Gestió de la informació: transparència i protecció de dades - El dret d'accés dels càrrecs electes\nEn apunts precedents m’he referit a l’existència de diversos drets d’accés a informació en poder de les entitats del sector públic. En primer lloc, tenim el dret d’accés a la informació pública regulat per la legislació de transparència; en segon lloc, les persones físiques també disposem del dret d’accés a la nostra informació personal, regulat per la normativa de protecció de dades, i, en tercer lloc, les persones interessades en un procediment administratiu tenen el dret d’accés a l’expedient, regulat per la legislació de procediment.\nA aquests drets d’accés a informació, s’hi afegeix el que estableix la disposició addicional desena de la Llei orgànica 3/2018, de protecció de dades personals i garantia dels drets digitals (LOPDGDD), que habilita les entitats del sector públic a comunicar dades a un tercer en qui s’aprecia un interès legítim, tal com explicava en el meu darrer apunt publicat en aquest espai.\nPerò amb totes aquestes modalitats encara no està tot vist sobre el dret d’accés, perquè hi ha també regulacions especials d’aquest dret que s’han d’aplicar de manera preferent. Així ho estableix la disposició addicional 1.2 de la Llei 19/2014, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBG), en la qual es disposa el següent, en consonància amb el principi d’especialitat: “L’accés a la informació pública en les matèries que tenen establert un règim d’accés especial és regulat per llur normativa específica i, amb caràcter supletori, per aquesta llei.”\nPer tant, quan hi ha una regulació sectorial del dret d’accés, aquesta desplaça la LTAIPBG, que només s’aplicaria supletòriament. Val a dir, però, que per considerar que hi ha un règim d’accés especial cal que aquesta regulació sigui completa, de manera que es refereixi a qui pot exercir el dret, als aspectes procedimentals i a les limitacions al dret. Així ho va precisar el Consell de Transparència i Bon Govern (CTBG) en el Criteri interpretatiu 8/2015, i ho ha confirmat més endavant la jurisprudència (Sentència del Tribunal Suprem núm. 748/2020, d’11 de juny; Recurs de cassació núm. 577/2019).\nAquest és el criteri que ja aplicava la GAIP, i el supòsit més habitual és el de reclamacions formulades per càrrecs electes locals, als quals no s’havien atès les sol·licituds d’accés a informació pública. En aquests supòsits, la GAIP manté el criteri d’admetre i resoldre les reclamacions, si bé no aplica la legislació de transparència, sinó la legislació específica, que en el cas dels càrrecs electes locals és l’article 164 del Decret legislatiu 2/2003, que aprova el text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya (TRLMRLC).\nAmb aquest criteri, la GAIP es desmarca –sortosament– del que mantenen altres òrgans de garantia del dret d’accés a la informació pública, que només admeten reclamacions formulades a l’empara de la legislació de transparència. I és que no sembla tenir gaire sentit argumentar que, si un càrrec electe exerceix el seu dret d’accés que es considera fonamental, no pot disposar de la garantia d’acudir a la GAIP, i en canvi qualsevol persona hi pot acudir per reclamar el dret d’accés de la legislació de transparència, que no es reconeix com un dret fonamental.\nTornant a la preferència de la llei especial, una mostra del criteri de la GAIP a favor de sotmetre les sol·licituds d’accés dels càrrecs electes a la seva regulació especial, el tenim en el Dictamen 2/2020, en què rebutja que s’hi apliquin els límits establerts en la LTAIPBG. En aquest Dictamen, la GAIP argumenta que l’article 164 del TRLMRLC “constitueix un veritable règim d’accés especial a un tipus d’informació pública [la que es troba en poder de l’ajuntament concernit] quan qui el sol·licita és un tipus especial de subjecte [un membre de la mateixa corporació local], caracteritzat pel fet d’actuar dotat d’un estatus jurídic singular [membre de la corporació], en exercici dels drets de representació política que dimanen de l’article 23 de la Constitució espanyola. Per tant, quan una sol·licitud d’accés a la informació pública s’empara en aquest precepte, el règim jurídic aplicable és preferentment el que estableix el mateix règim i, supletòriament, el que disposa la LTAIPBG”. Aquest criteri de la GAIP ha estat avalat pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en la Sentència 1074/2019, de 18 de desembre (Recurs 334/2016).\nEn efecte, aquest dret d’accés a la informació pública dels càrrecs electes forma part del dret fonamental a la participació política reconegut en l’article 23.1 de la CE, que es coneix com ius in officium, de manera que es veda qualsevol impediment il·legítim o arbitrari, com ha declarat reiteradament la jurisprudència (per totes, les sentències del Tribunal Suprem de 27/9/2002, 11/10/2002 i 15/6/2009).\nEstem, doncs, davant d’un dret d'accés privilegiat, amb un abast molt ampli, però això no vol dir que sigui un dret absolut. Això sí, en consideració al caràcter privilegiat d’aquest dret d’accés, els límits o restriccions són menors que els que disposa la legislació de transparència. A aquest respecte, l’article 164.3 del TRLMRLC disposa el següent:\n“[…] la sol·licitud d’informació s'entén com a acceptada per silenci administratiu si no es dicta resolució denegatòria en el termini de quatre dies a comptar de la data de presentació de la sol·licitud. En qualsevol cas, la resolució denegatòria s'ha de motivar, i només es pot fonamentar en els supòsits següents:\na) Quan el coneixement o la difusió de la informació pugui vulnerar el dret constitucional a l'honor, la intimitat personal o familiar o a la pròpia imatge.\nb) Quan es tracti de matèries afectades per la legislació general sobre secrets oficials o per secret sumarial.”\nEn conseqüència, aquest dret d’accés permet al càrrec electe conèixer la informació que hi ha en la corporació local de la qual és membre, i té un caràcter privilegiat i un contingut més ampli que el del dret d'accés a la informació pública reconegut a qualsevol persona per la LTAIPBG. En aquest sentit, la regulació especial no disposa com a límit les dades personals, sinó només si aquestes afecten l’honor, la intimitat o la pròpia imatge. A això caldrà afegir també la necessitat de tenir en compte el principi de minimització de les dades (art. 5.1.c del RGPD), que pot operar aquí com a límit addicional, en el sentit d’evitar donar accés a dades personals que no serien necessàries per a la finalitat de fiscalització que justifica el dret. Així ho està declarant l’APDCAT en els seus pronunciaments, com ara en el Dictamen CNS 10/2019.\nEn tot cas, precisament aquest caràcter reforçat i privilegiat del dret, que permet accedir a dades que van més enllà de les dades a les quals es podria accedir sobre la base de la legislació de transparència, comporta que sigui exigible al càrrec electe un deure de confidencialitat respecte de la informació a què ha accedit per raó del seu càrrec, si el fet de publicar la informació pot perjudicar els interessos de l’ens local o de terceres persones (art. 164.6 del TRLMRLC).\nTotes aquestes consideracions sobre l’aplicació de la regulació específica al dret d’accés dels càrrecs electes locals, serien extrapolables també als diputats del Parlament quan exerceixen el seu dret d’accés sobre la base de tal condició. En aquest cas, els articles 6 i 7 del Reglament del Parlament contenen la regulació especial aplicable.\nL’article 6 del Reglament reconeix el dret dels diputats d’accedir a la informació de l’Administració de la Generalitat i d'entitats vinculades, que s’ha de facilitar en un termini màxim de 15 dies, ampliable 7 dies més. Pel que fa als límits, l’article 7 del Reglament recorda, primer, que el dret d’accés a la informació forma part del contingut essencial de la funció representativa i parlamentària que correspon als diputats, i només es pot limitar per la concurrència d’alguna de les restriccions que estableix la legislació reguladora del dret d’accés a la informació pública. Afegeix, però, que el dret d’accés a la informació dels diputats té, en tot cas, caràcter preferent i s’ha de poder fer efectiu sempre que els drets o béns jurídics protegits es puguin salvaguardar mitjançant l’accés parcial a la informació, l’anonimització de les dades sensibles o l’adopció d’altres mesures que ho permetin.


A 220 km/h a la carretera B-23 al seu pas per Molins de Rei -\nA 220 km/h a la carretera B-23 al seu pas per Molins de Rei\njuny 25, 2020 Ordre públic\nNota de premsa dels Mossos d’Esquadra\nDetingut l’autor d’un vídeo penjat a Internet en el qual es jactava de conduir a 220 km/h en una via limitada a 100 km/h\nEs va identificar a comissaria amb un permís de residència i un de conducció falsificats i també se’l va detenir per falsedat documental\nA més, tenia una ordre de detenció pendent d’un jutjat de Barcelona\nAgents de la Policia de la Generalitat – Mossos d’Esquadra de l’Àrea Regional de Trànsit de la Regió Policial Metropolitana Sud han detingut un home de 43 anys, de nacionalitat russa i veí de Barcelona, com a presumpte autor d’un delicte contra la seguretat viària, per conduir amb un excés de velocitat punible, per un delicte de falsedat documental i per tenir vigent una ordre de detenció.\nEls fets van tenir lloc el dia 5 d’abril, durant el confinament, quan els mossos van detectar en un conegut portal de vídeos de la xarxa, una gravació en la qual es veia com un conductor es ventava de conduir a 220 km/h en un tram limitat a 100 km/h, a la carretera B-23 al seu pas pel municipi de Molins de Rei. Ell mateix havia gravat el vídeo, conduint un vehicle de gamma alta, en el qual es veien perfectament detallades les infraccions comeses.\nEls investigadors del Grup de Recerca i Documentació de l’Àrea Regional de Trànsit de la Regió Policial Metropolitana Sud van analitzar les imatges fins aconseguir identificar plenament el vehicle, així com el seu conductor i el van citar a comissaria.\nEs dóna la circumstància que quan l’home es va identificar a comissaria ho va fer amb un permís de residència i un permís de conduir falsificats, motiu pel qual també se’l va detenir pel delicte de falsedat documental.\nA més, quan els investigadors van consultar els antecedents amb la veritable identitat del presentat a comissaria, van constatar que tenia vigent una ordre de detenció emesa per un jutjat de Barcelona, motiu pel qual també se’l va detenir.\nEl detingut va passar a disposició judicial i el jutge d’instrucció en funcions de guàrdia va decretar la seva llibertat amb càrrecs.\nÀrea de Comunicació_Sant Feliu de Llobregat, 25 de juny de 2020\nL’aqüífer del Baix Llobregat assoleix el millor registre des de fa 50 anys


III Work-Shop d’empreses a la Facultat de Farmàcia | Blog del CRAI Biblioteca de Farmàcia i Ciències de l'Alimentació\n← El plaer de saber\nCAS convoca el programa internacional 2014 per a doctorands i postdoctorats →\nEl proper dimecres 12 de febrer tindrà lloc, a les 15h, a l’Aula Magna de la Facultat de Farmàcia, el III Work-shop amb empreses farmacèutiques o químiques que col·laboren oferint pràctiques als alumnes de grau de la Facultat de Farmàcia. Les empreses convidades comentaran les seves ofertes i aportaran idees i consells sobre com preparar-se alhora de buscar pràctiques en empreses i d’afrontar les entrevistes de feina.\nLa jornada forma part del programa Passaport a la Professió, una iniciativa del Deganat i el Servei d’Atenció a l’Estudiant (SAE), i està organitzada per les professores Carmen Escolano i Encarna García, com a delegades de l’equip deganal per a les relacions amb la indústria.\nAquesta entrada s'ha publicat en Facultat de Farmàcia i Ciències de l'Alimentació, Farmàcia, Jornades, Seminaris, Universitat de Barcelona i etiquetada amb Career guidance, Ensenyament de Farmàcia, estudiantes, estudiants, Facultad de Farmacia, faculty of pharmacy, orientació laboral, orientación laboral, pharmaceutical studies, SAE (Servei d'Atenció a l'Estudiant), students. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Ramblas Boqueria Market 21\nAmb una superfície de 70 m2, aquest apartament és el perfecte per a la seva propera estada a Barcelona!\nEs troba en un bloc de pisos d'estil modernista, el qual disposa d'ascensor i d'una magnífica piscina en el terrat que deixa veure les precioses vistes de Barcelona. És un apartament molt lluminós ja que té diverses finestres i petites balconades, i a més està decorat amb un gust molt sofisticat. Els equipaments dels que disposa són ideals per a la capacitat de 4 persones que assumeix, amb 1 habitació amb llit doble, una habitació amb llit individual i un sofà-llit doble en l'acollidor i tranquil menjador. D'altra banda es troba una cuina totalment equipada (microones, nevera , cafetera , torradora, utensilis de cuina, rentaplats, forn, vitro-ceràmica, etc), i dos banys amb una dutxa, un WC i un mirall. Un últim condicionament més a destacar és que disposa tant d'aire condicionat com a calefacció en tota la casa.\nL'apartament es troba a l'àrea de les Rambles, concretament, a pocs passos del famós Mercat de la Boquería, un dels llocs més emblemàtics de la ciutat de Barcelona que predomina sobre la resta dels altres per la gran varietat de productes que ofereix als seus visitants. Als voltants es troben Les Rambles, el carrer més cosmopolita de la ciutat que, amb les seves 2 km de longitud, s'estén des de Plaça Catalunya fins al port de Barcelona. Al llarg d'aquest trajecte vostè es trobarà amb pintorescs quioscs de revistes, floristeries, tendes de souvenirs i una gran varietat d'artistes. A més podrà visitar els llocs més coneguts d'aquesta zona com són: el teatre Liceu, l'impressionant Palau Güell, dissenyat pel cèlebre arquitecte català Antoni Gaudí, i la Plaça Reial, amb els seus bells llums, també dissenyades per Gaudí. Al final del seu trajecte, podrà admirar l'impressionant monument de Colón, i a pocs metres d'allà, trobarà el Museu Marítim, el modern centre comercial Maremàgnum, el popular Aquari de Barcelona i el cinema de gran format IMAX 3D.


