Espores - Poesia botànica a Diània\nPanoràmica des del cim del Montgó\nEl Pellicer Guia. La primera trilogia: Diània\nAfortunadament, i malgrat que Joan ja no pot acompanyar-nos físicament, gran part del seu llegat divulgatiu podem trobar-lo en la sèrie formada per la trilogia inicial formada per Meravelles de Diània, De la Mariola a la mar i Herbari Breu de la Safor. Així, els llibres estaven dedicats a les terres que poèticament anomenava Diània, latitudinalment limitada per la Marina Baixa i la Safor, i des de voramar fins les comarques de l’Alcoià i el Comtat. Uns espais florístics, paisatgístics, i també humanitzats, d’aquest petit trosset del planeta Terra que ens ha tocat cuidar. Cruïlla de morfologies representatives del País Valencià i de la Mediterrània i d’una mar i d’una cultura que canta a la vida cada dia i que percebem en l’evocador poema que obri un dels seus llibres: “Oh, com estime la terra, les estacions, l’aire, totes les coses i tot allò que viu, com ho estime!”\nA Meravelles de Diània (2002) Pellicer se’ns mostrava com un coneixedor excepcional d’eixa mena de rombe encavalcat sobre la vocació mediterrània del sistema bètic, intricada orografia a través de la qual ens orientava per la ruta dels arbres gegants, de les fonts i de les ermites, des de Mariola fins les Agulles de la Serrella. O ens encoratjava a travessar les angostures de la Penya Forata -d’Aitana- i de la quasi homònima de la Foradada -de la Vall de Gallinera. I a coronar el cim del Montgó, o conquerir la Nevera del Benicadell, enfortides l’ànima i el cor per la promesa de paisatges irrepetibles.\nPerò si és el fons de les valls i els cursos dels rius el que més ens agrada, podem seguir una altra ruta, la que descrivia en De la Mariola a la mar (1997); i delectats per la seua remor acompanyar el riu Serpis des de l’Alcoià i el Comtat fins a la Safor. Un riu que ha sigut la força motriu de les fàbriques del Molinar o del Barxell, alhora que potent escampador de fèrtils llims per les vores i la desembocadura. Riu Blanc per a l’Islam, riu d’Alcoi o Serpis per als cristians, però en qualsevol cas, i més enllà del nom, un riu de mesura humana, de vores passejables, gaudibles, menjívoles. Un riu ornat per les restes del bellíssim bosc fluvial o de ribera, d’una albereda amb parèntesi de baladres i de canyes, de tamarits i de murtes, de sargues, lledoners i xops, de joncs, bogues, i lliris grocs. I puntejat i musicat per granotes i gripaus, abellerols i blauets, oriols i rossinyols. Però també un riu irregular, imprevisible, feréstec, inconstant, com tots els mediterranis. I, ¡ai!, claveguera de la que ens dolem tots aquells que, com el mestre Espriu en l’Assaig de càntic al temple, “estimem amb un desesperat dolor aquesta nostra pobra, bruta, trista, dissortada pàtria”.\nMés endavant, quan el riu es torna més plàcid, Pellicer ens espera amb l’Herbari breu de la Safor (1991) per acompanyar-nos en una serena passejada pels camins d’hortes i tossals, la xarxa viària i afectiva que configura la trama peripatètica de la seua comarca, com em comentava en una de les primeres relacions epistolars que vam tindre: “Pel que fa al meu “Herbari breu de la Safor” es tracta d’un treball de pura divulgació sense més pretensió que mostrar un ramell de plantes nostres, cinquanta-una concretament, amb la dignitat que es mereixen tot valent-me de les meues anotacions de camp, de les converses, entrevistes i dels millors llibres i llegendes; [...]. Crec que pot ser una eina útil per a iniciar-se en les nostres plantes medicinals i una continuació del llibret del meu estimat paisà Josep Mascarell i Gosp, “Muntanyisme i plantes medicinals”. Si aconsegueix comunicar una mica només d’interés per les nostres flors, em done per ben pagat”.\nThymus piperella, la pebrella. Endemisme diànic\nUna comarca i un poble, el seu, recreat amb idèntica estima en Bellreguard, verd esguard (1994). Un llibre que, com altres, vaig tindre ocasió de presentar en resposta agraïda a la confiança que em mostrava, reflectida a paraules que em dirigia, i que reprodueixc per mostrar les dificultats per les que passava a l’hora d’editar: “Cordial amic Climent: Heu’s ara i ací altra volta, Daniel, demanant-te un novell però ja quasi vell favor: que vingues, si pots i et vaga, a la Safor allà per l’equinocci de la tardor, a presentar aquest petit i darrer treball meu sobre camins, paisatges i vilatges diànics. Les condicions en què m’ha tocat treballar han estat infernals a causa de la fredor i la manca de fe dels qui els tocaria flamejar d’amor i cura per la nostra gent, la nostra terra, la nostra cultura i la nostra llengua, però, fet i fet, el resultat s’acosta al que em proposava: convidar amb senzillesa i sinceritat els nostres bons paisans a conèixer la nostra terra i la nostra serra, el nostre país, a si mateix.”\nEl Pellicer Botànic i etnobotànic. La segona trilogia: el costumari\nAnys més tard, el mestre ens tornà a fer partícips del seu penetrant i lúcid estil amb un nou llibre, Flora pintoresca del País Valencià (1999), obra de divulgació per la qual desfilen moltes de les més preuades perles del nostre mantell vegetal, des de les falagueres antigues i remeieres fins les imaginatives i seductores orquídies, els preciosos endemismes i altres meravelles florístiques del nostre País.\nLa seua mirada botànica, i sobretot etnobotànica, assolí un gran nivell amb el Costumari Botànic (2000-2004), una trilogia estimulada per l’èxit del primer volum, guanyador del primer premi “Bernat Capó” concedit per l’antiga Bancaixa. Vist en conjunt, el Costumari se’ns revela com un compendi ben articulat de fragments que parlen de plantes i alhora de gent, expressat amb una sensibilitat per les arrels de la saviesa popular digna d'elogi. Una sensibilitat que tant tirem a faltar en el nostre País, que d’estar poblat per més Joans Pellicers i per gent que haguera llegit els seus llibres, probablement estaria menys maltractat del que està, més estimat del que ho és.\nMalauradament Pellicer ja no està entre nosaltres i continuar escrivint esdevé una mena de deute cívic per mantenir viu el seu record. I incitar a llegir-lo als qui encara no ho han fet. Els seus llibres no tan sols ens ensenyen a percebre la Natura a través de la Cultura, sinó que tenen un valor afegit: són un bàlsam per a l'esperit. Perquè arriba un moment en què tot i que les certituds es redueixen, el cor s'eixampla i la memòria ens urgeix a la recuperació, sovint a través de la lectura, dels paradisos que temíem perduts.\nI utilitzats com a “ulleres”, els seus llibres milloren la visió que tenim de les múltiples belleses de les plantes; i les ornen amb paraules càlides que reflecteixen des dels afectes als recels més atàvics, tant a través del contingut com de la forma. Contingut que ens fa conèixer, i reconèixer, el nostre patrimoni natural i cultural. Un patrimoni que tradicionalment s’havia articulat al nostre País tan esplèndidament com ho descriu Joan en parlar de l’horta: “espai de pau i de treball en el qual s’agermanen l’home i la terra, la força i la intel·ligència, la vida humana i la silvestre ”.\nPellicer era capaç de presentar-nos sense arestes el que tradicionalment i acadèmicament havia esdevingut separat; i articulava botànica, antropologia, mitologia, geografia i literatura en un tot harmònic que ens fa accedir al coneixement de la mà de l’estima per la terra, per la llengua, per la gent. Els seus són llibres que parlen de plantes. Però no són tan sols llibres de plantes. També parlen de paisatges. Paisatges naturals i alhora humanitzats en la mesura que els nostres avantpassats els van crear buscant simbiosis harmòniques amb el medi.\nI parlen de persones. De les persones que han assumit voluntàriament la tasca de recopilar, ordenar, gravar en la memòria tot allò que ens ha possibilitat arribar a ser el que som. Gent, la nostra, que havia participat, amb les mans, la ment i el cor en la transformació del paisatge d’una manera gradual i potser per això escassament violentadora. I que arribat el moment ens han ofert, gratuïtament, amablement, el tresor dels seus coneixements. Uns coneixements que, ¡ai!, freqüentment no es valoren en la mesura en què no estan escrits o que no formen part dels currículums acadèmics ni de la “cultura” mercantilitzada.\nPerquè sovint no som conscients del fet que hem viscut rodejats de persones que són dipositaris d’uns sabers articulats que sintetitzen les recerques dels qui ens van precedir, els èxits i els fracassos per aconseguir equilibris vitals entre ells i amb la mare Natura. Dipositaris per tant de tot un caliu de coneixements coberts per una fina capa de cendra que amaga un foc d'antiga saviesa. Potencials autors d’un conjunt de llibres valuosíssims que malauradament encara no han estat escrits, i que sense poetes i científics com Joan Pellicer mai no ho hagueren sigut.\nEl Costumari també es caracteritza per un marcat afany per compartir el coneixement i l’estima per les plantes que havia adquirit, entre altres maneres, conversant amb aquelles persones. I Joan ho compartia amb tots nosaltres mitjançant la divulgació etnobotànica tot presentant el coneixement dels usos i pautes culturals relacionades amb les plantes: medicinals, culinaris, tèxtils, màgics…; uns coneixements que enfonsen les arrels en el més profund de la història de la humanitat. Una Etnobotànica en què, segons ens dia, el prefix etno- “fa referència no solament a la recuperació de la medicina popular i per tant de la fitoteràpia popular, sinó a tots els usos de les plantes, des dels agrícoles, els relacionats amb la construcció tradicional, els tèxtils, d'artesania... fins i tot els que entren dins la rondallística popular, les festivitats religioses tradicionals i la literatura actual o tradicional també ".\nEtnobotànica, divulgació, i en català\nPerò ajuntar etnobotànica i divulgació, i a més en català i des d’un compromís ferm de defensa del territori, feia molt difícil la tasca de Joan Pellicer. Els estaments consolidats -polítics, universitaris, culturals...- difícilment accepten persones diletants que amb el seu exemple mostren la possibilitat de transversalitats que els resulten incòmodes; i menys encara, que no es deixen seduir pels cants de sirena que prometen favors a canvi de silencis. Joan Pellicer, però, persistia i millorava el seu bon quefer; i això malgrat estar poc considerat pels botànics que menyspreen l’etnobotànica, pels científics que recelen de la divulgació, pels gestors culturals que tenen el valencià com una molèstia que han d’aguantar, i fins i tot pels responsables econòmics dels programes televisius que, malgrat l’èxit d’audiència, li pagaven quantitats irrisòries per no dir humiliants.\nAra bé, la defensa aferrissada de la nostra llengua, la cura exquisida amb què la tractava i la millorava, l’increment de lectors que suposaven els seus llibres, o les seues aportacions lèxiques i estilístiques tampoc no eren suficients per a un altre grup que teòricament hauria d’estar a favor de la difusió del patrimoni lingüístic. Em refereix a aquells estaments que intenten monopolitzar el valencià (o el català, tant se val) però que sistemàticament ignoren allò que, fet en català-valencià, no és estrictament “literatura”. Una múltiple conjunció que dificultava -que dificulta- enormement no tan sols la divulgació etnobotànica en valencià, sinó que a Joan Pellicer, sense més recursos econòmics que els derivats del seu afany, el feia patir intensament.\nTot i això, Joan posseïa un afany indomable, intens, per divulgar la íntima relació entre els àmbits cultural, lingüístic i natural: amb la veu i les mans ens convidava a participar en la festa de l’etnobotànica, amb independència de títols o d’escalafons, i ens feia veure coses que sense la seua ajuda no hauríem vist mai: eixa flor bellíssima de nom encisador i propietats entre màgiques i medicinals; o eixa roca feta de llegenda pètria i alhora subtil; o aquella petita ermita carregada d’història i de treball;...\nEl Pellicer televisiu i conferenciant\nJoan Pellicer cultivava, amb la passió i el gust d’un jardiner, el noble art de transmetre el coneixement i l’estima per les coses. Una transmissió tan diversa com els escenaris on actuava, sovint poblats d’un conglomerat d’edats, vivències i professions diferents, però units per l’interés de conèixer allò que dia “l’home de les plantes; sí, el de Punt 2”. Perquè era difícil trobar a gent interessada per la nostra natura que no coneguera a eixe prolífic conferenciant, guia televisiu i peripatètic, metge, escriptor, etnobotànic i, en el sentit més ample i digne, mestre. Si, mestre de múltiples converses, passejades i cursos; com els que impartia a la Universitat d’Estiu, a Cocentaina, o a la Universitat Popular de Gandia.\nAltrament, literàries infusions de plantes enriquien la secció “Botànica estimada”, des de la qual Joan col·laborava a fer de la revista “Mètode”. Joan era un conferenciant incansable, coneixedor com a pocs del nostre país i amb una extraordinària capacitat divulgadora fruit de l’adequada combinació de depurada erudició, estima per allò que s’explicava, i ús precís i poètic de la pròpia llengua. En definitiva, un mestre calidoscòpic que a través dels seus programes, llibres i articles et mostrava un món on es succeïen, tan grata con inesperadament, mil i una facetes de la natura.\nPerquè era un artista que no tan sols aconseguia conjugar harmònicament el món dels sentiments i el de la raó, el de la poesia i el de la ciència, sinó que transmetia empàticament el desig d’establir entre ells una sinèrgia mútuament enriquidora. La forma de transmissió potser més fecunda era la que Joan vehiculava, a través de les conferències i de la televisió, per arribar a una altra gent que difícilment llegiria els seus llibres i articles però que es veia reflectida en els paisatges, la paraula i els gestos de Joan Pellicer. Uns paisatges, gestos i paraules que multiplicaven el seu impacte en la mesura que la relació que establia Joan amb les càmeres esdevenia particularment fàcil, fructífera i mútuament potenciadora.\nUna relació que durant alguns anys va quallar en productes televisius de qualitat, tant en Gandia Televisió com en els vuit anys que va durar la relació amb el programa “Medi Ambient” de Punt 2 i la posterior, i més curta, Remeis al rebost, amb Oriana Brunori i Natxo Alapont. Dins Medi Ambient Joan Pellicer s’encarregava de la secció Les nostres plantes, on va arribar a descriure televisivament dos centenars d’espècies del catàleg florístic valencià. Una secció el nom de la qual representa per a mi quelcom molt especial en la mesura que, amb eixe nom, Joan retia homenatge ―com em va dir en moltes ocasions― al meu primer llibre, “Les nostres plantes” .\nGràcies als treballs de Joan Pellicer i Bataller, tant els bibliogràfics com els televisius, l’etnobotànica ha arribat al gran públic com una ben travada, fragant, harmoniosa i joiosa síntesi dels diferents tipus de riquesa que una societat pot sentir-se orgullosa de posseir: la material, la cultural i la natural. I crec que quan Joan escrivia, o quan parlava a la càmera o a la gent, les marques que els fets havien imprés en la seua memòria es transformaven en signes de joventut mentre formava oracions d'una poesia intel·ligent que amagava un caliu capaç de fer botar el foc de l’estima pel propi País, i alhora estimular els sentits per a assaborir millor el món que ens envolta.\nPellicer, prosa i poesia\nI quan arribe l’hora en què quasi ningú reconega les nostres petjades, potser algú trobarà en les seues pàgines una idea de la natura, tangible i alhora poètica d’aquest món. Perquè també cal aproximar-se poèticament a la Natura. I Joan feia poesia quan escrivia. A l’hora d’oferir-nos el que havia recollit i aprés, Pellicer se’ns revelava com un orfebre del llenguatge: tot i mantenint-se fidel a les expressions, girs idiomàtics i termes emprats pels entrevistats, ho acompanyava d’un lèxic i una sintaxi primmirats, acaronats, i polits, que connectaven imperceptiblement el rigor acadèmic i el saber popular.\nI poesia, també, capaç d'educar els ulls perquè puguen registrar tots els matisos cromàtics de la posta del sol; una oïda afinada per a analitzar les remors de les fulles en ser agitades pel vent de llevant; un olfacte capaç de percebre els aromes de les flors que, encapsulats per la nit, s'alliberen pel matí frescos i humits; un gust contínuament enriquit per les depurades combinacions dels productes que acordem amb la Natura; una pell capaç d’eriçar-se en notar la proximitat d’eixa pluja que tant desitgem que ens acarície.\nTot el demés és soroll. I no hauríem de consentir que el soroll ens ensordisca ni que ens faja ignorar la memòria viva col·lectiva amb la qual Joan tractava d’estendre un pont de paper entre nosaltres i la Natura, entre el present i el futur, perquè en un demà llunyà algú dels nostres descendents puga saber que va existir un avui del qual ell és en gran mesura el fruit. Perquè només d’un passat que és present i futur alhora i en nosaltres, val la pena dur recompte: una primavera passejada entre els bancals en flor, la càlida sensació de l’amistat, el plaer de llegir un bon llibre, la companyia d'una bona música, un crepuscle a la vora de la mar, un bes pel qual ens sentiríem capaces de pujar al cim del Puig Campana, la olor perdurable d'un moment feliç i, en definitiva, quanta bellesa ens va ser transmesa per qui ens precediren per a evitar que ens sentírem soles o que acabàvem de començar. O, senzillament, per traure el millor de nosaltres mateix.\nSegon extracte de l’article publicat, en primera versió, l’estiu de 2009 en la revista Sarrià de l’Associació d’estudis de la Marina Baixa.


