Després de llegir un parell de guies i tots els relats de Noruega que hi vam trobar, al mes de Febrer ja teníem perfilada la ruta, tot i que posteriorment la vam acabar d'enllestir amb els consells de diversos companys que hi havien estat prèviament.\nA partir de Setmana Santa els rumors d'una pròxima i profunda crisi ens van fer dubtar molt d'anar, i no va ésser fins a principis de Juny quan la mort de tres persones conegudes, i molt joves, ens va fer pensar que calia viure el present. Malgrat els auguris futurs, hi aniríem fins al Nord del Nord.\nDurant uns dies, la taula gran es va tornar a poblar de mapes, guies, relats i apunts per repassar.\nEl viatge el vam plantejar per quatre setmanes i un cop acabada de decidir la ruta, vam començar a fer els menús per veure què ens calia comprar. Vam fer per la primera i segona setmana i els vam duplicar per la 3a. i 4a. Amb els menús fets i l'ajuda d'un full de càlcul vam anar ajustant les quantitats necessàries de menjar a portar. La llista era prou llarga com per repassar-la diverses vegades però el resultat sempre era el mateix. Semblava mentida tot el que calia comprar!!!.\nEl sistema ens va funcionar molt bé.\nLa raó de dur la majoria del menjar des de casa era sobretot la de no haver de perdre massa temps en anar a comprar uns productes que en ésser diferents als que consumim habitualment, i etiquetats en una llengua desconeguda, no sabríem quins escollir i si serien del nostre gust.\nAllà els preus no eren tan cars com ens havien dit, al menys comparats amb els que paguem a BCN.\nDurant el mes de Juliol vam dur l'auto a fer un canvi d'oli i filtres i una revisió general "preventiva, doncs encara no li tocava" a Auto88, a Barcelona, per si podíem evitar a temps tenir alguna petita averia durant el viatge.\nLes darreres dues setmanes vam anar emmagatzemant a casa un munt de pots, sobres, brics, ampolles, etc.,...tot el menjar sec del viatge, en les capses que portaríem a la bodega de l'auto, numerades per ordre d'us, de forma que fins no acabar la primera no ens caldria res de la segona.\nAmb la roba i el calçat, per la diversitat de climatologia que de forma previsible ens anàvem a trobar, vam haver de dur de tot tipus, per estiu i per rigorós hivern, per calor i per vent. Coneixem alguns companys que durant el viatge no van veure el sol en tot el mes i d'altres que no van passar gens de fred.\nRoba i calçat per quatre adults i un nen, el menjar, jocs i joguines..., a part dels estris que sempre van a l'auto. Al final va entrar tot ( el doble terra s'empassa "el que no està escrit" ). Durant els darrers dies també vam posar les dos ampolles plenes de gas.\nEl viatge seria una ruta per Noruega, fent l'aproximació per França - Luxemburg - Bèlgica - Alemanya - Dinamarca - Suècia - Finlàndia, i travessant a Noruega cap a l'Oest fins les Illes Lofoten i tornant cap al Sud. Només arribaríem a Nordkapp si la previsió del temps (vista quan estiguéssim a Rovaniemi - Finlàndia) era bona. El preu de passar a l'illa és molt car i no era -per nosaltres- prou imprescindible com per pagar i no veure res. En canvi, Rovaniemi ( per veure el Papa Noël ), les illes Lofoten, els fiords, les esglésies de fusta, o caminar per sobre d'una de les geleres sí eren punts quasi "imprescindibles". Si podíem també veuríem balenes fent una excursió amb sortida a les illes Versteralen.\nAquest dissabte al matí encara em tocava treballar... i no hem sortit fins a les 19,20. de Cerdanyola del Vallès per l'AP-7 i hem arribat fins a una àrea d'autopista a l'alçada de Beziers ( França ), a 130 kms. de la frontera catalana. Hem sortit amb uns preus de gasoil mai vistos, a més de 1,40 euros per litre, i això que aquí és més econòmic...Hem fet 276 kms.\nPrimera jornada sencera únicament de trànsit. Ens hem llevat a les 8 del matí i hem arribat a passar Luxemburg al vespre, tot aprofitant per omplir de gasoil 0,30€ més econòmic que a França. El lloc més econòmic per posar gasoil de França ha estat a les benzineres Leclerc. L'anècdota del dia l'han posat una colla d'abelles que volien el nostre berenar.\nLa ruta ha estat: Beziers - Montpellier - Lyon - Dijon - Nancy - Metz - fins passat Luxemburg i hem fet 903 kms.