu Van Gogh, que té molt èxit entre els més menuts. També hi ha el Museu Estatal, el Rijksmuseum, amb unes col·leccions molt interessants però que ara (març 2008) està mig tancat per reformes. Al seu costat hi ha la fàbrica i el museu de diamants Corter; val la pena donar-hi un cop d’ull: a la fàbrica, després de fitxar-te, el posen un/a guia per a explicar-te com es classifiquen i es tallen els diamants, te n’ensenyen el procés de fabricaicó, i et conviden a comprar-ne, sobretot d’oferta. És molt curiós. Finalment, també al costat del parc hi ha el museu d’art modern, l’Stedelijk Museum, que ara també està tancat per reformes (bé, en part traslladat prop de l’estació central).\nTotes les guies i comentaris que he llegit recomanen que, si vas amb canalla, visitis el museu de la ciència i la tècnica NEMO. Un edifici de cinc plantes amb exposicions de tota mena, no gaire lluny de l’estació central. Un altre motiu per a anar-hi és que el Museu marítim Scheepvaart museum sembla que està tancat per renovació. El vaixell Amsterdam, que pot visitar-se, l’han dut davant del Nemo. També a prop de l’estació central hi ha la casa de Rembrandt (Rembrandthuis). Ben a prop hi ha el Museu Històric Jueu d'Amsterdam (Joods Historisch Museum), molt ben preparat per al visitant, i que conté un museu específic per als nens.\nEl Tropenmuseum és un museu etnogràfic amb activitats per a totes les eats. Ara hi ha una exposició per a canalla sobre Bombai –no sé com deu estar, però a la pàgina pinta bé. Cau cap a l’est d’Amsterdam, lluny de la resta de visites (Linnaeusstraat 2)\nSi us ve de gust conèixer com es va formar la ciutat, paga la pena de visitar el Museu històric de la ciutat Amsterdamse Historische Museum. Allà mateix hi ha el Beguinatge (Begijnhof), un conjunt de cases del segle XVI i XVII que va acollir dones catòliques fins fa molt poc en un entorn de recolliment al centre de la ciutat. Ah, per cert, si voleu comprar llibres, a la plaça de davant del beguinatge hi ha almenys tres grans llibrerires, dues de les quals són exclusivament anglòfones.\nLa Casa d’Anna Frank és una visita quasi obligada si els nanos tenen prou edat (Prinsengracht 267) . Cau al nord-oest de la ciutat. A prop hi ha és la Westerkerk, església protestant. I no gaire lluny es pot fer una altra visita, ara per saber com es viu a dins d’un vaixell casa. Pots saber-ho visitant el Houseboat Museum (Prinsengracht tov 296).\nAl centre de la ciutat hi ha l’antic mercat del peix, el Dam, lloc mític d’Amsterdam, sobretot per als que comencen a deixar la primera joventut. Encara s’hi aplega molta gent, però jo no hi he notat els efluvis d’altres dècades... Al costat hi ha la Nieuwe Kerk, que ara conté una exposició sobre cultura afganesa. Als pares els farà gràcia, però no té gaire atractiu per als fills.\nA Amsterdam tenen un zoològic, l’Artis zoo, que sembla que està força bé, però està be però sense ser res espectacular. També tenen un museu de cera (Madame Tussaud’s).\nUna excursió no gaire lluny d’Amsterdam és el poblet Zaanse Schans, amb cases històriques i molins de vent característcs. Hi ha, per exemple, una casa del segle XIX, amb artesans treballant-hi, el Museum Het Noorderhuis. També fora de la ciutat hi ha altres possibilitats de visites adequades per a nens: prop de Haarlem, un museu a l’aire lliure openluchtmuseum, i prop de la Haia un parc de dics i molins per a la canalla (Kinderdijk). Si els vostres fills coneixen el conillet Muffi, podeu anar a visitar casa seva a Utrecht.\nI en cas d’emergència? Sempre podem recórrer a un boti-boti, planeta màgic o com se n’hagi de dir: el TunFun, per a nens d’1 a 12 anys, prop de la Waterlooplein.\nCom que aquests consells no poden ser exhaustius, us afegeixo algunes guies turístiques més. Per a començar, una pàgina d’Informació turística d’Amsterdam en català. Tot seguit, la pàgina Coses divertides per a fer amb canalla. A més, un parell de guies d’activitats de la ciutat: una de turisme virtual i una guia de la ciutat (channels) amb molta informació. També podeu fer visites més o menys guiades.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 23:02 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEl Meertens Instituut d’Amsterdam és un institut de recerca dependent de la Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen, KNAW, és a dir, la Reial Acadèmia Neerlandesa de Ciències, que sembla una barreja de l’Institut d’Estudis Catalans i el CSIC. La KNAW, creada durant l’ocupació napoleònica a imatge de l’Académie, té diverses institucions de recerca en múltiples camps. D’institucions lligades amb la sociolingüística en té dues: la Fryske Akademy i el Meertens Instituut.\nHe passat dos dies visitant gent al Meertens i coneixent una mica com funciona, i la veritat és que fa molt bona impressió. Els meus interlocutors principals han estat en Marc van Oostendorp, director de la secció de variació lingüística, i en Frans Hinskens, fonòleg i sociolingüista, que a banda de ser dos professionals d’alt nivell són persones senzillament encantadores.\nL’institut va ser creat el 1926 i forma part de la KNAW des de 1952. Sembla que inicialment va ser concebut com una institució que aplegaria les dades de variació lingüística i elaboraria mapes perquè els lingüistes del moment poguessin estalviar-se la feina de recollida de dades i dedicar-se a l’estudi, però des del començament va incorporar una branca etnològica dedicada a preservar i estudiar la cultura popular. Tot i que aviat va esdevenir un veritable centre de recerca, avui manté la doble orientació, quasi en paral·lel. Això sí, els continguts de les dues àrees han canviat, i molt. Per la banda de l’etnologia, els especialistes del Meertens avui semblen orientar-se cap a temes d’identitat i multietnicitat. Per la banda de la variació lingüística, l’estructura és la següent: 1 investigador sobre onomàstica, 3 fonòlegs i 3 sintactistes. Tant dels fonòlegs com dels sintactistes n’hi ha un que és sociolingüista, un altre que es dedica a la variació geogràfica i un darrer que se centra en l’evolució diacrònica. A banda d’aquests investigadors de plantilla, el grup de variació lingüística acull una quinzena d’investigadors temporals, essencialment doctorands o post-doctorats.\nL’Institut Meertens està situat vora la parada d’Overamstel, en una mena de zona industrial no garie lluny del centre d’Amsterdam. Val a dir que té uns locals que per a mi són immensos, amb servei de restaurant i menjador propis, despatxos individuals, sales diverses... A la foto potser no s’acaba d’apreciar, però calculo que el local fa 100 metres de llarg per 100 d’ample, i té com a mínim dos pisos. Ja podeu fer números de metres quadrats i de pressupost.\nL’entrada a l’Institu es fa força per cooptació, però també per competència pública. L’institut té un pressupost fix que es fa càrrec com a mínim d’infraestructura i personal, aquest pressupost s’incrementa amb la inflació, i pot captar recursos externs. Això sí, cada 5 anys, l’Institut és avaluat pel que fa als resultats. Els investigadors també són avaluats amb periodicitat, i em parlen d’almenys dos acomiadaments recents per manca de productivitat... Abans, els investigadors del Meertens estaven força aïllats de la vida acadèmica. Avui, l’Institut potencia que els seus recercadors de plantilla siguin també professors a temps parcial en alguna de les universitats properes. Això els permet no sols estar integrats en la vida universitària, sinó tenir contacte directe amb els estudiants i els futurs investigadors. Cada investigador té els seus propis projectes de recerca, que tira endavant amb col·legues i/o col·laboradors en formació, sovint com a tesis doctorals. Val a dir que l’Institut publica llibres, organitza tallers, seminaris i conferències. De fet, és un dels organitzadors del Sociolinguistic Symposium que se celebrarà per l’abril.\nParlem amb els col·legues de temes de recerca, i la veritat és que no s’acaben mai: que si les varietats etnolectals de neerlandès de la quarta generació d’immigrants turcs i magribins, que si el treball de camp sobre les pautes entonatives en unes varietats d’aimara, que si variació en malalts d’afàsia, que si anàlisi comparativa de 85 varietats del neerlandès, que si la fortíssima supervivència del limburguès com a llengua quotidiana, que si la política lingüística del a Taalunie... Si hi ha una cosa que m’agrada de la nosta feina és que ens ho passem bé parlant-ne!