Castelló habilitarà pàrquings addicionals en l’Auditori durant la vacunació massiva | Castelló Extra\nL’Ajuntament activarà tot un dispositiu especial destinat a controlar els accessos al recinte mentre dure el procés d’immunització massiva amb l’objectiu d’evitar possibles aglomeracions de persones o col·lapse de vehicles. “Es tracta de donar les majors facilitats possibles perquè aquest procés de vacunació massiva tan esperat es desenvolupe de manera òptima”, ha apuntat l’alcaldessa de Castelló i directora del Cecopal, Amparo Marco.\nAixí, l’Ajuntament de Castelló col·laborarà amb la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública en la gestió i control dels accessos d’entrada i eixida al recinte i per a evitar possibles col·lapses en vies adjacents. A més, s’habilitaran zones d’aparcament addicionals a l’existent per a donar servei al personal sanitari i tècnic. Aquestes zones s’habilitaran a l’esplanada posterior de l’Auditori. També s’habilitarà una via d’entrada i eixida d’ambulàncies per a emergències i s’estudiarà la freqüència d’autobusos a la zona per si es fa necessari ampliar horaris de transport públic.\nDes de l’Agrupació de Voluntariat de Protecció Civil es col·laborarà en tasques informatives i en l’acompanyament de persones.


"Mislata Cuenta"- una aposta pels audiocontes infantils\n"Mislata Cuenta", una aposta pels audiocontes infantils\n22/06/2016 - València Extra\nA Mislata, la Regidoria de Biblioteques de l’Ajuntament ha llançat la iniciativa “Mislata Cuenta” que cerca promoure els audiocontes infantils. L’objectiu és recuperar contes amb un contingut didàctic i un missatge social. El guió d’aquestes obres serà produït en els pròxims mesos amb la participació de les associacions culturals i festives de la localitat.\n“Moltes associacions que han manifestat entusiasme per la idea, gent de totes les edats amb dots interpretatius i creatives que s’implicaran perquè cada audioconte siga una xicoteta obra d’art sonora, amb música i missatges de marcat caràcter social per a educar als xiquets en aspectes com la tolerància, el respecte a la diversitat, i també saber afrontar els èxits i els fracassos”, ha explicat Javier Santes, regidor de Biblioteques, en presentar el projecte.\nEl pla d’enregistrament i edició d’estos relats es realitzarà al llarg de tot l’any fins a completar una col·lecció accessible a través de qualsevol plataforma. Tanmmateix s’habilitaran mitjans en tots els centres educatius i ludoteques per a fer-los arribar a tots els interessats.\nHarvard confirma que el contacte pell amb pell no augmenta el risc de contagi de COVID-19 per a bebés\nEl Pla Millenial per a la millora de l'ocupació jove de Xàtiva comptarà aquest 2021 amb un pressupost de 242.300 euros


BibliotecaViva: Llegeixes i vols parlar de llibres?\nLlegeixes i vols parlar de llibres?\nAquí teniu dos llocs web on fer-ho:\n- El fòrum Què Llegeixes? (amb tres categories: fins a 11 anys, de 12 a 16 i a partir de 17 anys)\n- I el concurs Regalem Llibres, del programa Info K del Canal Super3.\nEtiquetes temàtiques: Cicles de Primària, Fòrums llibres, Propostes d'estiu, Webs OK


Mor als 52 anys d’edat el comunicador reusenc Jordi Escoda Solé | Diari de Tarragona\nVa treballar a Punt 6 Ràdio i era un dels fundadors de BxC Ràdio\n6 de Agosto de 2020 - 00:08 hs\nJordi Escoda, entre Elizabeth López i David Fernàndez, a Punt 6 Ràdio. FOTO: lanovaradio.cat\nEl periodista Jordi Escoda Solé va morir aquest dimecres als 52 anys, segons va donar a conèixer l’emissora LaNova Ràdio. Molt vinculat al món de la comunicació a Reus, havia estat locutor i era un dels socis fundadors de BxC Ràdio. Entre els anys 2000 i 2013, fou el cap de programes de Punt 6 Ràdio de Reus, predecessora de LaNova Ràdio, on va conduir tota mena d’espais des del 1995.\n«Recordades són encara aquelles tertúlies polítiques que el Jordi conduïa en els seus magazíns», assenyalava l’emissora a la nota on expressava el condol a familiars i amics. Les xarxes es van fer eco àmpliament de la mort d’Escoda, que havia patit recentment un ictus. «La meva primera entrevista com a candidata d’ERC a l’alcaldia de Reus me la va fer el Jordi Escoda. Des de llavors sempre era un plaer conversar amb ell a la ràdio i fora. Et trobaré a faltar Jordi!», va escriure la vicealcaldessa de Reus i presidenta de la Diputació Noemí Llauradó.\n«Quina tristor la pèrdua del Jordi Escoda! Un apassionat de la ràdio, un supervivent que s’ha reinventat incomptables vegades, sempre donant suport i amb un somriure. Al Cel sia, ets molt gran Jordi, descansa en pau», va escriure a Twitter Jordi Salvadó Rius.


