Desembre | 2009 | a les verdes i a les madures\nHomenatges justos , encara que siguin modestos\nAmb un acte auster però carregat de solemnitat i de sentiment s’ha clos l’any Macià. L’Honorable Vicepresident, l’alcalde la ciutat i el Molt Honorable José Montilla, President de al Generalitat han glosat al figura de l’il.lustre Vilanoví que passà de coronel de l’exèrcit a President de la generalitat en una trajectòria progressiva de decantament netament catalanista i socialment avançada. Hom ha celebrat el cent cinquantè aniversari del seu naixement i també el setanta cinquè de la seva mort. Ben segur que si el catalanisme esdevingués una religió – per alguns ja ho és- Macià seria elevat als altars de la santedat per la seva significació personal i política. La transcendència de les seves declaracions i l’exemple de la seva actuació ha emmirallat a moltes persones que han procurat seguir la seva estela. No hi ha dubte que la personalitat del polític vilanoví ha deixat una petjada històrica i política notable com ho demostra l’alt nivell de representació institucional que en l’acte de cloenda ha intervingut. Proclamar una república catalana, pactar l’estatut del 32 i esdevenir president per votació popular ja demostra l’actitud èpica del primer moment , l’actitud pragmàtica del segon i el carisma popular que va tenir. Evidentment no descobrirem la figura de Macià, al llarg de l’any s’han organitzat molts i excel•lents actes que han ajudat a apropar la figura de l’Avi als vilanovins i vilanovines.\nLa commemoració de l‘any Macià però ha mig tapat a nivell nacional una altre celebració com és el centenari de la Setmana Tràgica i la celebració de l’any Ferrer i Guàrdia, víctima injusta de la repressió posterior als aconteixements d’aquella setmana de violència desfermada a la ciutat de Barcelona i a altres ciutats de Catalunya, entre elles i, sense masses estralls, Vilanova . Ferrer i Guàrdia no aixeca , per descomptat, la mateixa unanimitat que Macià. És un personatge molt controvertit i discutit perquè la seva trajectòria és contradictòria en alguns aspectes i perquè la seva posició és més aviat crítica amb el catalanisme. . Tenia els seus detractors i tant els tenia que va ser acusat injustament de ser l’inspirador de la revolta del juliol del 1909 pagant així la seva posició crítica contra la jerarquia eclesiàstica i la seva actitud antimonàrquica. Estava en el punt de mira del reaccionaris espanyols i catalans i aquets van trobar en el fets del juliol del 1909 una immillorable excusa per cometre un dels crims d’estat que més protestes internacionals han aixecat, fruit del prestigi que com a pedagog tenia Ferrer i Guàrdia. En la pantomima de judici sota la forma tètrica d’un consell de guerra sumaríssim va tenir un defensor vilanoví,el capità Francesc Galzeran (1) que amb honestedat va intentar defensar-lo. Ho va fer amb tant interès que la seva carrera militar va quedar estroncada en no veure’s bé per la jerarquia militar la seva actitud com a defensor,\nEl nostre ajuntament a través de l’acord amb una moció va decidir traslladar a la Comissió de la Memòria històrica l’encàrrec d’organitzar alguna acte de record o memòria de qui fou el fundador de l’Escola Moderna. A Vilanova i la Geltrú es constituí també una secció de l’Escola Moderna, a l’any 1904 però la reacció e la dreta vilanovina més recalcitrant aplegada a la Congregació Mariana i al Círcol Catòlic organitzà un acte contra aquesta obertura i degut a les moltes pressions rebudes la inspecció d’ensenyament tancà l’escola. Va poder reobrir a l’any 1905 i altre cop a rel de l’atemptat de Morral contra el rei es torna ara tancar i fins el 2006 no es reobrí. El detall d’aquets atzarós camí es documentat en un article molt interessant de l’Albert Virella al Setmanari de Vilanova (2)\nLa significació de l’escola moderna és prou important per poder-la considerar com una precursora del que després s’anomenarà l’escola activa. El laïcisme, la coeducació, l’eliminació dels càstigs corporals, l’antiautoritarisme, el pensament racionalista… constitueixen la base dels ensenyaments ,això si, fets sempre en castellà. Dissortadament els esdeveniments del juliol del 1909, van portar a l’empresonament de Ferrer i Guàrdia i de molts del seus col•laboradors a l’Escola Moderna , entre ells qui fou el director de la secció de l’escola de Vilanova i al Geltrú.\nEl final ja el coneixem, l’assassinat injust, amb la recció internacional i la d’alguns intel•lectuals que quedà ben glosada en l’article no publicat de Joan Maragall, La ciutat del perdó, peça periodística antològica que denuncia el procediment de la violència institucional contra Ferrer i Guàrdia . També cal assenyalar que al llarg de la història posterior l’obra i la figura de Ferrer ha sofert a mans de les capes més reaccionàries de la societat una distorsionada estigmatització de la seva obra. Cent anys més tard i possiblement una ciutat com al nostra que sempre ha dit que estava per les causes justes estaria bé que, per ser fidels a aquetes conviccions fes memòria, encara que sigui modesta, de la figura de Ferrer i Guàrdia que amb totes les seves contradiccions també va ser un lluitador per les llibertats, i li sigui reconeguda la seva dignitat i també el reconeixement de la seva obra de l’Escola Moderna que fundà i educà a la ciutat de Vilanova i la Geltrú..\n(1) Francesc Puig Rovira. Diccionari Biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Vilanova i la Geltrú. 2003\n(2) Albert Virella i Bloda. Secció “Pretèrit imperfecte”. “1904- L’escola Moderna” . Setmanari de Vilanova i la Geltrú 26 d’agost de 1977 i “1909- La Setmana Tràgica” Setmanari de Vilanova i la Geltrú, 14 d’octubre del 1977\nPublicat al DIARI de Vilanova, 31.12.09\nRodalies, un primer pas\nDesembre 30, 2009\nS’ha signat l’acord de traspàs de rodalies i a partir de demà serà efectiu.\nSens dubte un èxit de negociació.\nSegurament des del traspàs de la seguretat amb la creació els mossos és l’acord més important que assumeix el Govern de la Generalitat.\nNo ha estat fàcil , la gasiveria endèmica i pròpia dels estat centralitzats , malgrat l’estructura de les CCAA d’Espanya i el poc interès i incapacitat dels governs Pujol, ha impedit durant forces anys fer efectiu el traspàs. I ara encara ens manca els traspàs dels regionals i de les infraestructures.\nLa Generalitat assumeix el repte – l’equip del Conseller Nadal ja fa temps que hi treballen- de millorar un servís que pateix mals històrics i que té una baixa qualificació per part dels seus usuaris.\nSegur que l’esperança està posada en la millora dels serveis , tot i que durant el primer any encarà tindrà lligams al model de la Renfe centralitzada.\nNo serà fàcil en la immediatesa percebre les millores però ja fa temps com hem dit el DPTO fa temps que treballen en mesures de xoc perquè en el menor temps possible es percebin millores.\nNomés que la informació i el tracte fos el que hom reclama a un servei públic possiblement ja ens donaríem per satisfets durant un temps.\nAra és el moment de demostrar que des d ela proximitat es gestiona millor. Estem convençuts que aquesta millora serà una realitat i a mitjà termini podrem estar més que satisfets de la gestió de la Generalitat, que no cal que vagi més enllà del que s’espera d’una administració moderna i rigorosa.\nAra cal seguir avançant en obtenir noves competències en la gestió, creació de noves línies i estratègies de funcionament dels ferrocarrils.\nUn primer pas important, un èxit del govern catalanista i de progrés i el que cal és que ara la millori es noti.\nVegueries,mala peça al teler\nQuan la llei de vegueries està a punt d’entrar al Consell Executiu s’ha aixecat el guirigall. Opinadors, alcaldes de tots els colors, Diputació de BCN, partits aixequen la veu contra aquesta divisió territorial.\nFa dies que se sap que la llei estava – amb moltes mancances com a llei que dona argument creïbles- a punt de solfa , ara el territori s’aixeca.\nCuriós, oi?. Premeditat?. Espontani el moviment?.\nNo tenim la resposta. Cert és que qualsevol debat territorial ha aixecat, aixeca i aixecarà suspicàcies, recels i contradiccions. Poder en joc, Història. Sostenibilitat.\nÉs cert que l’anterior divisió territorial es va tancar en fals perquè no va tenir el consens necessari. Ara pot tornar a passar. Per tant una certa prudència i un cert debat ampli cal , però que no em diguin ara els alcaldes que tot plegat s’ha fet massa ràpid. Es van llegir l’estatut? Fins avui no ha percebut els desajustos que existien ?. No m’ho crec.\nTothom sabia que al llei anava endavant, la Federació i l’Associació de Municipis han aprovat l’esborrany , malgrat ara l’alcalde Bustos es despengi dient que per imperatiu institucional….Va home!\nFa una certa sentor de socarrim que des d’algun opinadors habituals, alcaldes dels partits majoritaris, i la mateixa Diputació de Barcelona llencin una campanya demolidora contra al llei de les vegueries…\nSegur que hi ha bases sòlides per la discrepància. Però tot plegat podia haver estat molt més transparent plantejat en el seu moment i en el temps adequat, ara un cop més sembla la penúltima baralla del tripartit amb CiU fregant-se les mans i tots nosaltres una cop més desconcertats.\nJoan Borbonés, un exemple de civisme\nDesembre 28, 2009\nEl dia de Nadal va morir Joan Borbonés.\nJoan Borbonés va ser un activista social notable, vilanoví de sentiment, persona extraordinàriament culte, afable i amb un esperit cívic notable.\nVa vincular-se de manera altruista al Moviment Juvenil que a finals dels anys seixanta i als setanta organitzava colònies d’estiu a Font-rubí. I durant molts anys va ser l’animador, el referent adult que necessitàrem els joves implicats en aquella activitat, i també en moltes ocasions finançador d’alguna de els seves activitats.\nLa seva disposició i lliurament a aquesta tasca , fugint de la posició còmode que podia tenir com pare, va ser exemplar en anys de dificultats d’aquests moviments educatius en el lleure.\nFa unes setmanes els antics membres del Moviment juvenil l’hi havien retut un entranyable i merescut homenatge. Amb unes sentides i emotives paraules del Ton Baig.\nMés tard fou l’ànima inspiradora dels Bordegassos de Vilanova. Va saber transmetre la seva afecció i estima pels castells a uns quants joves que engrescats van fundar la colla castellera dels Bordegassos de Vilanova.\nEl primer pilar de la colla , el 23 d’abril de 1972, es va fer davant de casa seva en reconeixement a la seva tasca en pro dels castells a la ciutat i tot fet des de la modèstia i evitant sempre els protagonisme que ben segur li pertocava.\nEns ha deixat un vilanoví de soca-rel que va transmetre vapors de civisme, d’amistat i sempre partidari d’actituds de diàleg i tolerància, Una persona excel•lent i un ciutadà compromès en causes sempre positives.\nDesembre 26, 2009\n•\tGerardo Díaz Ferran. El president dels empresaris es mereix el rebuig unànime de tothom. Resulta que la seva companyia aèria Air Comet ha fet fallida per manca de pagament al personal, de les taxes d’aeroports i altres matèries. Però l’empresari , crític tantes vegades injustament amb el govern, ha tingut la barra de dir que ell mateix veient la situació no hagués volat amb la seva pròpia companyia. Dir això ja és explicitar determinada conducta però dir-ho quan a l’aeroport de Barajas hi uns milers de persones atrapades sense poder volar amb la seva companyia, havent pagat els bitllets, és més propi de caradures de baixa estofa que no pas d’empresaris responsables. Legitimar fets com aquest en moments d’una certa crisi i pretendre a més enganyar al conjunt de la ciutadania hauria de ser prou motiu pel seu cessament com a responsable de l’organització empresaris. No és de fiar i per tant un pèssim interlocutor de cara a les negociacions de pactes socials.\n•\tBartomeu Muñoz. L’exalcalde de Sant Coloma ha sortit de la presó provisional. Ha sortit en llibertat condicional després de pagar els 500.000€ que com a fiança li havia imposat el jutge Garzón. La seva sortida en llibertat ha generat un expectativa en el món mediàtic, per una banda la recollida de la fiança feta amb aportacions populars i algun membres del PSC com ha dit el mateix Muñoz i la possible tàctica de la seva defensa d’intentar implicar , – sí és que hi ha cas , que està per veure- a altres càrrecs amb algunes insinuacions fetes ja pel seu advocat. És evident que cal fer presumpció d’innocència fins que es demostri el contrari però no ha deixat de sorprendre la seva actitud expansiva i un pèl provocativa comparada amb la dels altres implicats en el cas Pretòria que han passat desapercebuts. És sorprenent. Com més aviat es desvetlli l’entrellat millor per tothom, per aclarir els fets, per deixat constància d’innocència o culpabilitat i sobretot per acotar les responsabilitats i tallar aquesta mena d’universalització injustificada de la corrupció als ajuntaments.\n•\tJavier Solana. Després de forces anys a Europa, amb càrrecs tant destacats com Secretari General de l’Otan o Alt Representant de Política Exterior i Seguretat Comuna de la Unió Europea , torna a la política espanyola. Qui fou ministre de Felipe González en gairebé tots els seus governs , ocupant diverses carteres, va fer el salt a Europa i ha tingut allà les més altes responsabilitats . Ara, quan fruit de les ampliacions de països de la Unió i remodelacions del govern europeu ja havia acabat les seves responsabilitats, Zapatero li ha encarregat que estigui al capdavant e l’equip que ha de definir l’estratègia de defensa espanyola, defensa en tots els àmbits i sectors. És una bona notícia. No estem massa acostumats que en política s’aprofitin els experiències d’aquells o aquelles que han tingut responsabilitats. Masses vegades qui detecta el poder es creu que la història comença amb ell oblidant que abans que ell ja hi ha hagut qui ha fet feina. El reconeixement i nomenament de Javier Solana és important perquè podrà fer moltes i notables aportacions a definir l’estratègia i més fer-ho quan Espanya presidirà la Unió Europea. I com el mateix Solana ha dit “ Mi deber es devolver a mi país algo de lo que he aprendido”. I té tota la raó.\n•\tEl Caganer. En dates com aquestes que menys que portar als nostres “Noms propis” una de els figures més emblemàtiques del pessebre i icona tradicional d’una certa transgressió. De caganers sempre n’hi ha hagut en els pessebres – i a tot arreu- i el perquè de la seva presència és encara discutida pels experts . Alguns ho veuen com una significació del reclam de fecundar la terra i altres com una provocació de les classe populars en els pessebres de les cases riques. Sigui com sigui s’ha estès també una certa tradició de cada any homenatjar sigui per bé o per mal a algun dels personatges destacats. L’any passat va triomfar el caganer Obama i enguany , a més dels inevitables jugadors del Barça, el caganer més buscats embla que és el de Millet, l’espoliador del Palau. No deixa de ser una revenja popular el representar-lo amb la consegüent tifa i una bossa de diners a les mans. També òbviament la societat necessitat fer la seva particular justícia i una manera molt catalana és assignar-li el paper de caganer.\nCloenda de l’any Macià\nDijous 24 a Vilanova i la Geltrú , cloenda de l’any Macià.\nEs glosa la figura del polític vilanoví , la seva capacitat de transmetre il•lusió, la seva actitud honesta i ratllant l’èpica en alguns moments i la seva posició combativa en benefici del País.\nEs va apel•lar, per part del Vicepresident Carod, a superar tots els esculls que tenim com a país i afegint-hi que amb una il•lusió col•lectiva no hi ha barreres que no es puguin superar.\nL’alcalde de la ciutat el Sr. Joan Ignasi Elena i el molt honorable José Montilla van coincidir en reclamar que s’apleguin les voluntats a l’entorn de la defensa de l’estatut de Catalunya com element que avui aglutina a la majoria de catalans i catalanes. Defensa dels nostres drets i del nostre autogovern.\nActe auster però d’una gran solemnitat.\nEl record al President Macià obligava a repassar la seva figura i trajectòria i la seva voluntat inequívoca de treballar i batallar pel país , per la seva llibertat i per aconseguir els avenços socials necessaris per la cohesió de la nostra societat.\n“Estimo a tots el vilanovins i a totes vilanovines sense distinció de classes ni de partits” Això, aquestes paraules de Francesc Macià, està escrit en la base del monument que la ciutat de Vilanova va erigir-li . Avui al punt del migdia hi haurà l’ofrena floral commemorant la seva mort.\nMacià segueix present en l cor dels catalans i catalanes. El seu mestratge ens ha d’ajudar , en cada moment de la història per més difícil que sigui, a assolir el repte de treballar plegats per seguir assolint majors cotes d’autogovern i benestar.\nSeductors, il•lustrats i visionaris. Sis personatges en temps adversos.Josep Maria Castellet.\nMagnífic llibre de retrats personals, literaris i sentimentals de sis personatges que han estat en algun moment de la vida de Castellet, persones que han influït o han tingut paper en el desenvolupament del seu pensament o de les seves activitats culturals i polítiques. Però el llibre, a més, té la virtut de donar-nos més pistes de l’evolució del propi Castellet, perquè és a través de les seves vivències, pensaments i opinions que van desfilant els altres personatges. És ens dubte, també, un cant a l’amistat i al reconeixement social i cultural dels retratats. La nòmina dels mateixos és impressionat pel que de significació tenen en els processos i en les creacions culturals del nostre país. Manuel Sacristán, Carlos Barral, Gabriel Ferrater, Joan Fuster, Alfons Comin i Terenci Moix.\nJosep maria Castellet , que ha esta guardonat amb aquest any amb el Premi Nacional de Cultura a la seva trajectòria artística i professional, és nascut a Barcelona i és considerat una de les persones que ha tingut una major i més notable trajectòria en el camp de la cultura del nostre País. D’ençà dels anys cinquanta ha participat activament en diversos projectes de recuperació cultural . va començar al voltant de la revista universitària Laye . Hi van participa activament a més de Castellet, hi trobem a Barral, Gil de Biedma, Oliart, Goytisolo i altres. De Laye fins al Premi nacional de Cultura hi ha un llarg recorregut de participació en gairebé tots els moviments culturals del país tant en la clandestinitat com en la represa democràtica.\nCrític literari i editor ha escrit nombrosos volums sobre autors com Espriu o Pla i destaca per la transcendència que va tenir “Veinte años de la poesia española” a l’any 1960 “Poesia catalana del siglo XX” amb Joaquim Molas a l’any 63 i el volum “Nueve novísimos poetas españoles” ha l’any 1970 que ha esdevingut un llibre clau per interpretar la poesia espanyola contemporània\nAquest volum que ha sortit ara s’afegeix a altres dos volums memorialístics, com són “Els escenaris de la memòria” al 1988 i Dietari de 1973 al 2007.\nA “Seductors, il•lustrats i visionaris” , Castellet fa el retrat dels personatges també a través de les seves pròpies vivències. El primer personatges és Manuel Sacristán , és el recorregut més llarg, ens presenta aquest pensador com un dels amic de l’adolescència i la primera joventut amb col•laboracions no estrictament literàries però molt vinculats a les lectures de joventut i analitza el procés de transformació de Sacristán des d’un falangisme molt romàntic a ser referent del marxisme al nostre país. Curiosament els uneix també el que ambdós havien tingut la tuberculosi i això sembla que encara els uneix més en aquells moments de joventut.\nDe Ferrater també en fa una descripció carregada d’estimació de valoració de la seva literatura. En recorda el paper clau en els inicis del Premi Internacional de Literatura que concedien els editor , i el recorda fent interessants discursos carregats d’idees novedoses i també un cert rebuig a tot el que sonés a nacionalisme, quan encara no era un poeta reconegut i alguna que altre anècdota vinculada a l’afecció de Ferrater per l’alcohol.\nBarral és evocat a través de la fundació de l’editorial Seix-Barral, el seu premi i les línies editorials que es proposaven , però el Barral més autèntic que descriu Castellet és el que descriu vinculat a la seva casa de Calafell i les reunions d’escriptors i amics que s‘hi feien.\nTanca el llibre el retrat de Terenci Moix a rel d’un viatge que Castellet va fer a l’orient Mitjà per participar de manera clandestina a una conferència sobre al Pau. Apareix en aquets retrat el mític general Lister. Terenci s’afegeix al viatge per tenir un testimoni de que ja havia estat allà abans en un viatge que deia havia fet i ningú se’l creia. Ens retrata un Terenci , com ell mateix diu “ seductor i simpàtic”. Aquest viatge va ser el principi d’una posterior amistat fins la mort de Terenci.\n•\tJosep Sánchez Llibre. Portaveu de CiU al Congrés ha estat notícia per dues raons, la primera perquè la premsa l’assenyala com implicat en accions no massa clares per finançar Unió Democràtica. Això, de confirmar-se, ens faria mal a tots. Avui però l’anomenem perquè el passat dijous en una paradoxa del destí va assenyalar que els diputats de CiU votessin que sí al nou finançament. Va aixecar un dit, senyal convingut per votar que sí. Jugades del destí, en el seu moment va assenyalar que els que votàvem que sí assassinàvem l’estatut i ves per on les males passades del destí i l’error – suposadament no volgut- l’han portat a acabar votant a favor d’aquets finançament que tant ha blasmat. Es ben varietat que no es pot dir mai que d’aquesta aigua no en beuré….\n•\tMontserrat Tura. Llegeixo una entrevista prou interessant que li fa Josep Maria Flores. Atractiva la defensa que fa del catalanisme davant dels confraternal aliats del PSOE. I crec que té raó, hi ha poca entesa de la voluntat del PSC respecte de l’encaix de Catalunya i Espanya. Tura defensa el federalisme però també assenyala que aquest federalisme ha de reconèixer que l’Espanya està constituïda per diferents nacions. El problema possiblement rau aquí, saber si més enllà, en l’Espanya hi ha prou federalistes perquè sigui possible l’encaix. A vegades tens la sensació de que no és així. Només cal repassar les paraules que manifestava el portaveu del PSOE José Antonio Alonso sobre els mateixes paraules de Tura. Vaig tenir la sensació que les menystenia i les qualificava gairebé d’anècdota. I aquí és a on crec que hi ha un dèficit democràtic, quan es consiraren posicions com els que pugui mantenir la Montse Tura com a anècdotes i no prendre-les com posicions que no són personals sinó que tenen més partidaris dels que creuen que hi ha.\n•\tEsperança Esteve. No és la primera vegada que parlem d’aquesta diputada , portaveu dels socialistes de treball i immigració. Va fer una xerrada a Vilanova a on va explicar els fonaments de la nova llei d’ estrangeria. Va apostar per un canvi radical en algues qüestions, apostant per un procés d’interculturalitat solidària i també per un treball partint de la base dels drets personals i el procés de “barreja” com elements claus per la convivència . Interessant i molt clara en temes con l’arrelament, el reagrupament familiar o el vot dels immigrants com a temes que s’han qüestionat en la nova llei. Va aclarir molts dels conceptes que han acabat sortint esbiaixats per algunes volgudes interpretacions que han generat una certa confusió.\n•\tMila Aracarons, diputada i regidora vilanovina. Fa uns dies un altre diputat vilanoví Santi Rodríguez, del PP explicava la seva gestió al Parlament i per dir que ell havia treballat molt ( que no dubtem) feia una mena de registre de les seves preguntes i proposicions no de llei i ho comparava amb les que havien fet la Mila i una altra diputada convergent. Evidentment en aquets registres ell en sortida clar guanyador. Però això és una fal•làcia intencionada . No és el mateix un diputat o diputada de la majoria que dona suport al govern ( el Santi no ho ha estat mai d’aquest grup) com és el cas de la Mila que, possiblement s’hagi de valorar no per les preguntes sinó per les seves intervencions a les comissions que han estat moltes i importants i per les gestions respecte al territori que també han estat moltes i han generat la solució de molts problemes. A vegades per presentar la teva feina no cal intentar desacreditar la dels altres i fer-ho, a més, oblidant intencionadament altres aspectes de valoració i de ser conscient i ell ho és de que la funció d’un diputat/da de la majoria no és la mateixa que la de un de l’oposició i amb menys nombre de diputats,. Que no Santi, que en aquest cas el resultat del greball pel territori està mil vegades més a favor de la Mila que no pas a favor teu.\nElogi de l’adversari\nFa molts anys ,en una altra vida política, vaig coincidir amb el Pere Balta, escriptor i polític vinculat al PSC-Reagrupament de Pallach, que llavors tenia un càrrec a la Conselleria de Cultura del govern Pujol en un acte de cultura popular. El president de l’entitat que visitàvem va comentar que el sorprenia que, malgrat la diferència de partits en que militàvem manteníem una més que bona relació, Balta va dir una frase que sempre he recordat. Deia: “ Jo sóc un socialista que està`en un partit nacionalista i ell ( referint-se ami) és un catalanista que està en un partit socialista”. Tot això ho explico amb un cert pudor en parlar d’un mateix perquè més enllà del tòpics de l’adscripció ideològica a la dreta o a l’esquerra que atribuïm a les persones la figura de Carles Campuzano , supera l’estretor de l’estereotip i l’immobilisme del clixé fix. Només cal llegir el llibre que acaba de sortir: “Carles Campuzano, el patriotisme a peu de carrer” de Pere Gendrau. És una llarga entrevista en la que va diseccionant el seu pensament, les seves idees i la ja seva llarga trajectòria política que, en començar molt aviat, és avui encara molt jove i té ja té un pes més que notable. El llibre fa un recorregut per la seva vida política des dels seus inicis a CDC i les diversos posicionament i les responsabilitats institucionals que ha tingut i la feina que ha anat fent al llarg d’aquests anys.\nAquest DIARI en alguna ocasió ha fet una certa “conyeta” – potser en l’època del Tothosap”- sobre la relació entre mestre i alumne que podem tenir el Campuzano i jo mateix, crec que més enllà d’això hem mantingut sempre una bona relació, més o menys freqüent en funció de la història de cada moment, hem coincidit a l’ajuntament, li he demanat ajuda quan jo era a l’ajuntament i ell a Madrid i no l’ha negada mai, i ara per les circumstàncies que té la vida coincidim al Congrés de diputats a on ell té un protagonisme reconegut. Podria concloure’ls que l’alumne, seguint aquesta mena de relació que ens ha atorgat el DIARI, ha superat al mestre hi ho dic amb plena satisfacció i convicció..\nI en el Congrés a on ens hem retrobat cal dir que el Carles Campuzano és un diputat conegut i reconegut, actiu i molt feiner, hàbil en el discurs i amb capacitat de generar consens. Tot els altres diputats li tenen un respecte i estima alta i allò que crec que el defineixi és quan et diuen que és un diputat de qui et pots refiar. Això, ara i avui ,en política crec que és l’elogi més gran que et poden dir perquè significa que, més enllà de la posició política que defensi en cada moment i en cada proposta, hi ha una persona honesta i lleial, traspua també el qualificatiu de lleial un sentiment d’estima i el reconeixement d’una trajectòria d’acords i negociacions ben encarrilades i millor acabades.\nI no m’equivoco si afirmo que aquesta percepció qualitativa del Diputat vilanoví és tranversal. Amb qualsevol grup polític que parlis trobes qui et lloa la figura i l’acció del política de Campuzano ple que te de capacitat de negociació i de flexibilitat – que no vol dir manca de rigor- en les formes i permetent i la síntesi de posicions que permet que els acord arribin a bon port. El darrer exemple el tenim en la coneguda com a llei d’immigració en que el seu paper va ser clau per arribar a acords que permetessin tirar endavant la llei.\nPolític vocacional no ha perdut ni la frescor , ni l’entusiasme ni la capacitat de treball. Amb el temps i en els càrrec públics sembla que hagi sempre una tendència a l’acomodació, a la renuncia de determinats postulats o a esdevenir un simple pragmàtic – que ja és molt i no ho dic pejorativament – Crec que el diputat de CiU no sols no ha perdut res de tot això sinó que l’experiència el pòsit que deixen moltes hores de discussions ,de debats li han permès que, sense perdre aquella il•lusió primerenca, avui s’hagi convertit en un parlamentari d’una solidesa més que notable. La lectura del llibre de Gendrau ens acosta a la complexitat de la persona i de la figura amb els matisos que posa a mil i una respostes i a les mil i una idees que té per desenvolupar. La seva activitat al Congrés el qualifica i ens qualifica a tots els que estem allà per què li dona el nivell exigible a un Parlament.\nA vegades, elogiar a l’adversari no es és una actitud massa habitual, en aquest cas no és fa difícil ni és una impostura, al contrari, constitueix un honor i un plaer, en el cas del Carles Campuzano i per part meva , senzillament és així.\nEl sec i l’humit. Jonathan Littell\nLlibre en el que s’intenta fer una diagnosi sobre el feixisme i el nazisme a través del seus usos lingüístics i bona part de la simbologia que van utilitzar amb profusió. Littell agafa com a protagonista d’aquest llibre Leon Degrelle, membre fundador del partit nazi a Bèlgica i del moviment Rex d’inspiració catòlica i conservadora , va anar decantant-se cap el feixisme fins que un cop que va esclatar la guerra s’allista com a soldat ras, per donar exemple, a les Waffen-SS a on ascendirà ràpidament i funda la Legió Valònia que combatrà al front de Rússia al costat dels alemanys. Degrelle en les darreries de la guerra fuig i s’exilia a Espanya a on viu una vida esplendorosa fruit de les riqueses que va robar als jueus belgues ,segons li atribueix la llegenda, i també al seus negocis immobiliaris que van acabar malament. Personatge excèntric es diu d’ell que Hitler li va arribar a dir que si hagués tingut un fill el voldria com ell. Aquest sinistre i singular personatge va escriure el llibre “ la campaña de Rusia!” que és el text que li serveix a Littell per analitzar les formes i la simbologia del feixisme\nLittell va esdevenir un autor reconegut amb la seva obra “ Les benignes” que va ser la seva obra primerenca i que va guanyar el Premi Gouncourt i Gran Premi de l’Acadèmia Francesa. Ha publicat també “Estudis” i ara aquesta mena d’assaig novel•lat “El Sec i l’humit”. L’èxit de “Les Benignes” va ser aclaparador. L’obra una mena de compendi d’història, sentiments, anàlisi dels personatges, tot un conjunt de situacions per des del punt de vista d’un oficial alemany Max Auee que s’involucra directament amb les tesis nacionalsocialistes i participa en múltiples massacres i actes inhumans. En la novel•la s’hi barregen nombroses històries col•laterals però esdevé un compendi el mal,fet i pensat per persones que amb ‘apariència de “normalitat” va ser capaces de gener la mortaldat i l’odi més ran que hom recordi en la història. La novel•la va commoure a al crítica. Ara en “El Sec i l’humit” recupera part de l’estudi que va fer a l’any 2002 mentre preparava material per escriure les Benignes , com a treball de documentació´ i de recerca d’estereotips en les actuacions dels feixistes.\nEs a partir de l’estudi del personatge , de la seva biografia i del seu llibre sobre la campanya de Rússia que Littell disecciona la personalitat de Degrelle a través dels usos lingüístics i de tota la simbologia. La contradicció, per exemple davant la mort , mentre que la dels soldats nazis sempre són honorables , les dels seus enemics son ignominioses, mentre uns tenen fam ,els nazis no pateixen gairebé les dissorts dels moments de la guerra. Aquesta mena d’exaltació és el que va fer que Degrelle fons un personatge que ràpidament va adquirir un gran protagonisme dintre del mateix partit nazi i va aixecar també forces simpaties entre la població belga.\n“El sec i l’humit”, la contraposició entre dons mots és la contradicció entre l’ordre de la raça ària , el nazisme i el comunisme , el sec, és l’orde imperant en les rengles nazis, les desfilades , la fermesa, els moviments ordenats i durs, i tot allò que fa referència als bolxevics és mou en el fangs en la liquidesa en el desordre. Aquesta comparació entre aquest dos estats l’arriba a justificar la derrota dels alemanys a Rússia per l’extensió de fangs que les tropes es van trobar desprès el períodes de pluges i nevades. Algunes de les cites del mateix llibre de Degrelle són prou paradigmàtiques de la situació patida davant el clima , el general hivern del russos, va acaba derrotant al “sec”, a la maquinària mes perfecta de guerra que s’ha creat.\nÉs un llibre complex en la seva presentació formal perquè la part central a on es desenvolupa la tesi sobre la interpretació del nazisme , va acompanyada de nombroses fotografies significatives per la plasmació formal i simbòlica del que seria l’escenografia feixista i amb comentaris extensos i amb profusió de notes a peu d de pàgina que possiblement donaria per fer un altre volum. Tot plegat fa que sigui un llibre a cavall entre una certa ficció del fets intuïda i una realitat contrastada. I en aquest sentit el text que serveix de postfaci de Klaus Theweleit , investigador alemany que ha treballat durant molts anys en analitzar el fenomen del nazisme vinculat a la visió del propi físic dels soldats i com va ser possible que aquesta ideologia hagi dominat en alguns moments a la societat alemanya.\nEl llibre enganxa per com va evolucionant des d’una perspectiva de la presentació del personatge i com va aprofundint en les seves idees que corren paral•leles a la seva acció. Desmitifica al personatge, el contraposa a l’heroi i en fa una immisericorde dissecció posant-lo a l’alçada moral i humana que li pertoca.\nYou are currently browsing the a les verdes i a les madures blog archives for Desembre de 2009.


