Taules de sons - Balear | Els Sons del Català\nTaules de sons - Balear\nde minúscula de l'alfabet romànic.\nte minúscula + essa minúscula de l'alfabet romànic, amb el símbol de lligadura « ͡ ».\nde minúscula + yogh minúscula de l'anglès mitjà amb el símbol de lligadura « ͡ ».\nS'articula mitjançant una obstrucció del pas de l'aire per la part central de la cavitat bucal produïda pel contacte entre la part anterior de la llengua i la part posterior de la cornisa alveolar (de manera que l'aire surt per un o pels dos costats de la boca), amb el vel del paladar tocant la paret faríngia i amb vibració de les cordes vocals. La boca està bastant oberta.\nVocal Central Mitjana\nS'articula amb el dors de la llengua lleument elevat cap a la volta palatina, amb el vel del paladar tocant la paret faríngia i amb vibració de les cordes vocals. La boca està lleugerament oberta.\ne minúscula de l'alfabet romànic capgirada (180º).


De punta a punta: Montsec d'Ares: Sant Alís per la Canal de l'Embut\nEssent el primer contacte amb una serra totalment desconeguda per a mi, la veritat és que no va estar gens malament, i encara que em vaig deixar el plat fort. Només havia vist el Montsec des de la carretera d'Àger, sobretot en la sortida que vam fer pel Congost de Mont-rebei el passat mes de juny; llavors em mirava aquella muralla vertical que semblava infranquejable i no se'm podia passar pel cap que uns mesos més tard aniríem a assaltar-la per un dels pocs punts dèbils que amaga. Es pot pujar fins i tot en cotxe, ja sigui pel vessant nord, des de Sant Esteve de la Sarga, o bé per la pista que comunica aquestes dues poblacions pel Coll d'Ares (i que em servirà pel descens), però òbviament sense l'espectacularitat -i el risc, tot cal dir-ho- que comporta superar una de les poques escletxes que superen per la via directa una de les serres més vistoses del Prepirineu català\nDoncs bé, ja avanço que em vaig saltar el que era l'objectiu del dia: el "Feixant del Montsec" hauria de donar nom a aquesta entrada, però no ho vaig veure clar i vaig trobar una bona alternativa de baixada. Val a dir que tant la canal de pujada que vam fer tots junts, com el Feixant (que vaig deixar de banda) són paraules majors, per a gent que estigui acostumada a les trepades i la verticalitat, on una errada pot sortir molt cara i on cal parar atenció a totes i cada una de les nostres passes. Amb mal temps, pluja, gel, neu o boira, no cal ni plantejar-s'ho; qui tingui vertigen, millor que no s'hi acosti; i a qui li faci por les alçades, hi ha altres formes per pujar.\nEns trobem a primera hora d'un fred matí de febrer a la benzinera d'Àger, tot just quan el sol comença a il·luminar el nostre objectiu. Encara no arribava a identificar ben bé per on hauríem d'accedir-hi\nFarem el primer tram per pista, fins al Mas de Mossenyer (725 m.), on deixarem els cotxes. No es troba indicat i per això tindrem algun problema en trobar-lo, però s'hi arriba bé. Ara sí que intuïm una canal en forma d'embut, pràcticament a la vertical de la xemeneia del mas, però ens faltava molt per fer-nos a la idea del que ens esperava\nA partir d'aquí continuarem per la pista durant 1 km. fins que es desvia a la dreta un camí en pujada, seguint les marques del GR 3 i remuntant de mica en mica el Barranc de Colobrers...\n...per on ens anem acostant cada cop més a la paret del Montsec\nPerò abans trobem una cruïlla, on ens desviem uns metres per fer una ullada al Santuari de la Mare de Déu de Colobor (1.060 m.). Aquesta era una de les principals vies de pas entre la Noguera i el Pallars (pel Coll de Colobor), fet que va provocar la construcció del Santuari i més tard d'un hostal. Es van anar abandonant progressivament, fins que cap a la dècada dels 60 dels segle passat es va habilitar un refugi, que també ha acabat enrunat. Hores d'ara, això és el que en queda de tot plegat; alguns energúmens miren de donar la nota per sortir a la foto... (i això que encara no havíem begut)\nTornem a la cruilla per seguir remuntant. Des d'aquí em semblava bastant clar que aniríem cap al marcat pas que es veu a dalt, cap a l'esquerra... Doncs no\nEn menys de deu minuts sortim a una pista, actualment el principal accés al Santuari de Colobor, procedent de la carretera del Coll d'Ares i que -no m'ho pensava llavors- faria servir per la baixada. Remuntant una mica pel marge superior tornem a trobar la traça de corriol\nA sota queda el Barranc de Colobor i més llunyana, la vall d'Àger\nPugem pel mig del bosc i arribem ràpidament a la Cova d'en Rossell, una antiga bauma que està sent rehabilitada\nEl camí continua fins trobar un camp, aquí el GR continua planejant en direcció a la pista anterior; i aquí és on se'ns acaba la calma. Abans de creuar el camp i ben a prop de la paret de la nostra dreta, comencem a tirar amunt de mala manera. Més o menys per on indica en Pep\nDe moment, anem seguint la llera d'un barranc...\n...fins que aquest es torna impracticable i alguna fita o marca de pintura ens ajuda a trobar un "camí" (per dir-ho d'alguna manera) entre el bosc, a l'esquerra\nI així, de mica en mica arribem al final de la primera part del partit; ens creuem amb la pista que recorre tota la base de la paret del Montsec, des de la carretera del Coll d'Ares. Mentre intentem fer-nos una idea del que ens espera i mirem d'escollir la millor via per seguir pujant (no el millor camí, ja que no n'hi ha)...\n...aprofitem per agafar aire i recarregar energies, ja que és gairebé l'únic lloc on podrem fer-ho fins arribar a dalt. I per superar el que ens queda, res millor que uns xupitos del ja mític licor bicolor, per obra i gràcia del Mestre Pep\nJa de pas, comencem a gaudir de les vistes sobre la Vall d'Àger, amb la Serra de Sant Mamet al darrere i el sostre del Santuari de Colobor que apareix tímidament abaix, al centre\n(cliqueu les panos per a ampliar-les)\nAra sí, degudament dopats, no hi ha res que ens aturi. Ens enfrontem a l'avantsala de la Canal de l'Embut pel seu cantó dret, més accessible, gairebé al límit del bosc\nDe fet, aquest tram no deixa de ser una canal per sí mateixa... Només de terra i matolls, però puja com una mala cosa: de la Cova d'en Rossell (1.150 m.) fins al Pas de l'Os (1.670 m,), són 520 m. de pujada en 1,1 km. linials; per entendre'ns, un pendent del 50% si fa no fa\nHavent superat uns 150 m., la torrentera per la que pugem es va tancant; novament ens endinsem al bosc, ara per l'esquerra, però sempre cap amunt\nI quan ens situem tot just a sota mateix de la paret del Montsec...\n...és senyal de que ja tenim l'entrada de la Canal de l'Embut, pròpiament dita. El primer pas complicat és per on puja la Gemma, mig amagada per l'alzina\nUna trepadeta d'uns 3 m. que deu n'hi do, ara vista des de sobre\nI ara sí que, senyores i senyors, amb tots vostès, l'Embut\nPer superar els primers metres, cal arrambar-se a la dreta; després una mica a l'esquerra a buscar la cadena, i l'últim tram es fa per darrera els arbustos\nEl menda en plena feina. Suposo que no cal explicar de què li vé el nom d'embut, oi?\nDoncs bé, un cop dalt de la cadena, això no s'ha acabat encara; de moment, unes vistes cap al Feixant del Montsec, per on hauríem de tornar. I dic hauríem perquè a aquestes alçades, m'ho estava començant a rumiar. Una cosa és veure-ho en fotos, i l'altra tenir-ho al davant; a més a més, el cansament començava a pesar\nEncara hem de seguir uns metres pel Feixant, però en la direcció oposada. Al menys durant aquest primer tram no hi ha sensació de verticalitat...\n...tot just durant uns metres, de seguida s'acaben els matolls i ja tenim el primer contacte em el "pati" característic d'aquesta via. Només són uns minuts, però aquí vaig anar madurant la meva deserció. No cal dir que un mal pas en aquestes condicions ha de ser mortal de necessitat, però encara que no ho sembli, hi havia espai més que suficient per caminar sense entrebancar-se\nEncara i així, no m'hi vaig trobar cómode, no ho veia clar clar, tot i posar tot somrient a l'esquerra del Feixant\nDesprés d'aquest primer assaig vam assolir un replà per aturar-nos i descansar després d'una bona estona d'activitat i de tensió, aquí al menys ja vam poder gaudir de les vistes: Sant Alís a la dreta, la vall d'Àger al mig\nPerò això no s'ha acabat, i ara! Ens queda un últim esforç, els últims 70 metres\nI l'última cadena per superar l'última dificultat, novament en forma d'embut, encara més vertical que l'anterior\nAquí tampoc és gaire convenient de patir una relliscada; però al menys, "només" aniríem a parar al replà on ens hem aturat, a l'esquerra, i ja no baixaríem rodant fins la pista que hem creuat hores abans\nDesprés de la cadena encara s'ha de posar les mans en alguna ocasió, però ja veiem l'antena a tocar i sentim els crits d'eufòria (potser provocats pel bicolor) dels primers companys que han arribat a dalt\nI és que al Pas de l'Os (1.670 m. - 3h40'), quan per fi trepitgem terra ferma després de moltes hores fent el cabra, amb les vistes que ens apareixen al davant, n'hi ha per posar-se a cridar, a ballar i a plorar, amb bicolor o sense: tota la serralada pirinenca, des del Port del Comte a llevant fins al Massís dels Infiernos a ponent, i no més perquè hi havia algun núvol a tocar de Navarra\nEn tot cas, hi ha algunes muntanyes que no necessiten presentació, encara que s'albirin des de tant lluny: el Massís del Mont Perdut a l'esquerra i el del Turbón a la dreta, darrera d'aquest treu el nas el Cotiella\nMés a prop nostre, sa majestat el rei dels Pirineus ens vigila\nI una altra forma característica, el massís de la Pica d'Estats, amb el Sotllo a l'esquerra i el Monteixo a la dreta\nJa s'han acabat les dificultats, durant aquest plàcid tram de pista vaig acabar de decidir-me per buscar una alternativa per la tornada, mentre anem veient el cim cada cop més a prop\nAra sí, sense més història arribem en uns 20 minuts dalt de la Penya de Sant Alís (1.680 m.)\nNo cal que digui res sobre les vistes... Espectaculars, per una banda o per una altra. El Montsec de Rúbies a l'esquerra, Sant Mamet més al centre (amb un petit bony al darrere que identifica la muntanya de Montserrat), la cua del pantà de Camarasa, la Serra de Montclús tancant la Vall d'Àger, muntanyes de Prades molt llunyanes...\n...Àger al fons de la vall, Serra de Millà i a la dreta de tot la Noguera Ribagorçana al seu pas pel Congost de Fet, al tram mitjà del Pantà de Canelles\nNovament en plena feina (foto d'Àngel)\nDescansem una estona i ara sí, ja tinc clar que no em veig amb ganes ni amb forces de tornar per l'itinerari previst; els explico els meus plans: seguir carenejant fins al Coll d'Ares, baixar per la carretera i des d'aquesta tornar a Colobor per pista. Així que ens acomiadem i mentre que ells es dirigeixen al Feixant del Montsec (molt ben explicat al bloc de l'Àngel)...\n...jo continuo per la pista, molt tranquil·lament, i no em canso de les vistes\nUna mica abans de la carretera hi ha una explanada que serveix d'aparcament; a l'altra banda, un nou mirador permet gaudir novament de les vistes al Pirineu. Ara cap a la zona de Boumort, a la meitat esquerra, el Cadí i el Port del Comte a la dreta\nArribo al coll en tres quarts d'hora des del Cim (em pensava que era el Coll d'Ares, però aquest cau uns 500 m. més al nord). En canviar de vessant, es domina la cara sud del Montsec; al darrere de la seva paret s'amaga el Congost de Mont-rebei\nA partir d'aquí torno a trobar les marques del GR 3, que ja no deixaré fins a Àger. Baixo un parell de km. per la carretera de l'observatori, fins que en passar un marcat revolt, surt una pista a l'esquerra, bastant planera. Vaig contemplant un altre sector de la paret del Montsec, no tant vertical però que també sembla inaccessible\nDe seguida em trobo un trencall, la de l'esquerra és la que hem creuat a mitja pujada. La de la dreta, per on va el GR, és la de Colobor. Passa primer pel mas i la font de Gabrieló, on m'aturo a dinar; després es desvia el SL C-8 cap a Àger pel Castell i la Mare de Déu de Pedra. És una altra opció pel descens, però jo ja havia quedat al Santuari. Així que pujo lleugerament cap al Coll de Tàreu...\n...que assoleixo en mitja horeta des de la carretera, sense comptar la parada per dinar, i torno a baixar per la pista, retallant algun revolt\nPerò quan els arbres em deixen, la meva vista va buscant algun puntet al mig de la paret que em doni alguna pista de la situació dels companys...\n...o bé miro de repassar la pujada feta poques hores abans... Marededéusenyor... Què m'han donat a mí per ficar-me per allà dalt??? Deu ser el bicolor aquest que fa miracles...\nQuan puc desenganxar la mirada de la muralla del Montsec, veig que ja em vaig acostant a Colobor. Deixo momentàniament les marques del GR en arribar al trencall cap a la Cova d'en Rossell; com que ja hi he passat al matí, prefereixo seguir per pista, però no trigaré en retrobar-lo\nEn deu minuts em torno a creuar el GR i en deu minuts més m'aturo a Colobor, a veure si els veig baixar. No trigo gaire en sentir uns crits per allà dalt... La veritat, m'imaginava que trigarien bastant més, només he hagut d'esperar-los un quart d'hora. Ens rejuntem tots i ens expliquem les nostres batalletes, i en una estona tornem a emprendre la marxa\nTot just a sota del santuari, la Font de Colobor, que abans m'havia passat per alt\nRefem el mateix camí de la pujada...\n...però amb la diferència que ara ja sabem on es troba l'embut\nEn la baixada ens hem anat estirant, i com com que els conductors són els que van els últims, doncs la resta decidim acabar el camí fins a Àger caminant, però cadascun per la seva banda. Jo segueixo el GR mentre que Àngel, Gemma i Pep se'n van pel Camí dels Petrolers\nNomés cal baixar per la pista fins una cruilla on el GR es desvia a la dreta, travessant poc després el Barranc de Menàrguens\nJa tinc veig a tocar el final del camí...\n...però abans, deixo una pista que creua i faig l'últim tram per un corriol preciós...\n...arribant finalment a Àger, en una mica més d'una hora des de Colobor\nUbicació: Ager, Lérida, España