El triomf de la infanteria | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEl triomf de la infanteria\nEncara que la pandèmia convidava a cremar definitivament el paper, els diaris surten cada dia i arriben fins als quioscos\nBarcelona 1 MAI 2020 - 17:40\tCEST\nUn home llegint un diari. JOAN SANCHEZ\nCap notícia no m’ha semblat mai més rellevant que la sortida del diari com a producte imprès, acabat i, per tant, fet i pensat, triomf d’un col·lectiu obrer vinculat a una redacció més que d’una suma d’il·lustres individualitats. Malgrat que la pandèmia convidava a cremar definitivament el paper, refugiats els periodistes en el teletreball, els diaris han acudit de manera servicial a la seva cita amb el lector confinat, o bé amb la versió en PDF o bé disposat a arribar fins al quiosc que encara aguanta dempeus, símbol d’heroïcitat i també acostumat, és clar, a viure més de les llaminadures que de les notícies.\nEncara hi ha qui demana veure l’entrevista que ha concedit abans d’autoritzar la seva posada en pàgina, perquè la lletra queda i les paraules se les endú el vent, senyal del valor que manté la tinta en tant que taca els dits i ataca els desmemoriats: una relíquia davant la tecnologia i també el senyal de distinció que necessita qualsevol empresa per presumir de la seva capçalera, fil conductor de la història de la ciutat i de pobles com el meu: Perafita.\nPotser perquè des de petit esperava al cotxe de línia arribat de Sant Quirze de Besora que portava els diaris de Barcelona, més intranquil que excitat, segurament perquè de vegades el farcell amb què anaven nuats estava incomplet, s’havia extraviat o seguia al tren via Puigcerdà, de gran em desvisc per arribar al punt de venda més pròxim, ni que sigui en una gasolinera. Necessito certificar que el diari és al carrer per ser comprat i llegit més que fullejat, perquè la informació costa diners, cosa que convé recordar.\nL’edició impresa, o en PDF, ha de ser una opció i una alternativa a la digital –gratuïta o de pagament–, perquè exigeix ordenar les notícies davant el calaix de sastre que en ocasions es converteix el web, pres per la voracitat i la rapidesa amb què consumeix la informació, sovint canviant, sense temps per reparar en la diferència entre una exhibició de Neymar i la detenció de Ronaldinho. La dificultat augmenta quan s’imposa el teletreball i, en funció de les responsabilitats i de les amistats, es desplega un assortiment d’aplicacions inacabable –ara em demanen que em baixi l’Anchor.\nM’agrada la tecnologia, i més des que ha acabat amb les interminables reunions presencials, si és per guanyar hores en època de molta pressa i poca paciència, enemigues de la lentitud reclamada per autors com Arturo Pérez-Reverte. “Fins fa no gaire, ser lent era una virtut. No parlo de ser mandrós o indolent, sinó de fer les coses a poc a poc, amb eficàcia però concedint-los el temps necessari”, escrivia el 22 de març a l’XL Semanal. La immediatesa exigida als periodistes no està renyida amb la pausa, per la mateixa raó que l’èxit dels futbolistes veloços rau a saber frenar per fer un gol.\n“Vísteme despacio que tengo prisa”, deia el refrany en castellà quan la producció no estava condicionada pel vertigen i no es concebia un diari sense una redacció. La redacció és la que garanteix la sortida del diari, de vegades sense saber ni tan sols ben bé com: sempre hi ha uns quants treballadors, la majoria anònims i solidaris, que escriuen, editen, compaginen i s’encarreguen d’una tasca artesanal perquè llueixin els artistes sense més orgull que el de treure el diari com a signe de vida i èxit grupal.\nL’esforç redaccional ha estat sempre tan rutinari com qualitatiu i, tanmateix, cada vegada sembla més prescindible: la diferència que hi ha des de l’arribada d’internet està en l’acabat i, per tant, en les faltes, les errates, les repeticions i les incongruències, incorregibles al paper i fàcils d’arreglar al web, diferència definitiva per avaluar la salut d’una publicació: als millors periodistes de taula els costa sortir al carrer, els reporters de més renom solen ser un perill per a la redacció, els grans editors difícilment treuen notícies i els que porten exclusives no són els que tenen millor lletra.\nNo era fàcil encaixar les peces fins que el diari tingués sentit, perquè el procés portava anys, repte que avui ningú no vol assumir amb els mitjans digitals. Aquell model potser ha caducat, o almenys el negoci s’ha acabat; ara es tracta de buscar-ne un altre que també sigui rendible però que alhora no traeixi el periodisme de tota la vida, el que fuig d’allò funcionarial i reivindica l’amor a l’ofici i la passió per trobar notícies a partir de rastrejar els fets, sempre apropant-s’hi prou però sense formar-ne part, com defensa Juan Villoro.\nEl periodisme necessita invertir temps i diners per més que hagi quedat demostrat que es pot fer un diari sense sortir de casa, no sense esforç, sens dubte. Si el teletreball ha funcionat ha estat perquè encara queden periodistes d’infanteria, capaços de redactar una columna de breus o muntar una obertura, els únics que tenen la seva agenda i les seves fonts, entregats molts a una secció tan àmplia i clàssica com la de societat, gent que requereix moltes hores i necessita anar cada dia a les clíniques, a les comissaries, als jutjats i als instituts, revisar una informació que es converteix en ingent per als corresponsals, tots fabricants del millor context perquè brillin els columnistes.\nNo es tracta d’enfrontar el digital amb el paper, sinó de ser igual d’exigents amb l’un que amb l’altre i, per tant, la deixadesa en la qual sovint cau la impressió no s’utilitzi com a argument per justificar el web. El format no ha de ser excusa, sinó l’argument per fer-ho bé, cosa que també depèn del compromís de cadascú; el meu inclou encara comprovar de manera solemne i emocionada que el diari surt al carrer cada dia, mostra també que necessita una actualització, fins i tot quan les notícies semblen iguals i repetitives, també al web, amb la covid-19.


Els veïns del carrer Major de Berga es pagaran la il·luminació de Nadal - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls residents s'organitzen en una associació per reclamar que es facin millores al cor del barri vell\nReunió de veïns i comerciants del Carrer Major de Berga, aquest dijous | D.C.C.\nReunió de veïns i comerciants del Carrer Major de Berga, aquest dijous\nEls veïns del carrer Major de Berga es pagaran els guarniments de Nadal. Aquest any els comerços de la zona associats a Berga Comercial no pagaran, com havien fet fins ara, la il·luminació nadalenca degut als canvis organitzatius de l'entitat que ha agrupat en una sola entitat els tres eixos comercials que existien. I davant del risc de quedar-se sense, la flamant Associació de Veïns del Carrer Major, ha entomat el repte de mantenir aquest reclam estètic i visual per a aquest històric espai del barri vell. Així s'ha decidit aquest dijous en una reunió celebrada al Casal Cívic de Berga.\nEs col·locaran 60 cistelles vegetals als fanals, cedides per Berga Comercial que ja s'havien fet servir per una altra campanya del carrer Major. Per donar-hi un to festiu s'hi col·locaran tires de llums leds i cintes nadalenques. Costaran 1.800 euros i l'entitat espera recaptar els diners entre els veïns i comerciants de la zona.\nA Berga, l'ajuntament paga el consum de l'enllumenat de Nadal i la instal·lació dels guarniments a les entitats que lloguen les que volen i després el consistori perquè les col·loqui. Fins ara, al carrer Major l'enllumenat es pagava amb una aportació extraordinària que feien 40 comerciants adherits a Berga Comercial. Aquest any l'entitat ha agrupat tots els eixos comercials com a Unió de Botiguers i Comerciants i no es faran aquestes aportacions extres. La nova va entrar a l'entitat comercial quan el pressupost de l'exercici ja estava tancat i no hi havia diners per la campanya segons ha explicat el president de la Ubic, Xavi Orcajo a la reunió d'ahir.\nLa presidenta de l'associació de veïns del carrer Major, Montse Palacios, ha exposat que es van assabentar que els comerciants no pagarien l'enllumenat fa unes dues setmanes. Primer va ser un rumor i quan ho van confirmar van actuar a corre cuita buscant l'opció més fàcil i barata per tenir enllumenat. Les llums es col·locaran des del carrer dels Àngels i fins la plaça de les Fonts i carrers dajacents. I Palacios ha dit que «esprioritzarà posar-ne a les zones on la gent hagin col·laborat»\nL'enllumenat de Nadal és una de les primeres accions que ha dut a terme la nova associació de veïns que neix per crear un lobie en defensa dels interessos d'aquest històric espai que actualment «trobem que està abandonat i oblidat» va assegurat Palacios. El seu objectiu és que hi hagi videovigilència perquè els cotxes no circulin per on no els toca en un espai de vianants, que es millora el ferm així com també enfortir les relacions veïnals i dinamitzar i reivindicar aquest espai.


L'Igualada Rigat es queda amb la mel als llavis i empata davant del fort Reus - Regió7\nL'Igualada Rigat es queda amb la mel als llavis i empata davant del fort Reus\nUn minvat conjunt igualadí, sense Teti Vives ni Roger Bars, suma un meritori punt a les Comes\n23·11·19 | 23:26\nEl jugador vigatà Sergi Pla va ser el més efectiu amb un hat-trick manuel hidalgo\nL'Igualada Rigat va sumar un valuós punt a casa davant del sempre poderós Reus Deportiu. El conjunt igualadí, amb un estel·lar Sergi Pla, va tenir la victòria a les seves mans, però un gol quan quedaven 19 segons va esvair totes les opcions del conjunt local dirigit per Francesc Linares. L'equip de casa, amb les baixes de Teti Vives i Roger Bars, van començar l'enfrontament freds. Els reusencs van aprofitar la situació per avançar-se amb un gol matiner, obra de Marc Julià. Els igualadins van anar millorant la cara a mesura que passaven els minuts i el local Pla va estar a punt d'empatar amb un xut desviat per molt poc al minut 12. Abans d'arribar al descans, l'equip de les Comes va desaprofitar una doble oportunitat. Amb aquest mínim favorable al Reus Deportiu, es va arribar al descans.\nA la represa, el conjunt igualadí va ser superior i van arribar els gols. El jugador més efectiu de l'Igualada Rigat es va posar l'equip a l'esquena i va ser capaç d'empatar quan faltaven nou minuts per al final. Quan semblava que el partit acabaria amb aquest empat, va arribar la bogeria ofensiva en els darrers tres minuts de l'enfrontament. De nou Sergi Pla va posar a davant per primer cop al conjunt igualadí amb el 2-1. El tècnic visitant Jordi Garcia va demanar temps mort i tant sols trenta segons més tard els visitants van aconseguir empatar mitjançant Àlex Rodríguez. Sergi Pla va ser l'encarregat de llançar una falta directa a dos minuts del final per posar l'Igualada Rigat de nou a davant en el marcador. El Reus Deportiu va sortir amb el sistema de porter jugador en el darrer minut i, quan quedaven 19 segons, Joan Salvat va posar el definitiu 3-3. En l'última acció del partit, el marcador ja no es va moure més.\nAmb aquest valuós empat el conjunt dirigit per Francesc Linares continua una jornada més a la segona posició amb dos partits més que el tercer classificat, el Barça. En la propera jornada els igualadins es desplaçaran al Palau Blaugrana per enfrontar-se al poderós FC Barcelona.


La Federació, tot i suspendre les activitats de caràcter popular com ara el Tronc de Nadal o la torronada, prioritzarà les accions solidàries que les colles realitzen en col·laboració amb entitats socials de la ciutat\nLa Federació de Colles de l'Aplec del Caragol de Lleida (Fecoll) llança la iniciativa 'Juga-hi! Porta una joguina nova a la Fecoll', fent una crida a les colles de l'Aplec a col·laborar amb la campanya de joguines de Creu Roja.\nLa col·laboració entre ambdues entitats és habitual, també en altres activitats, i "enguany, més que mai, cal redoblar esforços per incrementar la cinquantena de joguines que normalment cedim a l'entitat. Està sent un any molt complicat i molt especialment per als col·lectius més vulnerables, sobre els que la pandèmia està exercint una pressió insostenible", ha dit Ferran Perdrix, president de la Fecoll.\nAixí doncs, la Federació pretén que el 'Juga-hi!'sensibilitzi les colles i s'organitzin per fer compres col·lectives i "poder garantir que, aquest Nadal, cap nen i nena de Lleida es quedi sense joguina".\nLa joguina ha de ser nova, educativa, no sexista, no bèl·lica i cooperativa; i cal portar-la a la Fecoll(C/Obrador 2, Lleida). L'horari de recepció, és de dilluns a divendres, de 9 a 16 hores (excepte festius), fins al 17 de desembre abans del migdia.\nSUSPESES LES ACTIVITATS NADALENQUES AMB PÚBLIC\nLa crisi sanitària ha abocat la Fecoll a prendre altres decisions com la suspensió de les activitats de caràcter popular, amb públic com ara el 'Tronc de Nadal' o la 'Torronada'. La prudència i les limitacions d'aforament ja van obligar l'entitat a suspendre la celebració del Caragol Tour (promoció itinerant de la Fecoll), els Aplec de maig i de tardor, i Cervisia Lleida.\n"Aquesta situació és summament complexa per una entitat que suma 107 colles i més de 13.500 collistes. La socialització és intrínseca a la nostra activitat i estem parlant d'esdeveniments de caràcter multitudinari. Des de la Fecoll estem fent tot el possible perquè aquesta època no ens passi factura com a 'família' i he d'agrair molt especialment a les colles, l'esforç que han fet per adaptar-se a la situació i la bona acollida que han dispensat a iniciatives com #aplecacasa. Aquesta sintonia és la que ens fa especialment valuosos per tirar endavant altres iniciatives solidàries, molt més necessàries ara mateix", ha explicat Perdrix.