Participació en un registre d'hospitals sobre el tractament per la Covid-19\nCorporació Salut → Notícies → Professionals de la Corporació participen en un registre d’hospitals sobre el tractament en la infecció per Covid-19\nProfessionals de la Corporació participen en un registre d’hospitals sobre el tractament en la infecció per Covid-19\nQuatre professionals de la Corporació de Salut del Maresme i la Selva, la Dra. Àngels Garcia i el Dr. Pere Comas del Servei de Medicina Interna de l’Hospital de Blanes; i la Dra. Sílvia Valero i el Dr. Óscar del Rio, del Servei de Medicina Interna de l’Hospital de Calella, han participat en un registre d’hospitals de la Red Española de Investigación en Patología Infecciosa i la Fundación SEIMC-GeSIDA sobre el tractament en la infecció per Covid-19. Fruit d’aquest registre, que inclou més de 4.000 pacients, s’han publicat dos articles a la prestigiosa revista ‘Clinical Microbiology and Infection’.\nEl primer estudi mostra que els principals predictors de mortalitat en pacients ingressats per Covid-19 són el desenvolupament d’una síndrome de distrès respiratori de l’adult, tres o més comorbiditats, o l’edat igual o superior als 80 anys.\nEl segon estudi reflecteix que el tractament amb Tocilizumab en pacients amb Covid-19 i patró antiinflamatori, s’associa amb un risc tres vegades menor de mortalitat o ventilació mecànica enfront de no rebre tractament.


Quint Pompeu (cònsol 141 aC) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nQuint Pompeu (cònsol 141 aC)\ncònsol el 141 aC\n(S'ha redirigit des de: Quint Pompeu Aule)\nQuint Pompeu (en llatí: Quintus Pompeius A. f. L. n.) era fill de cert Aulus Pompeu i d'extracció humil. Formava part de la gens Pompeia.\n(la) Quintus Pompeius\n141 aC – 141 aC\nPompeu, Quint Pompeu Rufus\nEs va destacar segurament com orador, ja que Ciceró en parla, i l'any 141 aC va arribar a cònsol sens dubte després de seguir tot el cursus honorum. Va exercir el consolat junt amb Gneu Servili Cepió. La seva elecció li va costar enemistar-se amb Escipió.\nDesprés del seu consolat va ser enviat com a procònsol a la Hispània Citerior com a successor de Quint Cecili Metel. Fabi Màxim Servilià era governador a la Hispània Ulterior. No va aconseguir cap victòria rellevant i encara va ser derrotat diverses vegades pels celtibers sense poder fer res al setge de Numància on les seves tropes, acampades a l'hivern davant els murs de la ciutat, van morir en gran nombre de fred i malalties. Per evitar les crítiques va proposar un acord de pau amb els numantins dels quals va requerir una rendició incondicional, però privadament només demanava alguns ostatges, l'entrega de captius i desertors i trenta talents de tribut, i en aquestes condicions els numantins van accedir a la pau.\nQuan va arribar el successor de Pompeu, Marc Popil·li Laenes IV (139 aC) va denunciar el tractat encara que havia estat signat fins i tot per alguns oficials del seu propi exèrcit. Els numantins van apel·lar al senat i Laenes va enviar a aquest la qüestió. Descobert l'engany de Pompeu, el senat va declarar el tractat nul i la guerra es va reprendre. Pompeu no va ser acusat pels termes del tractat, però sí d'extorsió a la província, encara que finalment va ser absolt, tot i que persones molt eminents havien donat testimoni en contra seva, com ara Quint Cecili Metel Macedònic o Luci Cecili Metel Calb.\nPompeu, potser pel seu origen, gaudí del favor popular i va ser escollit censor l'any 131 aC junt amb Quint Cecili Metel Macedònic, la primera vegada que dos censors eren plebeus.\n↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Londres: John Murray, 1876, p. 474.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Quint_Pompeu_(cònsol_141_aC)&oldid=26504486»\nDarrera modificació: 28 feb 2021 a les 18:38\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 feb 2021 a les 18:38.


El Cementiri | Roques Blanques\nEl Cementiri Comarcal Roques Blanques és el primer cementiri d’importància, per superfície i per capacitat, que té titularitat pública i que ha concedit la gestió a una empresa privada, NOMBER, especialitzada en el sector funerari. Aquest sistema mixt d’explotació té el doble avantatge de la seguretat que proporciona el suport d’una institució pública d’una banda, i de l’agilitat i eficàcia que significa una gestió privada, d'altra.\nLa superfície de la finca Can Tintorer, on hi ha el cementiri, és de 50 hectàrees. Actualment compta amb 20.498 sepultures tradicionals i ecològiques, tant per inhumacions com per a serveis d’incineració. En total s’han construït:6.130 nínxols (dels quals, 36 són nínxols verds), 3.119 tombes, 212 panteons (entre panteons de 15,20 i 25m2, així com, panteons del Bosc), 7.215 osseres de paret, 880 columbaris de terra, 1.518 Bosc de la Calma, 579 Arbres Familiars, 845 Camí del Bosc i un Jardí/Font del Repòs.\nEl número de serveis que s’efectuen anualment son de 1.022 serveis i 4.657 incineracions. El projecte inicial del Cementiri Comarcal Roques Blanques, a càrrec dels arquitectes Batlle i Roig, és modèlic pel que fa a la concepció i ha rebut diversos premis a la seva qualitat i a les seves iniciatives sostenibles respecte el medi ambient, responsabilitat social i proximitat local.\nAccedeix al mapa del cementiri\nCementiri Comarcal Parc de Roques Blanques, primer d’Espanya que obté la certificació mediambiental EMAS\nBarcelona, 26 de febrer de 2008.- El Cementeri Comarcal Parc de Roques Blanques ha obtingut la certificació EMAS, que avala la seva sòlida trajectòria en política mediambiental i garanteix la plena transparència de gestió en aquest àmbit.\nRoques Blanques collavora amb Collserola\nSeguim rigorosament les polítiques mediambientals per complir amb totes les normatives actuals.\nLa política mediambiental de Altima-GIC està certificada amb la norma de qualitat ISO 1400.\nLa política de qualitat de Altima-GIC està certificada amb la norma de qualitat ISO 9001.\nMés informació sobre el reglament i les ordenances fiscals actuals.