\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 19:24 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPaïsos Baixos - Consells per al viatger català (pensant en la Núria i en Natxo)\nAmsterdam és una ciutat relativament petita en termes de població (uns 740 mil habitants), però molt més estesa en el territori. Per tant, les distàncies poden semblar més curtes sobre el mapa, encara que la desproporció no sigui tan gran com a les ciutats americanes. Passejar per Amsterdam és una empresa delicada: ningú no respecta els semàfors -el meu taxi es va posar a conduir en contradirecció "perquè no ve ningú". A més, per a algú que està acostumat a l'Eixample barceloní, les bicis són armes letals: grosses, pesades i rovellades, els seus conductors les fan anar a tota velocitat pertot arreu i, és clar, el vianant no les sent a venir. Si hi afegiu el tramvia, els metros de superfície, els canals i els milers de vianants, veureu que calen 80 ulls per sobreviure a Amsterdam.*\nLes estacions estan dissenyades especialment per aconseguir que l'estranger s'hi desorienti. Per exemple, poden tenir tenir una andana 3a en un extrem de l'estació i una altra andana 3b a l'altra punta. Això va contra la lògica catalana, ja ho sé prou, però deu haver-hi alguna lògica holandes que ho explica perfectament. Si no us ho creieu, aquí en teniu la mostra, provinent de Groningen.\nLa xarxa ferroviària neerlandesa és molt completa, i pots anar a tot arreu amb tren. Això sí, cal superar tres esculls importants: el primer, comprar el bitllet. Els holandesos han trobat la gràcia a això de les maquinetes, i ara la majoria de bitllets els venen a les màquines. Problema: cada màquina té la seva pròpia personalitat, i accepten el que els dóna la gana. A Schiphol, per exemple, accepten la targeta Visa i la Master Card. A Ljouwert i Groningen no accepten targetes "temporalment", però sí diners. A Amsterdam Centraal, aquest matí, no accptaven targetes i les ranures per a monees estaven embussades. No cal dir que acabes comprant bitllets a la manera tradicional, això sí, més cars que a la màquina.\nSegon problema: les interconnexions. No sé per quin set sous, quan et venen el bitllet, si no els ho demanes expressament, no es recorden de dir-te que a mig camí has de canviar de tren. No crec que sigui mala llet: senzillament, no hi pensen... però la coses té pebrots, perquè si et descuides, en comptes d'anar a Amsterdam et plantes a Rotterdam, o a Brussel·les. Per tant, consell: que us imprimeixin l'itinerari. Ah, i no us refieu del tot de les andanes que us diguin. Les canvien, de vegades posen un cartell a mà en neerlandès, i avall que fa baixada. I encara una altra cosa: penseu que un transbordament entre l'andana 5 i la 7 pot implicar pujar unes escales empinadíssimes, córrer 100 metres i aixar unes escales similarment desmesurades, tot amb la vostra maleta preferida, en 5 minutets de no-re. O sigui que estigueu al cas, que la cosa va de veres, i qui bada pot perdre l'enllaç.\nTercer problema: els combois partits. Diria que tots els trens que he agafat, en algun moment se separaven per anar en direccions diferents. Per tant, molt atenció: si vas a Groningen no t'asseguis als vagons que van a Leeuwarden, i a l'inrevés.\nEls trens neerlandesos són vells, tirant a rònecs, i lents. Els bitllets no són desmesuradament cars, però sí que ho són més que a Catalunya (bé, ara amb el TGV ja no n'estic del tot segur). Però anar amb tren és un plaer a tot arreu, o sigui que ja sabeu, a gaudir-ne.\n* Suposo que es nota que avui se m'ha abraonat a sobre un energumen de 2 metres dalt d'un ferro vell amb rodes mentre jo m'estava tan tranquil a la vorera esperant per travessar. El molt ******** no ha pogut controlar la velocitat, i jo he hagut de saltar per esquivar-lo.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 23:20 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 15:22 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nLjouwert (Leeuwarden) és la capital de Frísia, una ciutat petita i cuidada, de cases baixes i antigues, envoltada d'un canal construït a pic i pala fa 500 anys. Més enllà del que era el nucli històric de la ciutat s'estén una nova ciutat, elegant alnord, força més desafortunada al sud (on jo m'estava), i industrial cap a l'oest. Al sud, a Bordinewg, el carrer on m'he allotjat, hi ha instal·lada aquesta estàtua, que sembla un cap de drac. Cada dia que hi he passat per davant me l'he quedada mirant, no sé ben bé per què. Evoca un passat llunyà, una mena de símbol pagà? Què hi fa, en un descampat? Però a Frísia, al carrer, hi ha poca gent, i no he pogut preguntar-ho a ningú.\nA Ljouwert hi fa fred, a l'hivern, i quasi no ha deixat de ploure en algun moment del dia al llarg de tota la setmana. Els frisons tenen una especialitat arquitectònica molt peculiar: fan edificis inclinats, irregulars, que sembla que hagin de caure. Al centre de la ciutat, per exemple, hi tenen aquesta torre, just davant de l'Acadèmia Frisona. Però les inclinacions es troben per tota la província. Cases tortes, abombades, vinclades, cargolades, de totes mides i colors. És curiós, perquè ells no sembla que hi parin esment, però es veu a simple vista. Deu ser que el terra és tan humit que els fonaments no aguanten.\nAvui marxo de Frísia cap a Amsterdam. L'estada ha estat profitosa: m'ha permès conèixer una comunitat simpàtica que lluita per preservar la seva llengua sense conflicte social ni partidització. No sé si se'n sortiran, espero que sí, però si més no, em sembla que estalviar-se disgustos. Però també alegries. Deu fer-ho el caràcter nòrdic, això.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 22:45 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 21:29 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 19:44 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nDivendres va tocar visita a Groningen, la capital de la província del costat de Frísia. Casualment, era el dia de portes obertes a la universitat, i el tren anava absolutament ple d'estudiants de secundària frisons en el que segurament era el seu primer viatge cap a l'eucació superior. Frísia havia tingut universitat entre els segles XVI i XIX, però Napoleó els la va arrabassar el 1811, i el regne dels Països Baixo va decidir no retornar-los-la. Una bona manera d'afavorir l'assimilació: primer t'emportes els joves fora de casa, després els reemplaces per professionals de la resta del país. Ai, perdó, que no tocava ser crític amb la mobilitat laboral! Però els resultats estan a la vista. M'expliquen que a Frísia costa trobar mestres, periodistes o professionals de la província.\nEls meus amics frisons m'han advertit que hi ha una pugna entre Groningen i Frísia. Els primers, amb una ciutat més gran, malden per ser considerats la capital "del nord". Els frisons, per la seva banda, els responen que això del nord s'ho poden pintar a l'oli, perquè ells no en formen part. En realitat, aquesta lluita pel poder té un cert rerefons ètnic: "el nord" difumina l'existència de Frísia coma entitat diferenciada, i cal dir que pràcticament tots els neerlandesos que he conegut fins ara mostren certa condescendència pels frisons, com si els perdonessin la vida.\nGroningen respon a les expectatives d'una ciutat universitària del Mar del Nord: edificis de totxana vermella, teulades fosques amb força pendent, algunes llibreries i moltes botigues d'antiguitats. Per a arribar a la universitat n'hi ha prou de caminar tot recte des de l'estació, travessar el pont i seguir uns deu minuts en línia recta. Segons l'hora, no et pots perdre ni volent-ho: se t'emporta la riuada d'estudiants. La universitat està en una plaça no gaire ampla, davant per davant de la biblioteca univesitària i al costat d'un edifici negre de la Universitat Oberta dels Països Baixos. Vaja, una concentració de saber que no us explico. Us n'afegeixo la fotografia -de res, Natxo.\nÉs curiós, però tant Frísia com Groningen són més aviat homogènies, des d'un punt de vista poblacional: frisons i neerlandòfons, pràcticament tots caucàsics. Es nota que som lluny del Randstad, l'àrea metropolitana, perquè aquí no hi ha pràcticament al·lòctons. Qui m'ho havia de dir, que venint de Catalunya em sobtaria l'homogeneïtat del personal! Segurament m'hi fixo més perquè al llarg del dia m'entrevisto amb el cap de relacions internacionals de la universitat, que em canta les excel·lències de la internacionalització i de l'anglès, i en canvi jo l'únic anglòfon amb qui he topat sóc jo mateix. Ah, també em sobta perquè els funcionaris amb qui parlo tenen un anglès d'allò més limitat (un m'envia outside per dir-me que vagi al pis de dalt, és a dir upstairs). A aquests holandesos els passa el mateix que a nosaltres amb el castellà: donem per descomptat que si ets català has de saber castellà. Però a l'hora de la veritat, ells sí que passen penes i treballs per enraonar-lo. Dey speak feri khood English... Això sí, aquí fan la meitat dels màsters en anglès per captar estrangers. Diu que tenen 50 saudites fent medicina i qui-sap-lo xinesos fent economia. En canvi, els estudis de grau són quasi tots en neerlandès. I puc testimoniar que si més no una de les informadores per als nous estudiants, una noieta d'uns vint-i-poc, no és capaç de parlar en anglès amb un estudiant d'aparença àrab.