\nAvui un dels viatgers ha fet 18 anys i ho hem celebrat amb pastís inclòs. Hem arribat fins a Lübeck, a Alemanya. Durant hores hem trobat molt de vent, i per aprofitar-lo un munt d'enormes molins ens han acompanyat i ens han fet més entretinguda la ruta. L'autopista és, durant molts kilòmetres, un tall al mig d'un bosc continu. Sovint hem trobat obres a l'autopista, però l'únic tros que cal evitar és a Dortmund, on estan fent un nou viaducte i on hem perdut 2 hores fent una immensa cua sense possibilitat de sortir. Vista l'envergadura de les obres, no crec que abans del 2010 estiguin acabades així que millor trobar una alternativa viària, que hi ha moltes.\nLa ruta ha estat: Luxembourg - Liège - Aachen - Koln - Dortmund - Munster - Osnabruck - Bremen - Hamburg - Lubeck i hem fet 740 kms.\nHem sortit, quan faltava poc per les 9 del matí, de Lubeck cap a Puttgarden, des d'on hem agafat el ferri de les 11,10 que anava a Rodby. Si s'agafa el bitllet d'anada i tornada al mateix temps surt una mica més econòmic. L'autocaravana de menys de 7 metres, 2 adults i 3 nens ens ha costat 79 euros. No hem trobat cua per embarcar, però teníem previst de posar-nos a la filera dels camions si n'haguéssim trobat. A poc de sortir del ferri hi ha un àrea, amb el pont de Faro al costat, des d'on es té una bonica vista. Hem continuat cap a Copenhage/Kobenhavn en danès, i Helsingor, on hem agafat el ferri que ens ha dut a Helsingborg, ja a Suècia. La alternativa, passant per l'espectacular pont-túnel que va a Malmö, el farem a la tornada. Hi ha una diferència de preu per anar per un lloc o un l'altre i en una autocaravana de 6,80 mts, d'uns 10€. La idea era d'anar per un lloc i tornar per un altre, donava igual de pujada o baixada, però durant tot el dia hem patit molt de vent i en veure uns núvols molt negres en direcció al pont, la decisió ha estat senzilla, doncs no volia passar pel pont penjant enmig de vent i tempesta. Quasi tota la ruta dins Suècia és un tall al mig del bosc. Teníem anotat com a recomanable, si ens calia anar, el càmping Glyttinge a Linköping, però no ens ha calgut, doncs les àrees són molt tranquil·les.\nSi es té temps de sobra, (nosaltres el gastaríem aviat a Rovaniemi) es pot visitar la pedra de Rok, una pedra d'escriptura rúnica que està molt ben conservada N 58º17'42.05" E 14º46'30.7". S'arriba agafant un desviament a uns 27 kms al nord de Jönköping, prop de Odeshog i hi ha una àrea amb serveis al costat. També de camí a Stockhölm pot ésser interessant visitar Granna, un poble on comprar uns típics caramels i Vadstena un poble medieval. De sortida d'allà, la ctra. 50 és més lenta però més bonica que l'autopista.\nLa ruta ha estat: Lubeck - Puttgarden - Rodby - Kobenhavn - Helsingor - Helsingborg - Jönköping - Linköping - Nörrkoping i hem fet 721 kms.\nHem tornat a sortir abans de les 9 per arribar a mig matí a Stockhölm i poder veure el canvi de guàrdia del Palau Reial, que ens han dit que està bé. L'única àrea per autocaravanes de la ciutat és molt tranqui·la però té un aspecte deplorable. És un espai al costat i sota ( al costat es paga per dies i la part de sota el pont es paga per hores a la màquina) els arcs d'un alt pont de l'autopista de circumval·lació de la ciutat, tocant un petit canal i en una de les cantonades del parc Langholmen. Està a 20 min. a peu del Palau Reial. Té electricitat, wc, dutxes i rentadores. Està molt malament indicat..., s'arriba per l'E-4 direcció Sodermaln, sortint per Centrum fins el pont Liljeholmsbron i just abans de passar el pont d'arcades Vasterbron cal tombar a mà dreta. i travessar el petit canal per un mini-pont.\nUn cop aparcats hem anat en metro fins al centre. Cal destacar que cada persona ha de passar l'abonament per la màquina cancel·ladora dos cops per cada trajecte, per tant un abonament diari de "16", que costa 80 corones, en realitat és només per 8 viatges. Surt millor agafar un abonament per 72hrs.\nTeníem anotat que el canvi de Guàrdia començava a les 12,45, que calia anar amb temps perquè s'omplia, però a les 12,30 quan hem arribat, ja havia començat, i ens van dir que començava a les 12. També hem volgut veure l'Ajuntament per dins i pujar a la torre per veure la ciutat, però o avui estava tancat o no hem trobat la porta...