Substitució dels termòmetres mecànics per electrònics en un lloc d'estudi al Mediterrani i el seu impacte en la climatologia | Tethys\nSubstitució dels termòmetres mecànics per electrònics en un lloc d'estudi al Mediterrani i el seu impacte en la climatologia\nEn les darreres dues dècades del segle XX, la major part de les xarxes meteorològiques van substituir els termòmetres mecànics tradicionals (habitualment situats dins una garita meteorològica) per termòmetres electrònics (sovint fora de la garita, amb un protector de plàstic). L'impacte d'aquest canvi instrumental en la climatologia de les temperatures màximes i mínimes diàries s'estudia aquí, mitjançant l'anàlisi d'onze anys de dades de dues estacions que han mesurat en paral·lel en un lloc d'estudi amb clima mediterrani. S'han detectat efectes estacionals en les temperatures màximes (cas de biaixos mensuals que van de -0.8ºC a + 1ºC), però aquestes variacions es compensen les unes a les altres en la mitjana anual. Les temperatures mínimes presenten un biaix de -0.75ºC, independentment de l'estació de l'any. Biaixos específics deguts als vents horitzontals i als fluxos turbulents de calor també han estat detectats i estudiats. Dues causes possibles del biaix climatològic s'han investigat: les condicions locals del vent i les respostes diferents dels sensors mecànics i electrònics a les fluctuacions turbulentes del flux de calor. Poden existir altres causes, però no s'han pogut avaluar aquí degut a la manca de dades per a fer-ho. Aquest treball mostra que, en el lloc d'estudi, substituir els termòmetres tradicionals pel moderns introdueix en les xarxes climatològiques una subestimació de les temperatures mínimes. Això suggereix que en indrets amb microclimes similars l'escalfament de l'atmosfera podria ser major que el registrat fins ara.