\nVisito la biblioteca, i nova constatació sociolingüística: els fons històrics són multilingües, amb presència important del neerlandès, l'alemany i, una mica menys, el francès. El moderns, només bilingüe(t)s: anglès i més anglès en títols acadèmics, neerlandès en obres més generals i literàries. Fa pocs anys, un intel·lectual va aprofitar la inauguració de l'any per a fer una crítica d'aquesta reducció del multilingüisme precisament en aquesta universitat. Poc cas en deuen haver fet. A la biblioteca hi ha una petita exposició sobre Spinoza. Segons l'inventari del seu testament, a casa només hi tenia 140 llibres. Fa pensar, si més no, en què cal per a pensar.\nUn altre tòpic esmicolat: tant a Ljouwert com a Groningen fan uns mercats a l'aire lliure esplèndids. Al de Groningen hi he vist unes parades de flors realment espectaculars, amb tulipes de tots colors i uns lliris grocs fantàstics. A més, tenen parades de pràcticament qualsevol menjar que us pugueu imaginar. Lògicament, n'hi ha unes quantes de grosses que ofereixen formatges de mil colors -que bo que és el formatge amb comí! Però n'hi ha de carns, de peix fresc, de fruita fresca, de fruita seca, d'espècies, fins i tot d'aquestes ensalades de verdures amb maionesa que tant els agrades. De fet, si vols pots dinar-hi: tenen una mena de taules de dos pams de diàmetre perquè dinis a peu dret. En qualsevol cas, pel que fa a varietat, la veritat és que no sé què tenen a envejar a la Boqueria. I a sobre, jo sóc l'unic guiri que fa fotos (i no porto barret de mexicà).\nAcabo la visita al Museu de Groningen: entre les exposicions n'hi ha una sobre l'impacte del pintors russos de tombant de segle XIX i XX en la creació d'un imaginari nacional. Tenen una col·lecció fantàstica d'il·lustracions de contes populars que se t'emporten cap a la infantesa. I passen un documental en rus subtitulat en neerlandès què és d'allò més interessant (no ho dic del tot en conya). Això sí, arriba un moment fascinant en què apareix un narrador explicant un conte en rus, i ho fa tan bé que segueixo el conte com si fos un vailet de Novosibirsk! El que fa la suma de cansament i teatralitat.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 22:47 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nJo no sé si ha estat la tasca ínclita del Ramon Llull, el resultat de la Fira de Frankfurt, la força de les samarretes del Custo Dalmau o la propaganda quotidiana d'en Jiménez, però el cert és que la cultura catalana està assolint uns nivells de projecció i prestigi internacional que ja els agradaria a la majoria de nacions del món. En voleu més prova que el nom d'aquesta botiga de moda, basada en un bonic guarà nostrat, i recollida en un cèntric carrer de Ljouwert/Leeuwarden?\nLlàstima que els amos no s'atreveixin a posar-hi "Catalonië" en comptes de Zuid-Europa... És que no es pot tenir tot, en aquesta vida. I això que entre les guies de viatges que he consultat per aquí, el nom Catalunya sí que apareix en alguns títols -també hi ha guies del Llemosí i de la Costa Blanca, per dir-ne dos. Per cert, a la millor guia de Catalonië que hi havia avui a la llibreria del centre de la ciutat s'hi incloïa una petita llista de frases útils en català per al viatgers, del tipus "Auxili, aviseu telefoneu a una ambulància" i "Telefoneu a la policia".\nDit sigui de passada, avui he mantingut els meus primers intercanvis comercials en neerlandès a Frísia. La llengua va tornant mooooooolt lentament, però renoi, quin accent més complicat que tenen per aquí dalt! De tota manera, es confirma que si bé l'anglès és la seva llengua franca per excel·lència, de cap manera no pot dir-se que la dominin. Fins i tot entre universitaris especialitzats en llengües te'n deixen anar de divertides, com ara confondre aprendre i ensenyar ("I will learn you"), trepitgen les [v] i les fan [f], entre molts altres trets. M'he comprat un llibre recull d'errors interlingüístics comesos per holandesos amb un títol ben divertit: "I always get my sin", literalment "Sempre aconsegueixo el meu pecat", però que en neerlandès vol dir "Sempre aconseguiexo els meus objectius". I és que potser que tornem a repassar tots plegats el que és una llengua franca: per definició, no es domina, només t'hi defenses, i té uns usos limitats. Això és l'anglès per a nosaltres continentals: una llengua franca.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 22:29 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAhir a la nit va tornar a nevar per sorpresa. Neu gruixuda, com pedretes, que només ha aguantat als marges del carrer i als escocells dels arbres. Mentre vaig a la primera cita d'avui passo pel costat de dues escoles, una de nacional i una de cristiana (en diuen així). Totes dues tenen instal·lacions infantils, amb tobogans i lloc per a enfilar-se de tots colors, i estan plens de nens rossos que criden, diri aque en neerlandès. De la primera me'n sobta una cosa: està envoltadea d'una tanca metàl·lica que amb prou feines m'arriba a la cintura, prop d'un carrer poc transitat i d'un estany on pesca un bernat pescaire de grans dimensions. Diria que qualsevol nen pot escapar-se amb total facilitat i anar al carrer o a l'estany. Però deuen ser cabòries de pare en sabàtic.\nEl sistema educatiu holandès és molt centralitzat i presta poca atenció a la diversitat lingüística, però en canvi respecta molt la diferència religiosa, encara que la societat neerlandesa estigui molt descristianitzada. Els mestres presenten el seu currículum a les escoles nacionals o a les cristianes, segons la seva preferència, i els tria cada escola. Tenen una forta manca de mestres, perquè la profesió s'ha degradat socialment, i ens expliquen que molts mestres de la provínci ano són frisons i no saben la llengua del país.\nAhir a Omrop Fryslân van explicar-nos que a Frísia tenen la màxima densitat d'esglésies per quilòmetre quadrat de tot Europa. Com que moltes d'aquestes esglésies estan en localitats molt menudes i ja no tenen parròquia, s'estan degradant a tota velocitat. Algunes les han comprades particulars per fer-ne habitatges privats, pisos, restaurants, i altres menes d'instal·lacions. Però aquesta solució no agrada a les comunitats, que preferirien que l'estat s'encarregués de cuidar-les. Com diu Pla, la qüestió és senzilla: "I això, qui ho paga?"\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 23:50 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nAvui he començat el contactes amb el frisó i amb Frísia. I val a dir que el contacte ha estat intensiu: de 9h30 a 22h30 sense parar! Mai no havia hagut de començar una conferència a quarts de nou del vespre. I després et fan broma dient que els "espanyols" sí que viuen la nit.\nD'acord amb el programa, he visitat l'Omrop Fryslân, la radiotelevisió frisona, la Fryske Akademy, l'equivalent de l'IEC, i la seu de la xarxa Mercator sobre ensenyament multilingüe. Les visites les faig en companyia d'un investigador sobre l'Scots, en Michael Hance, i una periodista novayorkesa, la Kathleen Spiessbach. A la foto hi apareixen amb en Rien i l'Ono, d'Omrop Fryslân.\nEl dia ha estat molt atrafegat, amb presentacions, discussions, i al final una conferència sobre l'scots i una altra sobre el català. Ja en parlarem, de tot plegat, perquè resulta interessant per a entendre la posició del català a Europa. En termes generals, males notícies per al frisó i bones per a l'scots. Entre les anècdotes del dia, avui he tastat l'arengada marinada en una mena d'entrepà amb ceba. A les 6h, quan anàvem a sopar, ens ha enxampat una nevada molt intensa que ha durat pocs minuts, i que s'havia fos a quarts de vuit.\nPublicat per F. Xavier Vila i Moreno a 23:38 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge


Exposició “Fresseig de Mar”\n12 artistes amb 12 visions diferents porten l’exposició “Fresseig de Mar” a Peralada.\nLa mostra s’inaugurarà el proper 5 de març al Centre de Turisme Cultural Sant Domènec de Peralada.\n“Fresseig de Mar” és una exposició que convida al visitant a establir un diàleg amb el mar i amb l'aigua a través de la mirada de 12 artistes.\nCada un d'ells ens mostra la seva visió més íntima i personal.\nEs tracta d'una mostra de diversitat artística que mitjançant diferents tècniques, formats i suports ens endinsa en la seva visió, amb un estil fresc, modern i contemporani.\nEls i les artistes organitzadors i participants d’aquesta nova mostra són:\nLa inauguració, que tindrà lloc el dissabte 5 de març a les 6 de la tarda, i a la que esteu convidats i convidades, anirà a càrrec del biòleg, naturalista i divulgador de la cultura empordanesa, Josep Maria Dacosta.\nLa mostra es podrà visitar fins el diumenge 2 d’abril, en el següent horari:\n- De dimecres a divendres, de 10 a 17 hores.\n- Dissabtes, de 10h a 18 hores.\n- Diumenges, de 10h a 14 hores.