\nLa premsa avui parlava de les importants destrosses que el vent i la tempesta va fer ahir a la costa sud de Suècia. Vam encertar de no anar pel pont, en veure el cel tan negre...\nA la tarda hem visitat el museu marítim Vasa, a prop del Palau, on s'exposa un gran galió del S.XVII tret del fons del mar i restaurat, i s'explica la vida dels mariners del temps. La visita ha estat interessant. El preu de l'entrada és de 95SEK per persona a partir de 18 anys.\nUn altre any hi dedicarem més temps a aquesta bonica ciutat.La ruta ha estat: Nörrkoping - Stockhölm i hem fet 143 kms., comptant les voltes fetes per trobar l'àrea.\nHem donat l'esquena, a les 9 del matí, a Stockhölm i hem seguit cap al Nord per una bona carretera, una falsa autopista, amb 2 carrils de pujada i 1 de baixada ( separats ), o 1 de pujada i 2 de baixada, alternativament. Un sistema correcte per a l'escàs trànsit que ens hem trobat -i era la millor carretera-, i més econòmic que una autovia tradicional. Suècia, i Noruega, són països immensos i amb poca població. Hem fet tota la ruta sota un cel tapat i amb un continu bosc a banda i banda del camí, que de tant en tant s'obria per deixar-nos veure un dels seus múltiples llacs. Amb un cel blau i la llum del sol, aquest paisatge deu guanyar molt, doncs avui no tenia gaire contrast. Hem parat per dormir en un àrea al costat de l'autopista, passat Umea. Tot el país es veu tan tranquil que crec que és possible dormir arreu. El dia comença a ésser clarament més llarg, i de matinada mirant cap al Nord es veia més clar.\nLa ruta ha estat: Stockhölm -Uppsala - Sundsvall - Umea i hem fet 655 kms.\nAvui pot ésser un gran dia per a Pau, doncs arribarem a Rovaniemi, on viu en Pare Nöel... Hem sortit enmig d'un cel gris i una fina pluja, el mateix temps que portem cada dia des que vam deixar Alemanya. El paisatge no ha variat, arbres i més arbres, un bosc sense fi. A vegades un tall de bosc ens ha deixat veure la costa del Golf de Botnia, el mar Bàltic. Hem entrat a Finlàndia per Haparanda sense aturar-nos i hem arribat a Rovaniemi a mitja tarda, on enlloc està indicada la llar del Pare Noël...Després de preguntar ens han dit que estava més enllà...així que hem tornat a l'autopista i hem trobat el complex a uns 10kms de Rovaniemi. El temps que hem perdut ens ha fet que arribéssim poc després de les 6 de la tarda, hora de tancament del recinte. Ja no hi havia ningú a l'aparcament, excepte uns italians que han arribat darrera nostre. Quan hem anat a la porta d'entrada la sorpresa ha estat majúscula: Demà és l'últim dia d'obertura, fins l'hivern, Pau estarà de sort. Teníem anotat que tancaven el dia 13...sembla que cada any és diferent.\nPer fer temps abans de sopar hem anat fins el "Santa Village", un complex de cases de fusta a uns centenars de metres del "Santa Park" i per on passa la línia imaginària del Cercle Polar Àrtic. Tot són tendes de records, i algun restaurant, de les que molt poques estan obertes. Hem aprofitat per fer alguna compra -a preus normals- i per fer les fotos de rigor. A la part est de Noruega també hi ha un altre punt de creuament del Cercle Polar Àrtic. Hem decidit quedar-nos a dormir aquí, hi ha força autocaravanes, en canvi al pàrquing del "Santa Park" no hi ha ningú.\nA Rovaniemi hem preguntat la previsió del temps per als propers dos dies a Nordkapp i ens han dit que no estava previst mal temps, així que hi anirem... Sinó, haguéssim retrocedit uns kms. fins Haparanda i haguéssim creuat Suècia i Noruega, transversalment, fins a Tromso que és la ruta habitual per anar a les Lofoten-Versteralen pujant per Suècia i sense anar a Nordkapp.\nSi mirem cap al Nord, el cel és clar. El 24 de Juny en aquest punt no es posa el sol, i a partir de llavors, cada dia que passa, el sol està sota la línia de l'horitzó 20 minuts més.\nLa ruta ha estat: Umea - Lulea - Haparanda ( frontera amb Finlàndia ) - Kemi - Rovaniemi i hem fet 545 kms.