salut | CLAUDI MANS\n4 comentaris\t| 2015, ciència, energia nuclear, Història de la Ciència, quimica, tecnologia\t| Etiquetat: física, química, salut, tecnologia\t| Enllaç permanent\nTRACTAR L’EBOLA AMB DESINFECTANT DE PISCINES\nMMS són les sigles de Multimedia Message System que serveix per enviar missatges multimèdia –fotos o vídeos- amb el telèfon. És el desenvolupament dels SMS, sistema de missatgeria per telèfon que va sent substituida pel WhatsApp, gratuït… sempre que ja hagis pagat la tarifa plana del telèfon.\nPerò MMS vol dir moltes altres coses. Robert Xalabarder m’ho va explicar ara fa anys. MMS és el Miracle Mineral Supplement (o Miracle Mineral Solution), el Suplement Mineral Miraculós. Es ven per internet, es venia en botigues i des de 2010 se’n va prohibir la venda a Espanya. O sigui que aquest post va tard. Si ho comento és perque ara se n’ha tornat a parlar en relació amb l’Ebola.\nJim Humble, un enginyer aeroespacial –o tècnic electrònic, que les biografies no acaben de posar-se d’acord- havia treballat en la mineria de l’or a Sudamèrica. Alguns dels seus treballadors van enmalaltir de malària i no tenia altra cosa per donar-los que el líquid per purificar l’aigua i fer-la potable. I diu que van curar-se. Diu que va deixar de buscar or i es va dedicar a repartir el líquid entre els miners d’altres prospeccions. Va tornar als Estats Units i es va dedicar a comercialitzar el líquid miraculós. Amb els anys va afirmar que curava no només la malària, sinó les hepatitis A, B i C, la tuberculosi, la sida, l’Ebola, l’artritis i –naturalment- el càncer. Algun successor seu, com l’alemany Andreas Kalker ven el producte per Europa, amb videos a YouTube i explicacions de com s’ha de preparar. També Josep Pàmies explica com preparar-ho a casa.\nEls sistemes de purificació d’aigua són, químicament, potents oxidants que destrueixen els microorganismes. El clor és el més habitual, i també l’ozó, per a les instal•lacions fixes. Per a sistemes portàtils o de dimensions petites, com les piscines, són habituals altres substàncies amb denominacions fantasioses, com clor en pastilles, oxigen estabilitzat, o similars.\nEl MMS és clorit de sodi en pols (NaClO2) que en un mitjà àcid, com àcid cítric o salfumant, es descompon donant diòxid de clor, ClO2, que és un potent oxidant. Aquesta substància és capaç de destruir membranes microbianes i entrar en els enterovirus impedint la seva capacitat de reproduir-se en les cèl•lules. Permet, doncs, eliminar els microorganismes, tant els patògens com els altres. A més, oxida molècules orgàniques responsables de donar mals gustos a l’aigua. Un desinfectant, com el lleixiu clàssic, però amb algunes propietats millorades i més potent.\nÉs un tòxic, naturalment, a dosis no molt elevades. La seva toxicitat va fer que el Ministerio de Sanidad espanyol en prohibís la venda el 2010, i ja havia estat prohibit pel Canadà. Contra la prohibició els venedors van reaccionar furibundament. Personatges com Teresa Forcades, Josep Pàmies o Arcadi Oliveres van solidaritzar-se amb Andreas Kalker, en la seva lluita “contra les farmacèutiques“. A vegades la passió cega la gent que en principi cal considerar intel•ligent. O potser és que ja els va bé recolzar-se en mentides si els ajuden a la seva lluita. Que en aquest cas sigui un producte químic artificial, deu ser perdonable perquè és un producte químic artificial que no forma part del sistema…\nAra que ha rebrotat el virus de l’Ebola han aparegut novament de forma oportunista per oferir els seus coneixements i les dosis de MMS als governs africans. Esperem que no els facin cas, a diferència del que va fer el govern de Sudàfrica, presidit per Thabo Mbeki i la ministra de salut Tshabalala, que durant tant temps va negar la relació entre el VIH i la SIDA i subministrava als pacients una barreja de llimona, all, oli i remolatxa. Per sort el nou president Zuma -que inicialment deia que amb una dutxa n’hi havia prou per evitar el contagi- va canviar d’opinió el 2009 i va acceptar l’ús dels antiretrovirals. Llàstima dels més de 300000 morts que s’haurien pogut evitar.\nLa referència oportunista actual sobre les virtuts de l’MMS contra l’Ebola ve donada per un fulletó de 2006, que deu ser escrit o traduit a Sudamèrica, al Con Sud, perquè en algun lloc parla de porotos (terminologia derivada del quètxua per referir-se a mongetes verdes i similars) [+]. És un fulletó de 84 pàgines ple de veritats, mitges veritats i bestieses químiques i, suposo, bestieses mèdiques. Tot el redactat és justificatiu de remeis plausibles, com enemes, d’altres remeis inútils, com l’ús d’aigua de mar, o de remeis simplement perillosos, de forma indiscriminada. A més de la cura de la malària, ebola, SIDA, càncer, també afirmen que curen l’autisme, l’herpes, l’arterioesclerosi, la gingivitis, la candidiasis, la diabetis, l’artrosi, les alèrgies, asma,… Fa especial èmfasi en la teoria àcid-base de l’organisme i l’alimentació, que ha estat fruit de tantes frustracions en pacients de càncer que s’ho han cregut. Sense cap referència científica enlloc, naturalment.\nM’ha fet gràcia que aconsellin beure aigua “ionitzada“, cosa que diu que aconsegueixen bullint-la durant vint minuts. una afirmació que mereix un suspens d’un curs elemental de química. En un altre punt afirmen que la sal marina sense refinar conté 92 minerals essencials i 32 minerals traça i a més oligoelements. Com que el terme “mineral” l’assimilen a “element”, vol dir que algú hi ha trobat més de 124 elements. A la taula periòdica actual se’n han identificat 118, dels que els darrers no existeixen perquè no duren més que una fracció de segon… Quines coses pots aprendre estudiant…\nSegons els promotors de l’MMS, hi ha una conspiració mundial de la OMS, la UNICEF, Metges sense Fronteres i la Creu Roja per evitar curar la malària i l’Ebola amb MMS, perquè tots estan en mans de les farmacèutiques. Ara s’hi suma la Monsanto -denominada Monsatan pels seus opositors- que sembla que està col•laborant en una vacuna. Del que es tracta perquè sigui rendible és que hi hagi més gent rica infectada. Potser per això han començat a portar infectats d’Ebola a EUA i a Europa…\n(El títol d’aquest post és voluntàriament demagògic, per prevenir al lector de demagògies similars. Un producte usat per una funció pot perfectament ser usat per a una altra funció. Quan Santi Santamaria va voler desprestigiar Ferran Adrià va dir que “donava per menjar cola d’empaperar parets“. Es referia a la metilcel•lulosa, que efectivament pot usar-se com a adhesiu, i alhora com a additiu alimentari. És tan fàcil fer demagògia…)\n10 comentaris\t| 2014, ètica, Pseudociència, quimica\t| Etiquetat: pseudociència, química, salut\t| Enllaç permanent\n“COMER SIN MIEDO”: LA PARET DEL CEMENTIRI\nEl recent llibre de J.M.Mulet “Comer sin miedo” (Editorial Destino) és com la paret d’un cementiri.\nEl llibre té com a subtítol “Mitos, falacias y mentiras sobre la alimentación en el siglo XXI“. És curiós que ara fa deu mesos va sortir un altre llibre, de títol “Comer o no comer. Falsedades y mitos de la alimentación“, escrit per A.Ortí, A.Palencia i R.Bernacer, on s’hi descrivien 98 mites sobre alimentació, i se’n donava l’explicació científica. El llibre de Mulet té una altra estructura, molt més combativa. Alguns noms dels capítols ho manifesten des de l’índex: “Yo como artificial. Y tu también“; “Una marca comercial llamada alimentación ecológica“; “Asustar es fácil“; “Mejor conservante en mano que salmonela volando“, entre altres.\nTot el llibre és una successió inacabable d’arguments que desmunten la major part de creences que s’han instal•lat al voltant de l’alimentació, dels aliments i de la nutrició. Destrossa l’agricultura biodinàmica, el cafè Kopi Luwak o el Milbenkäse, formatge amb excrements d’arnes. Afirma amb arguments que a Europa el menjar és segur, inclosos els transgènics que no mengem perquè les autoritats no volen. Relativitza els efectes dels denominats disruptors endocrins (bisfenol A, per exemple) i ho compara amb els similestrògens presents als brots de soia o d’alfals, comuns en certes tendències alimentàries. Ataca les modes alimentàries, les dietes diverses no basades en evidències científiques -quasi totes- i es recrea en les normes alimentàries jueves i musulmanes.\nJo crec que té raó en tot el que diu. Però el llibre és la paret del cementiri. El meu pare deia que les parets dels cementiris són de les coses més inútils que hi ha, perquè “ni els de fora volen entrar-hi, ni els de dintre poden sortir-ne“. Traduït: aquest llibre no el llegirà ningú dels que creuen en qualsevol de les dietes-miracle, les teràpies esotèriques o les normes alimentàries aberrants que descriu, satiritza i desmunta. I, per a la gent que té una mínima cultura no esotèrica, una perspectiva no ortorèxica -no ansiosa de perfecció- de l’alimentació i de la nutrició, no li aporta més convenciment, perquè ja n’està convençuda. Jo en sóc un d’aquests, i tots els que pensem així som “a dins del cementiri”: un grup convençut, però minoritari, i no volem canviar, no en volem sortir.\nPerò, és inútil el llibre? Estem encerclats per una població acientífica, molt inculta i crèdula, manipulada per tots els de l’esoterisme, les teràpies rares i les xifladures, i per la publicitat dels aliments preparats, on venen conceptes tan poc concrets com natural, equilibrat, complet, de la iaia… Res de tot això té cap sentit científic, però no sentim a parlar d’altra cosa. I els que som dins necessitem reafirmar-nos en les nostres idees, en les nostres evidències i en els nostres sentits comuns. Llibres com els de Mulet són aliment per a aconseguir tot això.\nNo només nosaltres estem encerclats. He vist el llibre encerclat de llibres de pseudoalimentacions, enzims i teràpies. Seria molt somiar que algú s’equivoqués, comprés el llibre, li agradés i es convertís a la fe científica -això deu ser una contradicció, oi?-. Però no passarà. Tal com algú que no recordo va dir, cap creença assumida emocionalment pot ser modificada per la via racional.\nEl llibre, a l’esquerra, encerclat i en minoria\nM’agradaria saber tot el que diu el llibre, per poder-lo haver escrit jo…\n7 comentaris\t| 2014, aliments, ètica, cuina, llibres, mitjans comunicació, Pseudociència, quimica\t| Etiquetat: aigua, aliments, ciència i cuina, pseudociència, publicitat, química, salut\t| Enllaç permanent\nSota aquest nom probablement desconegut per la majoria de lectors, s’amaga una beguda relativament popular entre un cert tipus de ciutadans americans. Què és la kombucha? És una beguda produïda per un cultiu simbiòtic de bacteris i llevats diferents. La kombucha mare és la massa gelatinosa dels llevats i els bacteris. S’hi afegeix un líquid ensucrat -es sol fer servir te negre ensucrat, o simplement aigua amb sucre, uns 150 g per litre. Els llevats amb el sucre produeixen etanol, que els bacteris fermenten fins a àcid acètic. Al final s’obté un líquid és considerablement àcid (de pH al voltant de 3), una mica marronós i lleument alcohòlic. Per l’acidesa i l’etanol el cultiu de kombucha es pot mantenir amb certa facilitat fora de condicions estèrils. El líquid es beu o es pren a cullerades, perquè li atribueixen propietats curatives.\nEl cultiu era conegut a la Xina, d’on va passar al Japó i l’Índia. Va arribar a Europa per Rússia a començament del segle XX, i els anys 1915 era conegut als països bàltics i a Polònia. Més tard, entre el 1925 i el 1930 va arribar a Dinamarca, Alemanya i Txecoslovàquia. I a finals dels anys 40 i principis dels 50 el trobem a Suïssa, França, Itàlia, Portugal i Espanya. Sembla que aquí va ser el 1951, a instàncies d’un metge peruà que es deia Faustino Oliver Rodríguez.\nI com es va estenent el cultiu de la kombucha? Potser hi ha algun lector de certa edat -posem més de 65 anys- al que li soni una mica tot plegat. Efectivament, la kombucha és el “bolet”. Expliquem-ho als joves. Una família tenia a casa la massa mare de la kombucha – el “bolet”- en una palangana o recipient cobert amb una gassa. S’anava alimentant amb el líquid ensucrat, i per tant s’anava reproduint i creixent. I de la massa mare que creixia, el costum era separar-ne una part, i donar-la a una altra família, que el cuidava i se’n beneficiava. I així successivament. La transacció era gratuïta, i per això el bolet rebia el nom de bolet de la caritat. També n’hi deien el bolet de la llarga vida, el bolet xinès, el bolet del te o el bolet japonès, entre altres noms.\nJo no en vaig arribar a beure mai, perquè a casa meva no hi creien en aquestes coses -o al menys el meu pare no deixava que entressin- però sí que el vaig veure a casa d’alguns familiars i veïns. Quan n’he begut és ara, a San Francisco. La kombucha la va comercialitzar per primera vegada el 1995 un tal G.T.Dave, quan tenia quinze anys, que en va agafar la recepta de la seva mare. Segons afirmava, ella es va curar d’un càncer de pit agressiu gràcies, en part, a beure la kombucha des de dos anys abans. També va usar quimioteràpia i radioteràpia…\nActualment Dave ven la kombucha via una empresa denominada Synergydrinks, de Beverly Hills, California. Es ven a les botigues de menjar com una beguda refrescant més, amb propietats -afirmen- probiòtiques i antioxidants: un aliment funcional. És de les poques begudes que fa un sediment a l’ampolla però que recomanen no agitar. És un líquid extraordinàriament àcid, parcialment carbonatat per les fermentacions, amb gust de vinagre, o del perfum que li hagin afegit. N’he tastat de la varietat amb gingebre, i el resultat és una barreja de vinagre i aigua de colònia francament desagradable per al meu gust. També hi ha una línia de producte alleugerida dels gustos més forts, i amb menys alcohol però -afirmen- amb les mateixes propietats. A les etiquetes diu que hi ha Lactobacillus Bacterium i S.Boulardii (1 miliard d’organismes de cada tipus per ampolla de mig litre). I, com a antioxidants i àcids orgànics, EGCG (que és galat d’epigal·locatequina, un principi actiu de les galles del te o del roure) 100 mg, àcid glucurònic 10 mg, àcid L(+) làctic, i àcid acètic 30 mg. També té més del 0,5% d’etanol, que s’ha eliminat en la versió light per tal d’evitar que es consideri beguda alcohòlica.\nServeix per res beure kombucha?\nSembla que l’ús terapèutic del bolet és molt antic i relacionat inicialment amb les propietats que s’atribueixen al te, com a substància euforitzant i diürètica. La simbiosi associada al te era coneguda en la medicina xinesa, potser es va originar en les plantacions d’arròs. El preu del bolet va anar ascendint socialment fins a ser considerat, tant entre les classes populars com als salons de la noblesa, un producte de primera necessitat, però molt car. Quan va arribar a Rússia, els monestirs ortodoxos russos posaren a l’abast dels pobres el fong, i els van ensenyar la manera de cultivar-lo i de cedir-ne una part als seus veïns i familiars. Es va difondre la llegenda de que perquè el bolet tingués totes les seves propietats, no es podia adquirir a les farmàcies, i qui en tenia n’havia de donar a qui li’n demanava. Era una cadena de solidaritat com les de capelletes de maresdedéu o de sants, que eren custodiades per una casa durant un mes, i després passaven a una altra casa. Aquí s’afirmava que curava el càncer -naturalment, perquè tot producte esotèric cura el càncer- , la tuberculosi (aquells anys hi havia tuberculosi força estesa), les afeccions hepàtiques, tenia acció sobre la tiroides i, naturalment, un alt poder energètic.\nUna de les edicions del llibret sobre la teomicina\nEl metge que va introduir-lo a Espanya afirmava que el principi terapèutic que contenia era un antibiòtic denominat teomicina. Feia poc que la penicilina s’havia posat a l’abast dels pacients, i era el moment d’intentar promocionar nous hipotètics antibiòtics de qualsevol cultiu, en un mecanisme com a començament de segle, en que tothom “descobria” radiacions a tot arreu, reals -raigs X, alfa, beta, gamma, etc- o falses, com els raigs N. Es va discutir si era el cultiu, amb els seus probiòtics, o la pretesa teomicina allò que “curava” les malalties. Al suc del bolet hi van detectar vitamina C i indicis no eficaços d’antibiòtics. A la premsa i a la ràdio va generar controvèrsies entre els defensors i els seus detractors (La Vanguardia Española 26-4-1952). Els laboratoris -holandesos i francesos- que van estudiar el cultiu, van comprovar que amb aigua de l’aixeta, ensucrada al 5%, també es produia, i no calia el te. Pius Font i Quer, alineat amb els escèptics del bolet, afirmava que la teomicina era una falàcia i que les preteses propietats curatives del bolet eren un pur i inofensiu efecte placebo, però que en males condicions higièniques podia desenvolupar soques tòxiques, com efectivament passava.\nRecordo perfectament l’Auca del Bolet, una típica auca amb 48 vinyetes, que no he aconseguit trobar per casa. Però sí que he trobat per Internet alguna de les seves rimes:\nUn bolet de forma estranya\nfa furor a tot Espanya.\nSegons el dir de la gent\nhauria vingut d’Orient.\nI ací comença l’història\nd’aquest bolet ple de gloria.\nEl suc d’aquest hongo-mina\nté per nom teomicina.\nHo cura tot: ulls de poll\ncor agre, la grip, el goll,\nles picors de tota mena\ni fins els dolors d’esquena.\ni acabava així:\nUn psiquiatre distingit\n“pobres llunàtics” ha dit\nque el bolet de tanta fama\nés una pura camama,\ni que ell, per moltes raons\nprefereix els rovellons.\nI ademés, que si això dura\ni ningú no hi posa cura,\nmolta gent -ho diu clar i net-\nes tocarà del bolet.\nI qui s’ho beu avui això? A Espanya, cercles d’iniciats al voltant d’herbolaris, i grups amb pràctiques properes a l’esoterisme: hi ha qui asseca el cultiu i el polvoritza i l’usa com a amulet. Pel món a les cases es preparen per aquests mètodes, a més de la kombucha, kèfir, kumis, tibicos i dotzenes de simbiosis més. Als USA, a més de fer-se a algunes cases, es compra el líquid kombucha als supermercats relacionats amb productes ecològics, de productes locals, de comerç just, i de productes orgànics, que és com allà en diuen dels aliments biològics o ecològics. Però l’administració americana obliga a posar a l’ampolla l’avís de que no té cap propietat terapèutica, i que es tracta simplement d’un producte alimentari.\nQui es podia imaginar que al cap de quasi seixanta anys em tornaria a trobar amb el bolet? Tot torna. Deu ser el retrofuturisme…\nAmpliació 23-4-2015. Per primer cop a Barcelona veig anunciat un taller per fer artesanalment la kombucha, aquí [+]. Tu mateix.\n10 comentaris\t| 2012, aliments, ciència, cuina, quimica\t| Etiquetat: aliments, etiquetes, química, salut\t| Enllaç permanent\nEl FC Barcelona i la Fundació SHE han engegat una campanya, amb la imatge de Gerard Piqué quan era més jove, on hi figura l’eslogan “Som el que fem. Som el que mengem“. A veure si puc convèncer el lector de que aquesta frase és buida de contingut i obre la porta a demagògies i errades que porten a llocs molt llunyans del que la campanya vol.\nLa Fundació SHE (Science, Health, Education) liderada pel Dr. Valentí Fuster, té per objectiu, amb aquesta campanya, fomentar bons hàbits nutricionals i esportius per tal que els nens i els joves facin exercici, mengin menjar adequat i es freni la pandèmia d’obesitat infantil i juvenil que, amb les seves seqüeles, serà una plaga dels propers anys. Coïncideix la campanya amb l’estratègia NAOS del Ministeri de Sanitat, que persegueix objectius similars.\nPerò, calia dir que som el que fem, i que som el que mengem?\nSom el que mengem. Menjo pastanagues i, per tant, som pastanagues. Mengem carpaccio de vedella i som carpaccio de vedella. Bestiesa.\nAh, que és una metàfora. Que no vol dir “som el que mengem” sinó que vol dir que si no mengem bé, no estarem bé. Doncs si vol dir això, digui-ho, sisplau.\nI, què és menjar bé? Doncs aquí, ja depèn de qui escoltem. L’eslogan “Som el que mengem” l’han usat els activistes antitransgènics. És que la campanya pretén que no mengem transgènics? Doncs ja ho han aconseguit, perquè no en mengem. A Espanya, ni que estigui autoritzat, cap empresa posa OMG als seus preparats, i no es venen OMG al mercat. La insulina dels diabètics, sí que és de bacteris transgènics.\nMenjar bé serà menjar menjar ecològic, que a vegades també usen el mateix eslogan? Tampoc, perquè menjar cada dia per dinar una ecològica hamburguesa de 250 g amb mig quilo d’ecològiques patates i un litre de suc d’ecològica fruita o de biodinàmic vi, i un ecològic gelat topped amb mig litre d’ecològica nata d’una ecològica llet no serà tampoc menjar bé. Ni que sigui menjar local, ni de quilòmetre zero, ni de comerç just. La campanya tampoc vol dir això.\nQuè és, doncs, menjar bé? El Dr. Fuster, en els seus llibres, i la major part de metges i dietistes ho deixen ben clar: menjar bé és menjar una mica de tot, res en excés, sense saciar-se, de temporada en el possible, fruita i verdura fresques, poc processat, menys carn que ara, més fruites i verdures que ara, més cereals que ara, menys dolç, fugir de dietes-miracle, …\nPer què han hagut d’anar a agafar un eslogan amb connotacions tan esbiaixades?\nNo valdria la pena comentar l’altre eslogan. Som el que fem. Faig parets, sóc un paleta. Trivial.\nPerò no, també és una metàfora. Vol dir que si fas un exercici adequat, seras una persona sana.\nEs veu que si no poses un eslogan enrolladet, colegui, emocional i buit de contingut ja no es pot fer una campanya com cal.\nQuin eslogan podriem inventar? No és fàcil fer eslogans. Serem demà segons el que mengem avui. No, aquest segons al mig no va.\nAbans ho deien d’altres maneres: Tal faras, tal trobaras. Tan moral com els de la campanya actual, però més cert. Carn fa carn i vi fa sang. Més brutal. Fals, però al menys concretaven…\n6 comentaris\t| aliments, Autoalusius i contradictoris, ètica, mitjans comunicació\t| Etiquetat: aliments, ciència i cuina, llenguatge, salut\t| Enllaç permanent\nLA TAULA PERIÒDICA DELS MEDICAMENTS\nEl terme nutricionista no té el mateix valor a la nostra societat que a les societats anglosaxones. Aquí es refereix a un professional de la salut amb coneixements sobre nutrició humana, sobre el valor dels aliments, i que pot dissenyar una dieta adequada a unes necessitats individualitzades o col•lectives. Pot avaluar un producte alimentari, sap a quins aliments hi ha què, sap que un mateix nutrient s’absorbeix a l’organisme de formes diferents segons en quin aliment és present i en quin entorn es troba, … En resum, un expert, que es basa en els conceptes científics genuins sobre nutrició, química dels aliments i fisiologia, iniciats per Liebig i altres investigadors al segle XIX.\nEn canvi, el nutritionist, és en terminologia anglosaxona, poc més que un xerraire que, sense una preparació específica i sense coneixements, pontifica sobre els aliments. Aquí serien els que escriuen en els suplements publicitaris dels diaris sense que consti la seva titulació. En la literatura que publiquen, al servei de la venda de productes, sempre creuen detectar deficiències i aconsellen sense criteri suplements alimentaris específics. Com si, per art de màgia, la ingesta d’una determinada quantitat d’un nutrient –ferro, lisina, magnesi, taurina- tingués efectes reparadors globals sobre l’organisme. Fruit d’aquesta visió esbiaixada i amb una bona component màgica, les nostres farmàcies i centres de parafarmàcia estan plenes de suplements vitamínics, minerals, herbes, extractes, … no regulats com a medicaments. I més que n’hi haurà. Que no vol dir que en algun cas no funcionin, però que es prenen la majoria de casos de forma no controlada, no sistemàtica i per consell de no professionals.\nA San Francisco (Califòrnia), ciutat creadora de tendències i receptora de cultures de tota mena, hi ha la botiga més gran que he vist sobre productes orgànics, biològics, herbes, teràpies alternatives, fórmules ayurvèdiques, homeopatia, vegetarianisme i veganisme, higiene no química, slow food, dieta paleolítica (això existeix), menjar de quilòmetre zero (allà en diuen local), de comerç just… La botiga, que és una cooperativa, es diu Rainbow Grocery, és com un hipermercat d’aquí i hi ha una increïble varietat de productes. Per exemple, més formatges i vins catalans que a la major part de les nostres botigues; més de vint varietats d’arròs; centenars d’espècies, envasades o en venda al detall; dotzenes de cafès, tès, … Costa més de trobar-hi sucre refinat, farina refinada, galetes “normals”, gelats, carn, peix. …\nTota la part dels suplements alimentaris i minerals està classificada per quin és el principi actiu. I allà podem veure una enorme varietat de capsetes i ampolletes classificades per elements. Em consten els següents: liti, silici, fósfor, sofre, potassi, calci, vanadi, crom, manganès, ferro, coure, zinc, germani, seleni, estronci, molibdè, plata, iode. Total 18. Déu n’hi do! Alguns, en diferents formes de presentació: ferro i ferro líquid; plata i plata col•loïdal. En trobariem més, amagats per entre els remeis homeopàtics, que inclouen mercuri i altres elements nefastos, però que, segons els principis homeopàtics, curen allò mateix que provoquen si es prenen en dosis homeopàtiques.\nNo vol dir que es venguin els elements com a tals substàncies, sinó, en la major part de casos, en forma de sals, i en tota mena de dosis i formats. N’adjunto una foto-muntatge, que no dóna ni una remota idea de la magnitud i varietat de productes. Només hi veiem els cartells, però no s’aprecia la quantitat de capsetes que hi ha a sota de cadascun.\nDe la mateixa manera que ara fa anys vaig proposar la Taula Periòdica dels Aliments, incorporada també al llibre La truita cremada, que molts centres de secundària han assumit com a proposta de treball, penso que ara ens trobem davant de la Taula Periòdica dels Medicaments.\nLlàstima que aquesta exuberància sigui una mostra del caràcter hipocondríac de la societat en que ens estem instal•lant, i que busca un remei per a cada nova por.\nRainbow Grocery, San Francisco (CA)\nLeave a Comment »\t| aliments, cuina, Pseudociència\t| Etiquetat: aliments, ciència i cuina, etiquetes, química, salut, taula periòdica\t| Enllaç permanent