Parc Natural Canó de el Riu Llops | actualitat Viatges\nParc Natural Canó de el Riu Llops\nEspanya té escenaris naturals preciosos i un d'ells és el Parc Natural Canó de el Riu Llops, Una verda i rocosa postal a Castella i Lleó que avui descobrirem. És un paisatge protegit, nomenat parc el 1985, amb l'objectiu de tenir cura de la flora i fauna de l'indret.\nPer aquest bell paisatge de la província de Sòria pots, molt especialment, fer senderisme i per als que gaudeixen d'aquest tipus d'esport es proposen moltes rutes. Avui t'expliquem tot sobre aquest parc natural on a més podràs conèixer espècies de tot tipus i coves meravelloses.\n1 Parc Natural Canó de el Riu Llops\n2 Turisme al Parc Natural Canó de el Riu Llop\nCom vam dir més amunt el parc ocupa territori de Sòria però també de Burgos i el seu eix principal és, per descomptat, el riu Lobos, que discorre pel fons de l'canó que amb el pas dels segles ha ajudat a formar. El riu neix a Burgos, tot i que la majoria del seu recorregut és per Soria.\nEl paisatge és un canó, un tall molt profund enfonsat a la terra amb parets altíssimes. El riu Llop és en part el causant de l'erosió, el seu fluir constant, però l'aigua ha acabat dissolent la roca també i fet i fet s'han enfonsat les grutes amagades en la terra. Així, han quedat a la vista unes zones anomenades lermas, De forma còncava, rovellades, sobre les parets altes de l'canó.\nI és que tot el paisatge és de terra càrstica així que és el que es diu porosa i procliu per això mateix a ser terra tova. Per això cal moltes coves i tot un sistema subterrani d'aigües. D'aquestes meravelles la flora i la fauna s'aprofiten.\nHi pins, alzines, ginebres, àlbers, salzes, Pollancres i nenúfars o bogues sobre les aigües. A l'altra mà hi voltors, mussols, àguiles, falcons, truites i llúdrigues, només per anomenar les espècies més importants.\nTurisme al Parc Natural Canó de el Riu Llop\nAmb semblant descripció segur ja tens ganes d'anar a passar unes hores aquí. I pots fer-ho, el turisme arriba de tot Espanya accedint a el parc des de tres punts diferents: es pot ingressar des de Burgos, Des de la localitat d'Hontoria del Pilar, a l'oest; també des de l'accés Pont dels Set Ulls, El més utilitzat a l'hora de fer senderisme; i també pel final de l'canó on hi ha l'entrada coneguda com la Galiana, Prop de el Centre d'Interpretació i pel mateix també molt usada.\nIngressis per on ingressis hi ha centres d'informació, serveis i estacionament. Potser tantes rutes de senderisme et apabullen, de fet més que hores pots passar aquí dins dies, així que pots començar per fer una visita bàsica que inclou el conèixer l'Ermita de Sant Bartomeu i el Mirades de la Galiana.\nAquest és un passeig molt simple que es fa en un parell d'hores així que diguem que és apte tot públic. aquesta visita comença llavors pel Centre de Visitants de la Casa de Parc, En Ucero. Després ingresses per l'entrada que està a peu de la costa de la Galiana i ja des d'aquest punt les vistes són increïbles. Si vas en cotxe pots avançar per camí asfaltat dos quilòmetres i mig i després estacionar a qualsevol de les tres zones disponibles.\nUn aparcament està en Font Engómez i els altres dos són a la Cova Freda, a quilòmetre i passos res més i l'altre a Valdecea, a dos quilòmetres i mig. Si vas per aquestes dates no podràs anar més enllà amb el cotxe que de la Cova Freda. Si deixes el cotxe a Valdacea tens mil metres fins a l'esplanada de l'ermita de Sant Bartomeu. Per arribar a la mateixa tens dos camins entre els quals escollir.\nPots anar per l'anomenada Senda el Riu, creuant el riu saltant pedres, o seguir la pista forestal, ideal si portes sandàlies o no vols esforçar. El lloc on hi ha l'ermita sembla màgic, En un meandre del riu, amb estanys amb nenúfars, entre parets de pedra ataronjats. La construcció és d'estil romàntic, de l' segle XII, I té un bell rosassa de cinc puntes. Obre només en certs horaris.\nLa visita bàsica segueix fins a la Cova Gran i el Balconcillo. La Cova Gran és un buit gran en la pedra calcària decorada amb pintures rupestres, Allí prop de l'ermita. També al costat d'ella hi ha un caminet que puja fins al Balconcillo, una finestra natural que atorga vistes fenomenals de l'canó. No t'ho perdis. I aquí, si tens més energia, pots seguir una mica més per la Senda el Riu, per veure com el canó s'estreny i arribar fins al Colmenar dels Frares.\nHi ha aquí ruscs velles, tradicionals, lleixes al seu torn col·locades sobre la roca. Però no només això, també comencen a aparèixer prestatges amb granotes, moltíssimes, i nenúfars. Un lloc bonic. Aquí acaba la visita bàsica. Quan tornis a l'cotxe pots conduir una mica fins al Mirador de la Galiana, Seran tres quilòmetres, per gaudir d'una molt bona vista de l'canó, Ucero i el seu castell i més muntanyes a el fons, sobrevolades per voltors.\nAra bé, si el que t'agrada és el Senderime pròpiament dit com et vaig dir el parc abunda en camins i rutes i alguns estan senyalitzats i traçats especialment. Hi ha molts, però bàsicament podem concentrar tot en quatre sendes que travessen les millors zones de parc:\nSenda el Riu: Fa un camí lineal per la llera de l'Llop, de 15 quilòmetres anada, i té diversos trams. Va d'un extrem a l'altre de parc i també pots prendre-des del mig, al Pont dels Set Ulls. És una senda plana, gens difícil.\nSenda del Castell: És un camí circular de 6, 5 quilòmetres i no passa per l'eix centra de l'canó. La ruta inclou el castell de Ucero, el poble mateix, i un túnel romà de mes de cent metres. Pots prendre la ruta en qualsevol punt però el millor és començar-per la Casa de Parc i agafar el fullet amb informació. El castell és d'entrada lliure i té unes vistes estupendes. Calcula unes hores hores.\nSenda de les Gullurías: També és una ruta circular però aquesta recorre nou quilòmetres, amb la partida i l'arribada a la Casa de Parc d'Ucero. La fita de la ruta és el Mirador de les Gullerías, amb una vista fenomenal de el lloc.\nSenda d'Hontoria: Un altre camí circular de 10 quilòmetres de llarg. Discorre pel primer tram de l'canó, més baix, amb denses pinedes, el que fa que sigui un camí més íntim i gairebé secret.\nCom hem dit abans, la veritat és que el Parc Natural Canó de el Riu Llops té moltes sendes, conegudes i transitades, i no tant. Entre elles i només per no deixar-les fora podem anomenar les rutes de el Pic Navas, de La Serra, de Valdecea, El Encnar de Nafría, El Torcón, Riu Chico o Valderrueda. I no t'oblidis de les coves!\nRuta completa cap a l'article: actualitat Viatges » Escapades Europa » Espanya » Parc Natural Canó de el Riu Llops\nQuè veure a l'illa de Tabarca\nQuè veure a Ulan Bator