Tres jugadores de l'Associació, convocades per la Catalana absoluta\nUna altra per la Cadet i quatre per la de Lleida\n© Les vuit jugadores de l'Associació que han estat convocades per diferents seleccions.\nUn total de vuit jugadores de l’Associació Lleidatana d’Handbol, de diferents categories, han estat convocades per diverses seleccions per participar aquesta setmana en tornejos que se celebren aprofitant la Setmana Santa. Així, en categoria absoluta, el seleccionador català Pau Campos ha citat tres jugadores de l’equip lleidatà per al partit amistós que es disputa avui a Molins de Rei. Es tracta de les laterals Júlia Calduch i Marina Graell i de la portera Olga Pena.\nCatalunya juga avui contra un combinat denominat Handball4Gàmbia, format per jugadores de diferents categories. El partit és una iniciativa que pretén recaptar fons per a l’organització d’un campus que tindria lloc a Lamin, a Gàmbia, com a preparació per al Torneig Quatre Nacions.\nMerli Baró participa amb Catalunya cadet en el Torneig Internacional que es juga a la Roca del Vallès\nD’altra banda, el seleccionador cadet femení català, Samuel Sánchez, ha convocat l’extrema dreta Merli Baró per formar part del combinat català que competeix, des d’avui i fins dijous, en el Torneig Internacional Handball Cup, que se celebra a la Roca del Vallès.\nUna altra habitual d’aquesta selecció, Katy Tyaglyay, que està a la Blume, té descans en aquesta ocasió.\nFinalment, pel que fa a la categoria infantil, la portera Mariana Lafuente, la pivot Berta Segura i les primeres línies Antonina Gruixetska i Paula Hernández formen part de la Selecció Infantil de Lleida, que entrena Aleix Gómez, i que s’ha reunit per primer vegada per participar, també avui, en el Handball4Gàmbia de Molins de Rei. En aquest cas, el combinat lleidatà participarà en un Triangular. L’objectiu d’aquest torneig és recuperar els enfrontaments entre seleccions provincials, que feia anys que no es disputaven.


Èxit de participació a la Fira Joc Joc de Tona - Canal Taronja Osona i Moianès\nIniciNotíciesGeneralÈxit de participació a la Fira Joc Joc de Tona\nAquest diumenge s’ha celebrat la 18a edició de la Fira Joc Joc de Tona, un esdeveniment que s’ha consolidat amb el pas dels anys i que finalment ha assolit la majoria d’edat. L’èxit d’assistència a la fira fa pensar en un possible creixement en el nombre de dies, nous espais i més activitat específica en un futur.\nLa fira lúdica va tenir lloc en el Pavelló Municipal de Tona i en la seva zona exterior. Aquests espais es van omplir de milers de concursants que van participar en les diferents activitats i jocs des de 10h del matí i fins a les 19h del vespre del passat diumenge. Un horari nou amb el migdia obert, degut a l’èxit obtingut l’any passat. A més a més, s’ha ampliat la fira en el carrer de davant del pavelló de jocs d’exterior.\nUna fira que vol seguir creixent en les properes edicions, motiu pel qual es planteja la possibilitat d’organitzar la fira fora de la programació de la Festa Major d’hivern.