L’enginyeria de les cases domòtiques - El blog d'Inspirit Mutua\nLa domòtica es troba cada vegada més present a la nostra societat gràcies a la democratització dels seus dispositius, com l’Eco d’Amazon o el Google Home de Google. Amb ells, som capaços i capaces de canviar el nostre entorn amb només una ordre. Podem encendre la llum de l’habitació amb una comanda de veu, demanar que soni música a tota la casa a través dels diversos altaveus connectats entre si o aprofitar la llum solar d’una manera automatitzada.\nSegons les dades de l’Associació Espanyola De Domòtica i Immòtica, anomenada Cedom, la facturació dels fabricants de domòtica va augmentar un 40% el 2018 i s’espera que el 2024, un 20% de les llars d’Espanya tinguin un dispositiu domòtic, amb un creixement de fins a un 300%. S’espera que els enviaments mundials superin els 1.400 milions.\nQuina és l’enginyeria de les cases domòtiques?\nQuines són les aplicacions de la domòtica?\nAssegurança de la llar per a la teva casa domòtica\nLa domòtica es recolza necessàriament en els sistemes de connexió que ofereix una xarxa Wi-Fi. Els dispositius domòtics es connecten entre si, de tal manera que la peça base, com pot ser l’Eco d’Amazon, es comunica entre els diferents dispositius de la llar mitjançant una connexió a Internet, transmetent les ordres que rep de part de l’usuari o usuària. Aquests dispositius als quals es connecta són punts de llum, electrodomèstics, equips de ventilació, altaveus o persianes, entre altres.\nTambé, si el dispositiu rep diverses vegades una mateixa ordre, es pot crear una automatització. És a dir, el dispositiu domòtic pot preveure rutines i establir algunes accions per facilitar la comoditat i benestar de l’usuari o usuària.\nDins d’aquest sistema, hi ha diferents arquitectures:\nArquitectura Centralitzada: el controlador rep informació a través de diferents sensors. Processa aquesta informació i, a través d’ella, genera ordres per facilitar la comoditat de l’usuari o usuària.\nArquitectura Distribuïda: la infraestructura d’aquesta tecnologia es recolza en una distribució de mòduls, siguin sensors o actuadors. Indispensable en xarxes sense fil.\nArquitectura Mixta: es tracta de sistemes amb una arquitectura descentralitzada, ja que disposen de diferents sensors que transmeten la informació a la resta de dispositius de la llar.\nEstalvi energètic: gràcies al control dels sistemes de climatització, persianes o calderes, es fa una gestió eficient del consum de la llar. D’aquesta manera, no és necessari fer un canvi dels aparells o sistemes que es troben a la nostra llar, sinó una gestió intel·ligent per utilitzar aquella energia que realment necessitem. Segons l’Institut per a la Diversificació i Estalvi d’Energia (IDAE), els sistemes domòtics creen un canvi real pel que fa a l’estalvi de l’electricitat o el combustible, que ajuda a disminuir l’import de les factures escollint les tarifes horàries més econòmiques.\nSeguretat: a través de la domòtica es pot reforçar la seguretat de la nostra llar. Es poden instal·lar sistemes de vigilància capaços de detectar presències de persones desconegudes. De la mateixa manera, es poden instal·lar detectors volumètrics o perimetrals, com alarmes de detecció d’incendis o tancament de persianes amb seguretat, entre altres.\nComunicacions: la domòtica unifica els sistemes de comunicació de la llar, controlant tota la casa a través d’un mateix dispositiu, com el porter automàtic o els sistemes de teleassistència.\nAccessibilitat: a través d’aquesta tecnologia, s’afavoreix l’entorn i, en conseqüència, l’autonomia per a totes aquelles persones amb problemes de mobilitat. D’aquesta manera, la domòtica es converteix en una de les eines més importants per aconseguir una inclusió i igualtat real.\nLa instal·lació de la domòtica pot ser ben diferent. Tot depèn del que vulguis fer. D’una banda, es pot instal·lar el sistema intel·ligent sense fils, fet que estalviarà treball d’obra. El cost de la instal·lació dependrà de la mida de la llar i de tots els aparells que es vulguin instal·lar. Tanmateix, si busques una domòtica més avançada i professional, a Internet pots trobar multituds d’empreses que es dediquen exclusivament a aquest sector. Des de fabricants, arquitectes, enginyers o empreses que es dediquen a la instal·lació de productes domòtics.\nTot i que pot semblar que la inversió és molt gran, s’ha de tenir en compte tot el que estalviaràs una vegada tinguis la casa domòtica. Tindràs un major estalvi energètic i aconseguiràs una major comoditat.\nLa domòtica no ho és tot i, encara que la teva llar pugui ser més segura o més còmode, no pots oblidar-te de contractar una assegurança de la llar, que aportarà una major protecció i tranquil·litat de cara a qualsevol inconvenient.\nA Inspirit Mutua oferim una assegurança de la llar a través de Serpreco, corredoria d’assegurances del Grup La Mútua dels Enginyers. Amb la nostra experiència i assessorament, tot valorant els diferents paràmetres que ens puguis facilitar, trobem l’assegurança de la llar que millor s’adapta a les teves necessitats i exigències.\nPrevAnteriorQuina és la millor edat per contractar una assegurança mèdica?\nSegüentLa Targeta Sanitària Europea garanteix la gratuïtat de l’assistència mèdica?Next