Oberta la convocatòria per a director d’El Born Centre de Cultura i Memòria | betevé Web\nNúria Peraire@NuriaPeraire dijous 16 de febrer, 2017 , 20.43\nAmb el canvi de govern el maig de 2015, Quim Torra deixava de ser el director del Born Centre de Cultura i Memòria. El nou govern municipal de Barcelona en Comú anunciava que preparava un concurs públic per escollir qui el rellevaria en el càrrec. Doncs bé, més d'un any després es convoca la plaça per a director del Born.\nSegons l'Ajuntament aquesta plaça és de nova creació perquè fins ara i des de l'obertura de l'equipament, el 2013, no existia aquesta categoria. Quim Torra era el director de Foment de Ciutat Vella, càrrec que integrava la direcció del centre.\nUna comissió de valoració serà l'encarregada de resoldre el concurs. Està formada per representants de l'Institut de Cultura de l'Ajuntament. Per assessorar-los s'ha creat una comissió assessora integrada per cinc membres. En formen part del catedràtic d'Història de la UAB, Borja de Riquer; la directora del Museu d'Història de Catalunya, Margarida Sala; el catedràtic d'Història Moderna de la UPF, Joaquim Albareda; el director de Recerques del CSIC, Francisco Ferrándiz; i el catedràtic de la Universitat de Lilla, Stéphane Michonneau.\nL'1 de març acabarà el termini per presentar sol·licituds. Les bases del concurs públic es poden consultar aquí.\nEl Born Centre de Cultura i Memòriaequipaments


El Berguedà i el Solsonès acolliran una desena concerts del FeMAP entre l’1 de juliol i el 27 d’agost | Revista Tasta.cat\nEl Berguedà i el Solsonès acolliran una desena concerts del FeMAP entre l’1 de juliol i el 27 d’agost\nal Claustre de la Catedral de La Seu d’Urgell el dissabte 1 de juny i l’endemà es podrà veure a l’Església de Sant Joan de Berga.\nQuatre poblacions del Berguedà i dues del Solsonès seran escenaris de concerts de primer nivell.\nEl Govern de la Generalitat Valenciana col·labora amb el Festival amb una extensa presència de músics i repertoris valencians.\nEl Festival de Música Antiga dels Pirineus, el FeMAP, arrencarà el proper dissabte 1 de juliol la seva setena edició. El certamen proposa un programa ambiciós tant pel que fa al nombre de municipis que abraça com al nivell artístic de les formacions musicals. Amb 49 actuacions, que transcorreran arreu del Pirineu de Catalunya, Andorra i sud de França, el FeMAP esdevé el festival de música antiga de major magnitud de tot Europa.\nEl FeMAP inaugurarà la seva setena edició amb una harmoniosa combinació de cant i dansa que desvetlla l’interior del Llibre Vermell de Montserrat, un manuscrit del segle XIV amb cants i danses oferts a la Mare de Déu de Montserrat. Les danses presenten signes coreogràfics dels més antics d’Europa. El Cor Francesc Valls, precursor de la recuperació del Cant de la Sibil·la, Magister Petrus, dedicat a la reconstrucció i interpretació de la música dels períodes romànic i gòtic i l’Esbart Dansaire de Rubí, especialista en la representació de danses tradicionals catalanes, ens endinsaran en el món musical del s. XIV a partir del cant i la dansa. La inauguració del Festival tindrà lloc l’1 de juliol al Claustre de la Catedral de La Seu d’Urgell. La producció es repetirà, l’endemà, a l’església de Sant Joan de Berga.\nIgual com l’any 2012 es va fer amb Euskadi i el 2013 amb Polònia, l’any 2017 el FeMAP i la Generalitat Valenciana han arribat a un acord perquè una nodrida presència de músics valencians representi el seu territori. Així, dels 49 concerts del Festival, 17 corresponen a aquesta Comunitat Autònoma, encapçalats pel Cor de la Generalitat Valenciana, que com a cor estable del Palau de les Arts de València no es prodiga gaire fora de la seva seu i menys encara fora del seu territori.\nEs tracta del desplegament territorial extern més gran que s’ha fet mai en la història del FeMAP.\nEls concerts i activitats al Berguedà i al Solsonès\nQuatre municipis del Berguedà i dos del Solsonès seran protagonistes d’aquesta edició, acollint onze concerts. Els municipis implicats són Berga, Avià, Bagà i Guardiola de Berguedà (Berga) i Riner i Castellar de la Ribera (Solsonès).\nDurant la presentació d’aquests concerts, celebrada a les instal·lacions de l’Escola Municipal de música de Berga – Conservatori dels Pirineus, el responsable del Femap, Josep Maria Dutren, va explicar que aquesta setena edició té com a objectius créixer tant en municipis, com en concerts i espectadors, tenint en compte que una de les principals tasques és apropar la cultura a les comarques, pobles i nuclis de muntanya.\nLa Regidora de Cultura de l’Ajuntament de Berga, Mònica Garcia, va destacar que amb el Festival, la ciutat de Berga esdevé un punt d’unió cultural del territori i el lligam que té amb el sector turístic. Garcia va comentar que el FEMAP apropa aquest territori a altres indrets de Catalunya i creu que encara que al país hi hagi propostes més populars, cal donar tot el suport possible al festival.\nL’alcalde de Bagà, Nicolàs Viso, va explicar que el festival també acosta la cultura als que no poden anar-hi, en referència al Femap Social que porta a actuacions a les residències, com la Salarich Calderer de Bagà.\nLa regidora de Cultura de l’Ajuntament d’Avià, Elisenda Martí, va destacar la excel·lent qualitat dels intèrprets, dient que són gent molt preparada, que han hagut de fer carrera en altres països i que gràcies al FEMAP es poden donar a conèixer a casa seva. Avià fa 6 anys que hi participa i vol encoratjar als municipis nous a continuar-ne formant part i a altres a afegir-s’hi, ja que el festival crea una interessant xarxa cultural de municipis.\nLa Tinent d’alcalde de l’Ajuntament de Riner, al Solsonès, Immaculada Pujol, va explicar l’èxit dels concerts de l’any passat al municipi, tot i recordant que patien per si la gent respondria als actes, que se celebren en el marc incomparable del Santuari del Miracle.\nClaustra Sunyer, Alcaldessa de Castellar de la Ribera, espera que l’actuació que es farà al seu municipi, a la Capella de Sauró, sigui un èxit. Estan satisfets amb la iniciativa i l’objectiu és continuar molts anys al Festival. Sunyer va explicar que en el seu municipi on les cases són disseminades, aquest festival les apropa entre elles i les dona a conèixer arreu.\nFinalment tots van destacar l’augment de les activitats paral·leles i complementàries que enguany creixen amb força, com la caminada que hi haurà a Avià des de l’Ateneu a l’església de Santa Maria, o l’excursió al Niu de l’Àliga, que si fa mal temps es tornarà a fer en vehicles 4×4, com l’any passat.