L’Arxiu Claverol s’amplia amb el Fons Bordalba. | La Cocota\nL’Arxiu Claverol s’amplia amb el Fons Bordalba.\nNOTÍCIA DE PREMSA (Font: a.D. Diari d’Andorra, 6 juny 2012)\nLa Fundació Valentí Claverol ampliarà l’arxiu fotogràfic que posseeix amb 258 clixés originals que pertanyen a la col·lecció Pirineus 1904-19011, imatges preses per Amadeu Bordalba (Lleida, 1883-1971), un dels precursors del fotoperiodisme a Catalunya.\nL’entitat fa així un pas endavant per completar un fons que relata tot un període de la història d’Andorra. Part d’aquestes imatges, les centrades exclusivament en Andorra –55 de les quals es mostraven per primera vegada en públic–, es van exhibir al Museu del Tabac a principi del 2010.\nDemà es formalitzarà l’adquisició del fons, actualment en mans d’Àlex Terés, amb qui els hereus de Bordalba havien contactat amb la intenció de recuperar, estudiar i digitalitzar el fons. Aquesta feina va donar com a resultat l’aparició d’aquesta col·lecció de clixés, dels quals uns 180 aproximadament recullen paisatges i personatges andorrans que el fotògraf pioner havia realitzat en diverses estades estiuenques a les Valls. La resta d’imatges del fons que ara es trasllada a Andorra es corresponen amb altres racons dels Pirineus.\nPer davant de l’objectiu de Bordalba van passar paisatges, escenes i personatges andorrans: grups de gent prenent el sol en una jornada tranquil·la a Sant Esteve o caçadors a l’Obac, entre algunes de les que es van poder veure al museu lauredià. Va prendre imatges de festes populars, com els armats de Setmana Santa a Andorra la Vella i de jornades tan desastroses com els aiguats del 1907. Als personatges anònims se n’hi afegeixen d’altres de recognoscibles, com el metge Jordana o els propietaris de la casa Calones, on s’allotjava durant les seves estades al país. També aquesta col·lecció serveix de testimoni gràfic de tresors avui en dia desapareguts, com el retaule de la Mare de Déu d’Arduix.\nLa recuperació i identificació de les imatges va ser facilitada per la meticulositat de Bordalba, que etiquetava i datava amb cura cadascuna de les fotografies.\nLa passió d’un empresari\nBordalba, que va dedicar la seva vida professional a la fàbrica de licors propietat de la família, va sentir des de ben petit, no obstant això, passió per la fotografia, a la qual va dedicar llargues hores del temps lliure després que el 1902, arran d’un viatge a Lió, aconseguís una càmera Kodak –l’equip pesava al voltant de quinze quilos–, la mateixa amb què va retratar de manera tan exhaustiva els Pirineus de l’època. Més endavant va seguir recorrent altres parts de Catalunya per recollir amb el seu objectiu altres protagonistes i paisatges.\nAmb aquesta adquisició, la Fundació Valentí Claverol obre les portes a altres col·leccions amb les quals es completa la visió de l’Andorra de principi del segle passat.\n« demà 10 juny: 1a Fira de Productes Naturals de l’Alt Pirineu i de l’ovella aranesa. La directora del Madriu assegura que no es farà cap accés nou. »


ESCRITS EFREM: Altaveu de catalanitat\nAltaveu de catalanitat\nPotser sí que el culte a l'esport, en especial al futbol del Barça, serveix per a alguna cosa més del que ja sabem (alliberar tensions fent-nos cridar, saltar i celebrar). Potser el Barça de l'era Laporta ha estat el millor altaveu que podia tenir Catalunya per explicar als seus afillats i fills descarriats els fils que l'han teixit. Perquè tots nosaltres aquest jovent mandrós, mimat, nihilista, encantat, figaflor, mancat d'aspiracions, ignorant, vanidós i malcriat; puguem veure clar el significat d'alguns dels valors més transcendents en la cultura dels nostres avis: treball - feina - sacrifici - esforç - disciplina - dedicació - perseverança...\nGanes, passió, fidelitat, coherència, intel·ligència, collons, il·lusió, generositat, gratitud i ambició.\nDos noms propis, els mestres Joan Laporta i Josep Guardiola\ni uns jugadors que n'han sabut i après molt.\nLa lliçó està donada -i esperem que apresa. Gràcies senyors.\nes troba enmig de: Catalunya\nTotalment d'acord! ;)\nTe n'adones que dir "visca el barça" gairebé sempre acaba comportant un "visca catalunya"?\nEn quantes altres ocasions podem enaltir la nostra nació d'aquesta manera?\nD'altra banda, com a catalana que em sento, com a part d'aquesta cultura, els valors que transmet un entrenador com en Guardiola als seus jugadors i que repeteix fins a la sacietat, com la perseverança, l'esforç i el treball en equip que tan oblidats tenim en la nostra quotidianitat fa pensar que afortunadament no sempre el cop de talonari ho soluciona tot.\n17 de maig de 2010 a les 1:39\nWuthering Heights ha dit...\nNo entenc molt bé aquesta obsessió per vincular la catalanitat amb el barça. No ho entenc, de debò. Hi estic absolutament d’acord en afirmar que fa 40 anys el Barça era quelcom més que el Barça, però ara això ha canviat. Ara tenim altres vies d’expressar la nostra catalanitat, afortunadament pels qui no ens identifiquem amb el Barça. Tenim per exemple... que sé jo... les urnes? No vull ofendre a ningú, però associar el Barçá amb la catalanitat, és tan ranci com pensar que l’espanyolitat va associada als torus... oi que no és així?\nCelebro que al Barça li vagi molt bé, i que penseu que representa els valors que han de reproduir els nostres joves catalans, i li felicito tots els triomfs,un darrera l’altre sense deixar-me ni un, però jo sóc català, nacionalista, d’esquerres i no, en absolut sóc del Barça.\nprescindint de la catalanitat del Barça, no es pot negar que anem molt coixos quan necessitem que sant Pep ens salvi de nosaltres mateixos amb el discurs dels nostres avis. Sóc del Barça i he xalat cosa mala aquest any, gairebé tant com l'anterior. O sigui que, Visca el Barça! I els catalans, a veure si ens posem les piles! ;)\nWuthering, sense dubte, l'espanyolitat va lligada als toros; justament per això ens pica com ens pica, a molts catalans (deixant de banda la bestiesa de la "fiesta" en sí, no cal dir-ho).\nEl futbol d'aquest Barça, estic ben d'acord amb tu, Efrem, és molt més que un esport; escenifica valors socials malauradament oblidats per molts! Representa el sacrifici, la força de la unió, la modèstia, ... Amb tots els "sí però" que es vulgui, però no hi ha dubte que representa tot això.\nJust el contrari del que representen les individualitats de l'"etern rival".\n17 de maig de 2010 a les 23:35\nPerò Efrem, aviam, no són ganes de tocar els ous. Però si el Guardiola i els seus jugadors són exemple d'esforç i treball que vingui Deu i m'ho expliqui. Són una colla de vividors que saben jugar a futbol i ja està. Exemple d'esforç i de treball i exemple del què feien els avis jo no el trobo nio en aquest equip ni en cap altre. Què vols que et digui!\n18 de maig de 2010 a les 13:43\nNo ho veig així. És cert que es vol transmetre les sensacions que tu dius però nosaltres (grans i joves) ens ho mirem des del sofà estant... Una vegada ha acabat el partit, tornem a les nostres disciplines sedentàries i ens oblidem de l'esforç, de la constància...\nSant Guardiola no ho cura tot, no hi ha miracles!\nI el Barça, sinó vigila, pot arribar a fer-se antipàtic a ulls de molta gent que comença a estar farta de tanta parafernàlia mediàtica...\n18 de maig de 2010 a les 16:06\nestà canviant la mentalitat de molts catalans, em sembla. Ja n'hi ha menys victimisme.\n20 de maig de 2010 a les 11:47\nLaura em quedo sobretot amb la quotidianitat que ha oblidat els valors, aquí estem, mirant de fer-li memòria, oi?\nWuthering suposo que són sentiments molt arrelats que es transmeten tradicionalment -per això el culé acostuma a ser catalanista.\nSí que anem coixos, Clidice, però no és només aquí, sinó arreu. I per això tenir alguns exemples de superació i valors (aquí) és tant positiu :)\nFerran, la clau està en quan dius "El futbol ""D'AQUEST"" barça" ... Aniria bé que s'expandís, tant en el temps (dins el barça) com en els àmbits de la resta de la vida, per això els poso (posem!) com a exemples de valors... i tal... :P\nNoctas, tants culs tants forats, que deia el refrany, no era així? xD A mi sí que m'ho semblen! Coi, ho han demostrat em sembla.\nGalderich, sí que tens raó, per això és bo recordar-ne i tenir molt presents els valors, perquè són idees que el simple fet de tenir-les presents ens canvien en la manera de fer -diaria també, esclar!\nEvocacions, certament, tampoc n'hi ha cap altre -d'opció possible vull dir-... Ser valent és un imperatiu de la vida, de la supervivència en els temps, i de l'eixamplament de la mateixa vida.\nSalutacions i feliç primavera!\n20 de maig de 2010 a les 16:54\nImbècils sense fronteres\nAvui una de violència\nPrima flor, vera vida\nCamí del sud\nversos -de les vides- lliure\nLa desgràcia ens agrada\nAmistat limitada, amor limitat, vida limitada\nLa tristesa del perdó


Howard Johnson Lexington Timber Ridge (VA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoward Johnson Lexington2836 North Lee Highway , Timber Ridge, Timber Ridge (VA), Estats Units, 24450 - Veure al mapaNotable7,5Basada en171comentarisHoward Johnson LexingtonVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVeure totes les 21 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranaire condicionatbalcó/terrassa\nSobre l'allotjamentDescripcióSituat en el cor de Timber Ridge , Howard Johnson Lexington és un lloc ideal des d'on descobrir Timber Ridge (VA). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat. Tot esforç és poc perquè els hostes es trobin còmodes, motiu pel qual l'allotjament compta amb el millor en serveis i comoditats. L'allotjament ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi per garantir el màxim confort possible. Els clients poden triar d'entre 100 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Howard Johnson Lexington no troba competidors en cap categoria.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatcafetera/teteraplat de dutxaaparell de televisióCaixa forta a l'habitacióservei de planxaassecador de cabellcalefacciótelèfonbalcó/terrassadespertador banyeraempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal presentar un document d'identitat amb foto i una targeta de crèdit durant el registre d'entrada. Totes les peticions especials estan subjectes a la disponibilitat del dia del registre d'entrada. Aquestes peticions no es poden garantir i poden comportar suplements. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements.Mostrar més\nAllotjaments a Timber Ridge (VA)


El permanent ofec econòmic d'À Punt\nEl pressupost de la cadena per al 2022 es podria reduir un 1,65% i situar-se 17 milions per sota del finançament mínim previst per llei\nUna escena de la sèrie 'L'alqueria Blanca', que podria deixar-se d'emetre diàriament si les Corts mantenen la retallada dels pressupost d'À Punt. À Punt\nValènciaNo es tracta d'una situació gaire nova, ja que des de l'inici d'emissions d'À Punt el juny del 2018 tant els gestors de la cadena com les productores audiovisuals i els col·lectius de treballadors han denunciat reiteradament l’"insuficient” finançament que pateix la radiotelevisió pública valenciana. Una "precarietat" que, segons aquests representants, impedeix al canal complir amb la majoria dels objectius fixats en la seva llei de creació, com ara afavorir la normalització de l'ús del valencià, contribuir a la pluralitat informativa o impulsar la creació de continguts. Però el que finalment ha revoltat el sector és que el Consell, lluny d'aprofitar l'aprovació d'uns pressupostos rècord per al 2022 –que preveuen un creixement de la despesa del 9,1%– per acabar amb aquesta "precarietat", hagi reduït encara més els recursos d'À Punt. Una decisió que ha empès el conjunt de productores valencianes a sol·licitar una reunió urgent amb el cap del Consell, Ximo Puig, i amb els grups parlamentaris per reclamar-los un canvi de rumb.\nTot i que la Generalitat manté la seva aportació de 58 milions en els nous comptes, que recentment han iniciat el seu debat parlamentari, el pressupost previst per al canal és de 66,9 milions, un 1,65% menys que el 2021, fruit d'una menor previsió d'ingressos. La reducció es veu agreujada pel canvi de criteri de l'Agència Tributària, que enguany ha dictaminat que els mitjans de comunicació públics ja no tenen dret a deduir-se la totalitat de l'IVA. La decisió suposa que el 2022 la cadena valenciana comptarà amb prop de 10 milions d'euros menys per gastar, segons els càlculs fets pel canal, ja que haurà de destinar més fons a pagar impostos. A més, podria haver de fer front als 24,8 milions que la hisenda espanyola li reclama pels exercicis 2016, 2017, 2018 i 2019 en aplicació de la nova norma, una resolució que la radiotelevisió valenciana ha recorregut.\nUn dels elements que més destaquen les productores audiovisuals, els col·lectius de treballadors i els gestors del mateix canal és que la xifra de 66,9 milions incompleix, fins i tot, la llei de creació d'À Punt, que fixa que la Generalitat ha d'aportar a la cadena entre el 0,3% i el 0,6% del pressupost autonòmic. Aquest percentatge es traduiria aquest 2022 en una quantitat d'entre 84 i 168 milions.\nPla de retallades\nSi finalment el tràmit parlamentari no esmena la situació, la direcció d'À Punt podria haver d'aplicar un pla de retallades que afectaria principalment els fons destinats a la producció de continguts, que passarien de 24 a 12 milions, segons han detallat a l'ARA fonts de la direcció de la cadena. Els més afectats serien els de ficció, els més cars, i s'avortarien projectes com l'emissió diària –a hores d'ara setmanal– de la sèrie L'alqueria Blanca, l'espai més vist de la cadena juntament amb els informatius. També es retallarien alguns programes, les retransmissions en directe d'actes institucionals i esdeveniments com gales i lliuraments de premis i es veurien greument damnificades les coproduccions entre À Punt, IB3 i TV3, atès que la majoria són pel·lícules i sèries de ficció.\n"Un error o un oblit"\nDes de l'Associació Valenciana d'Empreses de Producció Audiovisual i Productors Independents (Avant) expliquen que volen creure que la reducció ha sigut “un error o un oblit” fruit de les tensions pròpies de la negociació d'uns pressupostos. Per a Rafa Molés, coportaveu d'Avant, si no fos així, seríem davant una voluntat de condemnar el sector audiovisual a la “insignificança o a la desaparició”.\nL'allau de crítiques rebudes pel Consell ha provocat una ràpida resposta dels tres grups parlamentaris que donen suport al govern valencià, que s'han mostrat partidaris d'ampliar el pressupost i compensar els prop de 10 milions de despesa afegida que suposa el canvi de càlcul de l'IVA. Reconeixen, però, que serà difícil anar més enllà, tot i que per complir el mínim fixat per la llei d'À Punt als 66,9 milions previstos caldria sumar-n'hi 17 més.\nMirant al futur, Compromís i Unides Podem defensen que cal incrementar els recursos del canal –el segon més barat de l'Estat amb dades del 2019– i destinar-hi entre un 0,4% i un 0,5% dels pressupostos de la Generalitat, un percentatge que suposaria més de 100 milions d'euros. Per a Molés, però, si el govern valencià "vol demostrar que es creu, com diu, que el sector audiovisual és estratègic, ha d'augmentar el que hi destina fins al màxim permès per la llei, el 0,6%".\nA punt pressupost Generalitat valenciana