Els experts creuen que l’efecte psicològic per la marxa d’empreses malmetrà la confiança i l’economia\n5 min. Barcelona 09/10/2017 23:40\n651x366 Els canvis de seu no sortiran gratis Els canvis de seu no sortiran gratis\nColonial, SegurCaixa, Abertis, Cellnex, Torraspapel, GVC Gaesco, MRW. Al llarg de la tarda d’ahir seguia el degoteig d’empreses que anunciaven que treuen la seu social de Catalunya com a resposta a la situació política. Fonts jurídiques expliquen que els bufets d’advocats de la capital catalana estan fent l’agost, completament col·lapsats des de la setmana passada.\nPerò aquest boom dels despatxos i notaris no és una bona notícia per a l’economia catalana, almenys a curt termini. L’ARA ha contactat amb diversos experts per valorar el moviment que va iniciar la setmana passada el Banc Sabadell i que ha acabat liderant el grup La Caixa amb el trasllat de les seves participades. La conclusió, amb matisos, és clara: la decisió té una càrrega psicològica que afectarà la confiança, les decisions de compra i, en definitiva, l’economia.\nEl professor de l’Iese Alfredo Pastor assegura que “la confiança se’n ressentirà” i apunta que “els partidaris de la independència deixaran de creure el que els diguin els seus líders”. L’economista Jaume Llopis hi veu un cop psicològic que podria anar a més si en els pròxims dies s’acaba produint una aplicació de l’article 155, que suspengui l’autonomia de Catalunya. “Aleshores sí que hi podria haver pànic”, opina.\nEn la mateixa línia, l’economista Miquel Puig apunta que el trasllat de seus té un factor “simbòlic i psicològic”, mentre que Robert Tornabell, professor d’Esade, creu que “caldria una enquesta amb dades reals” per saber-ho.\nFonts del sector de l’automoció han explicat a l’ARA que han notat una abrupta caiguda de vendes en la primera setmana del mes d’octubre. Una altra veu del sector jurídic explica que les operacions de fusions i adquisicions s’han aturat en sec. Fins i tot les compres immobiliàries de family offices s’han aturat els últims deu dies. “No passa res si això s’allarga quatre setmanes, però si dura molt, com amb la crisi de l’Estatut, seria un desastre”, afegeix aquesta persona.\nOn hi ha unanimitat és en el fet que els dos bancs que van iniciar el moviment, CaixaBank i Sabadell, tenien una necessitat urgent de fer el moviment. “Entre dilluns i dijous al matí, l’acció del Sabadell havia caigut un 14%, i la de CaixaBank un 10%”, recorda Puig. “Havien de fer alguna cosa immediatament per aturar la sagnia, i movent la seu social tots dos bancs aconseguien, sense cost, llançar el missatge que, passés el que passés, seguirien a l’eurozona”, explica. En aquest mateix sentit, Tornabell explica que “si hi ha inseguretat jurídica, les accions cauen i arriba la retirada de dipòsits”.\nPerò deixant els bancs de banda, no queda clar quina justificació hi havia per traslladar la seu social d’empreses que no estan sota el paraigua del BCE. Tornabell justifica el cas de Gas Natural pel fet que és un sector molt regulat, en què els preus els fixa l’Estat, o el d’Abertis pel fet que està pendent d’una opa en la qual el govern central té un paper clau.\nMiquel Puig hi afegeix un altre vessant. “Hi pot haver jugat un paper complementari el desig de semblar menys catalans en un clima de creixent antipatia a la resta d’Espanya; aquest segon factor pot haver sigut decisiu en el cas de la resta d’empreses del grup La Caixa”, afirma. En la mateixa línia, Jaume Llopis creu que el canvi de domicili és “un acte administratiu per evitar un possible parèntesi d’incertesa però també una mesura comercial per evitar un boicot a Espanya, però atenció, que a algú se li pot girar en contra a Catalunya”.\nEn aquest sentit, Tornabell advertia ahir que les dades apunten a un descens del consum de cava a la resta d’Espanya, en una reedició de “l’efecte Carod-Rovira”.\nUna decisió política?\nLlopis no té dubtes que la retirada de seus socials de les grans empreses és un intent d’influir en la situació política catalana, pendent avui d’una possible declaració unilateral d’independència. “Evidentment que ho és, és a fi i efecte que no es declari”, explica. Altres veus que no volen ser citades en aquest article comparteixen la mateixa opinió. Però Alfredo Pastor ho veu diferent. “No ho crec: alguns hi deuen haver tractat d’influir privadament des de fa temps, la majoria deuen haver callat; però aquest moviment és només una reacció defensiva”, sosté.\nEl ministre d’Economia, Luis de Guindos, va ser ahir contundent en aquest punt: “El que fa que aquestes empreses marxin de Catalunya, que és una situació molt trista, és fonamentalment la irracionalitat, la radicalitat i la irresponsabilitat de les polítiques de la Generalitat”, segons informa Laia Forès.\nDel que no hi ha dubte és que les cotitzacions de les empreses més castigades en els dies anteriors als anuncis de canvis de seu s’han recuperat, i, com apunta Tornabell, “les dades mostren que està arribant més diner de l’estranger”.\nPuig desdramatitza aquests canvis, i recorda que “una seu social no és sinó una adreça postal; són closques buides, i moure-les no té cap impacte ni sobre la ciutat origen ni sobre la ciutat de destinació”. Amb tot, els notaris de la ciutat seguiran treballant avui a tota màquina mentre la Catalunya empresarial mira al Parlament.\nHisenda confirma que 1.000 empreses han canviat la seu fiscal des de l'octubre


Cuinar a casa: Bunyols de colors amb forat central..(Donuts) i un passeig per Peratallada\nBunyols de colors amb forat central..(Donuts) i un passeig per Peratallada\nSabreu que jo mai em rendeixo, i encara que el ser molt constant no és una de les meves virtuts, sobretot per falta de temps i excés d'inquietuds, però si tinc alguna cosa en ment o em proposo alguna cosa pot ser que no ho faci al moment, pot ser que algú pensi que m'he oblidat..Però no ...\nTot aquest rotllo ve per que fa ja mes d'un any vaig intentar fer Donuts, van quedar molt bons però "físicament" no com jo volia, i com aquest cap de setmana tenia tres meravellosos dies m'he posat de nou amb la recepta... tot i que es poden millorar, de moment, i només de moment (ja tinc altres receptes per provar!!) em vaig a donar un aprovat.\nPer cert avui visionant blogs he trobat el d'Alma Obregon, la coneixereu segur pels seus llibres, i els seus Cup cakes .... .Ella diu que no hem de dir Donuts, i és veritat, per que és una marca registrada ... així que els podem dir bunyols..bunyols ?? ... són Donuts ... de tota la vida..pero ara no ens ficarem en un embolic legal..ara que ja ens els hem menjat ... els podem anomenar com a ..bunyols de colors amb forat central!\n-2 cullerades petites de llevat sec de forner\n-Per a la cobertura podem utilitzar una barreja de suc de llimona i sucre glas, o xocolata\nSi ho fem amb la batedora elèctrica, jo tinc una molt senzilla però que em va molt bé, en substitució de la Kitchen aid que sommio tenir algun dia !!, posem tots els ingredients en un bol, amb l'ou batut i la mantega a temperatura ambient tallada a trossets, ho barregem bé durant uns 10-12 minuts.\nUn cop ho tinguem, ha de quedar una massa una mica enganxosa, ho deixem reposar unes 2 hores tapat.\nUn cop passat aquest temps estirem bé la massa, que no ens quedi molt gruixuda per que encara ha de pujar una mica, mes el que puja quan els fregim.\nSi tenim tallador de donuts els tallem i si no amb un got fent un cercle al mig amb un got més petit.\nUn truc que he vist al bloc és posar individualment cada "donuts" en un tros de paper i posar-los directament en l'oli de fregir, es desenganxen sols i ens queden amb la forma que queremos..una idea genial.\nBé, doncs un cop els tinguem ja tallats els deixem reposar uns 30 minuts mes i ja estaran llestos per fregir en abundant oli calent, però que no surti fum per que aquesta massa es crema deseguida..cuidado !!!\nQuan els traiem de l'oli els deixem damunt d'un paper absorbent i quan estan freds els posem la cobertura .... animar-vos a elaborar-los !! estan deliciosos !!!!\nDel blog Dulces Bocados\nUs deixo unes fotos de la meva visita a Peratallada, un preciós poble de Girona, tranquil, amb els seus carrers i les seves cases tan boniques, i amb l'Oreneta que vam veure fent niu a la porta d'un hotel, és preciosa!\nPublicat per Lucia Vilaplana a 7:30


Nom: CASTELL DE PALS\nAltres noms: Torre de les Hores\nAltres Culte Campanar\nNúm. Registre / Catàleg: 1063-MH\nLi resta una gran torre rodona dita Torre de les Hores. L'edifici-castell que li fa costat és modern, refet en bona part el 1949.\nTorre de l'homenatge del castell medieval de Pals. De planta circular i d'uns 15 metres d´alçada; presenta un alçat lleugerament corbat. Es construïda amb carreus de gres, ben escairats. A l'interior es divideix en dos pisos coberts per sengles voltes semiesfèriques, en les quals s'aprecien els solcs de l'encanyissat. La porta que la comunicava amb la resta del castell és a la l'altura del segon pis, d'arc de mig punt, adovellada. La porta d'accés actual, amb llinda, a la base, és oberta tardanament. La torre no conserva l'emmerletat. Sobre la terrassa superior -després de l'enderrocament de la resta del castell, realitzat al segle XV, i amb la finalitat de convertir-la en cloquer- s'hi bastí una estructura per a les campanes, amb dos pisos d'arcs gòtics encreuats. Es conserven escassos elements originals dels altres sectors del castell, dins la finca veïna a la torre dita Castell de Pals, arranjada i reconstruïda per a residència, i d'altres a les cases i patis del cotat oriental. Li resta una gran torre rodona dita Torre de les Hores. L'edifici-castell que li fa costat és modern, refet en bona part el 1949.\nTorre de l'homenatge del castell medieval de Pals. De planta circular i d'uns 15 metres d´alçada; presenta un alçat lleugerament corbat. Es construïda amb carreus de gres, ben escairats. A l'interior es divideix en dos pisos coberts per sengles voltes semiesfèriques, en les quals s'aprecien els solcs de l'encanyissat. La porta que la comunicava amb la resta del castell és a la l'altura del segon pis, d'arc de mig punt, adovellada. La porta d'accés actual, amb lli...\nCastell termenat, documentat el 889.\nEl 1041 es documenten Gaufred Vidal i la seva esposa Quixol com a senyors de Pals; el castro de Pals es citat el 1062. L´any 1065 Bernat Gaufred de Pals -fill dels anteriors- vengué la vila i el castellals comtes Ramon Berenguer I i Almodis: castrum de Monte Aspero quod alio nomine vocatur Pals. El 1190 el rei Alfons el Cast cedí en feu el castell a Ramon de Vilademuls. El 1230 Jaume I donà Pals i el seu castell a Bernat de SantaEugènia, senyor de Torroella de Montgrí, per la seva aportació a la conquesta de Mallorca. El 1272 el senyoriu retornà a la corona. En el darrer quart del segle XV el castell es trobava ruïnós a causa d´haver estat escenari de diversos fets d´armes. L´any 1478 el rei Joan II concedia permís als consellers de la vila per aprofitar les pedres del castell per obrar i cobrir l´església: "...que no hi ha res que salvarse puxa sino la torre mestra la qual aixís poch no es fortalesa que sia per tenirsi sino sol per tenir una bada...". D´aquesta forma es conservà la torre, més endavant emprada com a cloquer - Torre de les Hores-, funció que ha mantingut fins a l´actualitat. Castell termenat, documentat el 889.\nEl 1041 es documenten Gaufred Vidal i la seva esposa Quixol com a senyors de Pals; el castro de Pals es citat el 1062. L´any 1065 Bernat Gaufred de Pals -fill dels anteriors- vengué la vila i el castellals comtes Ramon Berenguer I i Almodis: castrum de Monte Aspero quod alio nomine vocatur Pals. El 1190 el rei Alfons el Cast cedí en feu el castell a Ramon de Vilademuls. El 1230 Jaume I donà Pals i el seu castell a Bernat de SantaEugènia, senyor de Torroella de Montgrí, per la seva aportació a la conquesta de Mallorca. El 1272 el senyoriu retornà a la cor...