Agència Tributària:Model 696.Tasa per l'exercici de la potestat jurisdiccional en els ordres civil, contenciós...\nModel 043.Taxa fiscal sobre el joc.Sales de bingo.Sol·licitud liquidació.\nModel 044.Taxa fiscal sobre el joc.Cases de joc.\nModel 045.Taxa fiscal sobre el joc.Màquines o aparells automàtics.Declaració-liquidació.\nModel 602.Taxa per la gestió administrativa del joc\nModel 681.Taxa per la prestació de servicis de gestió de residus radioactius a què es referix l'apartat 3 de la disposició addicional sisena de la Llei 54/1997.\nModel 682.Taxa per la prestació de servicis de gestió de residus radioactius a què es referix l'apartat 4 de la disposició addicional sisena de la Llei 54/1997.\nModel 683.Taxa per la prestació de servicis de gestió de residus radioactius derivats de la fabricació d'elements combustibles, inclòs desmantellament d'instal·lacions de fabricació.\nModel 685.Taxa sobre apostes i combinacions aleatòries, autoliquidació.\nModel 695.Sol·licitud de devolució taxa judicial.\nModel 696.Tasa per l'exercici de la potestat jurisdiccional en els ordres civil, contenciós-administratiu i social (Taxa judicial).\nTaxes de superfície de mines.\nTaxa de superfície d'hidrocarburs.\nVerificació de dades/comprovació limitada taxa judicial.\nModel 696.Presentació per lots\nModel 696.Formulari per a la seua presentació (predeclaració)\nModel 696.Consulta de declaraciós presentadesAjuda\nModel 696.Aportar documentació complementària\nNota informativa Sentència TC 140/2016, de 21 de juliol (BOE 15 d'agost)\nNota explicativa model 696 RD-llei 1/2015(31 KB - pdf)\nInstruccions d'emplenament(190 KB - pdf)\nCodis de països(28 KB - pdf)


El cicle 'Estius Simfònics 2019' arrencarà el 20 de juny amb un concert gratuït en el Passeig del Born\nPublicado 25/3/2019 14:55:44CET\nKhat Buniatishvili, Giuliano Carmignola, Joan Enric Lluna, María Mudryak i Amartuvshin Enkbath, solistes del 'Festival Bellver'\nEl cicle 'Estius Simfònics 2019', organitzat per la Conselleria de Cultura, Participació i Esports del Govern balear, arrencarà el 20 de juny amb un concert gratuït en el Passeig del Born i integrarà el 'Festival Bellver' amb cinc concerts de l'Orquestra Simfònica al Castell de Bellver.\nAixí ho ha anunciat aquest dilluns la Conselleria en una nota de premsa en la qual ha ressaltat que els concerts del 'Festival Bellver' comptaran amb solistes reconeguts com la pianista Khat Buniatishvili, el violinista Giuliano Carmignola, el clarinetista Joan Enric Lluna, la soprano María Mudryak i el baríton Amartuvshin Enkbath.\nEl cicle s'emmarca en el Pla de Cultura Balears i pretén promoure l'accés a la Simfònica a tot tipus de col·lectius, facilitar el mestissatge entre el món simfònic i altres àmbits musicals, arribar a nous públics i oferir programacions adaptades a diferents sectors.\nCONCERT GRATUÏT EN EL BORN I PETITA SIMFÒNICA\nEl concert gratuït de la Simfònica en el Passeig del Born obrirà el cicle a les 21.00 hores del 20 de juny. L'Orquestra Simfònica de Balears interpretarà fragments de musicals de Broadway.\nEl 25 de juny, a les 21.00 hores, tindrà lloc el concert de la 'Petita Simfònica' en el Palau de Congressos. Aquest any, la jove clarinetista Julia Valera interpretarà el 'Concert de clarinet en la major' de W. A. Mozart. El programa es completarà amb les obres de 'Peer Gynt' de A. Dvorak i el 'Bolero' de M. Ravel.\nDes de Cultura han recordat que entre els objectius del projecte 'Petita Simfònica' es troben crear un espai per fomentar les orquestres entre els joves estudiants de música de les Illes; promoure la música simfònica i apropar-la al món infantil; i apropar una orquestra professional a joves que ja s'estan formant en l'àmbit musical.\nEl 'Festival Bellver' integra cinc concerts de l'Orquestra Simfònica que se celebraran entre dia 29 de juny i 25 de juliol al Castell de Bellver de Palma. Les entrades tenen un cost d'entre 15 i 35 euros i els abonaments d'entre 100 i 130 euros.\nEls concerts tindran lloc el 29 de juny (amb Khatia Buniatishvili al piano), 4 de juliol (amb Giulano Cargminola com a violí-director), 11 de juliol (direcció de Joan Enric Lluna), 18 de juliol (amb el trio Manel Camp) i 25 de juliol (amb la soprano Mudryak i el baríton Amartuvshin Enkbath).\nA més, els abonats de la Fundació Orquestra Simfònica 2018/19 podran gaudir gratuïtament d'un concert de fidelització l'1 d'agost amb el pianista Andreu Riera.\nPer finalitzar, l'Orquestra Simfònica també participarà en el Festival de Pollença el 7 d'agost.


La Comissió del reglament del Parlament ha constituït aquest dijous la ponència conjunta que reformarà la normativa de la Cambra per permetre que les lleis de 'desconnexió' s'aprovin per lectura única sense debat entre els grups.\nEl sentit d'una ponència conjunta és que participin tots els grups, però en aquesta només participaran Junts pel Sí i la CUP, ja que la resta acusa els independentistes de pretendre una maniobra legislativa per agilitzar la 'desconnexió' i sortejar possibles vetos del Tribunal Constitucional (TC).\nA més de constituir-se formalment la ponència,s'ha nomenat els diputats que la integraran i redactaran la reforma del reglament: Jordi Turull, Roger Torrent (JxSí) i Anna Gabriel (CUP).\nConstitució de la ponència que elaborarà la proposta de reforma del reglament del @parlament_cat. Seguim! pic.twitter.com/ODS5W3ZkCX\n? Junts pel Sí (@JuntsPelSi) 16 de març de 2017\nPer Consulta l'IEC, fa mes de 4 anys\nAgilitzar és ben correcte\npron transitiu: Agilitar.\nPer Àgil, fa mes de 4 anys\nNo anem pel camí correcte. Això és el que penso i ja sé que no agradarà a molta gent. Cal un replantejament d'estratégies per tal que cada opció; totes, diguin la seva. La unilateralital no és convenient en un procés com aquest ja que corre el perill de quedar-se sol i ara més que mai hi manquen aliats.


L’estació Grau es va alçar en la nostra ciutat l’any 1852\nAl carrer Enginyer Manuel Soto, i enfront del Port de València, es troba amb les portes i finestres tancades, l’edifici que, durant anys, va ser testimoni de l’enrenou i l’anar i venir de viatgers dia rere dia. Ens referim a l’estació de tren Grau de València.\nAquesta estació, que es va construir en 1852, va ser la tercera a posar-se en funcionament en el territori nacional, després de Barcelona, Mataró i Madrid-Aranjuez. Però a més, és l’estació més antiga de tota Espanya que, encara, es manté en peus.\nEls enginyers James Beatty i Domingo Cardenal van realitzar el disseny de l’Estació Grau de València. Un disseny estètic sobri i funcional, però que, hui dia, és de gran valor i bellesa. En aquell moment, aquesta estació va formar part del projecte que uniria el Grau valencià amb Xàtiva, que al seu torn formava part de la línia Almansa-València-Tarragona. Un gran esdeveniment que va congregar a un gran nombre de valencians, que no es van voler perdre la gran inauguració.\nAquesta estació va estar en servei fins als anys 90. Va ser en 2003, quan es va incloure en el Pla Nacional de Patrimoni Industrial del Ministeri de Cultura. Així i tot, des de fa anys, manca d’ús i passa desapercebuda en una zona de gran activitat.\nDesprés de les denúncies pel deplorable estat en el qual es trobava l’Estació de Tren Grau de València, Adif va dur a terme la restauració de la façana, així com l’adequació de cornises, baixants i elements ornamentals. No obstant això, el seu interior és molt diferent, i fins que es decidisca què fer amb aquest emblemàtic edifici de València, l’estació Grau seguirà esperant al fet que la vida torne a formar part d’ell.


Pastureig al Berguedà és la nova i fresca campanya turística del Berguedà. Una experiència sense filtres | Revista Tasta.cat\nS’ha presentat la nova campanya turística per promocionar el Berguedà, sota el paraigües de la marca territorial “Berguedà, terra de futurs”. Una proposta fresca i divertida, d’acord amb els valors i atributs de la marca, que vol atraure l’interès del mercat català perquè vingui a descobrir la nostra comarca.\n– Posar en valor els elements diferenciadors del territori i així incrementar la visibilitat entre els públics objectius i els segments clau.\n– Posicionar la comarca com un territori amb oportunitats (per visitar, per establir-s’hi, per obrir un negoci, etc.).\n– Permetre crear xarxa i treballar conjuntament de forma transversal.\n– Enfortir el sentiment de pertinença al territori.\n1. Persones que viuen i treballen al Berguedà\n3. Empreses i/o persones que vulguin venir a instal·lar-se al Berguedà\nAquesta campanya de comunicació es plasmarà en mitjans escrits, en ràdio, televisió, metro, busos i altres suports publicitaris i es preveu que tingui una durada de tres anys. Per aquest desenvolupament inicialment s’han invertit 10.000€ en la creació de la campanya (concepció, fotografies, direcció d’art, dissenys i adaptacions, redaccions de textos…) i es disposa d’una dotació pressupostària de 20.000€ per implementar la publicitat al llarg del 2019. Pel que fa a la implementació d’aquesta campanya el 2020 i el 2021 encara no hi ha un pressupost definit que està condicionat per possibles convocatòries de subvencions.\nEtiquetes Agència de desenvolupament del BerguedàBerguedàCampanya de TurismePastureig al Berguedà\nSense respostes a “Pastureig al Berguedà és la nova i fresca campanya turística del Berguedà. Una experiència sense filtres”