\nAvui Pau s'ha aixecat el primer... Hem anat a visitar la "cova" on treballa el Pare Noël, un espai foradat dins la muntanya on es poden trobar parades de records, un bar-restaurant-espectacle, una escola d'elfs i un taller de manual·litats per a que els nens facin rèpliques del Pare Noël amb fusta cotó, feltre i pintures. També hi ha un punt de recollida de cartes ( a l'exterior hi ha una altre ) on pots deixar una carta per a que arribi, si vols, al seu destinatari amb el mata-segells d'allà per Nadal. Tot plegat molt interessant per als més petits... Ens ha costat a 10 euros per persona, tant nens com adults.\nUn cop ja ho hem vist i ens han fet la foto, no inclosa en l'entrada, hem retrocedit fins a Rovaniemi per veure el museu Artikum sobre la vida polar on no hem pogut veure, per horaris, la pelí·lícula sobre les aurores boreals. La visita ens ha semblat també prescindible. També hem fet un tomb pel barri de Lappia Talo, fet per l'arquitecte Alvar Aalto, on hem dinat i hem continuat la ruta cap a Karasjok. A partir d'aquí , ens han dit que les benzineres no són gaire abundoses, així que quan arribem a mig dipòsit, el tornarem a omplir així que podrem.\nDes que vam entrar a Suècia, el senyal de trànsit "animals solts" té un re dins el triangle, però no ha estat fins ahir que, al pàrquing del "Santa Park", vam veure un parell que anaven lligats. La informació que tenim és que d'aquí cap al Nord és molt possible de trobar-ne. Passat Ivalo, tot i anar vigilant les vores del bosc que arriben fins la carretera, m'ha mancat molt poc per menjar-me un de ben gros quan ha decidit travessar la carretera mentre jo avançava una altra autocaravana que no em deixava -lògicament- veure els marges de la carretera. Quin ensurt m'he endut, l'animal ni ens ha mirat ni s'ha immutat.\nQuan més pugem, menys trànsit i menys vegetació trobem. Les masses d'arbres han deixat pas als arbustos. Passat Inari, la carretera ha canviat, ha perdut la línia divisòria, s'ha fet molt més estreta i s'ha convertit en una muntanya russa amb unes contínues pujades i baixades que han fet gaudir d'allò més a en Pau. Per contra, he conduit durant una bona estona cara a un sol molt baix i enlluernador però que hem agraït doncs feia dies que no el vèiem. Hem deixat Finlàndia i hem arribat a Karasjok ( estem a Noruega!!! ) on farem nit al costat d'una colla d'autocaravanes.\nDes de l'aparcament es veu la punxa de l'edifici del Parlament Sami ( una rèplica gegant de les tendes típiques d'aquest poble ) i hem anat a preguntar els horaris per visitar demà el Parlament Sami. Ens han dit que ni dissabtes ni diumenges fan cap mena de visita, i com avui és dissabte ens quedarem amb les ganes de veure-ho en aquest viatge.\nDesprés de jugar una estona a futbol a l'aparcament, i sopar, ens anem a dormir a les 23 hrs., amb una llum de "les 8 de la tarda d'un dia d'estiu a Catalunya" i amb un fred que "pela". El termòmetre marca 2º, vaig amb folre polar, és el primer dia que notem fred i la gent d'aquí va pel carrer en màniga curta...està vist que no som d'eixe món. Els habitants de Karasjok no deuen tenir fred doncs a l'hivern sovint estan a -40º i és un dels punts més freds de Noruega.\nAl costat de l'aparcament hi ha un espai per omplir i buidar aigües. Des que vam sortir no hem tingut cap problema al respecte.\nLa ruta ha estat: Rovaniemi - Inari - Ivalo - Karasjok i hem fet 450 kms.\nEns hem aixecat amb un matí assolellat i ens ho hem pres amb calma. Ens hem mogut a les 10,30, hem fet una visita exterior al Parlament i al museu Sami, amb les seves tendes de pell. Com que al museu Artikum de Rovaniemi ja vam veure coses d'aquesta cultura i havíem llegit comentaris de que no tothom trobava interessant aquest museu, ens hem "saltat" l'interior, de pagament.\nTant ahir com avui, sovint a les vores de la carretera hem vist bosses d'escombraries negres lligades als matolls, és el senyal de "rens pasturant". Ahir vam veure alguns però avui hem vist molts, tant al mig de la carretera, caminant parsimoniosament, com als costats.\nLa ruta fins aquí ha estat molt bonica. Cada cop es veuen menys arbustos, només roques i algunes herbes baixes. No sé com serà la resta de Noruega, però venir fins aquí paga la pena.