Biografia Enric Valor | UPV - Universitat Politècnica de València\nDoctor Honoris Causa per la Universitat Politècnica de València. Investit el 22 de desembre de 1999\nVALOR i VIVES, Enric (Castalla, l'Alcoià, 1911). Narrador i gramàtic. Impulsà l'adopció de l'ortografia fabriana al setmanari El Tio Cuc d'Alacant, col·laborà en El Camí, El País Valencià, La República de les Lletres, Jornada, i altres publicacions, i dirigí la redacció de Gorg. Publicó Rondalles valencianes (1950-1958), Narracions de la Foia de Castalla (1953), Meravelles i picardies (1964-1970) i les novel·les L'ambició d'Aleix (1960) i les pertanyents a l'anomenat Cicle de Cassana: Sense la terra promesa (1980), Temps de batuda (1983) i Enllà de l'horitzó (1991). Ha tingut un paper destacat en la difusió de la gramàtica de Pompeu Fabra al País Valencià amb obres com Millorem el llenguatge (1971) i Curso medio de gramática catalana referida especialmente al País Valenciano (1973). El 1976 es comença a publicar les seues obres completes.\nCertament, la vertebració cultural, literària i lingüística del País Valencià, és fruit de l'obra d'un reduït grup de persones entre els quals destaquen intel·lectuals com Sanchis Guarner, Carles Salvador, Joan Fuster, Vicent Andrés Estellés i Enric Valor.\nCom a rondallista ha recopilat i literaturitzat 36 rondalles de gran valor folklòric i narratiu. Les rondalles valencianes ocupaven el primer i segon volums de l'Obra literària completa (Gorg, 1975). Després foren editades en vuit volums per la Federació d'Entitats Culturals (1984). I, posteriorment, han sigut editades en adaptació per a infants a càrrec de Rosa Serrano en l'editorial Gregal, en 36 volums, dels quals es feren 216.000 exemplars.\nCom a gramàtic, des dels seus inicis fou considerat com la veu de Fabra de la mà de Carles Salvador i Sanchis Guarner. Des de molt jove col·laborà estretament amb ells subministrant materials lèxics del valencià meridional per a la realització del Diccionari català-valencià-balear, dirigit per Francesc de Borja Moll.\nQuan es proclamà la República, començà a publicar articles en la premsa local sobre lingüística, i més tard lliçons a Jornada, que donaren lloc posteriorment a Millorem el llenguatge (Gorg, 1971).\nEn ple franquisme, publicà un Curso de lengua valenciana (Gorg, 1961). Posteriorment publica el Curso medio de gramática catalana referida especialmente al País Valenciano (Gorg, 1973), que va poder publicar finalment ja en valencià l'any 1977 (Tres i Quatre). És evident que no pogué inhibir-se de les condicions sociopolítiques del moment.\nEn 1983 publica La flexió verbal (Tres i Quatre), la gran acollida de la qual ha fet que ja vaja per la 23 edició. Aquest treball ha posat ordre en la conjugació verbal tan dialectalitzada que existia en les diferents comarques valencianes, esdevenint el llibre normatiu per excel·lència, en matèria verbal, de tots els professors de llengua de la Comunitat Valenciana.\nLa riquesa lexicogràfica de Valor transcendeix els estudis gramaticals que ha realitzat. Recollint de la boca del poble les llegendes de moltes comarques i donant-los després una forma literària culta sense, per això, haver-se de desprendre's del seu regust popular.\nCom a novel·lista la seua aportació també ha sigut ingent. La seua primera novel·la iniciada entre els anys 40 i 50, i reelaborada i censurada durant 10 anys, apareix el 1960, L'ambició d'Aleix (1a edició en Successor de Vives Mora).\nEl 1980 apareix publicada Sense la terra promesa (Prometeo), amb la qual inicia l'extensa trilogia Cicle de Cassana, el qual representa un exercici de recuperació de la memòria col·lectiva i abraça un període històric que aniria des del 1916 al 1939. El 1982 publica La idea de l'emigrant (Fernando Torres) i l'edició sencera de L'ambició d'Aleix, i un any després, a la mateixa editorial, apareix Temps de batuda, segona entrega de la trilogia.\nI, finalment, el 1991 Tàndem Edicions enceta la publicació de la seua Obra literària completa amb els tres volums del Cicle de Cassana: Sense la terra promesa, Temps de batuda i Enllà de l'horitzó. Amb pròlegs dels professors Vicent Escrivà i Josep Iborra.\nA més de les notes cronològiques i bibliogràfiques podem ressenyar l'obtenció el 1985 del Premi de les Lletres Valencianes, i dos anys després, el 1987, el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes. El 1993 obté el nomenament de doctor honoris causa per la Universitat de València. Aquest mateix any, el Govern de la Generalitat de Catalunya li atorga la Creu de Sant Jordi. El 1998 és la Universitat de les Illes Balears qui el fa doctor honoris causa. I el 1999, també el fan doctor honoris causa, la Universitat Jaume I i la Universitat d'Alacant, a més de la Universitat Politècnica de València.\nEnric Valor ha fet gramàtiques i morfologies verbals per tal que els valencians, totes les persones que viuen i treballen a les nostres comarques puguen parlar i escriure correctament el valencià. Utilitzant les paraules del poeta: "Ha viscut per a salvar-nos els mots, per retornar-nos el nom de cada cosa".\nENRIC VALOR I VIVES (Castalla, 1911).\nPremi Sanchis Guarner, de la Diputació Provincial de València, 1983.\nPremi de les Lletres Valencianes, 1985.\nPremi d'Honor de les Lletres Catalanes, 1987.\nDoctor honoris causa per la Universitat de València, 1993.\nCreu de Sant Jordi, 1993.\nDoctor honoris causa per la Universitat de les Illes Balears, 1998.\nDoctor honoris causa per la Universitat Jaume I, 1999.\nDoctor honoris causa per la Universitat d'Alacant, 1999.\nL'ambició d'Aleix, Tàndem Edicions, València, 1957 (1a ed. Successor de Vives Mora, València, 1960).\nSense la terra promesa, Tàndem Edicions, València, 1993. (1a ed., Editorial Prometeo, València, 1980).\nLa idea de l'emigrant, Tàndem Edicions, València, 1983 (1a ed., Fernando Torres, València, 1982).\nTemps de batuda, Tàndem Edicions, València, 1993 (1a ed., Fernando Torres, València, 1983).\nLa ambición de Aleix, Plaza & Janés, Barcelona, 1987.\nEnllà de l'horitzó, Tàndem Edicions, València, 1993 (1a ed. 1991).\n"L'experiment de Strolowickz", El Camí, València, 1931.\nNarracions de la Foia de Castalla, Editorial Barcino, Barcelona, 1953.\nNarracions intranscendents, Fernando Torres, València, 1982\nNarracions perennes, Gregal Llibres, València, 1988.\nL'esclafamuntanyes, Tàndem Edicions, València, 1995.\nUn fonamentalista del Vinalopó i altres contarelles, Tàndem Edicions, València, 1996.\nRondalles valencianes, vol. I, Editorial Torre, València, 1950.\nRondalles gironines i valencianes, Editorial Ariel, Barcelona, 1951.\nRondalles valencianes, vol. II, Editorial Torre, València, 1951.\nRondalles valencianes, vol. III, Editorial Torre, València, 1958.\nMeravelles i picardies, vol. I, Editorial L'Estel, València, 1964.\nMeravelles i picardies, vol. II, Editorial L'Estel, València, 1970.\nObra literària completa, vol. I, Editorial Gorg, València, 1975.\nObra literària completa, vol. II, Editorial Gorg, València, 1976.\nRondalles valencianes, 8 vol., Edicions de la Federació d'Entitats Culturals - Edicions del Bullent, València 1984-1988.\nRondalles valencianes, 8 vol., Tàndem Edicions, València, 1992-1993 (adaptació de Rosa Serrano).\nGramática i Lexicogrofia\nCurso de lengua valenciana, Editorial Gorg, València, 1966.\nMillorem el llenguatge, Editorial Tres i Quatre, València, 1999 (1a ed., 2 vol., Gorg, València, 1971).\nCurso medio de gramática catalana referida especialmente al País Valenciano, Gorg, València, 1973.\nCurs mitjà de gramàtica catalana, referida especialment al País Valencià, Editorial Tres i Quatre, València, 19997 (1a ed. 1977)\nLa flexió verbal, Editorial Tres i Quatre, València, 199923 (1a ed. 1983)Temes de correcció lingüística, Editorial Tres i Quatre, València, 19842 (1a ed. 1983).\nVocabulari fonamental, Editorial Plaza & Janés, Barcelona, 1988.\nVocabulari escolar de la llengua, Carena Editors, València, 1989.\nExpressions peculiars de la llengua: locucions i frases fetes, en col·laboració amb Rosa Serrano, Tàndem Edicions, 1993.\nParaula de la terra. Escrits seleccionats, Universitat de València, València, 1998.


Avançar l’administració del tractament antiretroviral pot millorar la supervivència | Hospital Clínic Barcelona\n9 de abril de 2009 2009-04-09\nEls primers tractaments antiretrovirals van aparèixer l’any 1996. Des de llavors s’han descobert nous i millors fàrmacs que gairebé han convertit la Sida en una malaltia crònica. Tot i això, encara queda marge per millorar el rendiment de les estratègies terapèutiques que s’administren a la pràctica clínica. Així ho demostra un treball que publica Online The Lancet, segons el qual avançar l’administració del tractament antiretroviral redueix en un 28% la taxa de desenvolupament de SIDA i mort dels pacients amb el VIH. Aquest estudi ha analitzat informació de més de 45.000 pacients d’Europa i Amèrica del Nord, i ha combinat dades de 15 cohorts internacionals. Una d’elles és la cohort catalana i balear PISCIS, coordinada pel Dr. Jordi Casabona, del Centre d’Estudis Epidemiològics sobre les Infeccions de Transmissió Sexuals i la Sida de Catalunya (CEEISCAT) - Institut Català d’Oncologia (ICO), i pel Dr. Josep María Miro, del Servei de Malalties Infeccioses de l’Hospital Clínic-IDIBAPS, Universitat de Barcelona. El Dr. Josep Maria Miró és l’únic espanyol dins del consorci internacional When to Start Consortium que ha participat en la redacció i signat l’article. El Professor Jonathan Sterne, de la Universitat de Bristol (UK), n’és el primer signant.