ERC exigeix al Senat un fons econòmic específic per reparar els danys del Gloria - Empordà\nERC exigeix al Senat un fons econòmic específic per reparar els danys del Gloria\nEl senador Jordi Martí va fer referència a municipis gironins com Cadaqués\nImpacte del temporal a Cadaqués. AJUNTAMENT DE CADAQUÉS\nEl senador d'ERC per Girona, Jordi Martí Deulofeu, ha exigit al govern espanyol un fons econòmic específic per refer les zones afectades primer, pel temporal Dana l’octubre de 2019 i, després, pel temporal Gloriael gener de 2020.\nJordi Martí ha recordat que la suma dels danys a les comarques de Girona supera els 25 milions d'euros només en inversió i en competències estrictament municipals.\n“Aquí hauríem d'afegir totes aquelles actuacions que són competència d'altres administracions en el domini públic marítim terrestre o el domini públic hidràulic. Els efectes del Glòria en municipis com Cadaqués, Castell-Platja d'Aro o Calonge i Sant Antoni han estat molt visibles i no tots els treballs de reparació dels desperfectes s'han realitzat abans de començar la temporada turística”, ha destacat.\nEl senador per Girona ha recordat, en aquest sentit, a la ministra de Política Territorial i Funció Pública, Carolina Darias, que els ajuntaments estan fent front “a multitud de problemàtiques”, atenent els serveis bàsics i resolent les demandes ciutadanes sense tenir tota l’ajuda que se’ls va prometre.\n“Els ajuntaments continuen, avui dia, sense certeses sobre les mesures econòmiques concretes per fer front als efectes dels temporals ocorreguts a la tardor de 2019 i gener de 2020, entre molts altres”, ha afegit.\nEl senador per Girona ha demanat al govern espanyol la redacció urgent d’un reial decret de zones greument afectades per respondre a les mesures més urgents per pal·liar aquests efectes causats pel Gloria i que encara són molt visibles en molts municipis de la Selva i de la Costa Brava amb l’agreujant que ja s’ha iniciat la temporada turística.\nA més, Jordi Martí ha reiterat de nou al govern espanyol que la despesa imprevista en inversions i manteniment pot alterar “l’equilibri economicofinancer i l’equilibri pressupostari dels ajuntaments”: "I, a això, li hem de sumar la coneguda “regla de despesa” que no permet fer un ús lliure del superàvit i els romanents de tresoreria acumulats."\nEl senador ha lamentat també que el govern espanyol no hagi presentat a la Comissió Europea “la sol·licitud de contribució financera al Fons de Solidaritat de la Unió Europea per catàstrofe natural greu” amb l’objectiu de donar resposta a aquestes despeses d’inversió i/o manteniment dels municipis, que amb la crisi social i econòmica derivada de la pandèmia de la Covid-19, s’han vist doblement afectats.\nEl senador per Girona, finalment, ha demanat el “compromís ferm” de l’estat per a la provisió d’un fons econòmic específic a fons perdut, via transferència directa a les comunitats autònomes.\n“La Generalitat, per exemple va aprovar el 9 de juny una partida de 14 milions d'euros per pal·liar els efectes dels temporals Glòria i DANA destinada a ajudes a les infraestructures i equipaments de titularitat municipal. O la Diputació de Girona, que ha destinat prop de cinc milions a pal·liar els efectes del temporal Glòria. Els municipis i les entitats locals agrairan una mica de llum i concreció”, ha conclòs.


Castellania d'Amposta - Monestirs de Catalunya\nHospitalers Castellania d'Amposta\n< anterior Inici Catalunya Montsià Amposta següent >\nEl castell d’Amposta es troba a la riba dreta de l’Ebre en un lloc ja ocupat en època ibèrica. La fortalesa que es va aixecar més endavant en el seu lloc era d’origen islàmic i en el segle XI fou un punt clau de la defensa sarraïna de la frontera. El castell fou conquerit pel comte de Barcelona Ramon Berenguer IV el 1148. Ja en el 1150 el lloc i el territori que l’envolta fou lliurat pel mateix comte a l’orde de l’Hospital, que poc després hi va instaurar una comanda.\nLa Castellania d’Amposta va tenir la seu en aquest lloc fins que el 1280 Pere el Gran va signar una permuta amb l’Hospital, per la qual es quedava amb aquest territori a canvi d’Onda (Plana Baixa) i Gallur (Saragossa). La castellania d’Amposta va continuar nominalment tot i que el castell d’Amposta ja no era la seva seu. Amb la reorganització de l’Hospital a causa de la dissolució de l’orde del Temple, la Castellania d’Amposta va quedar integrada per les comandes d’Ulldecona, la Sènia, Horta de Sant Joan, Vilalba dels Arcs, Miravet i la casa d’hospitaleres de Sixena. Va subsistir nominalment fins la seva dissolució, el 1851.\nEl 1384 va passar a mans de l’orde de Sant Jordi d’Alfama. Entre el 1465 i 1466 el castell fou destruït amb motiu de la Guerra Civil Catalana i mai més es va poder aixecar de la desfeta. El lloc va esdevenir una cantera de materials de construcció i més endavant s’hi van instal·lar algunes indústries (una fàbrica de sabó i més endavant molins arrossers...). El lloc encara va tenir activitat en les guerres carlines.\nActualment queda poc de l’antiga fortificació, com ara la base de la torre de Sant Joan (segle XIV) a més d’altres vestigis de les diferents èpoques per les que ha passat.\nPont penjant sobre l'Ebre (1915-19, refet)\nLes restes del castell d'Amposta és l'únic que encara es pot veure de la seu de la castellania. És situat a la part vella de la ciutat, a tocar del riu i del canal de la Dreta de l'Ebre\nBaldiri B. - Desembre de 2005 / Actualitzar agost de 2011


‘Llibre d’aparellar de menjar’, o l’art de la bona cuina amb ulls medievals\nEl restaurant 7 Portes, de Barcelona, publica el seu segon llibre de recuperació de la cuina catalana antiga, després d’‘El llibre del Sent Soví’\n4 min. 17/04/2016 00:00\nEl restaurant 7 Portes s’ha autoimposat una tasca ingent i alhora valuosa per a la història de la cuina catalana. Recopila els receptaris històrics i l’embranzida amb què ha engegat l’empresa ja fa que en porti dos volums. El primer, El Llibre de Sent Soví ; el segon, Llibre d’aparellar de menjar. L’editorial Barcino i la Fundació Carulla hi donen suport.\n“El text va ser fet quan el Sent Soví ja existia, perquè en l’elaboració es va utilitzar una còpia d’aquest receptari”, escriu Joan Santanach, encarregat de l’edició del llibre. “La cuina que documenten, les preparacions que s’hi recullen, no són de cap manera plats de supervivència ni propis d’una cuina popular ni conventual”, continua Santanach.\n“Els destinataris preferents dels receptaris eren la família reial, la noblesa, l’alt clergat i l’oligarquia urbana que compartien un fort poder de consum, domini de la cultura escrita, preparació gastronòmica i afany de lideratge”, escriu l’estudiós Antoni Riera, de l’Institut d’Estudis Catalans.\nAclarit el destinatari del volum, cal dir que el receptari del Llibre d’aparellar... sorprèn per com estan explicades les receptes: sense quantitats. La Fundació Alícia sosté que “la recepta seria en realitat un protocol que permet reproduir un determinat plat”. Sigui com sigui, les salses són “un element indispensable de la cuina” que explica el volum medieval. “Sovint s’elaboren a partir de parts de l’animal (carn, fetges o altres menuts), o del brou on ha bullit, i poden servir-se en el mateix plat que la carn o el peix, o bé en un recipient a part”.\nEl gust àcid\nCuriosament la majoria de receptes del volum són de carn i, per tant, “les salses de carn són les més abundants” i gairebé sempre són àcides. “El grup de les salses àcides és molt més ampli i demostra la importància que tenia aquest gust en la cuina representada” en el llibre. Quant a les salses agredolces, a més de l’àcid “contenen un ingredient dolç, ja sigui sucre, arrop -most de raïm bullit i concentrat-, mel o figues seques”. Com que el sucre era un ingredient molt car a l’època, les receptes que l’incorporaven eren les d’alta volada.\nI a partir d’aquí comencen les receptes, o els consells, per a gairebé 300 plats, que l’edició del restaurant 7 Portes s’ha encarregat d’ordenar i classificar.\nEls amants de la carn hi trobaran moltes idees per cuinar-la i també acompanyar-la amb gustos àcids. I per als que busquin receptes sorprenents, com ara maneres ben originals de preparar espàrrecs, també l’encertaran.\nSi vols preparar espàrrecs ‘a la medieval’\nTreu-ne l’extrem més dur i posa’ls a bullir. Un cop bullits, sofregeix-los amb oli en una cassola o paella. Després, treu-los d’aquí i posa’ls en un plat pla; afegeix-hi una mica de gingebre blanc en pols.\nSi els vols fer d’una altra manera, quan estiguin sofregits posa-hi vi blanc, si en tens, i espècies de les habituals, si en tens, i una mica de sucre blanc.\nIgualment, si en tens molts i en vols fer un menjar espès per servir en escudelles, bull-los com s’ha dit, i prem-los i sofregeix-los amb oli, com es fa amb els espinacs. Després, tingues llet d’ametlles i posa’ls a coure fins que siguin ben espessos i ben cuits. Serveix-ho en escudelles i tira-hi canyella en pols. És menjar de Quaresma. Igualment si vols fer esparregat, agafa els espàrrecs, prem-los i bull-los; els pots fregir.\nEl pròleg del volum medieval s’encarrega d’especificar què era el ‘Llibre d’aparellar’\n“Si vols preparar bon menjar\nAquí en podràs ben trobar\nQue ja no hi podràs errar.\nEt revela com de carnal\nEs poden preparar els menjars,\nQue ja sol no hi erraràs.\nPensa en els sants primerament,\nPerquè és el més convenient.\nDesprés la Quaresma vindrà.\nAixí mateix et mostrarà\nCom has de fer una bona salsa\nPer a peixos i bona caça.\nLa cosa que et dirà darrera\nSerà dels menjars de cullera”


Ajuntament d'Arenys de Munt/Campanya "Ara, Radars més que mai!"\nData i hora oficials: 11/08/2020 02:31\nCampanya "Ara, Radars més que mai!"\nÚltima revisió 29-07-2020 13:00\nTenint en compte el moment de pandèmia en què ens trobem, les situacions de confinament patides i el risc de contagis, la gent gran és la que ha estat i pot ser més vulnerable.\nEl projecte Radars, per tal d’ampliar el número de persones gran ateses que viuen o se senten soles, impulsa una campanya d’adhesions amb l’objectiu de poder acompanyar-les i donar-los suport. Radars fa una crida perquè totes aquelles persones de més de 70 anys que viuen a casa i vulguin el suport de la xarxa Radars truquin, demanin informació i s’adhereixin al programa.\nRadars segueix donant suport a les persones grans d’Arenys de Munt, ara més que mai, a través del telèfon i altres accions de la Taula Radars, els voluntaris i, sobretot, els comerços Radars.\nTotes aquelles persones de més de 70 anys que ho desitgin poden contactar i sol·licitar informació per tal de ser nous membres de la família Radars.\nSi en voleu més informació o coneixeu alguna persona que pugui necessitar suport, podeu escriure al correu radars@arenysdemunt.cat, trucar al 937937982 o deixar un missatge de WhatsApp al 649944207.\nAra, Radars més que mai - 1\nAra, Radars més que mai - 2\nAra, Radars més que mai - 3


IB3 | Prop de 8.000 immigrants a Ceuta, 4.000 dels quals ja retornats\nPortada > espanya > Prop de 8.000 immigrants a Ceuta, 4.000 dels quals ja retornats\nProp de 8.000 immigrants han arribat a Ceuta, dels quals uns 4.000 han estat retornats, segons les darreres dades facilitades pel Ministeri de l’Interior, que reforçarà la ciutat autònoma amb més agents i mitjans de les forces i cossos de seguretat de l’Estat.\nAixí, a més del reforç ja destacat de 200 efectius, es desplegaran altres 50 agents de la Guàrdia Civil i altres 150 agents de les Unitats d’Intervenció Policial (UIP) estan en alerta per si fos necessari el seu trasllat i desplegament a Ceuta.\nEls equips conjunts d’Estrangeria i Científica de la Policia Nacional que estan procedint a les devolucions han establert un sistema de treball per a operar les 24 hores del dia a fi d’agilitar els tràmits.\nEl Consell de Ministres ha aprovat aquest dimarts una ajuda de 30 milions d’euros al Ministeri de l’Interior del Marroc en matèria de cooperació policial per a contribuir a la seva tasca en la lluita contra la migració irregular i el tràfic de migrants.\nEl ministre de l’Interior espanyol, Fernando Grande-Marlaska, ha explicat en la roda de premsa posterior que aquesta quantitat ja estava pressupostada i s’emmarca en les polítiques de coordinació i de cooperació que manté l’Executiu espanyol no sols amb el Marroc, sinó amb tots els països d’origen i trànsit de persones immigrants.\nL’aprovació d’aquesta ajuda ja estava prevista, però ha coincidit amb una crisi sense precedents a la frontera amb l’entrada de prop de 8.000 persones a Ceuta en menys de 24 hores.