L'Urgell - UrgellRural\nFormada per 20 municipis, 3 entitats municipals descentralitzades i 20 pobles agregats. Té una extensió de 586,91 km2 i un total de 37.396 habitants ( febrer 2012). Té tres important nuclis que la vertebren i que aglutinen bona part de l'activitat econòmica de la comarca: Agramunt, Bellpuig i Tàrrega. La capital de la comarca és Tàrrega.\nL'Urgell és una terra planera, inclinada cap a ponent on destaquen les planes, que s'esglaonen d'est a oest i els tossals modelats pels rius i les rieres. Els rius que creuen la comarca són el Corb, el Sió i el d'Ondara. El canal d'Urgell s'encarrega de portar aigua a totes les terres de regadiu.\nEl clima mediterrani continental manifesta forts contrastos entre l'hivern i l'estiu. La comarca de l'Urgell és una terra on les gestes bèl·liques han jugat un paper important, motiu pel qual s'hi concentren un gran nombre de fortificacions que, traduïdes en castells, constitueixen un interessantíssim patrimoni monumental.\nEls productes que la comarca ofereix són: l'oli d'oliva (DO les Garrigues), els vins blancs i els negres de criança (DO Costers del Segre), els torrons d'Agramunt (indicació Geogràfica protegida), la xocolata a la pedra, la fruita fresca (poma, pera, prèssec...), la fruita seca (l'ametlla), els embotits (llonganissa, botifarra negra), els panadons d'espinacs, els cocs (coques de recapte amb llonganissa, arengada i escalivada), el formatge de cabra, les plantes aromàtiques (romer, timó o farigola), regalèssia de bastó, els caraments i confits, la pastisseria típica carquinyolis, pa de pagès català (denominació d'origen protegida), ametllats.., els derivats de l'ànec i especialment la ceràmica de Verdú, que està molt arrelada i es caracteritza pel seu color negre.\nL'Urgell també ofereix al visitant un gran nombre de rutes per fer a peu i amb BTT, a les quals us convidem a endinsar-vos per així veure els seus atractius.\nTé una gran varietat de recursos naturals, culturals i humans que fan que sigui difícil definir-la en poques paraules. Si encara no heu estat mai en aquesta comarca, potser a partir d'ara ens visitareu per conèixer aquestes terres plenes d'història, cultura i tradició. I podeu estar ben segurs que sereu molt benvinguts.\nLa comarca de l'Urgell està situada al cor de Catalunya i té a poca distància llocs d'interès com:\nBarcelona a 110km Salou a 75km Platja Costa Brava a 177km\nLleida a 48km Port Aventura a 72km Sitges a 115km\nAndorra a 125km Platja Costa Daurada a 74km Aeroport del Prat Barcelona a 110km


Karim Sabni: 2010\nPublicado por Karim Sabni el Garraf at 17:21 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nEl tema del hijab una altra vegada ha sorgit en el debat politicosocial a Europa; tal i com es pot apreciar a França, a Bèlgica i a l'Estat espanyol, un debat confús en qual es barreja allò polític, religiós, cultural... El que pretenc amb aquest article és aportar una mica de llum en relació a aquest debat.\nSeria necessari començar parlant de la dona musulmana; aquesta definició en si mateixa és molt àmplia, perquè una dona pakistanesa, marroquina, gambiana, tot i essent les tres musulmanes, no viuen la mateixa realitat ni sota les mateixes lleis. A Europa hi ha molta tendència a homogeneïtzar l'islam i penso que és un gran error simplificar tant la definició.\nUna dona gambiana és gambiana abans de ser musulmana, de la mateixa manera que els passa a la marroquina o a la pakistanesa; la condició femenina al Marroc, a més, té molt poc a veure amb la pakistanesa. Les dones musulmanes es relacionen de maneres diferents segon la cultura i la civilització. Hem de partir d'aquesta base, si no, ens podrem equivocar. Tot i que es poden trobar trets comuns entre països relativament pròxims, el feminisme tunisià no és el mateix que l'algerià ni el marroquí, perquè les condicions de la dona són diferents en aquests tres països, les lleis no són les mateixes, la relació amb la modernitat no és la mateixa... i per descomptat hi ha l'islam com a religió, però la cultura no només està formada per la religió.\nCom estem veient, el hijab últimament crea problemes a tot arreu, a França, a Bèlgica, a Espanya... És veritat que el tractament d'aquest problema difereix segon els països, tant si ens referim als països europeus com als arabomusulmans del sud del Mediterrani, ja que no es tracta la qüestió de la mateixa forma a Síria, a Egipte o a Tunísia. El hijab suposa un problema perquè mostra diverses coses: ben al contrari del que s'afirma, no es fa un pas enrere cap a la tradició; a tots els països àrabs existia el vel tradicional, però no pas el hijab. El hijab és un vel modern, d'ara, és a dir, una expressió de la voluntat d'introduir allò religiós en l'espai públic, i això és molt important, perquè expressa també una manifestació política d'allò religiós, una forma de reivindicació identitària. Evidentment això planteja problemes: quina identitat és aquesta? Per què surt ara? Per què a Europa?\nNo veig en cap moment la incompatibilitat entre la laïcitat i la llibertat religiosa. La laïcitat no ha estat mai un mitjà per limitar el drets, ni a Espanya ni en altres llocs. La laïcitat és una de les formes de fer conviure diverses religions en un mateix espai, perquè el contrari seria un estat de religió oficial, on per força les altres religions són marginades o agreujades en diferents mesures. L'estat laic hi és per vetllar per la convivència en l'espai públic.\nPublicado por Karim Sabni el Garraf at 12:10 Cap comentari: Vínculos a esta entrada


L’EQUIP | waacycling\nAmistat, passió i rendiment\nUn equip ideal per aquest projecte.\nNo és el mateix fer una cursa on tots els paràmetres estan controlats i només depens del que pugui passar amb tu mateix, que fer una travessa d’aquest tipus on poden passar moltes coses i s’ha d’anar improvitzant, adaptant-se i no baixar la guàrdia cap dia per poder superar cadascuna de les etapes.\nComposar un bon equip és bàsic per l’èxit de l’esdeveniment, així com per tenir la garantia de que es gaudirà al màxim durant la seva realització.\nEls 4 ciclistes que ens hem unit per fer la WAA CYCLING GRANDES ALPES ens coneixem des de fa temps, tenim nivells físics i tècnics similars i hem compartit molts reptes junts. El 2017 vàrem creuar tots els pirineus en bicicleta de carretera per la “Route des Cols” francesa en 7 dies, i allà vàrem decidir que el proper somni a realitzar seria la “Route des Grandes Alpes”… i aquí estem!\nHa realitzat moltíssims reptes destacats: des de completar els “7 Cims” (escalar la muntanya més alta de cada continent, amb l’Everest com a punt final), fins a creuar l’Antàrtida en solitari fins el Pol Sud o participar en el Dakar en 9 ocasions (essent el primer pilot en un cotxe 100% elèctric). Corredor habitual d’Ultra Maratons d’Aventura i apassionat del ciclisme. És membre de l’Equip WAA Ultra des de 2017.\nPrincipals esports: Alpinisme, Running i Ciclisme\nUn pensament per aquest repte: “Prefereixo sentir-me protagonista de pedalar en etapes mítiques del Tour de França, que no pas veure per la tele com ho gaudeixen els ciclistes d’elit.”\nSent una gran vocació per la seva professió, que li permet cuidar a la gent i dedicar-se molt a la seva passió per l’esport en general i la bicicleta en concret. Havia competit en l’elit del triatló a Espanya en els inicis del boom d’aquesta disciplina. Actualment competeix ocasionalment i realitza grans rutes ciclistes tant en muntanya com en carretera. Ha participat a la Titan Desert i ha estat medalla de plata i bronze als jocs municipals de Policies i Bombers.\nPrincipals esports: Ciclisme de muntanya i carretera\nUn pensament per aquest repte: “Estic emocionat de poder realitzar l’esport que més m’agrada en una de les rutes amb més prestigi del món.”\nÉs director tècnic d’una fàbrica d’alta tecnologia pel tractament de liquats, i sempre busca temps necessari per desenvolupar la seva gran passió: fer grans rutes corrent o en bici de muntanya i carretera, intentant no repetir-ne mai cap per poder explorar sempre nous llocs i experiències. Tant participa a la Titan Desert, com a la Marathon des Sables, com dissenya les rutes inèdites pel seu compte.\nPrincipals esports: Ciclisme, Running i Esquí de Muntanya\nUn pensament per aquest repte: “Sempre dic que soc molt afortunat de poder tenir salut i gaudir d’aquestes experiències gràcies a l’esport… però ara dic que m’ha tocat la grossa: aquest projecte és moooooooolt xulo!”\nApassionat de la música i propietari d’una botiga de discs; i sempre a punt per qualsevol tipus de repte. Ha fet multitud de curses d’ultra resistència en deserts (Marathon des Sables) i muntanyes (Ultra Tour del Mont Blanc i desenes més de curses mítiques), i aconsegueix sempre estar a un nivell de rendiment molt alt sense tenir cap lesió. Si no s’hagués dedicat al món de la música, ni el Kilian Jornet ni el Chris Froom estarien guanyant tan tranquils.\nPrincipals esports: Ciclisme i Running\nUn pensament per aquest repte: “El més important de la vida és que el més important sigui el més important… i ara, durant aquesta setmana, la WAA Cycling Grandes Alpes serà el més important!”


Ampolla de vi OXIGEN 2013 - ProductesdelaTerra.CAT\nInici Begudes>Vins blancs>Ampolla de vi OXIGEN 2013\nVi blanc jove, monovarietal de xarel·lo, amb el qual podràs descobrir en una sola copa tot el potencial aromàtic i gustatiu de la fruita, juntament amb l’estructura típica d'aquesta varietat rústica que defineix el nostre territori.\nEl raïm amb el qual s’elabora l’OXIGEN prové exclusivament de la nostra collita, de la qual se n’escull cada any la vinya de xarel·lo amb major potencial aromàtic i gustatiu. El nostre objectiu, en tot el procés d'elaboració, és que el vi conservi aquesta personalitat.\nTractem el raïm amb la màxima cura des de la la vinya mateix, minimitzant l'impacte de les operacions de collita i transport. El celler on s’elabora està situat ben aprop de les nostres vinyes. Un cop allà el procés de premsat i fermentació es fa en fred, en les tines d'acer inoxidable on posteriorment es deixa en maceració amb les mares fins el seu embotellament.\nEl fet d’oferir-ne una producció limitada, sense intermediaris i de proximitat en garanteix les millors condicions de conservació, arribant al consumidor final amb tot el seu potencial.\nVi jove amb aromes de poma golden i tocs cítrics de taronja madura.\nTé una entrada suau, un tacte sedós, i un final llarg i saborós que ens deixa la boca neta i agradable.\nEs recomana servir-lo entre 8º i 10º C. Perquè assoleixi la seva màxima expressió es recomana airejar lleugerament el vi abans de servir-lo.