Gran part de l’equip d’eXplorium al #betacamp – eXplorium\nHome » Blog eXplorium » Uncategorized » Gran part de l’equip d’eXplorium al #betacamp\nby Laura Morera|Published 01/09/2015\nEls darrers dies d’agost s’ha dut a terme una iniciativa molt maca, col·laboradora i enriquidora entre docents i persones compromeses amb l’educació: el #betacamp. Només fa unes hores que hem tornat, i la xarxa en va plena (de la gent del nostre entorn, clar, jejeje).\nHa estat un plaer que una gran part de l’equip d’eXplorium hagi pogut formar part de l’equip impulsor d’aquesta iniciativa, i es que sense l’empenta de l’Andrea i el Sergi, i les seves ganes de transposar una manera de fer que havien vist en l’àmbit tecnològic al món de l’educació, això no hagués estat possible. Així que la Tresa, la Kaouthar, el Guille, el Jesús i la Laura us donem les gràcies per haver pogut formar-hi part, de l’equip impulsor i/o del betacamp!\nSi voleu saber-ne més podeu visitar la web: www.betacamp.cat i la wiki que s’ha creat amb totes les produccions: www.betacamp.cat/wiki\nTambé podeu veure el video d’aquest betacamp 2015.\n#experienciafantastica #milloremleducacio #elclaustresomiat #montpol #col·laboracio #pelldegallinaillagrimeta #climadeconfiança #totmoltfacil #totfluia #descobertesinteressants #volembetacamp2016ja\nJa tenim aquí la tercera edició del Torneig de robots lluitadors de sumo. Aquest any tindrà lloc el el 19 de desembre al […]\nEl 3r concurs de robots lluitadors de sumo a la tele!\nEl concurs de sumo va ser cobert per la televisió local de Santa Eulàlia de Ronçana (Canal Set). A eXplorium ens trobareu a […]\nEls i les membres de l’àrea de ciències ens passem tot el dia preguntant-nos coses: Com és que aquesta torre no cau? […]\nPrevious post Primeres colònies científiques\nNext post Inscripcions obertes


3a Trobada Lleida Drone\nLleida Drone neix com a activitat paral·lela a la Lleida Magical Lan Party, organitzada per Save the Party, i patrocinada per Ponent 2002, empresa de tecnologies de la informació radicada al Parc Científic i Tecnològic de Lleida. El seu objectiu és crear una comunitat que desenvolupi activitats al voltant dels Drone.\n¿I que és un Drone? prenent prestada la definició de l'excel·lent article de la revista Wired 1 Drone és un aparell que té la capacitat de volar de forma autònoma, o sigui que pot seguir una missió d'un punt a un altre pels seus propis mitjans. Es diferencien dels habituals avions o helicòpters radiocontrolats en què no han de ser necessàriament pilotats manualment.\nUsualment el Drones, també coneguts amb l'acrònim UAV, de Unmaned Aerial Vehicles, Vehicles Aeris autocontrolats, inclouen una estació base en terra, porten algun tipus de càrrega, usualment càmeres de vídeo i sensors diversos, i sistemes de ràdio transmissió.\nEl proper dissabte 6 de juiol es durà a terme la 3a trobada de Lleida DRone amb la següent agenda preliminar:\n10:00 arribada participants. 10:15 Sessió pràctica sobre drones per a principiants: Què comprar, on comprar i per què. Muntatge d'un drone. Per Oscar Clotet i Andreu Ibàñez. 12:30 Vols demostratius BYOD al pàrquing del Parc Científic. 14:30 Dinar comunitària opcional. 16:00 Enregistrament de la prova de concepte del projecte FAED, http://goo.gl/XAmyZ. Enviament de desfibril · lador cardíac en cas d'emergència a través de vol amb drone pendent de concretar, al pàrquing del Parc Científic. 18:00 comiat\nLloc: Parc Científic de Lleida. Com arribar: http://goo.gl/RXcKy Vídeo producció: Xavier Qui. Patrocinen: Parc Científic de Lleida, Ponent 2002 i Neosalus Solutions. Col · laboren: Escola Politècnica Superior de la UdL, Ajuntament de Lleida Més informació a: lleidadrone.com, lleidadrone@gmail.com, Twitter @ lleidadrone Preu: gratuït. Inscripció: cal omplir el formularique trobareu a http://www.lleidadrone.com/2013/06/3er-encuentro-lleida-drone-el-sabado-6.html


Kale Bed and Breakfast Gallipoli Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nStrada Privata - Scala G, Gallipoli, Gallipoli, Itàlia, 73014 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Kale Bed and Breakfast és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Gallipoli. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Kale Bed and Breakfast asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, plat de dutxa, aire condicionat, calefacció a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Kale Bed and Breakfast és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Gallipoli.\nTots els tipus de viatgers (19) Parelles (15) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (1) Famílies amb infants grans (1) Grups (3)


GENERALITAT VALENCIANA - Església Parroquial de l'Assumpció de Vilafamés - Concert d'inauguració de la restauració de les campanes\nEsglésia Parroquial de l'Assumpció de Vilafamés - Concert d'inauguració de la restauració de les campanes\n4 de juny de 1989 - 19:00 h.\nLa restauració de les campanes de Vilafamés suposa un importantíssim canvi en l’activitat mecanitzadora dels darrers trenta anys. Fins ara semblava impensable tornar a veure noves trujes de fusta per fer de contrapés de les campanes. Tampoc semblava possible motoritzar aquests enginys sense modificar, radicalmente, la col•locació de les campanes i sacrificar els tocs antics. Encara menys era pensable que les noves instal•lacions tingueren en compte la possibilitat de tocs manuals de temps en temps. Als pocs anys de ser modificades, però, les campanes elèctriques, han començat a badar-se, a trencar batalls, a obrir i desfer els murs dels campanars.\nLes campanes de Vilafamés, que ara quedan restaurades en la primera fase, portaran jous de fusta, amb capçal de pedra, a l’estil tradicional de la comarca. Podran anar mecànicament, amb uns motors controlats per ordenador. La instal•lació repoduïrà els tocs tradicionals, de manera creativa, i no dificultarà, de cap manera, els repics i els vols manuals. És la combinació racional entre tècnica i creació tradicional, entre mecantzació i participació manual. Les campanes, penjades a l’estil antic, amb moviments semblants als dels campaners, no feriran ara els murs restaurats de la torre, ni sonaran de manera estranya.\nA la renovació dels jous, a la nova proposta de mecanització alternativa i respectuosa amb la tradició, cal afegir la refosa de la campana major, respectant –cosa dissortadament inusual en les nostres terres- la sonoritat, l’epigrafia, les imatges i les cares de les ances de la campana anterior, badada fa temps.\nLa restauració de les campanes i els tocs tradicionals de Vilafamés ha estat possible gràcies a la iniciativa del Rector Mossén Rafael Torres i de l’Ajuntament de Vilafamés, que ha donat el suport econòmic escaient per a realitzar adequadament aquesta intervenció modèlica, tan pel que es refereix a la conservació del patrimoni cultural com a la recuperació manual o informàtica dels tocs tradicionals que han regit el devindre històric de la Vila de Vilafamés. El projecte i la realització de la restauració han estat a cura del mestre campaner Albert Barreda, el qual ha comptat amb la supervisió i inspecció tècnica de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana.\nPROGRAMA DELS TOCS DE LES CAMPANES a cura del GREMI DE CAMPANERS VALENCIANS\nRepic d’entrada de les autoritats i tocs de missa (Amb les dues campanes velles restaurades)\nRepic (Sol de la campana major, mentre la seua benedicció)\nToc general (Al remat de la Benedicció, al Glòria de la Missa, a l’Alçar a Déu, al final de la Missa i inici del Concert d’Orgue)\nCONCERT DE CAMPANES a cura del GREMI DE CAMPANERS VALENCIANS\nVespres de doble major (Borriana)\nVol General (València)\n-Passà de fita\n-Parà amb voltes\nTancament de muralles i ànimes (Borriana)\nGENERALITAT VALENCIANA (04-06-1989)\n© GENERALITAT VALENCIANA (1989)


La desatenció sanitària a les presons: crònica de la xerrada, organitzada pel col·lectiu “Fuig”, a l’Espai la Fontana de Gràcia (Barna) - Indymedia Barcelona\nLa desatenció sanitària a les presons: crònica de la xerrada, organitzada pel col·lectiu “Fuig”, a l’Espai la Fontana de Gràcia (Barna)\nper http://alma-apatrida.blogspot.com/\t 27 gen 2020\nEl passat divendres 24 de gener a les 18:30 hores es va realitzar una xerrada a l’Espai Fontana de Gràcia sobre la desatenció sanitària a les presons, organitzada pel col·lectiu anticarcerari “Fuig”. Qui va presentar l’acte el va emmarcar en una lluita que porten vàries persones preses des de fa uns 2 o 3 anys per 14 punts mínims a fi de dignificar la seva vida sense oblidar, però, l’objectiu últim de l’abolició de les presons. També va senyalar que País Basc i Catalunya són les dues úniques autonomies que tenen traslladada la competència d’Institucions Penitenciàries. Va indicar també que quan es produeix una mort dins d’un centre de reclusió des de l’autoritat penitenciària es sol parlar de morts naturals quan no és així, doncs, a la presó és normal que s’empitjori la teva salut agreujant-se malalties que puguis tenir o agafant-ne de noves. Finalment va senyalar que la presó és un lloc de tortura i mort però també, i malgrat tot, de solidaritat i companyonia.\nLa següent intervenció va córrer a càrrec de Gonzalo Tejerina, un metge que participa en un col·lectiu defensor d’una alternativa anti-capitalista i anti-jeràrquica en salut. Tot i que ell va afirmar la seva aversió a treballar en un hospital, va puntualitzar que si hi ha alguna cosa que es pot salvar de la medicina tradicional és la confiança i l’empatia que s’estableix entre metge i pacient, quelcom que no succeeix a les presons on la persona privada de llibertat es presa abans que pacient. Gonzalo ens va explicar que ens els 10 anys que treballà conjuntament amb la Coordinadora de Prevenció de la Tortura, va portar més de 1000 casos. Va plantejar que els metges de presons quan hi ha un presumpte cas de maltractament haurien de fer un informe (“parte”) que l’hi donés o no credibilitat. Però ni tan sols es compleix això i va definir els informes de lesions, de l’any 2014, com de “vergonya aliena”. No apareix l’objecte, ni qui, informes judicials il·legibles etc.\nVa senyalar que la pràctica de l’aïllament penitenciari (la “presó dins de la presó”) durant més de 15 dies està considerat una forma de tortura per les Nacions Unides, el Centre “Nelson Mandela” etc. A partir d’aleshores, es comencen a deteriorar els sentits (visió, olfacte...). En contra d’aquestes advertències, existeix la pràctica sistemàtica d’allargar inhumanament aquest aïllament. Va afirmar, taxativament, que la pràctica majoritària dels metges penitenciaris està caracteritzada per la desídia, la negligència i la desatenció. Hi ha preses/os que moren per malaltia als 30 o 35 anys i no pas per urgències (infarts, etc.). Va denunciar el cas d’un pres de la presó de Moraleja que, el 2012, després de 15 dies en aïllament, es va queixar d’un fort dolor a l’esquena i les extremitats al que es va fer cas omís: posteriorment, després d’un trasllat penitenciari, va patir l’amputació de les dues extremitats, doncs, havia arribat a un nivell crític d’obstrucció arterial al que no es va posar remei a temps, ja que no se l’hi havia fet una mínima exploració.\nPosteriorment, la defensa dels metges de Palencia i Zuera van dir que es faria un peritatge que no es va arribar a fer mai. A Gonzalo, l’amenaçaren d’expulsar-lo del Col·legi de Metges, tot i que el jutge els va comminar a fer-se enrere. El ponent va denunciar que més del 40% de la població reclusa té algun tipus de sofriment psíquic (psicopaties, esquizofrènia, depressió) i no haurien d’estar a la presó. Va senyalar que la reforma psiquiàtrica dels 70 va buidar els manicomis i molts dels pacients que hi havia, abandonats per les seves famílies, acabaren a la presó. Gonzalo va finalitzar, així, amb la defensa de la tasca que porten a terme revistes com “Primera Vocal”, “Entre Voces” i les xarxes de suport mutu de persones psiquiatritzades. Va fer un al·legat, doncs, a l’autogestió comunitària de la salut.\nLa següent intervenció va ser a càrrec de Cristina Garés, membre de SIRECOVI: una base de dades de violència institucional, on arriben sobretot casos d’Institucions Penitenciàries. També consideren els casos d’aïllament i desatenció sanitària, no només els casos de tortura i maltractaments. Ens va explicar que el maig de 2003 s’estableix el traspàs de competències penitenciàries de l’Estat central a les autonomies i el 2006 s’hi adhereix Catalunya. El servei d’atenció sanitària penitenciària depèn, doncs, de CatSalut, sent on es dirigeixen les investigacions del SIRECOVI per negligència. El problema en quan a indefensió radica, com ens va explicar detalladament, en que si bé està estipulat que “orgànicament” aquest servei depèn de CatSalut, “funcionalment” depèn d’aquest i de la direcció penitenciària. Com a una de les conseqüències, els presos no poden negar-se a rebre un tractament, a diferència de les persones lliures.\nSegons una investigació, un 70% de les persones preses consideren que la seva salut es pitjor que quan estaven al carrer. En aquest context, hi ha una alta sensació de vulnerabilitat i una falta total de confiança entre el metge i el pacient. Els presos denuncien tardança en atendre i atenció superficial. Cristina Garés va explicar el cas d’un pres que es queixava de problemes de cor, al qual se l’hi va donar ansiolítics; com a conseqüència va caure de la llitera i començà a dessagnar-se, l’hi van donar set grapes i el tornaren a la cel·la, amenaçant-lo si tornava a queixar-se. Va denunciar que, com sempre, les dones s’emporten la pitjor part en quan a la reclusió penitenciària. Va indicar que un 34% d’elles ja han sofert maltractaments abans d’ingressar. La presó, va dir, és una estructura androcèntrica i només hi ha infermeria per a dones a Brians I i a Wad-Ras.\nLa ponent va denunciar que les Juntes de Tractament tenen per costum denegar l’aplicació de l’article 104.4 per a la ex-carceració de les persones preses malaltes i si aconsegueixen passar aquest filtre els jutges de vigilància penitenciària no són menys rígids en la seva peculiar interpretació d’aquest. Garés també va senyalar que, com a conseqüència de la falta de cura en administrar alguns fàrmacs per injecció, s’han produït paralització d’extremitats i marejos. En aquest moment, una infermera present a l’acte va interrompre bruscament la ponent afirmant que s’estava generalitzant i ella sempre havia “tractat humanament” els presos. Garés va respondre que estava parlant, òbviament, dels casos que havien arribat a oïdes del SIRECOVI: denúncies que es produeixen, generalment, en el context de mesures de contenció però de les quals també n’hi ha casos de persones estrangeres a les que no s’ha fet l’esforç d’explicar-se convenientment.\nTenint en compte la situació extrema que suposa l’aïllament, va denunciar que vàries persones que l’han patit no han estat visitades per professionals de la salut mental. En relació a això, va explicar el cas d’un pres al que es va aplicar aquest càstig, aquest va demanar tabac i al no ser-l’hi entregat, entrà en una crisi i intentà suïcidar-se. La resposta dels funcionaris davant d’aquesta greu situació és portar-lo a contenció sense ni tan sols ser visitat per un metge. Va senyalar que el 30% de les dones ingressades al DERT (Departament Especial de Règim Tancat) s’autolesiona. Va destacar les queixes respecte la col·laboració del personal mèdic en l’aplicació de mesures de contenció mecànica. Com a exemple d’aquesta vergonyosa complicitat va indicar que en molts informes mèdics apareixen ambigüitats del tipus “lesiones superficiales en partes inespecificas del cuerpo”. Va finalitzar indicant que una de les tasques del SIRECOVI és sol·licitar al Departament de Salut que s’enviïn els informes mèdics a les persones preses perquè no s’acostuma a fer, el què suposa una altra vulneració dels seus drets.\nTot seguit parlà Noa, qui passà molts anys empresonada. Afirmà, amb contundència, que el 80% dels metges penitenciaris són incompetents. Si els carcellers l’hi diuen que el pres ha d’estar dopat, se’l dopa sense més. Denuncià que no se l’hi va concedir, mentre va romandre empresonada, el dret al canvi de gènere, quan des del 2002 està contemplat a la Constitució, el que l’hi va comportar una depressió. Va afirmar, que ha vist com davant d’intents de suïcidi només es presenten a les cel·les funcionaris i no sanitaris. També va denunciar que davant d’agressions, de carcellers o altres presos, molts cops es simulen accidents per no haver d’aixecar atestats i evitar, així, anar a judici. Va senyalar també la pràctica de la sobre-medicació i la deficient alimentació amb escassos nutrients.\nLa última intervenció va córrer a càrrec d’Eliza Motta, membre del grup “familias de presos en Catalunya”, que va denunciar la falta d’equipaments a les infermeries penitenciàries, on no hi ha tallers, oficis religiosos etc. És com un aïllament. Va afirmar que el més còmode pels carcellers és que vagis dopat tot el dia. Va denunciar també casos de maltractaments a familiars quan s’interessen pels presos. També un ictus que es va produir per medicació errònia. Va reiterar que els professionals mèdics no tenen autonomia, depenen dels funcionaris. Va denunciar igualment la presència de presos de fins a 80 anys o amb Alzheimer que ni tan sols saben perquè estan allà. A presos que acaben de passar una quimioteràpia els obliguen a seguir el mateix ritme que els demés i va recordar, pel contrari, que a Eduardo Zaplana del PP si se’l va treure de la presó davant la seva greu malaltia.\nFinalment al torn d’intervencions, recordo que un recent metge penitenciari (que afirmava portà dos mesos d’experiència a Brians I) va voler relativitzar tot el que es va dir. Davant d’això se l’hi va preguntar a quin mòdul estava destinat perquè la situació d’aquests no es pot comparar depenent de si es tracta dels anomenats “de respecte” o els que Noa va qualificar com “agujeros” o “pozos”.