Regularitzar els immobles d'Andorra, una odissea - FÒRUM.ad\nOn: 17/02/19 9:00\nPer als propietaris que tributin a Espanya, regularitzar un immoble andorrà pot sortir car. La fiscalitat espanyola interpreta que en el moment de treure a la llum l’habitatge, no s’ha de tenir en compte l’any en què va ser adquirit sinó que s’ha de tractar com a renda de l’últim any no prescrit, que són cinc anys enrere des de l’any de la regulació. És a dir, si l’immoble es va comprar a l’any 2000, el propietari hauria de pagar a més una quota en funció del que hagi augmentat el valor d’aquest pis fins al 2014, darrer any abans de la prescripció. D’això s’ha parlat en la conferència ‘Regularització fiscal d’immobles a Andorra’, organitzada per l’Associació Andorrana de Consumidors i Usuaris aquesta setmana i que ha comptat com a ponents amb el doctor i expert en dret financer i tributari de la UB, Luis Manuel Alonso; el professor del departament de Dret financer i tributari de la UB i soci de Centell-Folch Advocats Associats, Jorge Pérez, i l’especialista en dret mercantil i societari i soci fundador i director de Prat & Roca Advocats, Daniel Roca.\n“Això fa que molta gent s’ho repensi i hagi paralitzat el procés de regularització”, ha explicat Alonso, que també creu que l’opció de no regular-lo tampoc és millor. “Tenim casos en els quals Hisenda ha aplicat la posició més maximalista”, ha advertit, el que suposa una sanció del 150% del valor de l’immoble. Per tant, si un pis no regulat està valorat en 100.000 euros, el propietari hauria de pagar una quota de 50.000 i una multa de 75.000, fent que “es perdi el valor de l’immoble”.\nAmb tot, davant la directiva de la Comissió Europea en què s’apunta que aquest tipus de sancions no són les adequades, els tres experts han animat els propietaris a fer públics els seus immobles, sobretot aportant proves documentals que acreditin l’antiguitat amb la qual es va adquirir el pis. Alonso considera necessari fer aquesta regulació perquè, encara que la Hisenda espanyola no estigui duent a terme cap campanya, “té uns mitjans tècnics molt preparats i enormes facilitats per obtenir informació”, fet que faria que molts propietaris s’enfrontessin a la multa.\nMés oferta de lloguer\nCom que els immobles estan ocults, les persones expertes reconeixen el nombre de propietats que es troben en aquesta situació, encara que es creu que poden oscil·lar entre els 1.500 i els 5.000. Tanmateix, si part dels habitatges es posessin en el mercat, Alonso creu que “hauria de tenir una repercussió favorable de cara a poder llogar pisos amb preus raonables”, sempre que s’actués sota la llei de la oferta i la demanda. Tot i això, els residents espanyols haurien de continuar tributant els beneficis obtinguts per aquesta operació a la Hisenda espanyola, “igual que qualsevol altre contribuent espanyol”.\nPrevious Post: A Facebook no li va tan malament\nNext Post: Els parcs naturals del Pirineu i les estacions de muntanya d’FGC promouran accions conjuntes


ELS PAPERS DE CAN PERLA: QUADERN DE RAFALELL (Antologia)\nQUADERN DE RAFALELL (Antologia)\n(Dibuix de Vicent Penya, 1989)\nCERQUE I NO TROBE\nHe cercat un tractat de vida\nen el més pregon del teu sexe\ni només he trobat un poltre embogit\ncavalcant fins l’esclat dels orgasmes,\nla pau insubornable del clímax.\nEn despertar he descobert una frase feta\ndipositada, com una rosa, sobre el teu ventre\ni la cara m’ha caigut de vergonya.\nEl mar és una deu inesgotable de lirisme.\nLes seues platges són plenes de poetes\ncercant una musa sota cada petxina;\nquan no la troben miren el cel,\nun núvol, un ruixim per adornar\nla capçalera immòbil d’un vers.\nEl mar està ple de turistes de la paraula\namb un posat en la ploma\nde transcendències prosaiques.\n(Publicat a l‘antologia 20 anys de poesia a la Universitat, Edicions 96, Carcaixent, 2001)\nPublicat per http://alonsocatala.blogspot.com/ a 9:21\nAltra cop llegeixo amb plaer els teus poemes que denoten solitud i tristesa. T'imagino ple de poesia per dins i lluitant per lliberar-la amb les paraules que et venen i que busques amb l'ànsia natural de deixar una petjada.\nUna abraçada, manel.\n12 de març de 2009, a les 13:59\nLA GESTA DELS ANÒNIMS\nEL CARRER DELS BONSAIS. (Microcontes)\nLLIBRE DE NÀPOLS\nDÉU TAMBÉ CULL EN PRIMAVERA\nINVENTARI DELS PRIMERS ANYS\nEL CARRER DELS BONSAIS (Microcontes)\nEL CANT INÚTIL DELS GRILLS\nPASSIÓ PER LA TRACA\nLES ACCIONS DE MANUEL BELLVER\nEL PAISATGE DE LA MALENCONIA O EL POEMA\nPOEMES AMB OLOR D'ORDI MADUR\nCOM UN FADO EL DESTÍ\nLA MORT SALOBRE\nMICROCONTES (El carrer dels Bonsais)\nUN TEMPS PER ALS PERDEDORS


L’H 1.100 ANYS\nData inici: 19/11/2008\nPROGRAMA D’ACTIVITATS COMMEMORATIVES DEL MILCENTENARI DE LA PRIMERA MENCIÓ DEL TERME DE PROVENÇANA\nL’Ajuntament de l’Hospitalet de Llobregat es disposa a celebrar enguany el 1100 aniversari de la primera menció del seu terme, i amb aquest motiu, l’Àrea d’Educació i Cultura, mitjançant la Secció de Patrimoni Cultural i el Museu d’Història de la Ciutat, vol organitzar un seguit d’actes commemoratius d’aquesta efemèride.\nL’any 1986 la Ciutat de l’Hospitalet va celebrar el Mil•lenari, prenent com a referència el document més antic conegut fins el moment, datat en l’any 986, que esmentava el “Terme de Santa Eulàlia de Provençana”. A mitjans dels 80, però, es va descobrir una nova cita documental, datada el 908, en un document de compra-venda contingut en un petit pergamí conservat a l’Arxiu Episcopal de Vic, i que esmenta la “Villa Provintiana”. Gràcies a aquest document sabem que el prevere Radulf, fill del Compte Guifré el Pilós i posterior bisbe de la Seu d’Urgell, va comprar un terreny i cases a la zona de Provençana.\nL’esmentat pergamí que dona fe de la primera i més antiga prova documental de l’existència del nostre municipi ara tot just fa 1.100 anys es troba a l’Arxiu Episcopal de Vic.\nLa previsió és organitzar durant el mes de novembre un acte institucional al Saló de Plens per a commemorar la primera menció del nostre terme, així com exposar al públic durant quinze dies el document al mateix ajuntament. A més, es programaran conferències i tallers a la seu del Museu.\nHem acordat amb el Bisbat de Vic, titular de l’Arxiu Episcopal de Vic, el préstec temporal de l’esmentat document, que serà prèviament restaurat a càrrec del nostre ajuntament. Les condicions de préstec estan regulades mitjançant un conveni que s’està tramitant.\nCap Secció Patrimoni Cultural\nL’Hospitalet de Llobregat, 29 de setembre de 2008\nPROGRAMA D’ACTIVITATS L’HOSPITALET 1100 (908-2008)\nEN MOTIU DEL 1100 ANIVERSARI DE LA PRIMERA CITA DOCUMENTAL DE PROVENÇANA\nLloc: Museu d’Història de l’Hospitalet (de la majoria dels actes)\nActe commemoratiu institucional de l’H100. ACTE CENTRAL\nAmb la presentació i exhibició del Document original a l’Ajuntament\nPresentació i lliurament opuscle commemoratiu editat sobre el document\n• Conferència magistral, a càrrec d’Agustí Alcoverro, Director del Museu d’Història de Catalunya, sobre “L’Hospitalet en el marc de la Catalunya medieval”\n• Parlament final de l’Alcaldessa Núria Marín\nCalendari: Dimecres dia 19.11.08 a les 19hores.\nEXPOSICIÓ temporal El document de l’any 908\nDATES: 19 de novembre fins 27 de desembre\nLLOC: Ajuntament de L'Hospitalet\nCicle de Conferències “L’Hospitalet medieval”\nProvençana fa 1100 anys: l’Hospitalet medieval\nA càrrec de la Dra. Montserrat Pagès i Paretas\nDimecres dia 26 de novembre a les 19 hores\nLes recents excavacions a l’antiga masia de La Torrassa: el Castell de Bellvís\nA càrrec d’Adriana Geladó. Estrats SCP\nDimecres dia 10 de desembre a les 19 hores\nA càrrec d’ARTE PSALENTES\nDissabte dia 29 de novembre a les 20 hores.\nLLOC: Interior Casa Espanya\nA càrrec de Tea.\nDiumenge dia 14 de desembre a les 12 hores.


Els Mossos desarticulen una banda de lladres violents | Diari Maresme\nEls Mossos desarticulen una banda de lladres violents\nPer Redacció , a Societat 1 d'oct. de 2008\nEls Mossos d’Esquadra han desarticulat una banda de lladres violents que durant l’estiu van assaltar i robar alguns xalets de la Costa Brava, en tot els casos, després de lligar les seves víctimes. Dos dels detinguts són veïns de Tordera.\nEn un important operatiu policial que es va dur a terme el passat cap de setmana, els Mossos van detenir 8 persones a qui, de moment, se’ls relaciona amb almenys tres robatoris que van tenir lloc aquest estiu a Blanes i Lloret de Mar.\nEn tot els casos, els lladres, armats amb pistoles i coberts amb passamuntanyes, lligaven els propietaris de la casa i s’enduien diners, rellotges, joies i altres objectes de valor. Set dels vuit detinguts són de nacionalitat espanyola i residents a Blanes, Lloret de Mar, Tordera i Barcelona.\nTots ells han estat acusats de robatori amb violència o intimidació, detenció il·legal i associació il·lícita. Els tres principals inculpats han ingressat a la presó. La investigació continua oberta i la policia no descarta que es puguin produir més detencions.


Purenees - Organic Skiing\nrecuperaOk Per completar el registre, fes click a l'enllaç que t'ha arribat per correu electronic. Si no el veus, revisa la safata de no desitjats.\nJa hi ha un usuari registrat amb aquest email.\nEl teu nou password s'ha enviat al correu!\nAquesta web utilitza cookies per mantenir les dades durant la navegació dels usuaris. Si continues navegant, considerem que acceptes la seva utilització.\nAIXÍ COMENÇA LA NOSTRA HISTORIA\nPurenees neix a las muntanyes dels Pirineus i de la motivació de crear un producte alternatiu i sostenible que sigui respectuós per a un planeta que cada vegada necessita més de la nostra ajuda. Darrera d'aquest projecte està l'intenció de tornar al planeta l'us que fem dels seus recuross i a més a més fer un us conscient dels seus recursos.\nY per a això, va néixer Purenees.\nPurenees neix amb tres pilars, que son els que han fet possible néixer aquest projecte i poder arribar les diferents valls de les muntanyes del mon.\nBAMBOO · HANDMADE · PYRENEES\nAMB BAMBÚ NATURAL.\nLA SOSTENIBILITAT I RESPECTE PEL PLANETA ÉS UNA PRIORITAT\nVam escollir el bambú com a aliat per les seves propietats com a material resistent i durader, però sobretot ens va convèncer la idea de que es tracta d'un material molt renovable que creix a gran velocitat i per tant el seu us com a materia primera implica un impacte menor sobre el planeta, a diferencia d'altres materials no renovables com l'alumini.\nARTESANALMENT, UN A UN SENSE PROCESSOS INDUSTRIALS\nControlem tot el procés de producció dels bastons de bambú al nostre taller situat prop de les muntanyes del Pirineu.\nEs tracta d'un producte de proximitat, fabricat mitjançant un procés manual i no industrial, per això considerem els nostres bastons un treball d'artesania on s'ha cuidat fins l'ultim detall de cada bastó de bambú.\nLES MUNTANYES I LA NATURA SON LA FONT D'INSPIRACIÓ\nEstem agraïts de poder gaudir d'unes muntanyes com les que es troben als Pirineus.Son font d'inspiració per a la creació i evolució de la marca però també per a tot l'equip de persones que hi ha al darrera.\nPer això és el millor lloc on començar a aportar el nostra granet de sorra i colaborar a nivell local en la lluita contra la crisis climàtica. Potser no recuperarem les glaceres Pirinenques, però si que estem a temps de canviar cap a un rumb que pugui viure amb armonia amb el nostre planeta.\nPer què Purenees?\nAl 2018 surgeix la idea de crear un projecte sostenible que estigui relacionat amb les muntanyes del Pirineu ja que per a tot l'equip de Purenees, aquestes muntanyes sempre han estat un referent i un lloc on jugar al que més ens agrada. Entre la fusió dels Pirineus i el concepte de "puresa" neix PURENEES, una marca que pretén desenvoluparse de manera ètica i sostenible.\nDEVOLUCIÓ I GARANTÍA\nDevolució 15 dies gratuïta\nGarantia Purenees 2 anys\nATENCIÓ AL CLIENT · Avís legal\n· Condicions d'enviament\nCONTACTE Accés formulari\nCopyright © 2020 PURENEES. Tots els drets reservats