\nLa darrera parada l'hem feta a Honningsvag, el poble de pescadors més al nord en terra continental. Hem comprat alguns records, doncs ens van dir que eren més econòmics que dins de Nordkapp i hem visitat -no hi havia anat mai a cap- l'Artic Ice Bar, un bar on el terra, les parets, la barra o els gots són de gel. Ho té muntat allà un espanyol molt agradable al costat del mar. Ens ha mostrat un vídeo de com ho han de construir cada any de nou, hem estat xerrant una estona, i ens ha dit que portaven uns dies de molt mal temps -poc negoci- i que avui i demà faria extraordinàriament bo.\nHe sortit del local amb un somriure d'orella a orella...\nPer passar el túnel per sota el mar que separa la part continental de l'illa on es troba Nordkapp cal pagar un car peatge, 200 NOK per adult, 65 per nen i 125 per estudiants. A la taquilla no ens han preguntat la mida de l'autocaravana però sí quants ocupants hi anàvem. Hem arribat al darrer pàrquing a les 7 de la tarda. Hi ha més de cent autocaravanes, alguna caravana, alguna tenda de campanya i força motos. Venir amb moto crec que deu ésser gratificant però molt, molt dur. Fora de l'auto feia una brisa fresca, un dia extremadament clar i una mar plana com si d'una immensa piscina es tractés. M'ha sorprès molt doncs pensava trobar un mar brau. Fa anys també vaig trobar un mar-piscina a Finisterre, a Galícia i també em va sorprendre.\nHem estat dins l'edifici que hi ha allà, on hem vist la pel·lícula i la exposició sobre la història de l'indret. Hem fet una colla de fotos i he deixat un adhesiu de "la tortuga totcàmping" a la part posterior de "la columna de la bola". Hem estat voltant i gaudint del lloc, veient la immensitat d'aquell mar des de dalt del penyasegat. Sobre les 11 del "vespre" s'ha posat el sol a l'horitzó, i al voltant de les dues de la matinada ha tornat a sortir. Mentre el sol no es veia, eren les "8 de la tarda" a efectes de la llum que teníem. Trenta anys després de sentir parlar per primer cop d'aquest indret l'he vist, i per què no dir-ho, l'he sentit. Un altre dia, no sé quan, tornaré. Com portem amb nosaltres un nen encara petit, no hem fet l'excursió de 5 hores per arribar a peu al que, en realitat, és el punt més septentrional de Noruega i que es troba una mica més enllà, i que es veu de des d'aquí. A les imates podeu veure la llum que hi ha i l'hora a la que estan fetes.\nLa ruta ha estat: Karasjok - Lakselv - Honningsvag - Nordkapp i hem fet 278 kms.\nVam anar a dormir molt tard amb tots els enfosquidors posats i ens hem llevat també tard amb un sol radiant. Per l'horitzó llunyà veiem uns núvols foscos que com havíem de marxar no ens afectarien. Després de fer una darrera volta hem marxat de "la plataforma" tot convençuts de que hem tingut sort de tenir un dia així.\nEns han tornat a cobrar pels ocupants sense preguntar les mides de l'auto. Com una ocupant anava dormida "s'han oblidat" de comptar-la i hem pagat quasi 200 NOK menys.\nCal desfer una part del camí i tornar a pagar per passar el túnel, com si hagués alternativa a no passar-lo!!!, per anar cap al museu de pintures rupestres d'Alta, el següent punt del viatge.\nEl museu és Patrimoni Mundial per l'Unesco des de 1985, es troba al sud d'Alta, hi ha uns 3000 gravats i el recorregut és d'uns 5 kms. a peu per sobre d'un entarimat de fusta per no malmetre el terra. No sabíem l'horari de tancament del museu i de les seves pintures rupestres, així que com hem esmorzat tard, no hem parat a dinar fins arribar allà, a les cinc de la tarda. Un cop ens han dit que tancaven a les 21hrs ( estrany horari per aquestes latituds ) hem fet un dinar-berenar i les hem visitades a continuació, inclòs el museu. El recorregut a l'exterior per veure les pintures sobre les pedres està dividit en dos sectors i és entretingut, però per mi, que no sóc cap entès en art rupestre, amb la meitat hauria tingut prou, doncs tots els dibuixos són molt semblants. Hi ha fulletons explicatius en espanyol. Per fer la visita completa cal al menys 2h30'. Nosaltres hem sortit del recinte que eren quasi les 9.