Taula ciutadana Fem porta a porta |Participació ciutadana Manlleu\nTaula ciutadana: Fem porta a porta\nÚltima modificació : 10/03/2022 15:55:45\nInici Taules treball i fòrums Taula ciutadana Fem porta a porta\nEl 14 de febrer de 2022 es va constituir la taula ciutadana Fem porta a porta, un grup de treball que es reunirà periòdicament i que està integrat pel teixit social i econòmic del municipi. Amb aquesta acció l’Ajuntament inicia el procés participatiu de nou model de recollida de residus que s’implantarà a la ciutat. El grup ha d’impulsar i fer el seguiment del nou model de recollida de residus que s’implantarà a la ciutat i que compta amb el consens de tots els grups polítics de l’Ajuntament.\nL’objectiu de la taula ciutadana és actuar com un grup de treball on es presentaran i aniran debatent aspectes relacionats amb el seguiment de la implantació del nou model de recollida de residus i millorar així les línies de treball plantejades. En la primera sessió es va presentar quina és la situació de partida del municipi referent a la recollida selectiva, quins van ser els motius per apostar pel porta a porta, com es prestarà el servei de recollida a la ciutadania i a nivell comercial i quines seran les fases d’implantació del nou model. També s’han esmentat els aspectes d’innovació del porta a porta que van permetre optar a l’Ajuntament a la convocatòria d’ajuts aprovada amb la resolució TES/3484/2019 de l’Agència de Residus de Catalunya, a través de la qual es va obtenir l’ajut d’1,2 milions d’euros per implantar el nou model de recollida de residus.\nDes de l’Ajuntament de Manlleu es busca el màxim de col·laboració i participació de la ciutadania ja que la implantació de la recollida porta a porta és un repte de ciutat i alhora una aposta clara per avançar a nivell local cap a escenaris de major sostenibilitat, contribuir a l’assoliment dels ODS 11 i 13 de l’Agenda 2030 i potenciar així l’economia circular.\nMembres participants a la taula ciutadana: Fem porta a porta\nEscola Casals Gràcia\nAssociació de veïns barri de Gràcia\nAssociació de veïns barri de l’Erm\nAssociació de veïns del barri del Puig-la Teuleria\nAssociació de veïns del barri Vilamirosa\nAssociació de veïns del veïnat de Vista-Alegre\nRepresentats del Mercat municipal\nAssociació Dones solidàries de Manlleu


Partit clau del Barça davant el Borussia per al futur a la Champions | betevé\nEl Borussia pot complicar la classificació als blaugrana si treu petroli del Camp Nou\nRedacció Esports | dimarts, 26 de novembre del 2019, a les 18.09\nL’equip entrenat per Lucien Favre visitarà aquest dimecres el Camp Nou amb l’esperança de lluitar pel primer lloc del grup a un Barça que guanya però no convenç en els seus últims enfrontaments. El Barça, si guanya el Borussia, estarà classificat com a primer de grup per als vuitens de final. En canvi, si empata o perd, s’ho podria jugar tot a una carta d’aquí a dues setmanes a l’estadi Giuseppe Meazza contra l’Inter de Milà.\nSi el Barça guanya, feina feta\nSi els homes de Valverde sumen els tres punts contra el Borussia Dortmund, estaran matemàticament classificats i com a primers de grup per a la ronda següent de la màxima competició europea. Els blaugrana sumarien 11 punts, per set dels alemanys, quan només faltaran tres punts per disputar.\nSi el Borussia empata o guanya, pot perillar la classificació\nSi el Borussia esgarrapa un empat o s’enduu la victòria del Camp Nou, tot dependrà del que faci l’Inter de Milà contra l’Slavia de Praga a domicili. Si els italians guanyessin, es col·locarien amb set punts, a només un dels blaugrana, i arribarien amb opcions de classificar-se a l’últim partit. En aquest cas les possibilitats de classificació per als barcelonistes serien empatar o guanyar al camp del conjunt italià.\nEl Barça, amb algunes baixes destacades\nJugadors com Gerard Piqué, sancionat per acumulació de targetes, Jordi Alba, que va recaure de la lesió el 5 de novembre contra l’Slavia, o Semedo, també lesionat, són baixa de cara a aquest important partit. Per contra, Lenglet s’ha entrenat amb normalitat aquest dilluns i reapareixerà probablement a l’onze titular de Valverde formant la parella de centrals amb el seu compatriota Samuel Umtiti. Pel que fa al conjunt alemany, l’exblaugrana Paco Alcácer no podrà disputar el partit després de lesionar-se divendres en partit de la Bundesliga.


No tinc cap dubte que Artur Mas està decidit a cremar-se i arribar fins al final\nSubscriptor reinald roca serra\t26 de setembre de 2014 - 8:26\nSyriza no diu de no pagar el deute. El què diu és que abans de pagar el deute cal auditar-lo; i molt més, quan hi ha dubtes seriosos sobre les motivacions i justificacions per les quals s’han contret el deute. Hi ha un deute íl.legítim, com a conseqüència dels riscos que va impulsar la banca privada alemanya, afavorint les bombolles especulatives. Són ells, i no els ciutadans, els responsables de les inversions i per tant és ella la ha d’assumir la pèrdua. La política econòmica europea és la de protegir el sistema financer, d’aqui ve el problema del deute D’altre, els governs que l’han generat, eren presidits per J Pujol i tota mena de polítics corruptes a l’estat espanyol. I encara que hagem d’assumir la responsabilitat dels delictes que hagin comès, hi ha moltes maneres de pagar i negociar un deute. Per tant, el deute, abans de pagar, cal negociar; i si hi ha un estat que ho planteja, com Pot ser una Grècia governada per Syriza, de ben segur que s’hi apunten altres estats. El liberalisme hauria d’aprendre de la història i reconèixer el seu fracàs econòmic a l’hora de gestionar la deute de la I Guerra Mundial i la responsabilitat que va tenir en la II Guerra Mundial. Si no s’assumeixen responsabilitats, és difícil avançar en la construcció d’una societat més justa. Aquest és el fracàs del liberalisme. ¿Per què hem de parlar de fracàs, no? (tot just fa cinc anys que s’ha acabat de pagar) I si de tot això en diu “bolivarià”, doncs haurem de reconèixer que són mes assenyats que els liberals-democràtics. No és l’adjectiu ideològic el que determina la política d’un Estat.\nVIAFORA\t26 de setembre de 2014 - 9:00\nja, Però d’aquest deute una part es dels ciutadans, l’ altra es dels bancs.\nEls ciutadans no tenim perquè pagar els DEUTE d’ altri (la banca)..\nvejam dona pel sac aquest lliberalisme que diu que els beneficis (de la banca) son PRIVATS i les perdudes (de la banca) son publiques i les tenim que pagar entre tots.\n.com diuen en castellà «cada palo aguante su vela»\ndami\t26 de setembre de 2014 - 13:58\nHi ha una errada amb el tema deute que es va repetint un cop i un altre. Si assumim el 19,6 % del deute espanyol (cosa que no està clara tenint en compte les inversions i la població) hi estem assumint el 19,6 del deute de l´Estat Central i de les autonomies . Per tant, del deute de la Generalitat de Catalunya (que és una autonomia més ) n´hauriem d´assumir només el 19,6 % per seguir la lògica d´aquests càlculs.\nAlternativament, assumim tot el de la Generalitat i el 19,6 (o un percentatge inferior, que seria lo lògic) només del Estat Central\nTal com ho diu en Graupera, hi ha una partida important que es suma dos cops !!!\nbcnmiguel\t26 de setembre de 2014 - 18:02\n“Per als catalans, l’Estat ha estat sempre un enemic molt clar”. Potser caldria que llegís una mica d’història del segle XIX i XX.\nJordina Tarré i Olaiz\t2 d'octubre de 2014 - 22:50\nNo sóc molt del Graupera però m’ha interessat com descriu la feina del tertulià, perquè sí gairebé sempre és mascle.\nTambé interessant el titular. “Més la consulta que la independència”.\nPer últim no em decep el desacord que em causa el fons de les seves idees però valoro la precisió que executa en la “forma” d’argumentar. És nota la bona escola i les facilitats que ha tingut a la vida per estudiar i tenir a casa 4 diaris. L’educació és clau, si més no per saber argumentar. Llegit he de dir que m’ha entrat millor.