Aquest Nadal, diversió assegurada a Almussafes amb la fira d’oci familiar MIRAQUEBE | RiberaBaixa.info\nSe celebrarà els dies 27 i 28 de desembre en el Pavelló Poliesportiu Municipal i en la seua zona d’aparcament i l’accés al mateix serà totalment gratuït\nDesprés de diversos mesos d’intensa organització, l’Ajuntament d’Almussafes té a punt la seua gran aposta per a aquest Nadal, la primera edició de la fira d’oci familiar MIRAQUEBE. Aquesta iniciativa, impulsada pel consistori municipal en col·laboració amb nombroses associacions i diverses institucions, oferirà a la ciutadania els dies 27 i 28 de desembre una completa agenda d’activitats lúdiques amb les quals els més xicotets gaudiran mentre aprenen al voltant de qüestions tan importants per al seu desenvolupament personal com són la cultura, l’esport i la solidaritat.\nAquest multitudinari esdeveniment, que naix amb l’esperit del conegut Expojove i se celebrarà en el Pavelló Poliesportiu de la població, s’emmarca dins de ‘Viu el Nadal a Almussafes’, el conjunt de propostes plantejades per l’equip de govern perquè les famílies puguen gaudir amb intensitat aquesta emotiva època de l’any sense la necessitat d’eixir del terme municipal de la localitat. Per a açò, a les habituals iniciatives s’uneix aquesta fira, a la qual es podrà accedir gratuïtament ambdues jornades de 10.30 a 14 hores i de 16.30 a 20 hores.\nL’ajuntament, institucions i entitats locals s’uneixen per a crear aquest macro esdeveniment emmarcat en el programa ‘Viu el Nadal a Almussafes’\n“Pensem que pot ser un extraordinari al·licient perquè els menors i les seues famílies puguen compartir amb els seus amics dos dies d’intensa diversió en els quals puguen aprendre i descobrir coses noves mentre juguen”, ressalta la regidora de Joventut de l’Ajuntament d’Almussafes, Davinia Calatayud. “A la fira no li faltarà res. Tindrem música, màgia, contacontes, esport i jocs de taula per a acomiadar l’any amb magnificència”, explica l’edil.\nPer a açò, s’habilitarà no solament el citat edifici sinó la zona d’aparcament situada en l’exterior. Tant el 27 com el 28 els assistents podran fer una volta amb trenet per a conèixer la localitat, gaudir d’actuacions de màgia a càrrec de l’Associació Valenciana d’il·lusionisme, acudir a les sessions de contacontes que han preparat els membres del Cercle Poètic Argila de l’Aire i presenciar una exhibició d’ensinistrament caní gràcies a la participació d’Esportiu Agility.\nA més, durant la primera jornada es durà a terme un acte d’inauguració que inclourà l’espectacle ‘La Selva’, que començarà en el Parc Central i conclourà en l’escenari situat en el pavelló. Aqueix mateix dia, a les 12 hores, les Unitats Canines de la Policia Local de Benifaió, Massamagrell, Godella i Onda, realitzaran una demostració de detecció de drogues, i a les 19 hores, el cor del Cercle d’Arts Leopoldo Magenti actuarà per als presents interpretant una selecció dels principals temes del seu repertori.\nEl dia 28, també està prevista la celebració d’una exhibició de ball a càrrec del grup de Dansa Moderna del Pavelló, que tindrà lloc a les 13 hores. La Biblioteca Pública, per la seua banda, oferirà tallers, contes i un espai de lectura de 16.30 a 19.30 hores i, per a posar el punt i final a aquesta primera edició de MIRAQUEBE, Factoria de Sons tornarà a Almussafes per a oferir el seu espectacle ‘Un munt de Cançons’.\nAl costat de la programació, s’instal·laran una sèrie de stands tant a l’interior com en l’exterior de la infraestructura, on al llarg de tots dos dies “l’Ajuntament i les diferents entitats col·laboradores aportaran el seu granit d’arena per a convertir aquesta iniciativa en un gran punt de trobada del Nadal que esperem que la ciutadania aculla amb els braços oberts”, explica Calatayud.\nD’aquesta forma, en el mateix edifici estaran disponibles inflables, un joc de l’oca sobre els comerços, a càrrec d’AECAL i tallers, a càrrec de l’Espai Musical, AMPA Almassaf, A.C., Falla Mig Camí i Escola Valenciana d’Activitats. Així mateix, La Fera Teatre emularà un camerino en el qual els que s’acosten podran disfressar-se i maquillar-se, i l’Associació Valenciana d’Il·lusionisme i el Club de Tir Amb Arc col·locaran exposicions en les quals s’explicarà el funcionament de diferents articles utilitzats en les seues respectives disciplines.\nEn l’aparcament se situaran la resta d’iniciatives. La Policia Local, Protecció Civil, els Bombers i la guàrdia Civil exposaran els seus equips, la Penya Valencianista organitzarà partits de futbol de tres contra tres, Almussafes Futbol Club concursos de tirar penals, Esportiu Agility donarà l’oportunitat als quals porten el seu gos a ensenyar-los algunes de les tècniques per a iniciar-se en aquest esport i l’Ajuntament col·locarà també una pista de karts a pedals i situarà el punt d’eixida i arribada de les excursions en trenet.\nLes associacions animaran als presents a desenvolupar la seua creativitat mitjançant la realització de diverses manualitats. S’encarregaran d’aquesta comesa Som i Estem, Dons Progessistes, el Club d’Espeleologia, Arts i Oficis, Grup Tot, Asaval, la Penya Valencianista i Homoludicus. L’Ajuntament s’uneix també a aquest apartat. El Consell de la Infància i l’Adolescència i els departaments municipals d’Esports, Cultura i Joventut oferiran tallers de salut i psicomotricitat.\nMIRAQUEBE acollirà també en el mateix entorn el tradicional Obert d’Escacs, que enguany compleix el seu vigèsim novena edició, així com l’exposició que reuneix els treballs guanyadors del Concurs de Targetes Nadalenques que aquest 2017 aconsegueix les seues primeres dues dècades de vida i la mostra amb els dibuixos que apareixeran en el calendari municipal de 2018. Per a facilitar l’assistència de les famílies, s’habilitarà una sala per a lactància i un espai per a carrets de bebés i, amb la finalitat de garantir la seguretat, els que opten per acostar-se a l’esdeveniment disposaran en tot moment d’assistència sanitària.\nPublicació següentCullera contracta a aturats per al manteniment de vies verdes\nPublicació anteriorVint joves d’Almussafes s’han acollit a les ajudes per a estudis d’idiomes en l’estranger


Una nevada a Dublin pel dia de Nadal es paga a 5/1 - Liffey\nIgual de tradicional que el mateix Nadal són les apostes que nevi el dia 25 de desembre i és que a Irlanda la gent es juga els calers en coses del tot inversemblants. L'aposta de la nevada nadalenca és un clàssic que se sol despertar quan comença a fer fred, com ha estat el cas d'aquests darrers dies en què fins i tot s'han vist alguns flocs de neu al centre de Dublin, això sí, sense que agafés a terra.\nAmb l'arribada del fred les cases d'apostes (els "bookies" pels amics) també han començat ha retallar les probabilitats (odds) i actualment Ladbrokes paga una nevada a Dublin el dia de Nadal a 5/1, és a dir, que si neva a la capital irlandesa el dia 25 de desembre pagaria als apostadors 5 euros per cada euro jugat, quan no fa gaires dies, amb temperatures suaus, la ràtio era de 6/1. Per a Cork, Shannon i Knock es paga a 4/1 i Belfast és la més baixa, 3/1, atès que al Nord és un dels llocs de l'illa on la neu és més habitual.\nLes normes per pagar als apostadors són força estrictes i no n'hi ha prou amb un Nadal blanc, amb neu pels carrers, sinó que ha de nevar aquell dia, s'han de veure flocs caient del cel. En aquest sentit, pel Nadal 2010 als carrers s'hi acumulava una gran quantitat de neu però no va nevar; la resposta de les cases d'apostes va ser majoritàriament de no pagar, amb alguna excepció atesa l'espectacularitat de la nevada dels dies anteriors.\nSegons les dades de Met Éireann per a l'aeroport de Dublin, neva per Nadal aproximadament cada 5,9 anys. De tota manera, les dades dels darrers 70 anys no són gaire positives per als participants en aquesta aposta.\nURL curta: bit.ly/2giyASB


COM VESTIR UN VESTIT - ESTIL\n5 maneres completament respectables de vestir un vestit\nPrincipal Estil 5 maneres completament respectables de vestir un vestit\n5 moviments d'estil per robar a homes ben vestits.\nNingú vol ser el noi que es presenta al seu despatx molt informal amb l’aspecte que acaba de venir d’una entrevista de treball. Si portareu un vestit (i el vostre codi de vestimenta al lloc de treball és des de flexible fins a inexistent), probablement hauríeu de vestir-lo una mica. Però és més fàcil dir-ho que fer-ho. Només cal que seguiu aquestes cinc maneres senzilles de fer que sembli sense esforç, i bé, apropiat per a l’hora del còctel.\nPrimer de tot, perdre la corbata Tots els nois que es dirigeixen a un casament informal o a un còctel coneixen aquest moviment. És una forma maca de dos segons de semblar infinitament menys greu: perdre l’empat, desbotellar la samarreta. Fet.\nCanvia una samarreta sense butxaca Res no dóna a un vestit un gir de moda com una samarreta de coll antic de la vella escola (i potser una vora que porta els turmells). Invertiu en un de bo i intenteu guardar-lo per a aquestes ocasions.\nProva les sabatilles esportives simplificades L’ascens de la sabatilla minimalista ha estat bo per als homes amb vestit. És un aspecte elegant i cent vegades més còmode que aquells consells encara no trencats.\nJuga amb una camisa estampada Si la situació requereix una certa formalitat, però no voleu semblar un altre tipus amb una corbata massa ajustada, salteu-vos el coll i busqueu una camisa estampada com Pattison aquí.\nSigues un dolent sota el vestit Una barba esbojarrada, un tatuatge al coll o una peça de joieria estratègica (i acuradament seleccionada) pot portar un vestit complet del banquer d’inversió a un possible espia molt divertit en poc temps.\nportant jaqueta tota l’estona\nel planeta terra 2 estarà a netflix\ncom desfer-se de l’acne durant la nit\ncom desfer-se dels callos al taló\nanar sols als bars com a noi\nLebron James compra vestits per al seu equip Thom Browne\nCom l'aparició del Soulja Boy's Breakfast Club va començar l'any a la cultura popular\n'Ain't Nothing Shine Brighter Than That Bad Boy' La història interior del segell més notori del hip-hop


Una solució per a la Fira - Diari de Sabadell\nUna solució per a la Fira\nDes dels seus inicis, Fira Sabadell ha estat un equipament deficitari que ha necessitat una aportació econòmica important de l’Ajuntament, propietari i gestor de l’equipament. Tot i encabir fires i congressos destacats, en el període 2017-2020 l’Ajuntament ha aportat 260.000 euros de mitjana a l’any per equilibrar la falta d’encàrrecs i vendes, segons dades de Promoció Econòmica. Aquí s’inclou el mateix recinte firal i el pàrquing. La gestió de la Fira ha estat a càrrec de l’Ajuntament des de la seva inauguració l’any 2007. Si bé és cert que l’objectiu d’un recinte firal no és obtenir beneficis, és rellevant remarcar que hi ha fórmules encaminades a la sostenibilitat econòmica, com el cas de Fira de Barcelona. El Govern municipal assegura que està interessat a explorar un model de gestió publicoprivat –com és el cas de la capital catalana– per consolidar el complex firal com un element de capitalitat i de referència a la comarca i al país. La Fira és un actiu important per a Sabadell i com a tal és lògic que s’explorin nous horitzons que permetin que l’equipament generi més impacte en l’economia i afavoreixi les empreses de la ciutat i del seu entorn.