El Govern demana a Spanair que voli a Girona\nREACCIONS A L'ANUNCI DE RETIRADA DE RYANAIR\nL'executiu català vol pressionar Ryanair perquè no es retiri de l'aeroport gironí\nSpanair assegura que estudiarà "detingudament" la possibilitat de volar a Girona. Ja va fer-ho fins al 2007, però precisament la competència de Ryanair la va obligar a retirar-se del vol Girona-Madrid.\nIGNASI PUJOL Barcelona. 18/02/2011 00:00\nEl Govern no pensa quedar-se de braços plegats esperant que Ryanair consumi l'amenaça de reduir a la meitat les operacions a l'aeroport de Girona-Costa Brava. Ahir mateix, només un dia després de l'ultimàtum llançat per l'aerolínia irlandesa de baix cost, representants de la Generalitat i empresaris gironins van demanar al president de Spanair, Ferran Soriano, que l'aerolínia catalana agafi el relleu de la low cost a l'aeroport de Girona.\nFonts de la companyia aèria van explicar que estudiaran "detingudament" la possibilitat d'operar a Girona -on van operar per últim cop el 2007-, tot i que aquesta possibilitat no està inclosa en el pla de l'aerolínia a curt i mitjà termini. La Generalitat apel·la d'aquesta manera a la catalanitat de Spanair -el Govern controla de manera directa o indirecta més del 40% del capital de l'empresa- i, en paral·lel, vol utilitzar la carta de Spanair com a mesura de pressió per evitar que Ryanair es retiri definitivament de la taula de negociació del futur conveni per a Girona.\nL'executiu català i les institucions locals es veuen forçades a buscar alternatives a Ryanair a Girona, ja que la companyia va transportar l'any passat el 95% dels passatgers que van passar per la infraestructura gironina, és a dir, 4,61 milions de persones. De fet, busquen nous operadors per a Girona des que Ryanair va anunciar la seva entrada a l'aeroport del Prat, que es va produir el setembre passat.\nL'inici d'operacions de Ryanair a Barcelona, on la low cost ja és la tercera companyia per volum de passatgers, va provocar una davallada del trànsit del 8% a Girona el 2010. Però l'efecte s'ha intensificat aquest any. Al gener l'aeroport gironí va patir un retrocés del 32,5% respecte al primer mes del 2010.\nRyanair va irrompre a Girona el 2003 i va establir-hi una base d'operacions l'any següent. En dos anys el trànsit de l'aeroport va passar dels 557.187 viatgers (any 2002) als 2,96 milions d'usuaris (2004). Els últims anys la instal·lació s'ha situat sobre els cinc milions de passatgers.\nEl motiu de la disputa és la negociació per les subvencions que rebria l'aerolínia a partir del 2012, ja que aquest any acaba el conveni. L'Agi, l'entitat promotora de l'aeroport de Girona formada per la Generalitat, la Diputació i la Cambra de Comerç, ha explicat que Ryanair ha demanat "canvis radicals" en les regles del joc. El conveni proposat reduiria el nombre anual de passatgers un 20%, i l'aportació passaria de 3,85 milions d'euros a 11,5 milions. A més, segons l'Agi, la proposta de Ryanair planteja clàusules "que creen dubtes jurídics". La Generalitat va remarcar dimecres que no dóna les negociacions per tancades.\nNo és el primer cop que Ryanair utilitza aquesta particular estratègia negociadora. Ni l'últim. Ahir mateix va transcendir que s'han trencat les negociacions entre Ryanair i la Dublin Airport Authority (DAA) perquè no hi ha acord sobre els descomptes que el gestor aeroportuari aplica a l'aerolínia a Dublín -la principal base de Ryanair-, Cork i Shannon.\nSpanair també requeriria compensacions econòmiques per volar des de Girona si vol rendibilitzar aquestes operacions. Temps enrere el Govern també va demanar a Spanair que operés a l'aeroport de Lleida-Alguaire, però en aquell cas els números no sortien de cap manera per a l'aerolínia.\nEl Govern i Spanair encara no han parlat de rutes concretes, però fonts del sector aeri asseguren que la ruta més atractiva per a la companyia seria la Girona-Madrid. Spanair va abandonar aquesta ruta, a finals del 2007, quan Ryanair s'hi va posar a competir.


Fira de Lleida – Municipalia | Municipàlia es referma com el saló d’equipaments i serveis urbans de referència\nMunicipàlia es referma com el saló d’equipaments i serveis urbans de referència\nEl saló lleidatà guanya projecció internacional i incrementa un 20% la xifra d’expositors, procedents d’onze països diferents\nLa 14a edició de Municipàlia (Saló Internacional d’Equipaments i Serveis Municipals), fira que tindrà lloc al recinte de Fira de Lleida entre el 23 i el 26 d’octubre, es consolida com la gran manifestació firal de referència del sector a l’Estat espanyol. El saló, que se celebra cada dos anys, incrementa enguany un 10% la superfície neta d’exposició, arribant als 16.010 m², (1.477 m² més que a l’edició del 2005). En total hi haurà 320 expositors directes, un 20% més que en l’edició anterior.\nAquesta fira, catalogada com a Internacional pel Butlletí Oficial de l’Estat (BOE), guanya en la present edició una important projecció a l’estranger amb la presència de 50 expositors (el 16% del total) de 10 països, concretament d’Itàlia, França, Alemanya, Bèlgica, Suïssa, Àustria, Finlàndia, els Estats Units, Portugal i Anglaterra. Dels 270 expositors restants, 213 són de Catalunya, mentre que 57 provenen d’empreses i entitats de 15 comunitats autònomes espanyoles. A més, quan encara resta una setmana per a la inauguració, ja hi ha 4.500 visitants acreditats.\nPer aquesta edició s’han organitzat 40 activitats paral·leles, de les quals 22 són jornades tècniques (un 77% més que a l’edició anterior), 11 presentacions d’empreses i 7 reunions i assemblees professionals. Les activitats més destacades, tant pel que fa als temes a analitzar com al nivell dels ponents que hi intervendran, són la jornada sobre “Valorització energètica de residus”, d’Ilnet; el congrés annual d’Ategrus sobre residus sòlids; la jornada “Nous ajuntaments, nous projectes TIC”, d’AOL i Localret, i les assemblees d’Afamour, Repacar i la reunió d’Eter.\nEl president del Patronat de la Fundació Fira de Lleida i alcalde de la ciutat, Àngel Ros, ha incidit en que Municipàlia és el saló organitzat per Fira de Lleida que té més projecció estatal i internacional, i que té un impacte econòmic més important per al municipi de Lleida i la seva àrea d’influència. Ros ha dit que el salót és un referent en equipaments municipals, transports públics, tractament de residus, noves tecnologies i en tot allò que es fa des de les administracions locals.\nL’alcalde ha afegit que algunes empreses no podran participar al saló per manca d’espai, fet que referma la voluntat dels patrons de portar a terme l’ampliació de Fira de Lleida, un pas important que es decidirà aquesta tardor amb l’aprovació del Pla Estratègic de la Institució firal.\nEl vicepresident primer del Patronat de la Fundació i president de la Diputació de Lleida, Jaume Gilabert, ha destacat que aquesta fira serà de gran interès pel món municipalista lleidatà i les seves administracions, tant provincial, com comarcal i local. En aquest sentit, ha anunciat que està previst dur a terme un dinar de presidents de diputacions de províncies properes a Lleida (de Barcelona, Girona, Tarragona, Osca, Terol, etc.) i ha fet esment de la visita oficial dels consellers i alcaldes de la comarca del Segrià i d’una delegació d’autoritats municipals, diplomàtiques, parlamentàries i regionals del Perú.\nEl vocal de la Fundació del Patronat de Fira de Lleida i delegat del Govern de la Generalitat a Lleida, Miquel Pueyo, ha qualificat Municpàlia com la millor fira en el seu àmbit de Catalunya i de l’Estat espanyol, i ha dit que aborda tres temàquites claus per al desenvolupament dels municipis com són les TIC, la sostenibilitat ambiental i la seguretat a la xarxa viària.\nEl president de la comissió delegada de la Fundació i de la Cambra de Comerç, Joan Simó, ha remarcat el caràcter internacional de Municipàlia i ha assegurat que és un gran aparador per a Lleida i que genera molts beneficis per a l’economia lleidatana, sobretot en els sectors de l’hoteleria, la restauració i el comerç. Com a exemple, ha afirmat que hores d’ara ja no queden places hoteleres a la ciutat.\nEl director general de Fira de Lleida, Xavier Roca, ha destacat que entre 25 i 30 empreses no podran exposar al saló per manca d’espai o de capacitat hotelera. El responsable de Fira de Lleida ha remarcat que el 16% dels expositors provenen de l’estranger i que Municipàlia tindrà una repercussió econòmica en el territori d’entre 39 i 42 milions d’euros. Roca ha manifestat que s’ha dut a terme un millor aprofitament dels espais, per la qual cosa s’instal·larà una nova carpa de 800 m2 amb capacitat per a 20 expositors al costat de l’entrada principal, s’habilitarà una zona de demostracions en el recinte exterior i una nova sala per a jornades tècniques al costat del Saló de Congressos.\nMunicipàlia serà inaugurada el dimarts dia 23 d’octubre, a les 11 h, per María Tena García, directora general de Cooperació Local del Ministeri d’Administracions Públiques, mentre que la cloenda, que es farà divendres 26 d’octubre, estarà presidida per Joan Puigcercós i Boixassa, conseller de Governació i Administracions Públiques de la Generalitat de Catalunya.\nCal recordar que, en una estratègia 100% innovadora, Fira de Lleida incentiva la presència de visitants a Municipàlia bonificant els expositors per cada visitant que assisteixi al saló gràcies a una invitació lliurada per les empreses expositores. La Institució firal pagarà 1 € a l’expositor per cada professional que l’empresa porti al certamen. Aquesta és una de les principals novetats organitzatives d’aquesta 14a edició de Municipàlia.\nEl saló oferirà als visitants una mostra àmplia de novetats i solucions líders dels sectors del clavegueram, drenatge de sòls, xarxes d’aigües; automoció i transport; extinció i prevenció d’incendis; il·luminació de la via pública; tecnologies de la informació; instal·lacions esportives i de lleure; neteja municipal; medi ambient; mobiliari urbà; necròpolis; obres públiques; parcs i jardins; prestacions de serveis; revistes tècniques i publicacions; seguretat i vigilància; senyalització i seguretat de la xarxa viària; i tractament d’aigües, llots residuals, residus sòlids urbans i industrials.\n« La fira s’alia amb els expositors per atreure més visitants a Municipàlia\nRos: “Ara és l’hora dels municipis, l’estat ha de fer un salt endavant sobre la base dels ciutadans” »


Notícies - El PSC reclama prioritzar la lluita contra la pobresa i l'exclusió social\nEl PSC reclama prioritzar la lluita contra la pobresa i l'exclusió social\nLa recollida d'aliments s'ha incrementat per fer front a les necessitats actuals\nel 16/oct/13 Adrià Claramunt Política PDF\nEl PSC critica les polítiques de CiU a la Generalitat i del PP a la Moncloa que aboquen les famílies a situacions d'empobriment. Els socialistes, que han emmarcat aquestes declaracions en el Dia Internacional de Lluita contra la Pobresa i l'Exclusió Social, defensen el paper dels ajuntaments per minimitzar els efectes de les retallades i reclamen que el govern català situï com a prioritat la lluita contra la pobresa a Catalunya.\nEl PSC lamenta que els governs 'conservadors' de CiU i del PP estiguin eliminant drets de ciutadania 'pervertint' lleis i implementant retallades pressupostàries que provoquen una major desigualtat social en comptes d'apostar per programes socials.\nEl portaveu del PSC, Ferran Villaseñor, ha destacat que un alt percentatge de la població santcugatenca ho està passant malament i que són els municipis els primers que afronten, amb recursos propis, les mancances produïdes per les retallades estatals i nacionals. Per aquest motiu, demana que l'alcaldessa, Mercè Conesa, i la Generalitat defensin el municipalisme davant la recentralització que comportarà la futura llei de reforma de les administracions locals del PP.\nMenys municipalisme vol dir més pobresa i és el que està fent el PP.\nEls socialistes reclamen que la Generalitat reformi la Renda Mínima d'Inserció adaptada a les noves realitats socials o bé impulsi la Renda Garantida de Ciutadania i que augmenti les partides de beques menjador. A més, demanen solucions per resoldre el sobreendeutament de les famílies relacionat amb l'habitatge, accions específiques per abordar l'atur de les persones majors de 50 anys i que posi en marxa actuacions que facilitin la cohesió social com els plans d'ocupació.\nManifest del PSC