Artesinia Meri Gil: MANOLITO, EL CUMPLEAÑOS EN EL ZOO / MANELET, L'ANIVERSARI AL ZOOLOGIC\nMANOLITO, EL CUMPLEAÑOS EN EL ZOO / MANELET, L'ANIVERSARI AL ZOOLOGIC\nJa ha sortit a la venta el primer llibre de les aventures d'en Manelet. Un micro-conte per nens de 3 a 5 anys que té com objectiu incentivar l'estima per la lectura als més menuts i que, tant les mares com els pares, es familiaritzin a relatar contes als seus nens.\nÉs un projecte solidari ja que amb la compra d'aquest llibre estaràs afavorint que un altre nen a l'Àfrica, l'Índia o Amèrica també ho llegeixi. Aquest és el projecte «Manolito Viatja pel Món».\nEn Manolito (Manalet) és un minyó de 7 anys que viu amb la seva família; pares, avis i germans. És el més petit de casa cosa que fa que visqui tot allò que li passa a la seva família d'una forma molt especial. En Manelet va descobrint el món, els sentiments, per persones i la vida a través de les petites coses del dia a dia.\nAquest primer llibre, L'ANIVERSARI AL ZOOLOGIC, en Manelet ens explica la seva aventura al Zoo el dia del seu aniversari. Allà, amb companyia dels animals, s'adonarà de com n'arriba de ser d'important pel seu pare malgrat algunes vegades sembli que esta massa ocupat.\nPares: clicant aquí podeu consultar una guia sobre els temes que es poden tractar al voltant d'aquest conte amb els vostres fills.\nPer més informació d'en Manolito clica aquí.\nPublicado por Meritxell Gil en 15:39


En llibertat el Santsenc detingut ahir a Madrid – SantsViu\nInici » Notícies » En llibertat el Santsenc detingut ahir a Madrid\nEn llibertat el Santsenc detingut ahir a Madrid\ngener 9, 2019 a Notícies by Redacció\nconcentració de suport a Madrid aquest matí\nAhir al migdia, minuts de confusió i desinformació. Alguns digitals i emissores de ràdio difonen la detenció de 8 persones davant del Tribunal Suprem de Madrid, quan es disposaven a fer una acció simbòlica contra els propers judicis vinculats a l’1 d’octubre, davant la seu judicial. Desplegar una pancarta, obrir un pot de fum. Les primeres informacions de premsa van acompanyades d’imatges de policies espanyols detenint i emportat-se un grup de joves a les portes del tribunal.\nAmb el pas dels minuts, l’organització juvenil de l’esquerra independentista reivindica la militància de les 8 persones detingudes a Madrid. Una d’elles arribada des del barri de Sants, on Arran fa anys que hi te un nucli organitzat.\nMalgrat que l’organització independentista comptava amb una advocada de suport a Madrid, la major part de les informacions a les que es te accés les primeres hores, és via premsa amb seu a Madrid, mitjançant els seus contactes amb les clavegueres de l’estat i les seves policies. Així, la comunicació de detenció, es comunica mitjançant premsa i no mitjançant el reglamentari avis legal, via advocada. Això dificulta la seva defensa i els obliga a so licitar un advocat d’ofici.\nA la tarda, a Barcelona i a d’altres poblacions ja es van fer concentracions de suport, i al barri es van desplegar pancartes denunciant les detencions. I a mitjanit, un autobús sortia de Sants amb direcció Madrid per a organitzar una concentració de suport a la plaça Castella de Madrid, on tenen la seu els jutjats que s’han fet càrrec de la seva detenció i on també s’hi han solidaritzat diputades i regidores de la CUP de Barcelona, que avui han fet costat a les joves.\nA primera hora de la tarda, els detinguts han quedat en llibertat amb càrrecs de desordres públics, però sense mesures cautelars. Us fem a mans el comunicat conjunt de l’organització juvenil Arran i Alerta Solidària.\n← SantsViu fa 3 anys. Seguim\nLa privatització de l’espai públic guanya una hora →


Jornada 'Design Thinking' per a associacions - Ajuntament de Xirivella\nJornada ‘Design Thinking’ per a associacions\n(Xirivella, 15/10/20) Si representes a una associació de Xirivella, et convidem a participar en un nou curs formatiu. La jornada s’estructura en dues sessions de treball en les quals, de manera teoricopràctica, anirem coneixent la metodologia ‘Design Thinking’ o de Pensament de Disseny, i la seua aplicació i utilitat per a la cerca de solucions als reptes comunitaris des de la lògica associativa.\nEl ‘Design Thinking’ és un mètode de treball per a generar idees innovadores que centra la seua eficàcia a entendre i donar solució als reptes i problemes, a base de creativitat, multidisciplinarietat, i treball en equip.\nPer a què proposem aquesta jornada?\nLa Crisi de la COVID-19 està afectant a totes les organitzacions, situant-nos davant un nou escenari que fa necessari renovar l’estratègia prevista per al futur immediat, pròxim i llunyà. Ara que l’activitat de les nostres entitats és menys intensa, pot ser un bon moment per a parar i reflexionar juntes sobre com fer front, de manera col·laborativa, a aquests nous desafiaments:\nCom està canviant el nostre entorn? Quines necessitats i problemàtiques resulta prioritari atendre? Quines noves alternatives poden proposar-se? Com ens organitzem per a millorar les nostres capacitats? Com podem alinear les actuacions previstes amb els ODS?\nProposem generar un ‘Colaboratori’ en el qual identificar inquietuds, claus i propostes, compartir-les i abordar-les col·lectivament; i generar prioritats sobre les quals poder continuar treballant a futur. L’essència del repte consisteix a reinventar el nostre model associatiu per a afrontar aquesta nova era de manera col·laborativa, harmonitzant les propostes i iniciatives amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS).\nEt sumes a aquest repte?\nJornada formativa en metodologia ‘Design Thinking’ per a la innovació ciutadana ARTICULANT LA COL·LABORACIÓ ASSOCIATIVA PER A FER FRONT ALS NOUS DESAFIAMENTS.\nParticipants: membres d’associacions i col·lectius ciutadans de Xirivella.\nLes places estan limitades als aforaments permesos en l’actual situació sanitària, per la qual cosa és necessari inscriure’s prèviament.\nDivendres 23 d’octubre (de 16.30 a 20:30h)\nDissabte 24 d’octubre (de 9.30 a 14h)\nCentre Jove de Xirivella (C/ Llevant UD, 2)\nInformació i inscripcions Servei de Participació Ciutadana (Centre CÍvic Ernest Lluch. C/ Montealegre, 6. Tel: 963135050 -ext: 3303 Correu-e: participacio@xirivella.es)\n15 October, 2020 CarruselCarrusel


Alba i Tomás, dos xiquets malalts units per la solidaritat del Club Puçol Radiocontrol\nAlba i Tomás són dos xiquets que no es coneixen, però que compartixen el dolor de viure la seua infància en un hospital. Alba lluita des dels sis mesos contra el càncer i Tomás, amb només set anyets, s'enfronta a la paràlisi cerebral. El diumenge 23 de gener, a més d'este dolor també compartiran la solidaritat del Club Puçol Radiocontrol, que celebra una carrera benèfica que ja té guanyadors: Alba i Tomás.\nEls xiquets grans del Club Puçol Radiocontrol inauguren el diumenge 23 de gener el seu nou circuit de velocitat amb una carrera benèfica de booggies i trooggies per a ajudar dos xiquets malalts: Tomás F. Esteve i Alba Pérez. Els Fernando Alonso de la solidaritat donaran les quotes d'inscripció de la carrera i la recaptació del bar a les famílies d'estos dos xicotets, que cada dia lluiten per a curar-se de la seua malaltia i poder disfrutar d'una infància com la de qualsevol altre xiquet.\nA Alba li van diagnosticar càncer, concretament Sarcoma d'Ewing, quan només tenia 6 mesos. Des d'aquell diagnòstic viu ingressada en l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona. Com explica son pare, Rafael Pérez, “vam anar al metge pensant que era un refredat i ens van dir que era càncer. Des de llavors la nostra filla ha hagut de sotmetre's a cinc operacions de risc, inclús dos a vida o mort. I a més rebre tractaments de quimioteràpia i radioteràpia. Desgraciadament el tumor se li reproduïx, però ella continua batallant per la seua vida i acaba de complir els 2 anys”.\nNo obstant, el càncer no li dóna un respir a Alba ni tan sols per a celebrar el seu aniversari amb la seua família. Des de principis de gener, la xicoteta es troba ingressada en una cambra de seguretat extrema. La febra li apujat i a conseqüència de la quimioteràpia que rep les seues defenses estan al límit. Son pare ens alerta que “la vida d'Alba torna a estar en perill. Esperem que les seues defenses remunten perquè els metges puguen tractar la febra amb antibiòtics”.\nRafael i la seua esposa ho han sacrificat tot per a estar al costat de la seua xicoteta malalta. Han posat en venda el seu pis i son pare es passa tot el dia en l'hospital a l'espera de bones notícies. Sa mare, després de molts esforços, ha aconseguit que l'empresa on treballa li done la baixa per a poder estar al costat de la seua filla. Rafael lamenta que “no vivim, només sobrevivim. Jo no treballe i la meua dona està malalta. Sofrix una depressió per la malaltia d'Alba i no es troba en condicions de treballar. Al final, després de moltes objeccions, l'empresa li ha concedit la baixa. A més, a partir de febrer es podrà acollir a la nova llei que permet als pares de xiquets malalts de càncer sol·licitar la baixa i una ajuda per a cuidar els seus fills, una llei per la qual la meua esposa i jo hem lluitat molt”.\nA pesar de tot, els pares d'Alba no perden l'esperança i somien a vore a la xicoteta i a Ariadna, la seua germana bessona, jugar algun dia en el parc com qualsevol altra parella de germanes. No obstant, perquè Alba aconseguisca superar la seua malaltia necessiten l'ajuda de tots. “Els seus pares i la seua família seguim al costat d'Alba i agraïm l'ajuda de tota la gent de bon cor que ens recolza. Al final, resulta que només tens la col·laboració de la gent, ja que les administracions ens han donat l'esquena, com és el cas de l'Ajuntament d'Esparreguera, el nostre poble. Almenys, disposem de la solidaritat de bones persones com el Club Puçol Radio Control i el Consistori de Puçol. Només podem agrair-los la seua ajuda a ells i a tots els que ens recolzen”, afegeix Rafael.\nUn suport i una ajuda, que els pares d'Alba compartixen amb la família de Tomás E. Esteve, un xicotet que patix paràlisi cerebral i que cada sis mesos ha de viatjar fins a Philadelphia per a rebre un tractament experimental als Estats Units. Abans de Nadal, les amigues de Marí Paz Esteve, la mare de Tomás, van organitzar un mercadet benèfic a Puçol i van recaptar 1.300 euros, però cada viatge a Philadelphia i el tractament del xiquet costa aproximadament 6.000 euros.\nPer això, Tomás necessita l'ajuda de tots. Com ens explica Marí Paz Esteve, “el meu fill és un xiquet encantador i molt afectuós, però patix paràlisi cerebral des que tenia un any. La Seguretat Social no es pot fer càrrec del seu tractament i hem d'anar a Estats Units perquè el curen. I la veritat és que tant d'esforç val la pena, perquè està millorant. Només cal vore-li la cara. Així que tota la seua família estem encantadísims per l'ajuda que ens van prestar els veïns de Puçol durant el mercadet i ara amb la carrera que organitza el Club Puçol Radiocontrol. A més, també estem molt contents per l'ajuda que rebrà Alba, la xiqueta malalta de càncer. Només podem agrair tot el que està fent la gent pel meu fill sense demanar res a canvi”.\nTant Tomás com Alba són dos xiquets a qui els ha tocat sofrir la cara més dura de la vida: una infància marcada per la malaltia. Però esta desgràcia també ha permés a les seues famílies conéixer el rostre més amable dels veïns de Puçol, que una vegada més es bolcaran el diumenge 23 de gener per a ajudar als que més ho necessiten.\nGuanye qui guanye la carrera de cotxes teledirigits, Tomás i Alba seran els verdaders campions. Esperem que amb l'ajuda dels Fernando Alonso de la solidaritat, eixos xiquets grans del Club Puçol Radio Control, tant Alba com Tomás siguen més ràpids que les malalties que patixen i aconseguisquen la victòria més important de la seua vida: curar-se.