El Reus es carrega el campió | Canal Reus TV\n19:30 - 6 maig 2022\nDesprés d’acabar el partit amb empat (1-1), el Reus ha fet un recital a la pròrroga i ja és a les semifinals (1-4). Ballart, Aragonès, Julià i Compagno han estat els grans protagonistes del duel.\nInici trepidant en el Liceo-Reus. Checco Compagno ha vist la blava al cap de dos minuts i mig de partit, però un gran Càndid Ballart ha aturat la directa de Jordi Adroher. Els de Jordi Garcia han defensat bé la inferioritat numèrica, amb una bona col·locació a la pista i les intervencions de Ballart.\nEl Liceo ha tingut opcions per fer el primer, però el ferro i el porter roig-i-negre ho han impedit. Compagno ha estat el jugador amb més perill del Reus: primer ha enviat una bola al travesser i, tot seguit, Carles Grau ha impedit el primer gol reusenc després d’una gran jugada individual de l’italià. Amb tot, s’ha arribat al descans amb l’empat a zero.\nLa polèmica ha arribat a la segona part. En menys de cinc minuts s’han vist tres gols, dels quals només un ha pujat en el marcador. Els col·legiats han anul·lat els gols de Jordi Adroher i Marc Grau. Entremig, Marc Julià ha aprofitat la desena falta del Liceo per fer la primera diana del Reus (0-1). Una desena falta que també ha anotat el conjunt gallec, a través de Dava Torres (1-1).\nEn la darrera acció del partit, els àrbitres no han xiulat una falta clara del Liceo, que hagués suposat la quinzena dels verds. Amb l’empat s'ha acabat el temps reglamentari.\nPròrroga i semifinals\nAl temps extra, recital del Reus. Compagno amb un gran xut des de fora de l’àrea ha superat la defensa del Liceo (1-2). Marc Julià des de la falta directa ha fet el tercer amb una gran definició (1-3), i en els darrers compassos, Sergi Aragonès ha fet el quart (1-4). Càndid Ballart ha posat la cirereta al pastís aturant un penal a Carballeira.\nAmb aquesta victòria, el Reus aconsegueix passar a les semifinals de dissabte, on jugarà contra el vencedor del CE Lleida-CP Calafell a les 20:45 h.\nReus Deportiu Virginias OK Lliga Copa del Rei hoquei patins


La veu d?un blocaire que torna a sentir-se\n30 de novembre de 2009 Política\nDesprés de la mala experiència d’haver estat expulsat d’una manera totalment totalitària per part d’una persona del Bloc Gran del Sobiranisme, he descobert com és de fàcil per aquestes persones poder-se’n sortir impunement sense gaire oposició. Poca gent té les conviccions i els valors democràtics per sobre de tot. La majoria prefereix enganyar-se a si mateix, abans de plantar cara.\nPerò tot el que havia de dir a alguns companys ja els hi vaig dir, uns han reaccionat com cal i altres no. Cadascú s’ha definit com és i com que ja som prou grandets per saber el que fem, per mi l’assumpte està tancat. Amb tot, algunes reflexions més endavant no las descarto fer, només perquè serveixi d’experiència per altres assumptes molt més importants que segur que els propers anys haurem de viure amb els, quasi segur, atacs de tota mena per part dels espanyols i els seus col·laboradors. Sempre s’ha aprèn de les males experiències, a vegades més que de les bones.\nCom vaig dir en l’anterior article, per mi el Bloc Gran del Sobiranisme, mentre no facin dimitir qui comet aquests actes, és només el Bloc petitó d’un petit dictador. Bon vent i barca nova.\nLa barca nova és que he acceptat la invitació de l’amic i company del consell de deumil.cat, l’Enric Canela per escriure en el bloc a on ell també ha començat a escriure el dissabte passat: “Volem l’Estat Català” de Deu mil en xarxa per l’Autodeterminació. Quan m’ho va dir, el dissabte passat, abans d’embarcar l’avio d’Argentina a Alemanya, no ho vaig voler acceptar d’entrada la seva invitació.\nEstic cansat de tot aquest assumpte dels blocs i tinc per endavant molta feina, amb la Vegueria d’Exteriors de Reagrupament, que per cert ja hem superat els 50 membres, i també el manteniment del Facebook del grup de Reagrupament.\nPerò en les 13 hores i mitja que dura el vol, he tingut temps de reflexionar amb tot el que havia viscut amb els companys de l’Obra Cultural Catalana de Buenos Aires. Aquests companys de lluita, si que són patriotes de veritat. Les accions per la lluita independentista en un terreny hostil, des de fa més de 43 anys, sense expressament voler subvenció que els pugi condicionar en les seves accions culturals i reivindicatives, m’ha arribat al cor. Però el que m’ha colpit més, és que la majoria, sinó tots, no han nascut a Catalunya. Són els fills o nets de catalans que arribaren al principi del segle passat o com a molt per la guerra. D’uns catalans que tenien tant d’amor per la pàtria que han sabut transmetre la puresa d’aquest sentiment als seus descendents. Fins i tot, una d’aquestes persones, que és una de les veus intel·lectuals de l’OCC , ni tant sols és descendent de catalans. És catalana per convicció després de conèixer la nostra realitat cultural i nacional, gràcies a l’amor pel seu marit.\nHe pensat que aquestes històries d’amor per una terra que no els ha vist néixer i tampoc créixer, són alhora d’una tendresa i fortalesa imaginable si no ho vius de prop, com jo he tingut la sort de viure-ho.\nPer això he pensat que si els companys de l’OCC, són capaços de fer el que fan, no em val cap excusa i , encara que sigui només una mica, he d’ajudar a fer realitat el somni que volem tots els catalans i sobretot tots els companys de lluita de Buenos Aires: Un Estat Català.\nCom cada dimarts, tres minuts passades les dotze de la nit sortirà l’article:\nLa veu d’un poble no la pot fer callar ningú\nEspero amb molt de gust els vostres comentaris\nUna resposta a "La veu d?un blocaire que torna a sentir-se"\nNo et queixis tan Bargalló, que nosaltres ja et varem patir a ERC. Tu no ets precisament una victima desvalguda.


Què passa ara amb el Brexit? - À Punt\nQuè passa ara amb el Brexit?\nCanvia l'escenari polític i econòmic del Regne Unit però, en la pràctica, la ciutadania i les empreses no percebran canvis fins al 2021.\nUn britànic talla el cordó de les banderes britàniques a un bar espanyol com a símbol del Brexit amb Europa\n01 de febrer 2020 - 16:01\nAquest dissabte, 1 de febrer, comença el període de transició d'onze mesos durant el qual s'establirà un diàleg tant amb el bloc comunitari com amb la resta del món. Serà des de l'1 de gener de 2021 quan el Regne Unit començarà a exercir realment com un país independent de la UE.\nL'escenari polític i econòmic del Regne Unit canvia, però en la pràctica, la ciutadania i les empreses no percebran canvis fins al 2021, ja que Londres continuarà complint les regulacions europees i contribuint al pressupost comunitari durant els pròxims onze mesos.\nTanmateix són molt els dubtes que els sorgeixen als ciutadans espanyols que volen mantindre relacions amb el Regne Unit.\nQuè han de fer els espanyols residents al Regne Unit?\nDurant aquests onze mesos no hi ha cap canvi. Es mantenen els drets de residència, treball i accés a la sanitat gràcies a l'acord de retirada entre el Regne Unit i la Unió Europea.\nLes persones en aquesta situació hauran de registrar-se com a residents en el sistema de registre. El termini complirà al juny de 2021.\nI els que volen anar a viure allí?\nAbans del 31 de desembre totes les persones podran gaudir de les mateixes condicions i també han de registrar-se com a residents. El govern britànic anunciarà durant aquest any quins seran els requisits a partir de 2021.\nCanvia la situació per als estudiants?\nLes taxes es mantenen com fins ara per a totes les persones que comencen els estudis universitaris al Regne Unit. A més, aquest país continuarà participant en el programa Eramus fins al 31 de desembre de 2020. La continuïtat del Regne Unit en aquest programa formarà part de les negociacions sobre la relació futura amb la UE.\nEs pot utilitzar el DNI per a viatjar al Regne Unit?\nEs podrà continuar viatjant amb el DNI durant el període de transició. L'ambaixada britànica assegura que els canvis partir de 2021 es notificaran amb temps suficient.\nD'altra banda, els espanyols registrats com a residents podran viatjar amb el DNI fins a 2025.\nI el carnet de conduir?\nSí, la situació no canvia, de moment, fins al 2021.\nHi ha recàrrec per ‘roaming’ per utilitzar el mòbil al Regne Unit?\nEs podran utilitzar els mòbils com fins ara. A partir de 2021 dependrà de l'acord establit amb la Unió Europea. De moment, els operadors d'Espanya han informat que no tenen previst aplicar recàrrec per itinerància o roaming per utilitzar el mòbil al Regne Unit fins que arribe l'acord.\nCanvien les relacions comercials amb les empreses?\nLes empreses espanyoles i britàniques podran seguir comerciant de la mateixa manera durant el 2020. Les relacions futures dependran d'un acord que encara ha de conformar-se.\nQuina és la situació dels britànics residents a Espanya?\nLes persones britàniques residents legalment a Espanya mantindran els drets de treball, residència i accés a la seguretat social, segons l'acord de retirada signat entre el Regne Unit i la UE.\nA la Comunitat Valenciana viuen més de 78.000 britànics i cada any tres milions de britànics visiten el nostre territori.


BarcelonaAlerta, aquest article conté espòilers de la cinquena temporada de Homeland.\nSi fos per Homeland, la presidència dels Estats Units estaria encapçalada per una dona. La sisena temporada de la sèrie d’espies aterra avui a la mitjanit a la Fox amb l’elecció recent d’Elisabeth Keane (Elisabeth Marvel), una senadora de Nova York, com a cap d’estat i de govern dels EUA. La nova presidenta tindrà un paper clau en la història de la Carrie (Claire Danes), que tornarà al seu país natal després de diverses temporades combatent el terrorisme arreu del món. Després d’evitar un atemptat a Berlín, la protagonista de la ficció s’instal·larà a Brooklyn, a Nova York, on treballarà per ajudar els musulmans que viuen als EUA. La nova entrega de Homeland arrencarà uns mesos després del final de la cinquena temporada i desxifrarà algunes incògnites que van quedar en l’aire en l’últim capítol emès, com ara què ha passat amb el Quinn (Rupert Friend) després de patir un atac terrible de gas sarín i que la Carrie tingués la vida de l’agent a les seves mans.\nEl retorn de la protagonista als EUA anirà lligat al retrobament amb un passat que havia deixat enrere. A la seva nova feina haurà d’enfrontar-se a un cas que li recordarà el joc d’identitats del sergent Brody (Damian Lewis): Sekou Bah (J. Mallory McCree), un jove musulmà que grava i publica vídeos sobre atemptats a Nova York, serà acusat de terrorista. Les intencions ambigües del noi faran ballar el cap a la Carrie, que dubtarà del jove i es veurà influïda per un misteriós agent de l’FBI convençut de la culpabilitat del Sekou i interpretat per Dominic Fumusa.\nEn el terreny personal, les coses tampoc seran fàcils per a la Carrie, que haurà de compaginar la dedicació a la feina amb la criança de la seva filla Franny. A més, el record del pare de la nena la perseguirà i veurà com el seu entorn li qüestiona la seva manera d’exercir de mare. Malgrat la intenció de la protagonista de mantenir-se lluny de la CIA, el Saul (Mandy Patinkin) i el Dar Adal (F. Murray Abraham) intentaran que l’agent segueixi en actiu. Els dos alts càrrecs de l’agència central d’intel·ligència també maquinaran una estratègia sibil·lina per evitar que la nova presidenta posi en marxa una sèrie de mesures sobre l’actuació dels EUA al Pròxim Orient.\nAmb un ritme més lent que l’inici d’altres temporades, Homeland també aprofundirà en les polítiques i aliances de la presidenta, que treballarà colze a colze amb una nova cap de gabinet interpretada per Hill Harper i amb un general del departament de Defensa encarnat per Robert Kneppy. En aquesta temporada, a més, apareixerà el filantrop Otto During (Sebastian Koch), que serà el responsable de la fundació on treballa la Carrie, i el Max (Maury Sterling), l’expert en vigilància de l’equip de l’agent. Tot i que els EUA seran l’escenari inicial dels capítols de Homeland, la sèrie també viatjarà fins a Abu Dhabi i Israel. La nova entrega tindrà 12 episodis que deixaran oberta la història de la Carrie, ja que Showtime ha confirmat que Homeland seguirà, com a mínim, fins a la vuitena temporada.\ntelevisió sèries Homeland