\nUn cop vist Alta, hem seguit cap al sud per avançar uns kms., fins l'hora de sopar, aprofitant que encara hi ha molta llum. La ruta d'avui ha acabat a Talvik, al costat del Altafjorden en un gran aparcament darrera la benzinera i on hem pogut buidar l'aigua. A l'aparcament hi havia un parell de autocaravanes més, uns francesos amb qui hem parlat una estona i uns italians més enllà. Poc després ha arribat una mastodòntica autocaravana Concorde de més de 8 mts. i ha aparcat a escassos 2 metres de la nostra tot i que havia espai de sobres, fent que la nostra semblés una puça, i n'hem fet una foto. Anava dins una parella de noruecs que ni ens ha saludat. Deuen pensar que són més que els demés. Què pobres són aquells que només tenen diners. El dia ha estat d'aquells de "núvols i clars", quan marxava el sol feia fresca, sense arribar a fer fred com a Karasjok.\nLa ruta ha estat: Nordkapp - Alta - Talvik i hem fet 276 kms.\nCap a les Versteralen i les Lofoten. Quan vam marcar la ruta vam decidir que no visitaríem Tromso, així que hem anat seguint les indicacions cap a Narvik. Ha estat un dia sencer de trànsit, gris i amb una pluja fina, aquest paisatge amb la llum del sol deu ésser preciós. A la ruta teníem anotats diversos llocs o miradors, com Sorstraumen, per aturar-nos a veure el paisatge, però no ho hem fet perquè si un lloc és bonic, al següent revolt es té una vista espectacular.\nHem vist fiords amb neu a la seva part superior i moltes casetes de colors disperses a la falda de les muntanyes, com si als noruecs els hi agradi més estar aïllats que en comunitat. Algunes no tenen llum elèctrica i només s'usen a l'estiu.\nLes carreteres, estan prou bé, sobretot tenint en compte on estan fetes -sortejant muntanyes- i el número d'habitants que fora de la temporada més turística les deuen usar, i pagar el seu manteniment. Per a ésser la carretera principal, el trànsit és escàs. De tant en tant, hem passat per ponts que fan por per l'alçada que tenen i que acosten un fiord a un altre, o per túnels sota el mar amb unes pendents i de baixada i pujada força importants i sense la més mínima mostra d'humitat al seu interior, tot plegat per anar reduint l'ús de vaixells transbordadors i facilitar les comunicacions a qualsevol hora.\nProp de Manselv hi ha unes cascades, i a Bardufoss un parc aquàtic cobert que obren de 12 a 17,30.\nHem arribat fins a Santorg, molt a prop de les Versteralen, o dins elles, no tinc clar el punt exacte on comencen. Hi havia ganes de fer una llarga dutxa calenta i per fer-la entrem en una mena de petit càmping on passarem la nit per 150 NOK i omplirem-buidarem. Deuen tenir un escalfador elèctric no massa gran i l'adolescent que ens acompanya s'ha dutxat la primera i ha esgotat l'aigua calenta..\nA les illes el combustible és més car, per tant demà omplirem.\nLa ruta ha estat: Talvik - Andselv - Bjerkvik - Santorg i hem fet 510 kms.\nHem sortit prop de les 11, amb pluja, cap a Sortland, la ciutat més important de les illes Vesteralen, on arribem també plovent. Al nord de l'arxipèlag, des d'Andenes o Sto surten vaixells per veure balenes. A l'oficina de turisme de Sortland ens han informat que per haver mala mar avui no sortien i hem decidit esperar a demà, a veure si tenim més sort i podem embarcar-nos. Demà a les 9 del matí ja sabran si surten, o no, i decidirem anar fins a Sto o canviar d'idea i marxar cap a les Lofoten. Hem passat la tarda fent un passeig i anant fins a la biblioteca per connectar-nos a Internet des de dins i des de fora per wi-fi. Farem nit al pàrquing del centre comercial.\nA les Vesteralen hi ha dues empreses que organitzen sortides per veure balenes:\nwww.whalesafari.no, la més coneguda i que surt des d'Andenes, a unes 2 hores per carretera de Sortland, i que fa un recorregut d'entre 3 i 5 hores de vaixell, i www.arcticwhaletours.com, la més nova, que surt des de Sto amb un vaixell més gran i més estable i més propera per carretera des de Sortland, a uns 40 minuts. Aquesta fa un recorregut per mr d'unes 7 hores.\nDes de casa els hi havíem preguntat les diferències i els de Sto ens van respondre amb un correu en el que ens deien que ens farien un descompte si portavem el correu imprès. La ruta ha estat: Santorg - Sortland i hem fet 100 kms.