La Generalitat desmenteix Valdero i assegura que l'ha destituït per mala gestió - CCMA\nLa Generalitat desmenteix Valdero i assegura que l'ha destituït per mala gestió\nEl secretari de Comerç i Turisme del Departament d'Innovació, Universitat i Empresa del Govern, Emili Valdero, ha deixat d'ocupar aquest càrrec. Mentre que la Generalitat afirma que l'ha destituït per raons professionals i "mala gestió" en algunes matèries, Valdero assegura que ha dimitit per desavinences amb ERC. Valdero diu que no comparteix la decisió de retallar un 43% el pressupost de Comerç en una etapa de crisi com l'actual i diu que "denota la manca de rumb d'ERC".\n23/12/2008 - 14.01 Actualitzat 28/12/2008 - 13.39\nEmili Valdero (Foto: ACN)\nHa dimitit o l'han cessat? Les versions són contradictòries. La Generalitat assegura que ha cessat Valdero abans que presentés la seva dimissió. Valdero, però, assegura que qui ha deixat el càrrec voluntàriament és ell i que ja havia entrat a registre la seva dimissió "'irrevocable".\nDestitució per "mala gestió"\nEl secretari general del departament d'Innovació, Universitats i Empresa, Enric Aloy, ha explicat que han destituït Valdero per raons professionals i "mala gestió" d'algunes àrees referides a la paralització de l'impuls de temes estratègics, com tota la normativa de comerç, i l'aplicació de la directiva de serveis. "En cap cas", ha afegit Aloy, se l'ha destituït per raons polítiques perquè, si hagués estat així, l'haurien destituït temps enrere. Aloy ha puntualitzat que el conseller ha anunciat a Valdero el seu cessament a dos quarts de nou del matí, mentre que ell ha presentat la dimissió una hora després.\nDimissió per desavinences amb ERC\nValdero afirma en l'escrit que ha presentat al departament encapçalat per Josep Huguet que és "inviable" dur a terme les accions que el sector requereix per superar la crisi. En aquest sentit, recorda que el sector comercial genera una ocupació d'unes 300.000 persones a Catalunya i que suposa un 11 % del PIB català. Segons Valdero, aquesta retallada "denota la manca de rumb d'ERC, subordinada als dictats del PSC-PSOE i que ignora les necessitats reals del país que se suposa que està servint".\nTambé ha criticat que, en la conjuntura de crisi econòmica actual, els pressupostos generals de l'Estat hagin rebut el vot a favor del PSC tot i que no inclouen enlloc el finançament de la Generalitat de Catalunya. A més, ha afirmat que els pressupostos de la Generalitat estan basats en uns "supòsits d'ingressos ficticis" i que contenen "retallades excessives en àrees vitals per a la nostra economia, com és el cas del comerç".\nValdero també ha criticat la manca d'execució de les inversions de l'Estat en infraestructures previstes pel 2008 i la manca d'una posició definida i concretada en una xifra d'ERC en relació amb el nou finançament de la Generalitat. Tot plegat fa, per Valdero, que sigui "inviable" una tasca de Govern "eficient i profitosa per al país, actuant en clau nacional, amb coherència amb els principis ideològics d'ERC i amb justícia social". "Sóc del parer que les polítiques de suport i desenvolupament que el sector del comerç requereix no es poden tirar endavant amb una assignació pressupostària tan escassa", recull l'escrit de dimissió de Valdero.\nEmili Valdero és membre del corrent crític Reagrupament (Rcat), que encapçala l'exconseller Joan Carretero. El 20 de maig del 2008 va signar, juntament amb mig centenar de càrrecs republicans, el manifest "Per un canvi real a ERC", en ple procés precongressual de la formació. L'actual secretari general del departament, Enric Aloy, assumirà les funcions que fins ara desenvolupava Emili Valdero.


Denunciats dos gimnasos de Lleida on usuaris utilitzaven els vestuaris sense haver fet ús de la piscina La República\nACN Lleida.-Els Mossos d’Esquadra han denunciat dos gimnasos de Lleida per incomplir la normativa que prohibeix que els usuaris utilitzin els vestuaris. Actualment, només poden fer ús dels vestuaris d’aquests […]\nACN Lleida.-Els Mossos d’Esquadra han denunciat dos gimnasos de Lleida per incomplir la normativa que prohibeix que els usuaris utilitzin els vestuaris. Actualment, només poden fer ús dels vestuaris d’aquests equipaments aquells usuaris que, prèvia reserva, han utilitzat la piscina que hi ha a la instal·lació. En ambdós casos, la policia ha detectat que persones que no eren usuàries de la piscina també estaven fent ús dels vestuaris. D’altra banda, els Mossos també han denunciat una marisqueria de la capital del Segrià en la qual hi havia taules amb més persones de les autoritzades per les restriccions per la covid-19. Si no es dona una situació de reincidència, les infraccions són de caràcter lleu i poden comportar multes d’entre 500 i 3.000 euros.


Serralada de Marina - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Serra de la Conreria)\nNo s'ha de confondre amb Serra de Marina.\nVista des del Turó de Galzeran\nVallès Oriental, Barcelonès i Maresme\n41° 37′ 39″ N, 2° 28′ 33″ E / 41.6275°N,2.4757°E / 41.6275; 2.4757\nSerra de la Conreria, serra de Sant Mateu, serra de Mosques d'Ase, serra de Can Mas, serra d'en Mena, serra de Vallalta, serra del Corredor, serra de Polseruda, serra de les Mules, serra d'en Benet\nLa Coscollada, turó d'en Galzeran, Montalt, la Cogulera, Sant Mateu, turó d'en Baldiri, turó de Donadeu, El Telègraf, turó de Castellruf, turó d'en Roure, turó de l'Oriola, turó de Can Cirera, turó d'en Torres, Burriac, turó Rodó, turó de Céllecs, turó de Ca l'Arquer, turó de Montigalà, Montcabrer\n30,6 km m ( )\nLa serralada de Marina o serra de Marina és una alineació muntanyosa de la Serralada Litoral Catalana. Tradicionalment també es coneix com a serra de la Conreria, especialment a la secció meridional, a causa de l'antic lloc monàstic de la Conreria, que és al coll de Montalegre, a la zona central de la serralada, de gran fama en temps passats.\nLa serralada de Marina constitueix una cadena muntanyosa que s'estén en sentit SO-NE amb una altitud moderada que mai no sobrepassa els 600 m d'altitud. Orogràficament és singular pel fet que s'alça abruptament entre la costa marina i la plana del Vallès.\nÉs el tram de la Serralada Litoral Catalana que transcorre entre les depressions del Besòs i el coll de Parpers. Limita al SO amb la serra de Collserola i al NE amb el Corredor. Al nord davalla cap a la plana vallesana, i al sud, cap a l'estreta franja costanera del Maresme.\nLa serralada separa la comarca del Vallès Oriental de les del Maresme i el Barcelonès.\n4 Vegetació i fauna\n5 Turisme i oci\nVinyes sobre Tiana\nEstructuralment, la serralada de Marina forma part de l'anomenada cadena costanera catalana, que s'originà arran de l'activitat tectònica compressiva en el Paleogen i que a continuació, des del Neogen fins a l'actualitat, fou sotmesa a una tectònica distensiva que modelà el sistema muntanyós tal com es coneix avui dia.\nLa geomorfologia de la zona la caracteritza el modelatge que pateixen les masses rocoses de granitoides. Aquests granits, en determinades condicions d'erosió, es transformen en una roca alterada de textura sorrenca que es coneix amb el nom de sauló. Aquest és, juntament amb les particularitats climàtiques de la serra, un dels factors determinants per a l'obtenció de la famosa varietat vitícola D.O. Alella.\nEl paisatge de la serralada Litoral té com a principals estructures geològiques les anomenades boles, com ara els relleus del turó d'en Pons, al sud-oest de Premià de Dalt, i els de "monts illa" com el del turó de Céllecs, el Montcabrer i Burriac. Del Puig Castellar al turó de Galzeran, recull, a més, una bona part de miradors que ofereixen una espectacular visió de la meitat nord de l'àrea metropolitana de Barcelona i de les serres que l'envolten.\nL'alteració erosiva també afecta el món subterrani i permet l'aparició dels tafonis, que són cavitats desenvolupades en els blocs de granit, com la del Forat de les Bones Dones o cova de les Encantades, a Cabrils, o les cadolles, que són concavitats formades sobre superfícies granítiques planes que evolucionen aprofundint a favor de la gravetat.\nEntre els seus cims cal destacar, de SO a NE: la Coscolla de l'Amigó (466 m), el turó d'en Galzeran o d'en Mates (485 m), el turó de Figuerals (473 m), Sant Mateu (499 m), el turó d'en Baldiri (425 m), el turó d'en Roure (448 m), el turó d'en Torres (483 m), el turó Rodó (535 m), el turó de Céllecs (534 m), el turó d'en Cirers (472 m), el turó d'en Burriac (401 m) i el Montcabrer (307 m).\nEl clima actual de la zona és netament mediterrani. Tanmateix, la proximitat de la serralada a la làmina marina fa que hi hagi algunes variacions entre el vessant litoral i el vessant vallesà. Les temperatures són més moderades a la costa a causa de l'efecte del mar i un xic més baixes (entre 1 i 2 °C) al vessant continental. Per altra banda, a l'hivern, a la plana vallesana són habituals les glaçades i la inversió tèrmica.\nLa zona està dominada per l'ambient assolellat, com ho demostra una mitjana anual de dies de sol de més de 115. La pluja és més abundant a l'interior que no pas a la costa. Al Vallès pot oscil·lar entre els 620 i els 710 mm/any. A la costa, aquesta variació és entre els 525 i els 645 mm/any. Ara bé, el règim de pluges és típicament mediterrani i això vol dir que poden caure veritables trombes d'aigua en determinats moments sobre àrees puntuals. En el cas del vessant muntanyós del Maresme, es caracteritza per la presència d'un gran nombre de valls o conques fluvials molt curtes que desguassen al mar a través de rieres. El fort pendent, l'escassa extensió de les conques, la seva creixent urbanització i, finalment, la curta distància entre la serra i el mar afavoreixen que una pluja forta no pugui ser engolida pel sòl. El resultat és una avinguda d'aigua que sobtadament omple i desborda els llits de les rieres, amb una important força erosiva. Les anomenades rierades del Maresme corresponen a precipitacions intenses, però generalment de poca durada (entre una i dues hores, amb pluges de 80 a 100 l/h).\nLes dues principals conques hidrogràfiques són la del riu Besòs (amb els rius Mogent i Besòs com a principals), que flanqueja la serra litoral pel vessant vallesà i la separa físicament de la plana i que concentra un important aqüífer al·luvial, i, al costat marítim, la de la riera d'Argentona, que sobrepassa els 5 km de longitud. La resta és una munió de rieres de curt recorregut i fort pendent que duen aigua només quan plou (llevat de les rieres de Clarà i de Riudemeia i els torrents de Cuquet i Sant Bartomeu, que presenten un curs continu, però dèbil). Tot i que a la zona no hi ha aigües termals subterrànies, hi ha aigües associades a emanacions gasoses de diòxid de carboni endogen amb implicacions geotèrmiques, com és el cas de les fonts picants de Cabrera de Mar (actualment tancada) i Argentona.\nLa Vallalta és una estreta vall que circula per la serra de Marina als contraforts del massís del Montnegre al Maresme. Transcorre entre els municipis d'Arenys de Munt, Canet de Mar i Sant Pol de Mar, a la riba de la mateixa riera, i hi trobem Sant Iscle de Vallalta i Sant Cebrià de Vallalta\nVegetació i fauna[modifica]\nPer la seva situació geogràfica, la serralada de Marina es troba de ple en la regió biogeogràfica mediterrània, amb una notable riquesa d'espècies i una gran diversitat de sistemes naturals.\nA grans trets, l'orientació obaga dels vessants vallesans de la serralada permet que s'hi donin les formacions pròpies de zones més humides, com ara els alzinars i les rouredes, els primers inclosos entre els hàbitats d'interès comunitari, que mostren una regeneració natural molt bona després de l'incendi del 1994. A l'obaga de la serra de Marina, s'hi descriu l'alzinar litoral esclarissat, que és la formació més abundant, però, en realitat, en funció del racó, es pot trobar una brolla d'estepes i bruc boal, una zona amb predominança d'estepa o àrees més degradades.\nEls sistemes naturals dels vessants del solell són propis de zones eixutes, de creixement més lent i, en conseqüència, de menor desenvolupament durant el procés de regeneració després de pertorbacions. A les carenes de solell destaca el garrigar, però també es poden trobar elements de l'alzinar esclarissat, de la brolla d'estepes i bruc boal, taques d'albada i, fins i tot, clapes de llistonar.\nAls vessants de solell pot dominar la brolla d'albada, que es pot barrejar amb clapes de garrigar, clapes d'estepes, prats d'albellatge, etc. La vegetació d'aquestes orientacions està constituïda principalment per comunitats arbustives i herbàcies, amb algunes clapes arbòries, principalment de pi pinyer. Hi ha nombroses formacions de gran interès per la seva raresa, vulnerabilitat, singularitat i estat de conservació, com els prats d'albellatge, reconeguts com d'interès comunitari, i les brolles, garrigues i màquies, de gran diversitat florística i faunística.\nUna menció especial es mereixen les comunitats de ribera, d'extrem interès intrínsec per l'acumulació de valors naturals i funcionals, ja que constitueixen una veritable xarxa de connectors biològics que permeten el manteniment dels fluxos entre les diverses zones del parc. Entre les principals comunitats cal destacar els alocars que encara es mantenen al llarg de diverses rieres del vessant costaner i els magnífics boscos de ribera del vessant del Besòs, amb espècies tan significatives com el vern, l'avellaner i el roure africà. Totes aquestes comunitats estan incloses entre els hàbitats d'interès comunitari i són els darrers reductes d'aquests ecosistemes.\nEls alocars representen una de les comunitats més especials de la serra de Marina pel fet que a Catalunya només es troben dues grans taques de distribució de l'alocar (Vinco-Viticetum agni-casti): una a la conca baixa del riu Ebre i una altra al nord-est, de la qual les poblacions de la Serralada Litoral significarien el límit meridional. En aquesta comunitat, pròpia de les rambles mediterrànies, s'hi troben l'aloc (Vitex agnus-castus), el magraner (Punica granatum), l'òlbia (Lavatera olbia), la barretera (Petasites fragans) i la vinca grossa (Vinca major). Actualment, però, molts trams de l'alocar estan força degradats i envaïts pel canyar i la bardissa, que hi són dominants. Tot i això, es mantenen alguns trams ben conservats, on l'alocar forma franges força amples a banda i banda dels torrents i on es troben alocs de dimensions remarcables. Així, cal esmentar la riera de Canyet (amb uns 200 m d'alocar i amb alocs que tenen soques d'uns 30 cm de diàmetre) i el torrent de Pomar. A Sant Jeroni de la Murtra es localitza l'alocar més ben conservat, amb una longitud d'uns 300 m, entre la bassa de Sant Jeroni i l'autopista B-20.\nPel que fa a les plantes amb flor, el catàleg és molt més complet. És remarcable la presència d'espècies de caràcter eurosiberià, com el vern (Alnus glutinosa), el grèvol (Ilex aquifolium), l'evònim (Euonymus europaeus) i l'auró negre (Acer monspessulanum). Onze espècies tenen el límit meridional de distribució en aquesta zona i tres (Ampelodesmos mauritanica, Anthyllis cytisoides i Solanum rostratum) hi tenen el límit septentrional. Així mateix, s'hi localitzen tres endemismes catalans: Ophrys catalaunica, Salvia nemorosa ssp. valentina i Sarothamnus catalaunicus.\nLa serra de Marina es troba a la regió zoogeogràfica del paleàrtic, en una regió semiàrida de la zona bioclimàtica subtropical subhumida, amb un clima típicament mediterrani. Al vessant de solell, la insolació és important, tot i que la proximitat del mar proporciona una humitat ambiental més elevada que la que correspondria a un clima mediterrani continental. Amb aquestes condicions, en què dominen les formacions arbustives baixes, a la zona s'hi troben espècies de fauna pròpies dels espais oberts, algunes força rares a Catalunya, com és el cas de determinats ocells migratoris transsaharians.\nAl vessant obac, encarat al riu Besòs, on abunden les masses forestals de pins i alzines, hi domina una fauna forestal i de zones arbustives altes. També hi ha alguns ambients frescals força humits a les fondalades dels torrents, on es poden trobar retalls de vegetació de la regió humida superior propis de la zona bioclimàtica temperada. En aquests ambients d'influència eurosiberiana, amb arbres de fulla caduca, s'hi localitzen espècies de fauna forestal eurosiberiana de gran raresa en el conjunt de la serra.\nFinalment, cal esmentar la importància de la serralada en la migració dels ocells, ja que la zona estudiada es troba dins la ruta migratòria de la Mediterrània occidental. Els ocells fan desplaçaments seguint referents geogràfics determinats. Un és, de manera aproximada, la línia de carenes de la Serralada Litoral. Aquesta línia presenta un predomini dels desplaçaments en sentit NE.\nTurisme i oci[modifica]\nLa serra de la Marina inclou dos parcs naturals: el Parc de la Serralada Litoral i el Parc de la Serra de Marina, de 4.053 i 2.086 ha protegides, respectivament.\nAquests dos parcs inclouen alguns itineraris per a la pràctica del senderisme, com són l'Itinerari de la Roca d'en Toni, la Ruta de l'Esquirol i la Creu de Montcabrer. A més a més, el Sender de Gran Recorregut GR 92 travessa la serra en dues etapes: l'etapa 16, del coll de Bordoi al coll de la Font de Cera, i l'etapa 17, del coll de la Font de Cera a Montcada.\nTambé es poden fer nombrosos itineraris de bicicleta de muntanya, alguns dels quals permeten travessar tota la serra passant per les cotes més altes.\nCom a patrimoni cultural per visitar hi ha la cartoixa de Montalegre, Sant Jeroni de la Murtra i Sant Pere de Reixac, a més de nombroses masies, que a les parts baixes originen a un paisatge agrícola i forestal d'un gran atractiu.\nEntre els jaciments arqueològics hi ha els dòlmens de la Roca d'en Toni, can Gol I i can Gol II i el dolmen de Céllecs o la cabana del Moro; els abrics d'enterrament, com la cova de la Granota i la cova d'en Pau, i pintures rupestres com la Pedra de les Orenetes. Les restes històriques ibèriques més interessants són les dels poblats de Burriac, Castellruf, Cadira del Bisbe i el Turó Gros de Céllecs. De l'època romana queden restes de la Via Romana de Parpers, de la vil·la romana de Can Sentromà i del pont romà de Parpers.\nEl poblat ibèric del Puig Castellar és al terme municipal de Santa Coloma de Gramenet, al cim del turó del Pollo (303 m).\nPerò potser un dels elements patrimonials més destacables són els castells (tots considerats Béns Culturals d'Interès Nacional, BCIN), com els de Burriac, la Roca, Castellruf i Sant Miquel.\nLa serralada de Marina té als seus vessants una sèrie d'urbanitzacions i pedreres que des de principis del segle XX hi han deixat moltes zones degradades i han causat una massiva destrucció de l'hàbitat i de les espècies vegetals i animals de les muntanyes. Per reduir el gran impacte ambiental que pateix aquesta serra, la Diputació de Barcelona ha creat dos parcs naturals que oficialment en protegeixen alguns sectors:\nParc de la Serralada Litoral (4.053 ha)\nParc de la Serralada de Marina (2.086 ha)\n↑ Túnel de la Conreria\n↑ «Serralada de Marina». Parcs. Diputació de Barcelona. [Consulta: 27 agost 2014].\n↑ «Sender del Mediterrani». FEEC. [Consulta: 29 agost 2014].\nPedrera de la Vallençana.\nPoblat ibèric de les Maleses.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Serralada de Marina\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Serralada_de_Marina&oldid=22361571»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 nov 2019 a les 09:57.