The Pink Cake Factory: Patates "fregides" al forn\nAquestes patates "fregides" les heu de fer! Són fàcils de fer, molt saboroses, sanes i tenen força menys calories que si les fregiu de la manera tracidional. Ja sabeu que sóc molt reticent a fregir: m'encanten els donuts, les rosquilles, el pollastre arrebossat*... però no en faig mai perquè com que s'han de fregir se'm treuen les ganes de fer-ne, només de pensar en la quantitat de calories que porten.\nPer això, quan vaig trobar aquesta recepta i la vaig provar, em va alegrar el dia, perquè us asseguro que el sabor sorprèn gratament, estan boníssimes! És una alternativa sana al "fritanga". La vaig treure de javirecetas.\nEs tarda més que fregint-les (una mitja hora), però no donen gens de feina perquè només cal vigilar-les cada 10 minuts.\n- Romer, timó, pebre (opcional però us ho recomano, hi donen un sabor especial). O també orenga, julivert... el que vulgueu\n- Paper vegetal per la safata del forn\n2- Pelem i netegem les patates. Les tallem com ens agradi més. Aprofito per ensenyar-vos l'estri que utilitzo per tallar les patates (també serveix per tallar ceba, carbassó, pastanaga, pebrot...). No sé el nom correcte en català, jo li dic mandolina i és un bon invent:\n3- Les posem en un bol, afegim un raig d'oli i sal al nostre gust.\n4- Opcional, afegim romer, timó o pebre (jo els poso tots tres!) i ja serà genial: la casa farà un oloretaaaaaaa.... Jo sempre en poso.\n5- Repartim les patates sobre la safata del forn, sobre un full de paper vegetal, així no s'enganxaran les patates.\n6- Coem al forn durant uns 30 o 40 minuts, remenant cada 10 minuts perquè quedin ben cuites per tot arreu.\nEl sabor us sorprendrà, ja ho veureu! No n'agafarieu una d'aquestes de la foto? Uhhhmmmmm....\nEl mateix dia que vaig publicar la recepta el Roman em va dir queel pollastre arrebossat (i el que vulguem) també es pot fer al forn: untem la safata (o el paper vegetal) amb una mica d'oli, posem el pollastre a sobre i afegim una mica més d'oli. De fet, jo hi faig els congelats com les rotllets de primavera i les "empanadilles" i queden molt bé. Gràcies Roman!!\nPublicat per The pink cake factory a 8/13/2012 06:43:00 p. m.\nabejaruco 13 d’agost de 2012, a les 22:36\nPrueba añadir como opción salsa de mojo canario, verde o roja.\nThe pink cake factory 13 d’agost de 2012, a les 23:58\nGracias por la sugerencia, lo probaré!\nJordi Eulali 14 d’agost de 2012, a les 13:26\nM'assembla fantàstic que li dediquis una estoneta a aquest producte...\nDe fet, i si no tinc malament entés, la història de la patata es força curiosa. El seu us es relativament recent (s.XVIII), donat que tot i que havia estat introduïda a Europa al s.XVII, com que creixia per sota terra, i, donades les creences ultracatòliques de l'època, se la considerava un aliment 'maligne', per això se la destinava com a menjar de bestiar.\nVa ser després d'una hambruna que va assolar Europa al s.XVIII que un tal Antoine Parmentier va decidir fer-ne ús com a aliment pels humans, donada la carestia d'altres aliments. En honor d'aquest senyor hi ha una salsa que acompanya el salmó i que dona nom a un plat (a veure si t'hi posses un dia, que es molt fàcil, jeje): el salmó a la parmentier.\nDoncs això; a casa les fem també així, però amb un petit 'tuneo': hi ha un tarro de espècies que venen al Mercadona que posa Pinchos Mix (es troba a l'especiero dels abans esmentats supers) que li dona un toque boníssim (així espolvorejat com si fos pebre vermell). També, i cap al final, els hi tiro una miqueta de julivert picat. Prova-les i em dius...\nThe pink cake factory 14 d’agost de 2012, a les 23:30\nOstres Jordi, moltes gràcies per l'explicació!!!\nJo no les havia fet mai al forn fins que ho vaig veure al blog de Javirecetas!\nProvaré el que dius amb les espècies, segur que queda boníssim!!\nSandra R.V. 16 d’agost de 2012, a les 14:31\nA mi tb' m'agrada fer-les al forn, només amb la feinada de fregir-les i com queda la cuina... ni hablar del peluquín!!!! ja ja ja. El meu marit va a casa la mama pq' li faci patates fregides ji ji ji. El toc de les espècies té bona pinta mmmmm.\nThe pink cake factory 19 d’agost de 2012, a les 11:07\nHo has de provar amb les espècies, posa-hi les que t'agradin, ja veuràs com t'agradarà. I la casa fa una oloreeeeeeta, uhhhhmmmmm...


Festa de la Verema (Corbera d'Ebre) / Inici - Patrimoni festiu - Generalitat de Catalunya\nInici / Festa de la Verema (Corbera d'Ebre)\nFesta de la Verema (Corbera d'Ebre)\nFesta, modesta, dedicada a festejar la cloenda de la verema. Aquestes jornades serveixen per a recuperar la tradició de l'elaboració més artesanal del vi. En el marc de la jornada es pot fer tats de vins, misteles o rancis d'elaboració artesanal i es preparen productes de rebosteria casolana.\nAl matí es fa una demostració d'anar a veremar, i a continuació es porta la collita en carro cap a la cooperativa on es pisa el raïm. Al migdia s'acaba amb una clotxa popular -àpat típic de la zona a base de pa, sardina de casc i tomata-.\nOrganitzadors: Ajuntament de Corbera d'Ebre\nData celebració: 4 d' octubre (El darrer cap de setmana d'octubre.)\n» Festa de la Verema (Cantallops)\n» Festa de la Verema (Hostalets de Pierola, els)\n» Festa de la Verema (Marganell)\n» Festa de la verema (Pacs del Penedès)\n» Festa de la verema (Torrelavit) , La gotimada\n» Festa de la Verema (Espluga de Francolí, l') , Festa Comarcal de la Verema de la Conca de Barberà\n» Festa de la Verema (Olivella)\n» Festa de la verema (Sitges) , La Verema\n» Festa de la Verema (Cubelles)\n» Festa de la Verema (Cabrera de Mar)\n» Festa del barri Tarter-Maresme (Premià de Mar)\n» Festa de la Verema (Alella)\n» Festa de la Verema (Sant Fost de Campsentelles)\n» Festa de la Verema (Castellbisbal)


Viladecans Punt de Trobada: Vaga a la Camy, any 1969: cosa de capellans obrers i altres subversius (1)\nL’any 1963, el general Franco havia atorgat el títol d’”Empresa Modelo” i el premi corresponent a Derivados Lácteos S.A. –la productora dels gelats Camay, “mejores no hay”–, nascuda no gaire temps abans. Pocs mesos després d’aquest fet, no tenint-ne prou de vendre’ns xocolatines blanques i negres amb cromo, la monopolística suïssa Nestlé comprà aquella modèlica empresa pretenent abastir de fredor llepable tot Espanya i el sud de França. La comprà tota ella; inclosa la fàbrica que estava construint a Viladecans.\nQuan va ser l’hora, Nestlé es limità a substituir el nom de la marca Camay per la de Camy. Menjant-se la lletra “A” deixava de coincidir amb el d’una potent marca de sabons francesos. Fet així, el mes d’abril de 1965, el ministre sense cartera Gual Villalbí vingué a Viladecans a inaugurar les noves instal·lacions i a encetar una vida fabril que durà fins fa ben poc, en què Nestlé ens deixà tirats per anar-se’n a millorar la taxa de guany a Marchamalo de Guadalajara.\nLa nova planta funcionà com una seda (per a Nestlé, és clar), durant quatre anys. Fins que el 14 de maig de l’any 1969, quaranta treballadors de les cambres frigorífiques, quasi bé tots ells temporers, presentaren un escrit a la direcció de la fàbrica demanant-li: un augment salarial que fes arribar el sou com a mínim fins a 300 ptes. diàries; millores en les condicions de treball; diferent contractació i major participació en l’organització de la feina. El seu treball consistia en estibar i descarregar caixes de gelats en l’interior de les cambres frigorífiques a 35 graus sota zero, per acabar-les carregant a furgonetes i camions de “reparto” en un exterior a 30 graus positius; cobrant amb prou feines un sou de 5.000 ptes. mensuals (30€), quan el salari mínim començava a fregar unes esquifides 4.000 ptes.\nLa sorpresa del gerent en rebre la respectuosa petició dels estibadors de baix fou de campionat, com podeu imaginar. Era la primera vegada que algú tenia l’atreviment de fer-ho per escrit i de manera col·lectiva. L’home passà de la sorpresa a l’estupor quan veié que eren, no un sinó dos, capellans els obrers que encapçalaven la reivindicació i la representació. Un d’ells, era el mateix home que un mes i mig abans havia contractat per mediació subrepticia d’Esperança Atarés Solans, una empleada de les oficines de fàbrica de 23 anys, que fins pocs mesos abans havia presidit la JOC de Barcelona. A dia d’avui, aquella jove obrera catòlica és l’abadessa del monestir benedictí de Sant Pere de les Puel·les. Es va fer monja l’any 1976, no precisament per relació de causa-efecte d’aquesta vaga, sinó per vocació sobrevinguda després d’uns tràgics fets de l’any 1974.\nSeguim amb la vaga. Els dies 15 i 16 foren dies d’estira i arronsa entre una comissió obrera i un director de fàbrica espaordit i atrapat entre l’obligació que el sistema li imposava i un sentit de la justicia que per moments se li esfumava. L’obligació li venia de Suïssa, la mala consciència de la pertinença als anomenats “Equips de Matrimoni de la Mare de Déu” que dins les seves reunions de “revisió de vida” li havien presentat com a cosa meravellosament cristiana l’experiència pastoral dels capellans obrers.\nL’ empresa, digué un NO taxatiu, a totes les reivindicacions. Partint d’aquest NO, el dia 17, els quaranta treballadors de la cambra frigorífica iniciaren una protesta en forma de “treball lent”. La direcció els tancà dins de la “nevera”, una bona estona, perquè s’ho repensessin. En sortir, la resposta obrera continuà essent la mateixa i quasibé ningú carregava furgons i camionetes.\nPrèvia consulta a la “Dirección Provincial del Trabajo”, el dia 19 l’empresa sancionà 5 treballadors. No aconseguint desfer el moviment, l’endemà dia 20 acomiadà el dos capellans. A partir d’aquest moment la vaga fou total a la cambra frigorífica. El dia 22 els quaranta treballadors foren acomiadats i Nestlé començà a contractar esquirols entre els jornalers disponibles a la plaça Urquinaona de Barcelona, i entre els homes que a la plaça de Viladecans els comissionistes caps de colla “Morret” i “Nicolás” tenien a disposició dels pagesos per anar a jornal.\nEl dia 23, mitjançant advocat i sense passar per la inútil tramitació de la CNS, els acomiadats presentaren demanda a Magistratura. Mentrestant, dins la fàbrica, les setanta treballadores de producció responien solidàriament posant-se a fer el mateix: treball lent. I a oficines, els administratius esperonats per l’Esperança també es pronunciaven a favor de les reivindicacions dels eventuals de la cambra i prenien l’actitud de fer el ronsa. Neguitosa, l’empresa prometé un futur augment de sous a tots plegats –si deixaven de fer el que feien– i va readmetre als companys amb contracte fix de la cambra, perquè els necessitava. Finalment, amb amenaces i coaccions aconseguí restablir la normalitat passats uns dies. Per fer-vos una idea: el cap de producció, a tota aquella noia que anava tres cops al lavabo en el transcurs del matí, me l’enviava a l’uròleg a buscar un certificat...\nEl conflicte no acabà aquí, amb la senzilla i habitual victòria per part de l’empresa, davant un conflicte quasibé espontani, sinó que tingué una segona part. Haurem de tenir present que aquests fets es produïen 15 dies després d’aixecar-se l’Estat d’Excepció que Fraga Iribarne havia instaurat després de l’assalt al rectorat de la Universitat de Barcelona el mes de gener, i el món clandestí tenia moltes ganes d’emergir i prendre aire. Abans d’entrar-hi però, vegem qui eren aquells capellans i que se’n va fer d’ells.\nEren: mossèn Josep Maria de la Hoz Hernando i mossèn Esteve Vidal Pons.\nA dia d’avui, en Josep Maria és un respectable jubilat de 73 anys, casat i amb fills que viu a Mataró, fa voluntariat donant clases de català i participa en l’elaboració d’estudis sindicals. L’Esteve, talment com en Josep Maria, té 78 anys i viu a Montigalà a tocar de Santa Coloma, inserit en la vida d’aquells barris. Cap d’ells és ara capellà. Tots dos penjaren els hàbits.\nEl primer, en De la Hoz, havia nascut a Honrubia de la Cuesta a la província de Segòvia. Fou un capellà diocesà de gran preparació intelectual que acompanyava com a assistent l’arquebisbe Modrego en els darrers temps del Concili a Roma, en tant que hi estudiava Història de les Religions. L’any 1967 deixà la parròquia de Sitges de la qual fou vicari i entrà en el mon fabril fent de tallador de pells. Quan va entrar a treballar a Camy era el Consiliari de la JOC femenina de l’arxidiòcesi barcelonina. Acomiadat de la fàbrica dels gelats, entrà a treballar a la Vulcano de la Barceloneta i fou estant allà que deixà de ser capellà per esdevenir sindicalista de totes totes. Sempre dins la USO (Unió Sindical Obrera), i fins el 1982 fou el responsable de formació del sindicat dins l’Executiva Federal.\nEl segon, en Vidal Pons, era de Navàs, al Bages. Com tants d’altres capellans missioners d’aquella comarca era claretià. Una vegada ordenat sacerdot fou destinat a la ciutat de Los Ángeles dels Estats Units, al barri a tocar de Hollywood per fer-hi de vicari. S’hi passà sis anys. Allà entrà en crisi en adonar-se del poc que sabia del món real fora del sacerdoci. Aprofitant una vinguda de vacances a Barcelona, volgué resoldre el problema respecte el món obrer capbussant-s’hi.\nS’estava passant els dies a la ciutat cooperativa de Sant Boi i, sense més ni més, se li ocorregué demanar entrar a treballar a Metron. Fou acceptat, però a algú més perspicaç que el primer seleccionador li degué semblar sospitosa aquella santa innocència, i fou rebutjat el primer dia. Així és com, amb la primera lliçó apressa, discretament i dissimuladament demanà entrar a treballar a Camy. I aquí sí. Aquí canvià de vida.\nTan aviat com fou acomiadat de la dels gelats, passà a la Bra de Sant Boi, i com us podeu imaginar, no va trigar gaires mesos a organitzar un altre cristo i també en sortí acomiadat. Prèviament, però, l’empresa intentà una conciliació –o compra– oferint-li un bon lloc comercial a l’estranger aprofitant el seu saber perfectament l’anglès, que ell no acceptà. Deixà de ser capellà quan el requeriren a reincorporar-se a la disciplina de l’orde claretià, i es dedicà a viure secularment i cristianament com a obrer.\nAixò dels capellans obrers era un moviment sorgit a França poc després de la Segona Guerra Mundial, com a resposta pastoral a la progresiva descristianització del moviment obrer, anteriorment profetitzada per Joseph Cardijn, el fundador de la JOC. Inicialment, el moviment dels capellans fou mirat amb recel per la jerarquia pel perill de pèrdua d’efectius, donat que significava una nova manera d’evangelitzar i d’estar dins el món, molt arriscada pel que fa a la continuïtat vocacional. A resultes del Concili, però, agafà embranzida i s’escampà fora de França. Certament, molts d’aquells sacerdots acabaren plegant veles i sotanes dins un fenomen més general iniciat a finals dels anys seixanta. Aquí, a casa nostra, tingueren molt ressò l’anomenat grup de “la fiambrera” de Santa Coloma, Badalona i Besòs, i el de Cornellà que es conformà al voltant del jesuita Garcia Nieto, de Frederic Prieto i d’altres. Amb la crisi dels anys setanta i vuitanta, el moviment anà minvant fins pràcticament desaparèixer, fruit dels acomiadaments i l’alerta empresarial que els relegava a ser contractats només per petites empreses. Ara, tots aquells obrers de vocació, opositors al nacionalcatolicisme, són jubilats.\nPublicat per Equip de redacció a les 12:42\nEtiquetes: Históries viladecanenques, Núm. 71 - novembre 2013