\nSeguia plovent. A les 9 des de l'oficina de Turisme han telefonat a Sto a veure si sortirien avui i els hi han dit que tenien mar de fons -onades- de la tempesta d'ahir i que fins les 12, hora de sortir, no ho decidirien. Davant la situació hem marxat cap allà a veure si teníem sort. Com alternativa si no sortia el vaixell, ens han dit que podíem visitar Nyksund, un antic poble balener proper a Sto, abandonat fa anys i ara en procés de reconstrucció. Hem estat una estona esperant les 12 dins una casa que tenen al costat de l'embarcador on hem vist les fotos que han fet en altres ocasions, etc. A les 12, quan és l'hora de sortir ens diuen que esperaran una estona més. Veient la indecisió del capità, veient que continua plovent i que, segons les fotos, la excursió es fa en coberta, decidim renunciar. No hem volgut arriscar-nos a que una excursió bonica -però cara- a veure balenes es transformi en un trajecte de set hores sota la pluja en un vaixell no gaire gran i enmig d'una mar amb onades. Ens ha costat, perquè era un dels atractius del viatge però creiem que hem pres la decisió correcta.\nHem girat cua, hem anat a Nyksund, i ha estat una de les sorpreses del viatge. Per arribar-hi hem fet uns quants kms. per una pista de terra a escassos metres del mar -ens han dit que durant l'hivern no és permès el pas- i l'autocaravana, quan hem baixat, era de color xocolata. El poble és una petita illa, a uns 50 metres de la costa i unida a terra ferma per un estret pas cimentat que només poden travessar, en vehicle, els veïns mentre la resta hem hagut d'aparcar a l'entrada. La visita a peu ha estat "especial". Un cop travessat el pas que fa d'unió, ens ha donat la benvinguda les restes rovellades d'un camió bolcat en una estranya posició. Durant la visita, tot el poble sembla deshabitat, abandonat, no es veu ningú enlloc ni se sent res, només s'escolten sorolls metàl·lics d'algun taller. Estranyats, hem mirat a través dels vidres de les finestres d'alguna casa on es veu la taula a mig treure i plena de pols... Una casa té la porta entreoberta, joguines en un sorral davant la porta, i uns vells ossos de balena per vendre, però no hi ha ningú. Un senyal que prohibeix la circulació, deixat al terra, i amb una autocaravana dibuixada al centre, posa el seu punt curiós al poble.\nUnes naus de colors, que en un altre temps segurament eren magatzems es mantenen sobre columnes de fusta sobre l'aigua fent companyia a uns vells vaixells de pesca. Al costat d'una de les naus he baixat unes escales seguint un indicador d'una botiga, estava la porta oberta sense ningú... Sorpresos tots cinc per l'ambient, hem tornat a l'auto, pensant que seria un fantàstic plató per una pel·licula de terror.\nHem tornat per la pista i hem agafat la carretera de tornada a Sortland, on hem rentat l'auto fins deixar-la del seu color i hem marxat cap a les Lofoten, a veure si ens millora el temps.\nHem agafat prop de Sortland una nova carretera, inaugurada fa uns mesos, per la que en menys d'una hora s'arriba a Svolvaer, la ciutat més important de les Lofoten, passant per sota el mar i evitant el pas entre Melbu i Fiskebol en transbordador. Ho hem passat amb boira, plovent i sense veure-hi res del paisatge, una pena. Durant una estona en que s'ha aixecat una mica la boira, hem visitat Henningsvaer i hem trobat la botiga, amb una senyera a la porta, de l'Andreu, un mallorquí que viu aquí des de fa 30 anys, conegut arreu i amb qui fem una xerrada. El poble, a les fotografies que hem vist, (la foto és d'en Jofranc) és molt bonic, però la pluja, el fred, el vent i els núvols baixos no ens han deixat gaudir-ne. Esperem que el temps millori, això ens diuen, i sinó serà raó per tornar-hi.\nHavíem llegit que la posta de sol a Eggum, a una hora d'on estàvem, era espectacular, i hem comés l'error de creure que en aquest temps arribaríem allà. A les 9 del vespre hem sortit de Henningsvaer però s'ha fet molt tard, i ni hem vist la posta ni hem trobat l'àrea -tot i tenir-la a 500 metres-, ni hem trobat ningú a qui preguntar.\nLa ruta ha estat: Sortland - Sto - Nyksund - Sortland - Svolvaer - Henningsvaer - Eggum i hem fet 198 kms.