La claredat necessària – El Republicà\nEscrit el juny 9, 2021 juny 9, 2021 per Albert Cebrián\nLa claredat necessària\nCal precisar que pensar no és pas el contrari de fer. Pensar es troba dins del conjunt del Fer. Amb això vull aclarir una errada que hom comet amb freqüència quan fa endreça de llurs reflexions. Hi ha contraris acceptats, com Amor i Odi, i n’hi ha d’altres d’erronis, com Pensar i Fer, que el que provoquen són fonaments eixarreïts que fan trontollar argumentacions senzilles o de caràcter profund. Hem d’evitar caure dins d’aquest parany que és un més dels que desfilen davant nostre.\nConstruir noves veritats\nL’ofici de filosofar, com hom veu en l’exemple esmentat, presenta una dificultat específica: formar part d’un entorn dinàmic amb convencionalismes que són falsos; per això és important construir noves veritats per mitjà d’una anàlisi previ de les actuals veritats.\nPosar en dubte plantejaments que en principi semblen obvis és la millor manera d’escapolir-se dels corrents imperants. Actualment estem exposats a una dutxa sense fi de directrius en forma de frases o de tesis, les quals pretenen afavorir el nostre desenvolupament intel·lectual, desenvolupament en continua evolució. Però sovint esdevenen atzucacs o giragonses pel correcte desenvolupament intel·lectual. Per tant, hem de recórrer a la filosofia per fer anàlisis acurades de les propostes que ens volen vendre els gurus de torn.\nLa claredat necessària per poder avançar\nDavant tot aquest desgavell de missatges rancis apareix una resposta clara a la qüestió de sempre, per a què serveix la filosofia? I una de les respostes és: per analitzar les propostes reflexives dels altres. Una resposta breu i clara. Perquè, al cap i a la fi, requerim la claredat adient per poder avançar.\nAïllament de l'entorn\nCada cop tenim més estris per aconseguir aïllar-nos de l’entorn que ens envolta. No penso esmentar-los perquè bàsicament ocuparien un altre article dedicat, en bona part, a la tecnologia. Són estris d’aïllament que, a banda de la seva tasca terapèutica, poden evitar trastorns mentals.\nL'ésser humà és dolent per natura\nInstints naturals Fa poc que corre pels grups de filosofia de Facebook una pregunta: l’ésser humà és dolent per natura? És una qüestió que ha engegat, al llarg dels segles, molts debats filosòfics.\nEscrit a Pensament Tagged claredat, noves veritats, ofici de filosofar\n← EL QUE HA DIT EL CONSELL D’EUROPA


Romeva defensa la viabilitat d’un referèndum pactat en una entrevista a la CNN\nEl conseller d’Exteriors, Raül Romeva, es troba a Washington per a explicar a un grup de congressistes nord-americans el procés d’independència de Catalunya. Abans de fer-ho, ha estat entrevistat pel canal de la CNN en Espanyol, on ha explicat que la prioritat del govern català és fer un referèndum. ‘La voluntat de pacte és sobre la taula i l’oferta existeix. Però a l’altre cantó de la taula hi ha d’haver algú disposat a parlar’, en al·lusió als candidats espanyols. L’entrevistador el replica i li diu que aquesta possibilitat ‘és gairebé impossible’, ja que les corts espanyoles no ho permeten: ‘Aquesta és la voluntat política de l’estat espanyol, però la realitat és tossuda i desmenteix moltes d’aquestes afirmacions. Des del punt de vista legal no hi ha cap impediment. No hi ha cap raó que justifiqui que la constitució prohibeix el que estem plantejant, que és consultar la gent. Per molt que neguin aquesta realitat, no desapareixerà’.\nTanmateix, ha repetit que passi el que passi, el juny-juliol de l’any vinent la gent votarà què vol ser. Romeva també ha explicat que ara mateix Catalunya té vuit oficines de representació exterior repartides arreu del món -una a Washington i set a Europa- i que a curt termini n’obriran dues més a Buenos Aires i una altra a Mèxic.\nRomeva ha defensat el caràcter democràtic i pacífic del procés català, un missatge que vol adreçar a la comunitat internacional: ‘Quan es planteja una secessió, es planteja una voluntat democràtica de ser. No hi ha res ofensiu. És una demanda legítima, i massiva. Per això crec que a escala internacional s’ha de plantejar com un moviment democràtic i pacífic’. I ha afegit: ‘La realitat és tossuda i acabarà impostant-se tard o d’hora’.


POLÍTICA - 03/03/2020 14:07 / Redacció\nRufián reacciona de forma miserable a un merescut clatellot per part de Jordi Borràs\nEl portaveu d'ERC al Congreso de los Diputados, Gabriel Rufián, ha tornat a criticar de manera miserable el President Carles Puigdemont. Després de les "155 monedes de plata" i moltes altres piulades en què comparava l'actual Junts per Catalunya amb la Convergència del passat, Rufián ha sobrepassat tots els límits.\nFOTO: Jordi Borràs a TV3\nL'acte del President Carles Puigdemont a Perpinyà a ser un èxit i va aplegar més de dues-centes mil persones. I encara n'hauria aplegat més si no fos, tal com us vam EXPLICAR AQUI, pel boicot dels conductors dels vehicles. L'èxit de mobilització del moviment independentista és envejat arreu del món. És innegable i indubtable. L'independentisme s'ha mobilitzat en massa quan se l'ha necessitat a Brussel·les i a Estrasburg. I ara a Perpinyà. I fa una dècada que la Diada reuneix vora un milió de persones.\nPer tant, les paraules de Rufián de reptar Puigdemont perquè reuneixi aquestes persones a Cornellà i a Santa Coloma és un insult a l'independnetisme, que ha rebut el clatellot merescut del fotoperiodista d'El Món i La Directa, Jordi Borràs.\nRufián ha contestat d'una manrea encara més vergonyosa. Conscient que Borràs l'havia posat al seu lloc i l'havia humiliat com a un espanyolista més, Rufián ha editat el logo de Netflix i ha escrit "Inventix", insinuant que el periodista estava manipulant.


L'Audiència rebutja investigar els caps d'antiavalots i Informació del CNP per les càrregues de l'1-O a Barcelona - Diari de Girona\nL'Audiència rebutja investigar els caps d'antiavalots i Informació del CNP per les càrregues de l'1-O a Barcelona\nEl tribunal diu que no hi havia ordres d'actuar amb desproporció, i que la responsabilitat és dels agents a peu d'urna\n11·05·21 | 12:18 | Actualitzat a les 15:53\nUn home intenta protegir una dona dels cops de porra d'agents antidisturbis de la policia espanyola l'1 d'octubre · Jordi Play\nL'Audiència de Barcelona ha rebutjat que s'investigui el cap dels antiavalots de la Policia Nacional, el cap d'Informació i el cap de la brigada provincial d'Informació a Barcelona per les càrregues policials del referèndum de l'1-O a la capital catalana. Els magistrats desestimen la petició de la Generalitat i de diversos ferits d'investigar als tres comandaments en considerar que no hi ha indicis que es donessin ordres als agents per actuar "amb contundència" ni tampoc que es dissenyés un operatiu "sever i violent". En una interlocutòria avançada per 'eldiario.es' i confirmada per l'ACN, l'Audiència confirma la negativa del magistrat instructor, que manté com a investigats mig centenar d'agents.\nEls casos d'"ús de violència innecessària i desproporcionada" i d'"extralimitació de la força" per part dels agents "han de valorar-se en cada col·legi electoral i en cada cas", remarquen. De fet, argumenten que la investigació judicial no ha pogut trobar indicis que hi hagués una "instrucció concreta" per part dels responsables de l'operatiu per actuar "amb contundència o més violència que la imprescindible" per impedir la votació.\nAixí, els vuit inspectors en cap investigats han declarat que les ordres dels seus superiors per actuar l'1-O estaven basades en els principis de proporcionalitat, oportunitat i ús progressiu de la força. Així constava a més en la instrucció prèvia a l'1-O redactada pel llavors secretari d'Estat de Seguretat, José Antonio Nieto, que davant del jutge es va responsabilitzar de l'operatiu. Tot i això, cap acusació ha sol·licitat que declari com a investigat, recorden els jutges.\nLes acusacions, entre altres la Generalitat, ANC, Òmnium i el Centre per la Defensa dels Drets Humans Irídia, també demanaven que s'investigués l'aleshores cap superior de la Policia a Catalunya, Sebastián Trapote, que declaressin com a testimonis altres caps de la UIP i altres diligències.\nL'advocada d'Irídia, Anaïs Franquesa, s'ha mostrat en desacord amb la denegació de l'Audiència d'investigar els màxims caps de l'operatiu, i creu que encara cal investigar més agents a peu de carrer.


2,76 € 2,90 € -0,14 €\nPropietats del carbassó\nEl 95% daquest aliment és aigua.\nTot just té calories (15 calç) per la qual cosa és molt saludable per a l'organisme.\nConté minerals i oligoelements com el fòsfor, el potassi, el magnesi i el calci. Vitamina C, B3 i provitamina A.\nAquesta verdura és rica en fibra (entre 0,5 gi 1,5 g per 100 grams).\nOli d'oliva Extra Verge D.O Siurana 500 ml\nOli d'oliva Verge Extra amb D.O Siurana de 1/2 L (Envàs de vidre de 0,5 l.) Màxima qualitat per els nostres clients.\nPastis de formatge artesà "Timbal" 1kg\nPastís de formatge irresistible per la seva cremositat. Es perfecte per compartir amb els teus ja sigui como a postre o per alguna cel.lebració familiar.\nFlam de formatge 1 unitat 115gr\nFlam d'ou al bany maria amb caramel i la cremositat del formatge fa que aquesta recepte sigui irresistible. Envàs de vidre de 115gr\nFormatge de cabra "Garrotxa Primigeni" 500gr\nEl formatge de cabra destaca per el seu característic gust i olor.\nAmanida Mix 250gr 1 unitat\nCaixa Carxofa +-6kg\nLes carxofes estan riquíssimes tant bullides com al forn o al microones, senceres o en truita.\nEnciam Trocadero verd 1 unitat\nMongeta perona daus 500gr\nT'oferim la mongeta perona més fresca, saborosa i de proximitat, a daus, ideal per a l'amanida russa.\nIogurt ensucrat pack 10 unitats de 125 grs\nIogur natural ensucrat de textura suau i cremosa. Envàs de plàstic de 125gr en un pack de 10 unitats.\nPack especial per maridar amb formatges\nPebrot tricolor Bastonets 500gr\nPastanaga Ratllada 2Kg\nPastís de formatge artesà "Viciós" 225gr\nTextura cremosa i molt suau es diu el Viciós que ens dona una idea dels que t'espera quan el provis.\nPatata al gust Mediterràni 150gr\nIogurt grec pack 10 unitats de 125 grs\nIogur natural griego de textura suau i cremosa. Envàs de plàstic de 125gr en un pack de 10 unitats.\nPatata àgria fantasía 1kg\nSafata seitons suau aroma all i julivert, amb 20% oli d'oliva 80gr\nPatata àgria panadera 500gr


Informen a Fiscalia de possibles pràctiques comptables irregulars de l'alcalde de Boadella - Diari de Girona\ncarme vilà boadella i les escaules 04.01.2018 | 12:41\nUna de les tenses sessions plenàries de Boadella, quan s´intentava fer una moció de censura. conxi molons\nLa regidora de Boadella i les Escaules Marina Ramió (PDeCAT) ha posat en coneixement de la Fiscalia Provincial de Girona una possible gestió irregular dels comptes municipals per part de l'alcalde.\nLa regidora ha informat que ha decidit portar el cas a fiscalia perquè no fer-ho considera que podria ser prevaricació i perquè són fets «molt greus».\nSegons ha explicat i consta a la documentació presentada a fiscalia, va rebre un correu electrònic que provindria de l'interventor municipal. Data del 15 de desembre, tot i que la regidora no el va llegir fins fa dos dies.\nS'adjunta una carta on el funcionari manifesta que s'adreça als membres del ple per assebentar-los d'un «fet que considero especialment greu».\nEl mateix dia 15 explica que l'alcalde hauria mantingut amb ell una conversa telefònica durant la qual «ha exigit de forma verbal l'entrega a un tercer sense poders de representació d'una quantitat de diners a retirar de la caixa d'efectiu de la Corporació, per uns conceptes a abonar». Les ordres de pagament o autorització «de pagament no es troben signades/autoritzades físicament per presidència».\nL'interventor s'hauria negat a retirar els diners sense cap autorització signada i, davant la negativa, la resposta –diu a la carta– va ser que «retiri l'efectiu de la caixa de la Corporació i me l'emporti físicament al meu domicili, d'on ell passarà a recollir l'import durant el cap de setmana». A més, davant l'advertència que calia una signatura de l'operació, el to de l'alcalde va ser «altament despectiu i amenaçant».\n«Davant aquesta situació em veig obligat a informar-los i pregar-los el seu empar», diu l'interventor, i remarca que no permetrà que es pertorbi la tranquil·litat de casa seva.\nLa regidora ahir al matí va posar els fets en coneixement de la fiscalia perquè considera que són fets «extremadament greus» i que com a regidora «em veig en l'obligació d'informar». Adjunta el comprovant del correu electrònic i la carta que l'interventor hauria fet arribar als membres del consistori.\nL'alcalde, Frederic Minobis, ha preferit de moment no fer declaracions.\nLa regidora que ha portat el cas a fiscalia va formar part de la llista de CiU a les passades eleccions juntament amb l'alcalde.\nA Boadella hi ha tres regidors, però Ramió, després d'enfrontaments amb Minobis, va deixar totes les funcions que assumia fa un any. Malgrat això, continua com a membre del govern.\nEl consistori està format per tres regidors que es van presentar per CiU i un per ERC.\nLes irregularitats per temes econòmics a l'Ajuntament fa anys que generen tensions.\nEl 2015 dues regidores de CiU, entre elles Ramió, i el regidor d'ERC van decidir presentar una moció de censura contra l'alcalde. A última hora el regidor republicà es va fer enrere.\nUn intent de pujar-se el sou per part de l'alcalde fins als 1.800 euros bruts i els comptes municipals poc clars van ser els principals motius. Ara sospiten d'un ús irregular dels diners de la caixa de l'Ajuntament.