Marisqueria MariscCo Còrsega - Menjat Barcelona | Descobrim la gastronomia barcelonina\nInicio > Restaurant > Marisqueria MariscCo Còrsega\nSi encara us dura l’empatx de les festes nadalenques casi un mes després, us agradarà la proposta de la Marisqueria MariscCo, on els productes frescos cuinats al gust en són els protagonistes.\nAl barri de l’Eixample de Barcelona trobem MariscCo, un restaurant que ofereix una cuina mediterrània especialitzada en peix, marisc i arrossos de primera qualitat. Un pla sense cap mena de dubte per no tornar a menjar excessivament copiosos, seguir menjant de forma saludable però, això sí, gaudint-ne al 100%.\nA MariscCo tu seràs el protagonista en el procés de selecció del producte i del seu cuinat. Un cop allí, escolliràs el peix o marisc (o els dos, aquí ja depèn del vici de cadascú) que més et vingui de gust a la seva parada i decidiràs com vols que te’l cuinin. El que mai canviarà serà la bona relació qualitat-preu dels seus productes, frescos del dia i cuinats al moment.\nCom ja us hem avançat, la carta del restaurant i els seus plats donen un absolut protagonisme al peix i al marisc. Alguna de les opcions més recomanades són el Chanquete a l’andalusa, el llamàntol a la planxa, el turbot a la donosti i les petxines variades, la tonyina o el rap fresc a la planxa. Aquests se sumen als arrossos; les seves estrelles són l’Arròs caldós amb llamàntol i l’Arròs caldós d’escamarlans.\nUn cop dintre al restaurant, us trobareu amb la cuina oberta, tota una declaració d’intencions per poder veure en tot moment el tracte al producte. La sala destaca per ser elegant i crea una atmosfera que busca donar protagonisme als plats i poder-los degustar en un entorn confortable. Tanmateix, és un lloc idoni també per a reunions d’empresa, amb taules àmplies i servei per servei.\nFinalment, tota la carta del restaurant està disponible per emportar o per dinar al restaurant amb els horaris que permeten les restriccions actuals. Per ara de 13h a 15h, pel servei take away i per dinar al local. Us apunteu a una bona mariscada?\nInformació important de MariscCo Còrsega\nHorari dinars al restaurant: tots els dies de 13h a 15h\nHorari Take away: tots els dies de 13h a 15h\nTeléfon: 932 922 816\nPublicación AnteriorTerrassa de l’Hotel Claris Barcelona\nPublicación SiguienteLa proposta més romàntica del Restaurant 7 Portes


DEL VEHICLE 0 EMISSIONS\nEls vehicles 0 emissions no emeten gasos contaminants i són respectuosos amb el medi ambient.\nEl cost d'utilització d'un vehicle 100% elèctric és molt baix, es recorren 100 km per poc més d'1 € (si ho comparem amb un vehicle dièsel de consum mitjà, es necessitarien més de 7 € en recórrer aquesta distància).\nPodràs estalviar molts diners aparcant en zona Regulada de forma totalment gratuïta (màxim 2 hores) i tindràs peatges gratuïts.\nEl seu manteniment és gairebé inexistent.\nPER QUÈ AVUI NO\nÉS POPULAR EL SEU ÚS?\nCom hem comentat anteriorment només ofereix avantatges. Està comprovat que la utilització del vehicle elèctric significa una millora substancial en el medi ambient, produeix menys soroll als carrers i comporta un estalvi econòmic, ja que cada 100 km aproximadament, suposa una despesa d'un euro, el seu manteniment és gairebé inexistent i les ciutats premien el seu ús amb privilegis en pàrquings i reducció d'impostos.\nNombrosos estudis apunten a que els ciutadans considerarien més seriosament la inversió en un cotxe d'energia neta, quan aquesta opció tingui el suport de les polítiques municipals de desenvolupament urbà. La proposta de més punts de càrrega ràpida incrementarà l'ús de cotxes elèctrics, no és només una hipòtesi sinó un fet comprovat. Al Regne Unit, després de realitzar una important inversió en els darrers mesos, amb la instal·lació de més de 1.000 carregadors, han duplicat el seu parc mòbil, passant de 25.000 vehicles elèctrics a un total de més de 53.000.\nPer aquest motiu, entre d'altres, Tarragona aposta decididament per la mobilitat sostenible i vol liderar l'ús de cotxes elèctrics instal·lant carregadors en el nostre nucli urbà seguint les millors pràctiques per fer realitat a mitjà termini la utilització d'un mitjà de transport més sostenible, més net i més segur com és el cotxe elèctric.\nPER A VEHICLES ELÈCTRICS\nLes estacions d’accés públic de recàrrega ràpida tenen una potència de 50 kW amb un sistema de pagament integrat. Aquest tipus de punts poden carregar 120 quilòmetres d’autonomia en menys de 30 minuts. La seva tarifa és de 0,10 cent/min. Els punts de recàrrega són a: Plaça Imperial Tàrraco i al C/ Salvador Espriu (L' Arrabassada).\nLes estacions d’accés públic de recàrrega semi ràpida tenen una potència igual o superior a 20 kW, també amb un sistema de pagament integrat, i poden carregar 100 quilòmetres d’autonomia en 1 hora. La seva tarifa és de 0,03 cent/min. Els punts de recàrrega són a: Anella Mediterrània, C/ Josep M. Folch i Torres (Les Gavarres), Parking Hospital Joan XXIII, Rambla President Lluís Companys (El Corte Inglés), Av. Vidal i Barraquer i al Parking Saavedra.


Queixa o Suggeriment :: Tràmits :: Ajuntament de Badalona\nTambé es pot utilitzar aquest tràmit per comunicar de forma genèrica les possibles incidències que puguin sorgir en relació amb qualsevol servei municipal en aquells casos en què no es disposi d’un formulari específic per la comunicació de la incidència. Quan es disposi de formulari específic, se’n recomana la utilització.\nTots els ciutadans i ciutadanes de Badalona\n• Servei d'Atenció al Ciutadà (SAC)\nPresencialment, es pot aportar la documentació que el ciutadà consideri convenient.\nLlei 11/2007, de 22 de juny, d’accés electrònic dels ciutadans al sector públic.\nEl Servei d'Atenció al Ciutadà (SAC), un cop rebi el tràmit, s’ocuparà de traslladar-lo al departament corresponent, per tal que se li doni curs i es pugui valorar la queixa o suggeriment.\nEl departament responsable corresponent, informarà al ciutadà, sobre l’estat de la queixa o suggeriment, i si és el cas, de les mesures adoptades al respecte.\nActualment, el sistema no està habilitat per aportar documentació adjunta durant el desenvolupament del tràmit.


Hotel Miramare Pineto Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Giotto, 2, Pineto, Pineto, Itàlia, 64025 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Miramare és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Pineto. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hotel Miramare, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, mini bar a cada habitació. Platja privada, karaoke de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Hotel Miramare és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Pineto.\nCal que informeu el Hotel Miramare de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (112) Parelles (58) Viatgers en solitari (20) Famílies amb infants petits (21) Famílies amb infants grans (5) Grups (5)


Massatges per a nens? Els beneficis dels massatges infantils\nMassatges per a nens? Els prova de meravella!\nCategories Curiositats, Famílies, Massatges, Nens, Ofertes\nEtiquetes beneficis massatges nens, caldea, caldea andorra, massatge infantil, massatge infantil caldea, massatge nens Andorra, massatge podal infantil, massatges caldea, Massatges infantils, reflexologia nens, spa andorra, spa nens, spa nens Andorra, wellness andorra\n“Els nens no saben apreciar un bon massatge, s’han de fer més grans.” “Un massatge al nen no serveix per a res, si no està estressat…” Què en penses?\nSi a tu t’agraden, per què a ells no? A CALDEA no només proposem que els més menuts descobreixin aquest món, sinó que t’expliquem per què regalar-los un massatge pot ser “el màxim” per a ells.\nPotser et sona a xinès, però un massatge ben fet —com els dels nostres especialistes— pot estimular el sistema hormonal del nen perquè creixi més ràpidament.\nTambé ajuda a reforçar el seu sistema immunològic, i a evitar o a reduir les temporades de mocs i de xarops.\n“Home, no serà per a tant…”\nSí que ho és! No creguis que a Caldea només volem que els teus fills se’n vagin amb la sensació d’haver gaudit d’un massatge, sinó que els farem viure una experiència de debò.\nDeixa’ls provar el massatge infantil de 30 minuts, un tractament per al cos, la cara i, fins i tot, els peus! I és que un massatge no només vol dir tocar l’esquena, sinó que va més enllà.\nLa reflexologia, o massatges podals, poden ajudar a fer que els nens es relaxin i es calmin després d’un dia de jocs o a l’escola. També activarà la seva circulació sanguínia perquè les hormones alliberades durant el massatge arribin a tots els racons del seu cos i sigui més efectiu encara!\nI com no podria ser d’una altra manera… El teu fill se sentirà molt ben cuidat.\nSegur que estarà molt content d’haver pogut viure una experiència com aquesta i el món del wellness en un entorn tan divertit com LIKIDS, el nostre espai Kids Only. Perquè aquí, t’assegurem que es relaxarà, i que tot seguit experimentarà el contrast de tornar a activar-se i a xipollejar amb altres nens en un espai pensat per gaudir del termalisme mentre juguen.\nFora prejudicis! Reserva ara mateix algun dels nostres packs familiars, afegeix-li un massatge i comprova per tu mateix això que t’acabem d’explicar.


Notícies - La 24a Festa Major de Sol i Aire posa de nou de manifest la cohesió del veïnat\nLa 24a Festa Major de Sol i Aire posa de nou de manifest la cohesió del veïnat\nel 28/jul/18 Sergio Morales Societat PDF\nLa 24a Festa Major de Sol i Aire ha donat aquest divendres el tret de sortida amb la tradicional mostra d'horts i collites dels veïns del barri i un sopar popular. Es tracta el primer dia d'una gresca que agrupa tots els habitants de la zona i també familiars i amics, que no es perden aquesta oportunitat de reforçar els llaços d'aquesta comunitat establerta al bell mig de Collserola.\nEnguany no hi ha hagut pregó per encetar les activitats que tindran lloc durant tot el cap de setmana. Tot i així, l'alcaldessa, Carmela Fortuny, ha adreçat unes paraules al veïnat i ha subratllat la cohesió que demostren amb la gresca.\nÉs una festa autèntica, que fa barri i també ciutat. És un exemple de cohesió social, des de la senzillesa i també des d'un treball conjunt.\nPrecisament, la cohesió i la germanor és un dels trets diferencials que el veïnat de Sol i Aire vol posar de manifest durant la festa major, que l'any que ve farà un quart de segle de vida. Ho explica el president del Grup d'Autoprotecció i vicepresident de l'Associació de Veïns i Propietaris, Manel Soler.\nTall incrustat: Manel Soler\nFem germanor durant tot l'any. La festa major és una trobada que no podem perdre. L'any que ve la farem més grossa encara.\nLa gresca també ha servit per celebrar el tret de sortida dels tràmits perquè el parc natural de la serra de Collserola disposi del nou Pla Especial de Protecció del medi natural i del paisatge.\nEl primer dia de festa grossa de Sol i Aire ha tingut la presència de regidors del PDeCAT-Demòcrates, Cs, ERC-MES, ICV-EUiA i el PSC i del vocal de Cultura l'EMD de Valldoreix, Quim Castelló.\nMoments d'aquest divendres