\nAquestes són les actuacions i activitats a les nostres comarques:\n02/07 · 20.30 h · Cants i Danses del Llibre Vermell de Montserrat amb el Cor Francesc Valls, Magister Petrus i l’Esbart Dansaire de Rubí · Església de Sant Joan\n08/07 · 21.00 h · Orquestra Barroca Catalana · Església de Sant Joan\n21/07 · 21.00 h · Lucentum XVI · Santuari de Queralt\n19/08 · 21.00 h · Acadèmia FeMAP · Església de Sant Joan\n02/07 · 20.30 h · Acompanyament amb un monitor al concert Cants i Danses del Llibre Vermell de Montserrat · Església de Sant Joan. Centre: Residència Sant Bernabé i Associació Pro Disminuïts Psíquics del Berguedà\n02/07 · 16.30 h · Taller impartit per un professional previ al concert de Cants i Danses del Llibre Vermell de Montserrat · Església de Sant Joan. Centre: Residència Sant Bernabé\n02/07 · 18.00 h · Taller impartit per un professional previ al concert de Cants i Danses del Llibre Vermell de Montserrat · Església de Sant Joan\nCentre: Associació Pro Disminuïts Psíquics del Berguedà\n02/07 · 19.00 h · Visita guiada “Un Tomb per Berga”\n21/07 · 19.30 h · Terra de càtars i templers. El testament de Guillem de Berguedà a Queralt\n23/07 · 20.00 h · La Sonorosa · Ateneu\n23/07 · 17.30 h · Excursió a peu guiada a Santa Maria d’Avià\n14/07 · 21.00 h · Cor de la Generalitat Valenciana · Església de Sant Esteve\n14/07 · 18.30 h · Descobrim el passat medieval de la vila de Bagà\n28/07 · 22.00 h · John Potter & Ariel Abramovich · Monestir de Sant Llorenç\n28/07 · 20.30 h · Visita guiada al Monestir de Sant Llorenç\n15/07 · 19.00 h · Alfred Fernández i Èlia Casanova · Pati de la Casa Gran del Miracle\n05/08 · 19.00 h · Pyrenaeus Ensemble · Santuari del Miracle\n15/07 i 05/08 · 17.30 h · Visita guiada a través de la història i l’actualitat del Miracle\n26/08 · 19.00 h · Lina Tur i Dani Espasa · Església de Sant Julià\nEl festival torna a repetir enguany el projecte FeMAP Social per acostar la música als\ncol·lectius amb risc d’exclusió. Serà la segona edició d’aquest programa que continuarà els tallers i els concerts en col·laboració amb el Conservatori de Música dels Pirineus. D’aquesta manera, buscarà tornar a consolidar-se com a servei públic i fomentar la implicació de tots els col·lectius en el coneixement de la música antiga, amb l’objectiu d’aprofitar aquest vehicle com a element de cohesió social i aprenentatge musical integrador.\nTambé es farà una nova edició de la secció FeMAP Gastrofilm amb la pel·lícula El silenci abans de Bach de Pere Portabella. La projecció es combinarà amb la degustació de productes alimentaris elaborats artesanalment en diferents llocs del Pirineu: vins, embotits, galetes, formatges, cerveses, etc.Cadascuna d’aquestes sessions aniran acompanyades per les explicacions dels productors.\nEl festival organitza una sèrie de packs turístics que permeten, amb un sol clic, comprar\nl’entrada al concert i l’allotjament amb un sol clic, a uns preus impossibles de trobar més econòmics per separat.\nTota la informació del festival, així com la venda d’entrades per a cada concert i packs turístics es pot consultar a través de les pàgines web http://www.femap.cat i http://www.packsturisticsfemap.cat\n42 activitats complementàries gratuïtes incorporades amb l’entrada al concert (visites guiades\na monuments, museus, jaciments)\nComunicació FEMAP / Tasta.cat\nSense respostes a “El Berguedà i el Solsonès acolliran una desena concerts del FeMAP entre l’1 de juliol i el 27 d’agost”


La tradició del tombeau es remunta a la França del segle XVI, i el seu orígen era literari: s´aplicava a una col.lecció de poemes breus que els poetes escrivien per commemorar la mort de persones il.lustres. El tombeau va ser adoptat pels músics a mitjan del segle XVII; en general el tombeau seguia la forma d´una pavana o una allemande i va ser conreat per autors tan notables com Marin Marais, Robert de Visée o Louis Couperin. Amb el temps, el gènere va perdre vigència i no va ser fins als inicis del segle XX quan alguns autors francesos, volent rememorar velles glòries musicals nacionals, van tornar a titular tombeau a peces breus dedicades in memoriam a músics i compositors traspassats: recordem el conegut Tombeau de Couperin de Maurice Ravel o el Tombeau de Debussy que l´any 1920 va escriure un grup de compositors entre els quals hi havia figures tan célebres com Bartók, Ravel, Falla, Stravinsky o Dukas.\nÉs en aquesta tradició d´homentage col.lectiu a la figura d´un autor desaparegut que s´emmarca el disc In memoriam Joaquim Homs. Amb la intenció de commemorar el centenari del naixement del compositor Joaquim Homs (Barcelona, 1905-2003) vaig encarregar una peça breu per a piano a vint compositors espanyols. La peça no havia de sobrepassar els tres minuts i havia d´incloure alguna referència a la figura o a l´obra de l´homenatjat. Una bona part dels compositors han optat per fer alguna citació textual extreta de la música d´Homs: Benet Casablancas (Sabadell, 1956) basa tot el seu Tombeau en l´acord final de l´Impromptu nº6. Jesús Torres (Zaragoza 1965) a ...i l´infant dorm utilitza com a material bàsic la cançó popular d´aquest títol, sobre la qual Homs l´any 1942 va escriure les Variacions sobre una melodia popular catalana. També José Luís Turina (Madrid,1952) parteix d´aquesta mateixa melodia pel seu Soliloquio, però si en la peça de Torres la melodia apareixia en blocs sonors i generant harmonies, en la de Turina es presenta citada literalment però en retrogradació (és a dir, començant per la darrera nota de la melodia original i acabant amb la primera). Lauda d´Alfredo Aracil (Madrid, 1954) segueix lliurament el moviment harmònic de Record, l´última peça pianística d´Homs (i que es pot escoltar al final d´aquest disc, a tall d´epíleg). Héctor Parra (Barcelona, 1976) cita als compassos finals del seu Impromptu un fragment del segon moviment de la Sonata nº2 d´Homs (la de Parra és l´única peça del disc que fa ús del piano "preparat", ja que cal introduir una goma d´esborrar entre les cordes de les dues notes més greus de l´instrument). Les meves Derivacions parteixen dels primers dos compassos de l´Impromptu nº4, que apareixen citats literalment al començament de la peça (el títol Derivacions és també un homenatge a Homs, ja que així va titular el segon moviment de la Sonata nº2 i també la seva darrera obra orquestral). Ramón Lazkano (San Sebastián, 1968) a Presencia se serveix de la mateixa sèrie de dotze notes que Homs va utilitzar en l´obra orquestral Presències, però també de les notes Si i Mi bemoll (que en la nomenclatura alemanya s´anomenen amb les lletres H i S, lletres que figuren al cognom "Homs"). I per tancar el capítol de citacions, Francesc Taverna-Bech (Barcelona 1932) basa En la presència incerta en l´acord que va utilitzar Homs en les seves 3 Invencions sobre un acord.\nUna altra possibilitat utilitzada per alguns compositors ha estat jugar amb el nom de l´homenatjat, escollint les notes segons la pròpia conveniència: Aura de Josep Mª Guix (Reus, 1967) parteix de les lletres o-a-i-h-o (de "Joaquim Homs") per obtenir el material bàsic (les notes Sol-La-Mi-Si-Sol). A Instants de David Padrós (Igualada, 1942), el cognom "Homs" pren la forma de l´acord Si-Do-Mi-Mi bemoll, mentre la "Deploratio III" de José Mª Sánchez-Verdú (Algeciras, 1968) també explora les possibilitats sonores d´aquestes mateixes quatre notes.