Experts i informants participaran en sessions obertes de la comissió de recerca sobre l’Operació Taula - Valencia Noticias\nValencia Noticias | Redacción.- El Ple de l’Ajuntament aprovarà dijous 25 la constitució de la comissió de recerca sobre la denominada ‘Operació Taula’ que determinarà les possibles responsabilitats polítiques derivades dels fets de caràcter il·lícit que s’hagen pogut cometre en el Consistori pels membres del Grup Popular Municipal que són investigats en els tribunals. La proposta d’acord d’esta comissió s’ha acordat hui, unànimement, en la Comissió de Participació i Transparència.\nEl tinent d’alcalde i regidor delegat de l’àrea de Participació, Drets i Innovació Democràtica, Jordi Peris, ha explicat, al terme d’esta reunió, que la comissió no començarà amb les seues activitats de recerca i estudi fins que no s’alce el secret de sumari. La formarà un representant de cada grup polític i es reunirà, amb una periodicitat de 15 dies, en dos tipus de sessions, unes tancades de caràcter deliberatiu i de preparació de treball, i altres obertes al públic, que a més es gravaran, en les quals participaran experts i compareixeran informants que puguen aportar dades importants per a la recerca.\nJordi Peris ha ressaltat que la proposta d’esta comissió ha sigut aprovada amb el suport dels cinc grups polítics del Consistori i que l’única discrepància ha sigut plantejada pel Grup Ciutadans per la data en el qual s’iniciaran els treballs. Finalment, tal com havia proposat l’equip de govern, començaran quan s’alce el secret de sumari “per raons òbvies, perquè fins a eixe moment no comptarem amb informació fidedigna dels fets investigats, ni podrem sol·licitar a ningú que aporte dades sobre este tema, perquè açò seria il·legal”.\nFinalment, el regidor ha recordat que l’objectiu d’esta comissió és depurar les responsabilitats polítiques, revisar els mecanismes de control i supervisió de les adjudicacions i contractes relacionats amb l’Operació Taula, i fer propostes perquè els fets investigats no es tornen a produir. “L’objectiu és anar més enllà i prendre les mesures necessàries perquè açò no torne a passar”, ha conclòs Peris.


Comunicar i marcar la diferència :: Libelista\nEl mercat condemna les dones periodistes, una de les professions més feminitzades, a pitjors condicions de treball i més dificultats de progressió professional que els seus companys d'ofici. A partir d'aquesta constatació, els testimonis en primera persona de 30 periodistes titulades per la Universitat de València palesen les dificultats que pateixen per a accedir a les empreses de comunicació, particularment als àmbits de més prestigi i poder. Quines barreres troben per a exercir la professió? Els mitjans, són receptius, valoren i reconeixen les maneres de les dones d'observar les realitats i de contar-les? Cal reivindicar un estil i una manera femenina d'exercir les tasques comunicatives? Les estructures organitzatives de les empreses i els discursos dominants dels mitjans, segueixen perpetuant percepcions i esquemes dominants del passat?\nComunicar i marcar la d... Varios autores


El quadern robat: Oriol Jolonch: Me & Mr. Jones\nOriol Jolonch: Me & Mr. Jones\nDe bout de la pensée\nEl compositor Erik Satie escrivia frases com aquesta cita a les seves partitures, enlloc de les indicacions convencionals en italià presto, andante, largo, etc. A l’enigmàtica Gnossiene nº 3 va escriure Munissez vous de clarvoyance (carregeu-vos de clarividència). Qualsevol de les indicacions de Satie ens seria útil per entrar a l’univers d’Oriol Jolonch. La poètica que ens proposa en les seves fotografies, demana una certa clarividència i una renuncia ferma a qualsevol idea preconcebuda sobre l’ordre del món. Les seves composicions fotogràfiques s’escapen a qualsevol anàlisi racional. És necessari tenir la ment oberta i deixar que les obres ens sorprenguin. Els paisatges de les seves fotografies són visions d’una realitat imaginària; escenes de mons paral.lels que recreen una alteració dels rols establerts. En la sèrie dedicada a Mr. Jones, un personatge amb barret de copa contempla un paisatge irreal. Sempre està d’esquena a l’espectador, perquè com diu Oriol Jolonch: “Mr. Jones no és ningú i Mr. Jones som tots”. No li veiem el rostre, perquè es tracta d’una metàfora de l’ésser humà, que, al bell mig d’un món que no acaba de comprendre, busca i troba altres alternatives possibles gràcies a la imaginació. Les arbitrarietats fantàstiques de les seves fotografies sovint amaguen una voluntat subversiva i esdevenen un símbol crític, ple d’humor i d’ironia, del món real. Altres vegades però, les imatges posseeixen connotacions misterioses, quasi místiques, que conviden a la reflexió i a deixar-nos portar per un esperit contemplatiu. En qualsevol cas, les fotografies d’Oriol Jolonch sempre són pertorbadores, amb un rerefons sentimental que acaba seduint a qui les contempla.\nEl procés de treball d’Oriol Jolonch és llarg i laboriós. Es basa fonamentalment en un collage de fotografies fetes per ell mateix que tria i manipula digitalment. La tonalitat del resultat final l’aconsegueix a base de superposar capes de color, cosa que l’ajuda a accentuar la idea d’atemporalitat i a tenyir d’emoció les seves obres. Des de la seva anterior exposició a el quadern robat (setembre-novembre 2014), la seva obra s’ha exposat a la Galeria Artifact de Nova York (2015) i al Museu Can Framis de la Fundació Vilacasas de Barcelona (2015), on es va organitzar una amplia retrospectiva de la seva obra.\nL’exposició Oriol Jolonch: Me and Mr. Jones consta de 30 fotografies realitzades en els darrers anys i estarà oberta fins el 13 de maig de 2017. Per a més informació, contactar amb la galeria a info@elquadernrobat.com.\nPublicat per Anna Belsa a 12:14


Eivissa acull la primera edició de l'Ibiza Slow Video Festival Festival - Turismo Eivissa\nEivissa acull la primera edició de l’Ibiza Slow Video Festival Festival\nEivissa acull la primera edició del Ibiza Slow Video Festival. L’objectiu d’aquest certamen és crear un punt de trobada i difusió per als creadors audiovisuals que treballen a Eivissa. El baluard de Sant Pere acollirà el proper dia 22 la gala de lliurament de premis.\nL’impulsor de l’app ‘Ibiza Viu’, Christian Balius; el regidor de Cultura de l’Ajuntament d’Eivissa, Pep Tur, i la vicepresidenta i consellera d’Indústria del Consell d’Eivissa, Marta Díaz, han presentat aquest matí la primera edició del Ibiza Slow Video Festival, un esdeveniment que finalitzarà el proper dia 22 de setembre amb una gala de lliurament de premis prevista al baluard de Sant Pere.\nAquesta nova cita anual té com a objectiu convertir-se en una referència per als creadors del món audiovisual a Eivissa. Per a aquesta primera edició ja s’han presentat 30 propostes audiovisuals i durant els propers dies qualsevol usuari de l’app podrà votar la seva favorita.\n“La nostra idea és crear un punt de trobada on fomentar i difondre la creativitat audiovisual, promoure nous talents amb inquietuds en aquest sector i fer possibles sinèrgies entre els participants; d’alguna manera aconseguir que Eivissa es posicioni com a referent en el món de la creació audiovisual”, ha explicat Balius, promotor d’aquesta iniciativa.\n“Aquest projecte és una continuïtat d’altres en els que fa temps que hi treballam i està molt pensat per a la gent jove d’Eivissa, perquè s’estan fent coses d’una gran qualitat i no acabam de ser conscients del talent que hi ha”, ha afegit. L’app Ibiza Viu, que ja està operativa, és una aplicació mòbil interactiva que vol mostrar a tot el món ‘l’altra cara d’Eivissa’: la seva cultura, la gastronomia, els racons d’extremada bellesa, les personalitats d’interès que es poden trobar a l’illa, etc. fugint dels tòpics de la nit i la festa. ‘Volem que l’app pugui créixer amb els productors locals, que generen contingut audiovisual de gran qualitat i diferenciat’, ha senyalat el creador d’aquesta app durant la seva presentació.\nPer participar en l’edició d’enguany del festival, qualsevol usuari pot pujar el seu material audiovisual a través de la plataforma www.ibizaviu.tv. S’haurà de registrar i inscriure online (de forma gratuïta) i podrà participar amb un curtmetratge sempre que estigui realitzat o produït a Eivissa i hagi estat finalitzat amb data posterior a l’1 de gener de 2015. Es podrà participar amb un màxim de 5 curtmetratges a cada categoria i la durada màxima dels treballs ha de ser d’entre 1 i 10 minuts.\nEn aquesta primera edició l’Ibiza Slow Video Festival té una única categoria de concurs i s’atorgaran premis als tres millors treballs. Els cinc vídeos més votats pel públic a través de l’app seran els finalistes i un jurat integrat per 4 persones amb trajectòria acreditada al món de l’art cinematogràfic així com representants de l’organització o els seus col·laboradors, seran els encarregats de decidir els tres guanyadors.\nEls premis seran anunciats durant la gala final que es celebrarà el divendres dia 22 de setembre al baluard de Sant Pere, on es projectaran les obres guanyadores. Simultàniament es podran veure a www.ibizaviu.tv a partir de les 20.30 hores. Els premis per als guanyadors seran una motocicleta Kymko 125 (primer premi, cedit per Honda Ibiza i Kymko i valorada en més de 2.000 euros); una estància de cap de setmana per a dues persones a l’Hotel Simbad, oferida per l’Ajuntament d’Eivissa, i una joia de la firma Maison DelTempels, cedida per aquesta marca.\nA més, durant aquesta gala es vol aconseguir realitzar un videostreaming col·lectiu, és a dir, que s’animarà a tots els assistents que ho desitgin a\nretransmetre des dels seus mòbils i càmeres l’emissió de l’esdeveniment,\nque serà controlada des d’una mesa de realització per poder oferir una\nexperiència professional multicàmera de qualitat per a tots els seguidors de la gala des d’Internet.\nEl regidor de Cultura de l’Ajuntament d’Eivissa, Pep Tur, ha explicat que l’Ajuntament col·labora amb aquest esdeveniment de nova creació cedint l’ús del baluard i fent una aportació per sufragar el tercer premi. “Entenem que és una nova cita que pot resultar molt interessant i atractiva; tot i ser la primera edició hem volgut donar recolzament perquè ens sembla molt interessant que els creadors eivissencs tinguin una plataforma per donar a conèixer la seva feina”, ha remarcat Tur.\nPer la seva banda, Marta Díaz, en representació del Consell d’Eivissa ha volgut senyalar que la institució insular té intenció de potenciar el sector audiovisual a més de donar-li suport des de la vessant de la promoció turística. Díaz ha senyalat que aquest esdeveniment tindrà la col·laboració del Consell però que a més s’està ja estudiant obrir una possible línia de subvencions o suport al sector pel potencial que pot tenir per Eivissa.