Els pares algun cop estan tristos? – Apsis\nDes de Apsis afirmem que és important tenir clar que ocultar les emocions negatives als fills és un error. Els nens han d’aprendre a encaixar tant bones com a males notícies. Han d’adonar-se que en la vida sorgeixen situacions positives i negatives i han d’aprendre a sortir airosos d’ambdues. Els nens han d’adonar-se que la felicitat no és eterna, han d’assumir que ningú és perfecte i que la vida no sempre és meravellosa.\nEl fet de mai veure a un pare plorar, per exemple, provoca que el nen cregui que els pares són perfectes, que mai els succeeix gens dolent i que mai hi ha problemes. D’aquesta manera, indirectament el nen creurà que quan ell arribi a ser pare mai li passarà res dolent tampoc. Per aquest motiu, no compartir els sentiments amb els fills pot resultar-los més perjudicial que beneficiós.\nAixí mateix, cal tenir en compte que no és necessari explicar als petits tot el que succeeix, hi ha temes que són “de pares”, que no fa falta esmentar. Però si que és important que si en algun moment algun dels dos, mare o pare, estan tristos ho comparteixin amb el menor i li expliquin, amb un llenguatge infantil el que succeeix.\nCal crear un clima familiar en el qual es permeti expressar tot tipus d’emocions (por, alegria, ràbia, odi, tristesa…) i sobretot cal ensenyar als nens a gestionar-les. És tan important informar sobre l’emoció negativa com revelar la solució. Així els nens observaran que al món existeixen problemes que afecten a tots (fins i tot als seus pares) però que no suposen una amenaça perquè gairebé tots tenen solució.\nFinalment, destacar que resulta molt important tractar les emocions a casa però que l’escola també resulta un marc magnífic per fer-ho.


La Universitat edita una indagació de Josep Piera a partir de l’obra i la figura del poeta Joan Vinyoli\n‘Mai no és tard. Vinyoliana’ és el títol del darrer llibre de Josep Piera, editat per Publicacions de la Universitat de València. Es tracta d’una evocació de la figura i de l’obra de Joan Vinyoli, que Piera realitza a partir de la reconstrucció de la seua relació personal y com a lector de l’obra del poeta català. Josep Piera, però, va més enllà, i recrea l’ambient cultural dels darrers 50 anys.\nA partir d'una conversa amb Jordi Llavina en la qual s'invocava la proximitat del centenari de Joan Vinyoli (1914-2014), Josep Piera va iniciar una prolongada indagació sobre la seua relació amb el poeta: la correspondència, els llibres de Vinyoli i els fragments d'una conversa intermitent que van mantenir entre 1978 i 1981. Llavors Vinyoli tenia una seixantena llarga d'anys. Piera ara havia arribat a una edat semblant, la de la maduresa definitiva. La indagació s'estén al cicle vital complet de Vinyoli: l'obra, la relació amb la crítica i el reconeixement literari del seu temps.\nA contrallum apareix l'evolució poètica i humana de Piera, la seua manera de llegir i interpretar Vinyoli i, al capdavall, del conjunt de la poesia catalana de les darreres dècades. Es tracta d'un exercici de comprensió “de poeta a poeta” d'una profunditat i sensibilitat extraordinàries.


Escrit per krls el dia 6.6.07 | Enlla� permanent |\nAt dimecres, 06 juny, 2007, Xavier Mir\njo nom�s puc parlar per mi, que no s�c militant de cap partit, i el que dic �s que no vull que CiU desaparegui, sin� que aposti per la plena sobirania. El projecte nacionalista de CiU ha topat amb un Estat espanyol que ja no permet m�s millores en autogovern. Si volem continuar hem d'apostar per un estat propi. Ning� no vol matar CiU, per� com que no se sobiranitza ni que la matin, continuar� la seva agonia. Fixeu-vos que molta gent decebuda amb ERC ha anat a parar a les CUP o a l'abstenci� abans que a CiU. El pa�s necessita la plena sobirania. Quan podrem comptar amb vosaltres?\nAt dimecres, 06 juny, 2007, An�nim\nQue passa que vosaltres podeu pactar amb el PP quan us vagi be i ser uns patriotes i nosaltres no?\nEsquerra no te dret arreplegar el\nm�xim poder pol�tic que pugui?\nQue ja no ens mamem el dit!!!\nAt dimecres, 06 juny, 2007, krls\nGr�cies pel to del teu comentari. Crec que les apostes estrat�giques i ideol�giques de cada partit s�n responsabilitat dels seus militants i dels seus votants, i que s�n nom�s ells els que determinen el futur de l'organitzaci�. Voler provocar, des de fora, un viratge en una direcci� determinada, for�ant les situacions �s molt poc respectu�s. CiU �s una formaci� nacionalista, plenament sobirana. El PSC no, per� no obstant tota aquesta exig�ncia per tal que esdevingui sobiranista es difumina i se'ls premia perqu�... diuen que s�n d'esquerres! Aix� no cola, Xavier. Jo s�c sobiranista, no pas una comparsa de l'estrat�gia d'Esquerra.\nQuan parles "d'arreplegar tot el poder que pugui" ja delates la teva visi� de la democr�cia i del poder pol�tic. ERC t� tot el dret a fer el que li doni la gana, per� pel que es veu a CiU li passeu factures mil vegades i al PSC-PSOE, que pacta amb el PP a Roses i vosaltres hi pacteu a Castell�, sempre per fer fora CiU, aix� li surt gratis total.\nSigues una mica m�s moderat i una mica m�s rigor�s, i pensa que no pots anar per la vida sempre amb la mateixa monserga dels pactes amb el PP (que, per cert, mai van comportar entrar al govern ni a Catalunya ells ni a Espanya nosaltres).\nAquest genocidi convergent demostra la qualitat humana dels seus autors.\nLa pluralitat que es reflecteix en els resultats electorals queda aniquilada per purs pactes artificials i provincials.\nRealment creus que tractant-nos d'assassins millorar�s les coses i afavorir�s una millor entesa entre Esquerra i CiU? Si us plau, m'agradaria que et disculpessis per haver fet parlat de convergenticidi com si f�ssim uns assassins.\nAt dimecres, 06 juny, 2007, Carles TV\nExactament, convergenticidi. No hi ha volta de full. Els mou el ressentiment i l'odi vers Converg�ncia. Per� nosaltres som m�s i millors, mal els pesi.\nAt dimecres, 06 juny, 2007, RsPont Major\nTens ra�, "no us mameu tant el dit", per� el PSC-PSOE encara menys. Heu agafat experi�ncia de Govern, per� no heu governat, perqu� els Socialistes us han usurpat tot el poder pactat. Heu fet President una persona, i no pas per falta de respecte,que no arribo a identificar com el cap de la Generalitat de Catalunya. Amb aix� no vull fer-te emprenyar, sin� que reflexionis i no segueixis atiant aquesta guerra civil entre ERC i CiU. Nosaltres no som l'enemic!\nL'an�nim jerki ho ha definit plenament:\n"Esquerra t� dret a arreplegar tot el poder pol�tic que pugui"\nS�n aix�, vils i tra�dors al servei del PSOE, d'Espanya.\nPer� tranquils, el pa�s us posar� al vostre lloc. De moment teniu un 11% dels vots i heu perdut entre un 40 i un 50% dels vots a: Barcelona, Girona, Lleida, Matar�, L'Hospitalet, Sabadell, Terrassa, Vilafranca, Vic, Berga, La Seu d'Urgell, Vilanova, etc...\nEntre un 40 i un 50%!!\nVinga va nanos: A arreplegar, a arreplegar!!\nEndavant Carles! Endavant CDC!\nA l'an�nim preocupat per les relacions CiU-ERC: deixa aquest rotllo perqu� ja no cola. Aix� d'amena�ar dient "porteu-vos b� que si no vindr� l'home del sac i no pactar� amb vosaltres" ja est� superat. No pateixis, que per acontentar ERC nom�s hem de tenir bones relacions amb els vostres jefes del carrer Nicaragua, que ja s'encarregaran de dir-vos el que heu de fer.\nEnhorabona per l'article.Te'ns tota la ra�. I ara, els tronats conservadors de les esquerres mes antiquades i totalit�ries d'Europa, es queixen del t�.\nHan estat 30 anys i estan encara difonent, amb diners p�blics, mentides, mitges veritats,propaganda barata, doctrinarisme antiquat, i nomes pel poder absolut que anhelen.\nI ja es hora de parlar i escriure clar i catal�, Ens volen excloure totalment de tot arreu, quan no son ni majories, ni respecten els drets dels m�s votats i de les minories.\nPer� no s'en sortiran.Per les raons que has dit. I parlant clar, amb respecte per� sense diplom�cies que no duen enlloc, r�pidament perdrant for�a, com ja est� succeint amb Psc-psoe, ERC i ICV. I quan no sumin, sense dubtar, a tornar-lis la jugada.\nMentre ni pau ni treva.\nI quan no sumin, que sapiguin, en pr�pia pell, el que es la exclusio.\nAt dijous, 07 juny, 2007, tonibanez\nSuposo que algun dia els llibres d'hist�ria hauran d'explicar aquesta fosca etapa del postpujolisme; hauran d'explicar les claus de la guerra civil entre CiU i ERC, els motius ocults d'aquest seguidisme botifler d'ERC el qual atorga al PSC tot el poder possible mentre la Catalunya amontillada s'espanyolitza cada cop m�s. Moltes coses hauran de ser explicades. Alguns parlen de convergenticidi. A mi nom�s se m'acut remembrar la b�blica par�bola de Ca�m i Abel. El pastor de cabres acaba occint el pag�s. Manelic baixa de la muntanya... La gelosia, l'enveja, el ressentiment precipiten el fratricidi: "He mort Pujol, he mort Pujol..." voldrien cridar tots els manelics. Que no es facin il�lusions, perqu� se'ls girar� la feina, que l'ombra de Pujol �s ampla i allargada, que aix� d'aliar-se amb l'enemic (o amb el mateix diable) sempre porta males conseq��ncies. Jo encara guardo molta esperan�a: tard o d'hora, les coses cauen pel seu pes.\nAt divendres, 08 juny, 2007, Marc\nBenvolguts Carles i Xavier,\nJo aspiro a qu� el pa�s sigui normal. I tamb� entenc que �s sin�nim de nornalitat nacional que el pa�s compti amb la dreta i l'esquerra pr�pies, diferents a les espanyoles. L'objectiu d'ERC no ha de ser batre CiU, sino el PSC. De la mateixa manera que CiU no hauria de desmuntar ERC, sino el PP. Qu� hi dieu?