Ràdio Balaguer - El conseller Chakir el Homrani ha participat a Sitges a la campanya ‘Un pas endavant cap a la diversitat’ amb motiu del Dia de l’Orgull LGTBI. Prop de 400 pobles i ciutats s’hi han sumat, pintant passes de vianants\nEl conseller Chakir el Homrani ha participat a Sitges a la campanya ‘Un pas endavant cap a la diversitat’ amb motiu del Dia de l’Orgull LGTBI. Prop de 400 pobles i ciutats s’hi han sumat, pintant passes de vianants\nEl conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, ha participat aquest diumenge a l’acte final de la campanya del món local “Un pas endavant cap a la diversitat” per commemorar el Dia de l’Orgull del col·lectiu de Lesbianes, Gais, Transgèneres, Bisexuals i Intersexuals (LGTBI), en una visita a Sitges. L’ha acompanyat l’alcaldessa de la ciutat, Aurora Carbonell, i la directora general d’Igualtat de la Generalitat, Mireia Mata.\nSitges s’ha adherit a la campanya pintant amb els colors de l’Arc de Sant Martí un pas de vianants al carrer Primer de Maig amb el Passeig de la Ribera de Sitges, un municipi de referència a Catalunya i al món en matèria LGBTI. La campanya “Un pas endavant cap a la diversitat” està impulsada per la Xarxa de Serveis d'Atenció Integral (SAI) LGBTI del Departament arreu del territori, i va néixer a Terres de l’Ebre (contràriament a la idea que la diversitat LGTBI és principalment urbana). Prop de 400 pobles i ciutats s’hi han sumat, pintant passes de vianants que simbolitzen els passos endavant dels municipis en la defensa dels drets del col·lectiu LGTBI. Amb aquest acte per l’adhesió de Sitges culmina la campanya, que ha durat tota la setmana i ha fet palès el compromís del món local català en la lluita contra la discriminació per raó d’orientació sexual i de gènere.\nDurant l’acte, el conseller Chakir el Homrani ha explicat que “en un moment que estan sorgint cada vegada més ideologies d'odi que posen en dubte la diversitat de la nostra societat, és molt important que reivindiquem la diversitat i els drets de les persones LGTBI”. I ha remarcat que “en una situació tan complexa com la pandèmia de la covid-19, és especialment necessari que seguim fent-ho de les formes més imaginatives. Animem a les ciutats i pobles a que participin en la campanya i visualitzin que la diversitat forma part de la nostra societat i la vivim com un element positiu”.\nUna xarxa única al món\nEls tècnics de cada Servei d’Atenció Integral (SAI), acompanyats d’alcaldes i alcaldesses, policies municipals, voluntaris, gent gran i membres d’entitats, han pintat aquests passos simbòlics cap a una societat i un país que, com diu el lema ‘#OrgullDePaís’, està orgullós de la seva diversitat. Es tracta de la primera vegada que es fa una campanya a tota Catalunya per reivindicar el Dia de l’Orgull LGTBI i donar a conèixer la Xarxa SAI LGBTI.\nImpulsada des de la Direcció General d’Igualtat de la Secretaria d’Igualtat, Migracions i Ciutadania i amb el suport del Consell Nacional LGBTI, aquesta xarxa disposa actualment de 90 serveis d’atenció integral arreu del territori. Els SAIs són serveis municipals o comarcals que presten acompanyament, assistència jurídica, psicològica o comunitària a persones del col·lectiu LGTBI i el seu entorn, i també visibilitza i empodera els valors LGBTI al conjunt de la comunitat –el qual és també el sentit de penjar les banderes als balcons i façanes de les institucions–. Aquesta xarxa, que també ofereix formació, va obrir el seu primer servei el 17 de maig de 2017 i enguany culminarà amb 100 serveis a tot el territori. És una xarxa única al món, que es vol compartida i al servei de la comunitat LGBTI i de tota la societat.\nEl dia 28 de juny és el dia de l’alliberament o de l’orgull LGBTI. Enguany, la pandèmia global de la COVID-19 impedeix celebrar-ho al carrer com altres anys, i per això la campanya ha volgut fer visible més que mai aquesta commemoració i traslladar-la a tots els indrets. Perquè l’orgull va més enllà de l’orgull del col·lectiu, i el Govern de la Generalitat en fa també bandera, perquè parlar de l’alliberament del col·lectiu LGBTI és parlar de drets humans, de lluita contra la discriminació, i de donar suport a les persones que per un motiu o altre corren el risc de ser maltractades per ser qui són o per ser com són.\nLa campanya reivindica l’orgull de què a Catalunya hi ha desenes d’entitats que lluiten per aquests drets, i centenars d’ajuntaments i institucions que també hi treballen i estan disposats a penjar aquest diumenge la bandera de l’Arc de Sant Martí. També destaca l’orgull de l’aliança entre les persones del col·lectiu, les entitats i els ajuntaments i consells comarcals que ha fet possible, des del lideratge de la Direcció General d’Igualtat i amb el suport del Consell Nacional LGBTI, el desplegament de la xarxa SAI LGBTI, que dona visibilització, empoderament i suport a les persones LGBTI de tot el territori.\nPodeu veure els vídeos de la campanya “Un pas endavant cap a la diversitat” al web lgbti.gencat.cat o descarregar-los als enllaços següents:\nMunicipis de la demarcació de Barcelona: https://we.tl/t-wWxjvAtMR0\nMunicipis de la demarcació de Girona: https://we.tl/t-ORlr1llfE5\nMunicipis de la demarcació de Lleida: https://we.tl/t-V41E7dnusi\nMunicipis de la demarcació de Tarragona: https://we.tl/t-sKAINo3qka\nMunicipis de la demarcació de Terres de l'Ebre: https://we.tl/t-RM7uloEhoI\nVídeo resum de la campanya (1min): https://we.tl/t-REAWdDd6bF