\nAltres compositors han volgut homenatjar a Joaquim Homs fent servir títols propers a la producció del compositor barceloní; així hi ha hagut una bona collita d´Impromptus que ens remeten als set que Homs va compondre per a piano entre 1955 i 1960: els Impromptus gairebé impressionistes de Jesús Rueda (Madrid, 1961) i de Manuel Rodeiro (San Xoan de Vilanova, 1965) i l´Impromptu per Homs de Josep Mª Mestres-Quadreny (Manresa, 1929), són peces que, sense fer referència explícita a cap obra d´Homs, continuen la tradició d´un gènere amb unes arrels que es remunten al primer romaticisme. Hi ha també obres amb altres referències a títols de Joaquim Homs: el Via Crucis, réminiscence de Víctor Estapé (Sant Sadurní d´Anoia, 1962) és una evocació de la primera obra que Estapé va escoltar d´Homs i que li va causar una forta impressió: el Vía Crucis per quartet de corda de 1956. El Rossinyol de Ramon Humet (Barcelona, 1968) forma part d´unes ambicioses Escenes del bosc i s´inspira en els Ocells Perduts, una de les obres que Homs més s´estimava. La peça de Joan Guinjoan (Riudoms, 1931) Recordant a Homs porta el subtítol Soliloqui per la mà esquerra, homenatge a un altre dels títols habituals en l´obra de l´Homs de maduresa: el Soliloqui. Guinjoan, a més, utilitza com a motiu principal el ritme de negra-blanca, força habitual en la producció d´Homs. També proper al caràcter d´un Soliloqui és el Monólogo 2 de César Camarero (Madrid, 1962).\nFinalment, alguns compositors han escrit peces dedicades a Homs, però sense cap referència concreta a l´homenatjat: és el cas de Púlsar de Miquel Roger (Barcelona, 1954) i dels Rondós de David del Puerto (Madrid, 1964), mentre Josep Soler (Vilafranca del Penedès, 1935) encapçala la seva peça amb el títol prou explícit d´Homenatge a Joaquim Homs. Com epíleg del disc m´ha semblat adequat acabar amb una peça del propi Joaquim Homs, qui, per cert, va ser un prolífic autor d´in memoriams a col.legues compositors, familiars i amics, peces recollides en les col.leccions Sis Reminiscències i Tres Evocacions (sense oblidar el monumental in memoriam que és Presències, escrit l´any 1967 en morir de la seva esposa Pietat Fornesa). El breu Record que clou el disc és la darrera peça pianística que va escriure el compositor i és datada el 10 de desembre de 1995. No voldria acabar aquestes breus anotacions sense donar les gràcies a tots els compositors que tan generosament han volgut posar el seu talent al servei d´aquest projecte: per mí ha estat un plaer treballar i interpretar cada una d´aquestes petites joies.\nText pel llibret del disc "In memoriam Joaquim Homs" (Anacrusi 060)


El Vila-real guanya l’Europa League i fa història de penal\nMANCHESTER UNITED 1 (10)-VILLARREAL CF 1 (11)\nL’equip d’Emery va guanyar amb la fallada del porter del United De Gea en el penal número 22 de la tanda\nEls grocs van portar la final als penals després d’un gran treball amb què van contenir el Manchester United\nUn gol de Cavani havia neutralitzat el gol inicial d’un gran Gerard Moreno\nVillarreal’s players lift the trophy after winning the UEFA Europa League final football match between Villarreal CF and Manchester United at the Gdansk Stadium in Gdansk on May 26, 2021. (Photo by MAJA HITIJ / POOL / AFP) / AFP (AFP)\n27 de de maig del 2021. 08:35\nEls moments en què s’escriu la història són capritxosos, gairebé aleatoris, i el segon gran moment del Vila-real a Europa es va decidir, també, de penal. És més, a la final europea amb més penals, tots marcats, fins que van haver de xutar els porters: Rulli va marcar i De Gea va fallar, tot per redimir en la història el record d’aquella semifinal perduda davant l’Arsenal a Champions, amb el penal errat de Riquelme.\nLa primera final europea de la història del Vila-real li va arribar molt lluny de ser favorit, contra la col·lecció de cromos del Manchester United, però a base d’eficiència i laboriositat defensiva, oportunisme i un gol de Gerard Moreno, va portar la final de l’Europa League a la pròrroga. Allà van arribar minuts d’heroisme groc, amb els arrestos per trobar moments de superioritat, i llavors, en l’agitat desempat dels penals, els onze jugadors del Vila-real van marcar des dels onze metres, fins a Rulli, abans de l’errada de De Gea des de l’altre costat del riu.\nDesprés de dues dècades instal·lat en l’elit espanyola, amb recordades aparicions al Vell Continent, el Vila-real buscava el seu primer títol en gairebé cent anys de vida, i el va aconseguir amb tots els grans moments de la seva història en el record: des de la primera època a Primera Divisió amb Palop o Craioveanu, fins als anys daurats amb Forlán, que va jugar als dos equips finalistes, Cazorla, Bruno, Josico, Senna o Godín.\nEl lloc de la història va ser la ciutat portuària de Gdansk, capital polonesa de l’ambre a la Lliga Hanseàtica, que va fer fortuna gràcies a aquesta resina fossilitzada apreciada, en un moment, tant com l’or, que es deixava veure en els colors dels seients buits que deixaven a les grades els gairebé 10.000 espectadors que van poder acudir al partit, uns milers des de Vila-real.\nL’equip d’Emery va aprofitar l’única oportunitat d’avortar el monopoli anglès a les competicions europees, abans que dissabte es disputi la final de la Champions entre el Chelsea i el Manchester City.\nEl Vila-real va aconseguir sobreviure, i amb premi, a l’aclaparador inici de partit del United, amb ocasions i una velocitat més, tot motivat per les pèrdues de pilota dels d’Emery, que van començar desdibuixats i desplaçats del camp rival.\nVan haver de passar gairebé 20 minuts, i un cop de Foyth al cap, perquè el Vila-real comencés a visitar l’àrea de De Gea. El partit va deixar de ser un monopoli anglès i a Gdansk hi havia un home en estat de gràcia: Gerard Moreno. El davanter català, que liderarà l’atac de la selecció espanyola a l’Eurocopa, és l’estrella indiscutible d’aquest Vila-real i no li va fer falta més que mitja ocasió: un centre des d’una falta al nivell de Parejo, per avançar-se a tota la defensa rival i marcar el primer gol de la final.\nDesprés del gol, tot el que havia sigut nerviosisme i inquietud en els castellonencs a l’inici, va canviar de bàndol i es va instal·lar, sobretot, a la banqueta d’un United que, encara amb un domini categòric i absolut del partit, amanit per les pèrdues de pilota del Vila-real, se’n va anar al descans perdent i amb un xut a porteria al seu historial.\nL’equip d’Emery, cada vegada millor, va tancar espais ajuntant línies, sense espais entre la seva vigorosa defensa i un atac que, a canvi d’estar enrere tancat, va tenir poca presència. Tot i així, quan la frustració començava a créixer a les files angleses, el United va trobar l’empat gràcies a l’oportunisme de Cavani, abans de l’hora de joc, en un rebuig després d’un córner.\nVan passar els minuts sense que el Vila-real pogués acumular alguna acció de perill, mentre que a l’equip anglès començaven a aparèixer amb assiduïtat els seus jugadors més prestigiosos.\nEl Manchester United és un equip d’escomeses, d’onades d’atacs gairebé inabastables, i als deu minuts finals va arribar després d’un dels atacs més agressius del partit, però ningú va poder evitar la pròrroga.\nA la mitja hora extra, a més del primer canvi de Solskjaer, no va arribar cap gol. Va ser una mica millor un Vila-real que va passar de sobreviure amb el just a poder donar-se algun caprici, contra un United que va esquivar la desesperació apostant als penals.\nEuropa League Vila-real CF Manchester United