confiança Archivos - Jugant per la vida\nCom escoltem el nostre diàleg intern?\n10 marzo, 2017 /0 Comentarios/en Coaching, Grada, La teva millor versió /por Daniel Barreña\nA la teva millor versió d’aquesta setmana ens fem aquesta pregunta: com escoltem el nostre diàleg intern?\nÉs innegable que en la nostra vida hi ha un conjunt de veus interiors que ens acompanyen i que estan molt presents en tot allò que fem; són els nostres pensaments, allò que sentim, allò que ens diem… I sovint escoltem massa selectivament aquest diàleg intern i podria ser que en alguns casos només deixéssim entrar aquells que ens desanimen i que no escoltéssim els que porten esperança i alegria.\nPensaments i sentiments negatius que no ens porten enlloc. Pensaments sobre nosaltres mateixos: “No vals per a res! Tothom ho fa millor que tu! Sempre fiques la pota! Ets un desgraciat! Mai faràs res a la vida! Sempre tinc mala sort! Sóc gafe! No sé! No puc!” O sobre els altres: Tots van contra mi! Ningú em compren! No et fiïs de ningú! Sempre m’estan fastidiant! Ningú m’estima! …\nNo deixem que s’apoderin de nosaltres els pensaments i els sentiments negatius! Aquesta vida no és de color de rosa, però la moral de derrota ens posa límits massa petits, ens tanca portes, no ens permet créixer, talla les nostres capacitats perquè llavors ja no val la pena ni intentar-ho… Lluitar amb confiança, amb fe i amb constància és garantia de victòria i d’alegria. I enfoquem-nos sobretot en el nostre cercle d’influència, no en aquelles coses que no depenen de nosaltres.\nLa millor manera de superar el desÀNIM és obrir-nos als altres, portar consol, estimació, donar un cop de mà, recordar i fer presents les nostres fites aconseguides, tornar-ho a recordar, enfocar-se en les coses positives que tenim (que són moltes, moltíssimes) i no oblidar mai que els estats d’ànim passen i que amb paciència sempre poden significar un moment de creixement personal i de renovació. A més a més, posant-nos filosòfics només l’Amor és etern.\nPodeu trobar aquesta reflexió al següent enllaç del programa Fórmula Estel de Ràdio Estel (13:30- 17:10)\nVolem domesticar les persones que ens envolten?\n25 noviembre, 2016 /0 Comentarios/en Coaching, La teva millor versió, Palco /por Daniel Barreña\nA la teva millor versió d’aquesta setmana vull plantejar un pregunta referent a les nostres relacions personals: volem domesticar les persones que ens envolten?\nAvui plantejo aquesta qüestió perquè existeix un perill en les relacions personals que és el de voler “domesticar” els altres i fer-los o voler fer-los a la nostra mesura, segons la nostra manera de veure les coses. Així, voldríem que fessin allò que nosaltres volem, que opinessin el mateix que nosaltres, que veiessin les coses de la mateixa manera… En certa manera es pot comprendre que passi això perquè en el fons és una forma de buscar seguretats, però si ho pensem una miqueta és un flac favor que serveix per a ben poca cosa i que empobreix les relacions.\nUna cosa diferent és el fet d’ajudar-nos a ser millors els uns als altres. Quan hi ha una relació de confiança (amics, parella, companys) hem de poder corregir-nos mútuament els defectes per ajudar-nos a créixer com a persones. Dir-nos les coses amb respecte, obrir noves perspectives, comunicar els diversos punts de vista i els sentiments forma part d’una relació sana. I és molt d’agrair quan algú de des l’estimació ens fa veure algun aspecte que podem millorar. Tot i que en un primer moment ens pot picar una mica el nostre ego; en el fons, és una de les mostres d’estimació per excel·lència.\nTanmateix, no ajudem quan volem domesticar i dominar els altres; quan els limitem a la nostra mesura. Hem de deixar ser cadascú! I amb això no vull defensar de cap manera aquella expressió que considero tan conformista: “és que jo sóc així”. Perquè darrera d’aquestes paraules sovint s’emparen un munt de mediocritats, faltes d’educació i de respecte, mal caràcter, egoisme, etc, etc, etc. Cal eixamplar horitzons i motivar per a què lliurement cadascun de nosaltres desitgem créixer i ser millors. Per a què siguem la millor versió de nosaltres mateixos.\nPodeu trobar aquesta reflexió al següent enllaç del programa Fórmula Estel de Ràdio Estel (23:18- 27:19)\n15 abril, 2013 /0 Comentarios/en Educación, Palco /por Daniel Barreña\nM’he trobat diverses vegades en situacions semblants a aquesta que plantejaré ara. Un nen o una nena es troben davant la situació de fer una activitat concreta que no acaben de controlar del tot bé i que han de realitzar davant de la resta del grup classe, a vegades es tracta d’una activitat voluntària i d’altres no. Llavors decideixen no realitzar-la. Una estona més tard o algun altre dia, la fan sense problemes. Què és el que ha passat entremig?\nNormalment quan això passa, sempre hi ha un company o companya del grup classe que et demana saber com l’has convençut/da. La meva resposta és la mateixa sempre: “Jo no l’he convençut/da de res, només li he donat la confiança que necessitava”. Al escoltar la resposta la cara de sorpresa acompanyada de incredulitat no falla. A partir d’aquí, ja pot ser diferent segons el cas.\nÉs cert, jo no l’he convençut/da de res. Bé, sent sincers, ara és certa. Al principi de la meva trajectòria com a mestre si que buscava convèncer. Mai ho he buscat sense un bon motiu darrera, el principal era que tinguessin una nova experiència, però ho buscava.\nPer sort pels meus alumnes, això no va durar gaire i vaig preferir buscar altres formes d’aconseguir que superessin problemes que els sorgien. Sempre començava i començo atacant a la paraula problema, traient-li aquesta transcendència que la gent li atorga i fent-la més propera per poder-la situar a la realitat.\nUn cop fet això, veure que és allò problemàtic, que ara ja no és un problema, i que no em deixa fer allò que vull o que tinc ganes d’intentar. Un cop escoltat, s’han de buscar solucions. Aquí també he d’admetre que abans, de vegades, les donava jo, però quan vaig tenir la sort de fer de tutor tot un curs vaig veure clar que això no podia ser.\nQuan troben la solució ve la millor part: treballar a partir de la seva confiança. Veure exactament què els limita i fer-los veure que tenen recursos suficients per poder-ho fer. El més normal és que dubtin, però ho intenten i de no aconseguir-ho, ho tornen a intentar o busquen una altre solució. Viure amb ells tot aquest procés és fantàstic!\nEl millor de tot és que aprenen com fer-ho, potser no a la primera, i guanyen confiança en els seus recursos. Això els genera buscar noves experiències i quan no poden superar-les, tenen la confiança necessària i coneixen tant bé els seus recursos que es generen les seves inquietuds i d’aquesta manera arriben a nous aprenentatges, nous recursos per satisfer aquestes inquietuds.\nSi treballéssim a partir de la seva confiança, de les seves inquietuds d’aprenentatge i li afegíssim situacions que els reptessin, aconseguiríem un compromís molt més gran dels alumnes en la seva educació.\nIgualment hi haurà aspectes educatius importants que s’hauran de treballar més o menys com es fa ara, però sumant el que acabo d’explicar, tot seria diferent.


Lupu, durant el Cornellà-Nàstic que va tancar la lliga regular la passada temporada.\nL'arribada d'Aythami eleva a 19 les fitxes no sub-23 d'un Nàstic que voldria renovar al davanter, ara lesionat, per després cedir-lo\nActualitzada 26/07/2021 a les 12:46\nL'arribada d'Aythami Artiles al Gimnàstic de Tarragona ha provocat que sobri una fitxa no sub-23. O sigui, que un dels futbolistes amb contracte ha d'abandonar el club grana abans que comenci la pròxima temporada per tal de complir amb la reglamentació establerta per la Real Federación Española de Fútbol.\nEn aquest context, des del Nàstic tenen clar que el candidat número u a fer aquest sacrifici és Andrei Lupu. Ara bé, la situació del davanter romanès no és, ni molt menys, senzilla. Primer, perquè compta amb contracte en vigor amb el club grana fins al 30 de juny del 2022 i, segon, perquè està recuperant-se d'una lesió de genoll que no el permetrà tornar a jugar fins que estigui iniciada la pròxima temporada.\nAixí les coses, sorgeixen diverses vies. La primera, i que el club està rumiant, és la de renovar al davanter per, després, cedir-lo. D'aquesta manera, podria tenir minuts fora del Nàstic i el club no es veuria obligat a prescindir d'ell. Ara bé, el futbolista no té notícies de cap intent de renovació, ja que la seva principal intenció és la de complir el contracte amb el club tarragoní.\nLa segona opció, sempre que finalment Lupu fos l'escollit per a deixar la plaça no sub-23, seria rescindir el seu contracte, un horitzó en el qual el davanter no tindria res a dir.\nEl Nàstic vol anar amb peus de plom amb aquest tema, ja que sap que Lupu ho ha donat tot sempre en els minuts dels quals ha disposat. El romanès s'ha deixat la pell en cadascun dels 45 minuts que ha vestit la samarreta grana, uns minuts repartits en cinc enfrontaments, que van deixar la seva participació com a residual la temporada passada, però que sempre van deixar un bon regust de boca.\nLupu, a més, s'ha guanyat un lloc en el cor de l'aficionat del Nàstic. Els socis i aficionats, sempre que l'han vist sobre el verd, han comprovat com feia tot el possible per a aconseguir el millor resultat per als seus. Els crits de «Lupu, Lupu!» van ser habituals en el moment en el qual el jugador va entrar al verd, amb què està demostrat que l'afició està amb el davanter.\nDe moment, no hi ha negociacions iniciades, encara que el futbolista intueix que ell serà el damnificat tenint en compte que Raúl Agné ni l'ha vist jugar ni pot disposar d'ell al llarg de la pretemporada a causa de la lesió que el va apartar de l'equip a finals de la passada campanya. En el futbol tot pot passar i el club pot apostar per una altra baixa, encara que els pròxims dies seran claus.\nComenta el contingut : Lupu, a la rampa de sortida del Nàstic


MiTS 2020 | MiTS\nL'edició 2020 de MITS s'articularà al voltant de les següents accions:\nConcurs obert a peces de videodansa que a través del vídeo i el cos en moviment ens interroguin com a individus i com a societat.\nCentre Cívic Barceloneta / Barcelona\nLa Caldera de les Corts [en el marc de "Frikcions"] / Barcelona\nSelecció de les millors peces rebudes a partir de la seva primera edició per a compartir amb nous públics els orígens i el context del Festival.\nCentre Cultural Santa Eulalia / L’Hospitalet de Llobregat\nCentre de Creació d’Arts Escèniques Can Gasol / Mataró\nPartint d'una acció performativa un/a coreògraf/a convidat/da proposarà al públic present de participar en una classe i coreografia improvisada.\nTemàtiques para explorar:\nLa mirada de l'altre.\nLa dansa publica i l'espai públic\nEina de formació per a creadors, intèrprets i estudiants, així com punt de trobada per a artistes multidisciplinaris amb interessos en la dansa audiovisual i nous mitjans.\nBusquen crear llenguatges on es fusionen diferents tècniques i visions diverses i inclusives.\nA través de la creació d'una peça de videodansa i de la seva presentació fora de concurs, es vol generar una trobada al voltant d'una temàtica de vulnerabilitat social com la dels COSSOS DIVERSOS.\nTaula rodona de debat i pensament per a professionals amb sensibilitats comunes entorn de la creació escènica, la cultura visual i l'ús de nous mitjans tecnològics.\nÉs una acció fonamental per al desenvolupament de noves mirades i metodologies\nMapping pensat per el Pati de les Dones / CCCB a partir de la premissa: l'espai urbà com a territori viu per a descobrir i deixar-se qüestionar.\nLa temàtica d'aquesta edició serà la tensió entre distanciament i apropament social/humà: reflexió sobre la corporeïtat i la interacció social en la “nova normalitat”.\nCCCB [en el marc del Festival de Cine "L’Alternativa"] / Barcelona\nDissabte i Diumenge 07-08\nINSTAL·LACIÓ RETROSPECTIVA TERRASSA\nMOSTRA 2020 CC BARCELONETA\nDissabte i Diumenge 14-15\nDissabte i Diumenge 28-29\nMOSTRA 2020 LA CALDERA\nLABORATORI LA CALDERA


Coll de Nargó estrena la Festa i Fira de Muntanya — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Coll de Nargó estrena la Festa i Fira de Muntanya\nColl de Nargó estrena la Festa i Fira de Muntanya\nEl nou esdeveniment, aquest dissabte i diumenge, inclou l'Aplec d'Escalada, la 25a Fira del Rovelló, tallers, estands sobre natura i esport i venda de roba i material esportiu de segona mà\n1a Festa i Fira de Muntanya de Coll de Nargó\nColl de Nargó organitza aquest cap de setmana un nou esdeveniment, la primera Festa i Fira de Muntanya. La proposta engloba dues activitats ja habituals al municipi com són l'Aplec d'Escalada, que arriba a la 7a edició, i la Fira del Rovelló, que enguany celebra el seu 25è aniversari i que des d'ara es fusiona amb la nova denominació.\nLa Festa i Fira de Muntanya es podrà visitar al llarg d'aquest dissabte dia 12 i diumenge dia 13 i oferirà activitats com ara parades de bolets i d'artesans, tallers i estands relacionats amb la natura i els esports a l'aire lliure, juntament amb una parada de roba i material esportiu de segona mà.\nDissabte, de les 6 a les 9 del matí, es començarà la jornada amb un esmorzar per als boletaires. A partir de les 9 es podrà comprar els tiquets per a l'Aplec d'Escalada, que permetrà l'escalada lliure al municipi fins a 2/4 de 5 de la tarda. Paral·lelament, al nucli de Coll de Nargó, al migdia hi haurà un taller infantil amb Batokatú i un vermut amb productes locals de Menja't l'Alt Urgell.\nA la tarda es farà un taller de manualitats amb Laura Mortés, exhibicions de teles acrobàtiques i, a 2/4 de 8 del vespre, una xerrada a la Sala Polivalent sobre transhumància de cavalls en llibertat. A 2/4 de 9 del vespre, a la Dinosfera, es projectarà un documental sobre escalada i, a la plaça de l'Ajuntament, hi haurà un tast de formatge, vedella ecològica i vi Carisma, abans del sopar al Poliesportiu. Després del sopar hi haurà festa i el Llançament del Pernil. Al llarg del dia també hi haurà un inflable, taller infantil de sabó, rocòdrom, tirolina, voltes a cavall i zona d'esbarjo.\nEls actes es completaran diumenge al matí amb una xocolatada a la plaça de l'Ajuntament, un espectacle de titelles a la Dinosfera, una actuació de l'Escola de Dansa d'Oliana, el sorteig de menús en restaurants del poble i, a les 2 del migdia, un dinar popular a càrrec de Menja't l'Alt Urgell.