"Hem d'aconseguir que qui tingui vinya tingui un tresor". Entrevista dels dos copresidents de CORPINNAT a El Periódico\nEl suplement + Innovació que publica avui El Periódico de Catalunya inclou una extensa entrevista amb els dos copresidents de l'Associació de Viticultors i Elaboradors CORPINNAT, Xavier Gramona i Ton Mata, on expliquen d'on va sorgir la idea de crear aquesta marca col·lectiva de la UE i els seus objectius. Podeu llegir l'entrevista sencera en aquest enllaç https://www.elperiodico.com/es/mas-innovacion/20180619/hay-que-lograr-que-quien-tenga-vina-tenga-un-tesoro-6888684\nPresentem CORPINNAT a Màlaga\nAquesta setmana passada van tenir l'oportunitat de presentar el projecte CORPINNAT a Màlaga davant d'una àmplia representació de la Asociación de Sumilleres de Málaga, una de les més prestigioses i més actives del conjunt de l'Estat. A més d'explicar els valors del projecte que pretén distingir grans vins escumosos que s'elaboren al cor del Penedès, els representants dels cellers que van fer la presentació van dirigir també un tast de sis escumosos de les marques impulsores de la marca col·lectiva: Gramona, Llopart, Nadal, Recaredo, Sabaté i Coca i Torelló. Estem molt agraïts per al invitació i per la rebuda del projecte per part dels sommeliers malaguenys.\n"Mai hem treballat d'esquena al sector; l'objectiu de CORPINNAT és beneficiar tothom". Entrevista als dos copresidents de l'AVEC al setmanari El 3 de vuit\nEl setmanari penedesenc El 3 de vuit ha publicat aquest divendres 15 de juny una extensa entrevista als dos copresidents de l'Associació de Viticultors i Eleboradors CORPINNAT (AVEC), Xavier Gramona i Ton Mata, per explicar a fons què representa aquesta marca col·l3ctiva de la UE i quins objectius persegueix. Aquí podeu llegir l'entrevista sencera CORPINNAT.pdf\nÈxit de la presentació de CORPINNAT a Logroño davant dels millors Masters of Wine del món\nCORPINNAT, protagonista al 9è. Simpòsium del Institute of Master of Wine que se celebra a Logroño\nPresentem CORPINNAT a Itàlia\nPresentació i tast de CORPINNAT a l'Aula del Vi Català\nLes primeres cartes de restaurant que distingeixen la marca CORPINNAT


Una bomboneria figuerenca llança una capsa solidària - Empordà\nUna bomboneria figuerenca llança una capsa solidària\nLa botiga recapta diners per a la Fundació Oncolliga Girona\nAIDA VILAR 19.12.2018 | 18:52\nL'Alyona Hnidko és la mestra xocolatera que ha ideat la proposta. AIDA VILAR\nL'Alyona Hnidko és la mestra xocolatera que ha ideat la proposta.\nLa botiga figuerenca Autentics Bombons Belgas llança una capsa solidària en benefici de la Fundació Oncolliga Girona. L'Alyona Hnidko és la mestra xocolatera que ha ideat aquesta proposta, juntament amb la seva parella Teo Marcos. En un moment difícil, la Fundació catalana d'ajuda al malalt de càncer va ajudar molt la seva família, i la parella ha volgut retornar-los aquest suport amb el millor que saben fer: la xocolata. «Quan ajudem la gent, no demanem mai que es facin socis. Nosaltres hi som per donar suport. Moltes vegades ens trobem que, quan les persones han acabat de passar per un moment difícil, ens retornen els favors ajudant-nos a ajudar. Aquests bombons serien un cas», explica la presidenta d'Oncolliga, Lluïsa Ferrer.\nCreacions artesanals fetes al dia\nA la caixa hi ha quinze bombons i es venen a la bomboneria Autentics Bombons Belgas del carrer Nou de Figueres, per divuit euros. D'aquest preu, dos euros i mig s'envien a la Fundació Oncolliga Girona. Els clients que vulguin comprar aquesta caixa poden escollir amb quin tipus de bombons de l'establiment la volen omplir, segons el seu gust. El recipient buit es pot omplir amb bombons en forma de croissant de canyella i nou moscada, llavis amb gust de maduixa, o altres delícies de llima, cafè, o ratafia. També hi ha un bombó de trufa fet amb la recepta del sogre de l'Alyona, que el 1940 treballava a la pastisseria Can Palau; o bé un altre bombó en forma de cor omplert de melmelada de les primeres roses de la temporada que recull la mare de la pastissera. Totes les creacions són fetes a mà de manera artesanal, al mateix dia i a la mida del client.\n«La gent torna per dir-nos que la xocolata era molt bona», diu Hnidko. Aquest és l'impuls que ajuda a seguir treballant en l'obrador que té visible des de la botiga després d'un any de feina.\nEl disseny dels productes està molt cuidat, i tenen relació amb el gust del bombó. La caixa l'ha dissenyat Natacha Eysmont, que ha acabat d'estudiar el grau de Belles Arts, i ha proposat un disseny on surten fotos dels bombons i de l'establiment figuerenc. La campanya solidària comença ara i s'estendrà fins a Pasqua.\nLa presentació oficial d'aquests bombons es farà aquest divendres, 21 de desembre a les deu del matí, a l'Hotel Pirineus de Figueres, amb la presència de la presidenta d'Oncolliga i les delegades de l'entitat a Figueres.


Amanida d'arròs marinera | Consumer\nAmanida d’arròs marinera\n100 g de arròs\n1 ud de remolatxa\n50 g de txaka (palitos de cranc)\n100 g de gambes pelades i cuites\n100 g de rap trossejat i bullit\n100 g de brots d'enciams variats\nSalsa maionesa amb toc mariner\n2 g de safrà en pols\n5 ml de oli d'oliva verge extra\n10 ml de aigua de cocció de les gambes o del peix\n2 g de sal en escates\nPelem i trossegem la remolatxa, cobrim d'aigua i coem durant 20 minutos. Trituramos la remolatxa cuita amb l'aigua, obtenint un suc amb un intens morat. Colem i usarem l'aigua habitada de la cocció de la remolatxa per tenyir els grans d'arròs, coent-los en ella. El color azulado que obtindrem no és molt comú en la cuina, però resulta divertit per elaborar una amanida temàtica on l'arròs exerceix el paper de "fons marí". A més del sabor de remolatxa hem d'agregar un polsim de sal i deixar coure durant 20 minutos. Després, escorrem l'arròs i li afegim una mica d'oli d'oliva, reservant en un lloc temperat.\nPer muntar l'amanida col·loquem una base d'arròs cuit i tenyit. Sobre ell anem col·locant de manera aleatòria trossets de tomàquet cherry, txaka, gambes cuites i pelades i trossets de peix blanc (per exemple, de rap) bullits i amanits amb una salsa maionesa marinera. També podem afegir unes hojitas de brots tendres variats.\nPer fer la salsa maionesa marinera, barregem la maionesa lleugera amb un toc de safrà, pimentón picante, sal en escates, una cucharadita d'oli d'oliva i unes gotes de vinagre de sidra. Com a toc final, agreguem un tallito de cebollino trossejat.\nGreix saturat 0g 2%\nL'arròs destaca pel seu elevat contingut en midó, és un hidrat de carboni d'absorció lenta i la seva composició nutricional ajuda a regular el sistema digestiu. Posseeix propietats antiinflamatorias i entre els seus nutrients destaquen les proteïnes, que aporten importants quantitats d'aminoàcids essencials, vitamines B1, B3, B6, B2, B9 i també vitamina K i minerals com el manganès, magnesi, seleni, ferro, calci, potassi, coure i zinc. Es prepara amb gambes, un aliment ric en iode i baix en greix, és font de fòsfor, iode i calci, vitamines del grup B però també posseeix una elevada quantitat de colesterol, no és aconsellable en aquells consumidors amb nivells elevats de colesterol en sang. La presència de rap afegeix proteïnes d'elevat valor biològic, és un peix magre, amb poca quantitat grassa en la seva composició i afegeix ferro, fòsfor, magnesi, potassi i vitamines B1, B3 i B9.