\nAhir nit ens vam quedar a dormir al final de la carrer que travessava Eggum i a les portes d'una tanca que separava el poble del camp. Les llums de l'auto no mostraven més enllà d'un tros de camp i no vam gosar de passar-la . La tanca tenia un rètol que informava -en noruec- que cap allà només s'anava a l'àrea i no ho vam entendre...coses que passen.\nAquest matí, ens hem despertat amb sol, hem anat caminant a investigar què hi havia passada la tanca, i hem descobert l'àrea. Està molt bé, té una magnífica vista, per una altre dia ja ho sabem.\nD'Eggum hem anat a Borg, que està a prop, i on hi ha una casa vikinga, amb vikings dins, i un vaixell víking reconstruïts. Per entrar al recinte hem pagat 300 NOK per família. El recinte es fa a peu, és entretingut i ens hem passat quasi 3 hores passejant, és un recinte obert, es a dir, que es podria accedir des de la mateixa carretera agafant el desviament en direcció a la Borgkirke ( església ) i veure-ho per fora. Ho comento per si algú no pot anar a peu i no per a que sigui la solució per estalviar-se l'import de l'entrada.\nDesprés de dinar hem anat a Vikten, un mini-poble amb una platja de sorra blanca, que fa un contrast espectacular amb les parets quasi verticals de la muntanya que li cauen a sobre.\nMés tard hem marxat a Nusfjord, un preciós poble de pescadors, patrimoni de l'Unesco, on hem vist un documental sobre la vida dels pescadors noruecs i una colla de cases transformades en museu dels diferents oficis relacionats amb la pesca.\nA continuació hem passat per Reine. Si Nusfjord era bonic, Reine és excepcional. Un poble de cases i barques de tots colors rodejades d'abruptes muntanyes. Tot plegat, a estones il·luminat per una llum blanca que s'escola entremig dels gruixuts núvols que tapen el cel.\nNo hem estat gaire estona a Reine, pensant en que més tard tornaríem, i hem marxat una mica més enllà, fins "A", que és el darrer poble on es pot anar per carretera, per donar una volta i valorar què faríem demà.\n"A" no té res a veure amb Reine o Nusfjord en bellesa, però té com a curiositat el museu del bacallà repartit per diferents indrets del poble. Hem donat un passeig, veient els assecadors de bacallà i hem fet mitja volta fins Reine per fer nit al costat de l'escola, un lloc molt tranquil.\nLa ruta ha estat: Eggum - Borg - Vikten - Nusfjord - Reine - A - Reine. Hem fet 88 kms.\nHem sortit de Reine a les 9, mentre la tropa encara dormia. El més normal seria haver agafat el vaixell que surt de "A" fins Bodo, al continent, però hem decidit tornar per carretera una part, per veure el que la boira ens va tapar quan veníem i també per estalviar-nos aquest trajecte en vaixell que tothom coincideix que és molt mogut. Hem estat mirant dues rutes possibles: Agafar el vaixell des de Svolvaer a Stutvik, però ens han dit que la carretera entre Stutvik i l'E-6 és dolenta, o agafar el vaixell Lodingen-Bognes, que és el que hem escollit.\nLa carretera nova fins Lodingen es fa en menys d'una hora i el trajecte en vaixell triga una altre hora i costa 520NOK per 5 persones i una AC de fins 7 metres.\nTot i haver recorregut uns quants kms. de més per les Lofoten ens queda la idea de que hem de tornar aviat. El recorregut en ferri ha estat molt tranquil, i després la ruta cap a Mo i Rana és molt bonica. Malgrat la volta feta no ens hem penedit. Hem parat per pernoctar a Rognan, en una àrea tranquil·la, amb barbacoes, gronxadors, molt bona, excepte el detall de que el born per buidar el Tethford és una porqueria, sense entrar en més detalls, i a més va amb fitxes.\nLa ruta ha estat: Reine - Lodingen - Bognes - Fauske - Rognan. Hem fet 426 kms.\nHem sortit a les 11 de Rognan després de fer feines pendents. Quan ens hem llevat estàvem a 12º i en poca estona, al migdia, érem a 28º. El sol ha escalfat avui de valent. Hem continuat la ruta cap a Mo i Rana, molt bonica, i ens hem aturat una estona en un punt de la carretera on diuen que passa la línia del Cercle Polar Artic. És un espai natural molt menys turístic que el que vam veure a Rovaniemi. Un petit edifici i un aparcament completen tot el "muntatge".\nHem comprat uns records, hem fet unes fotos i hem seguit cap al Sud fins la cascada Lasksfossen. No és una cascada clàssica com esperàvem sinó com un gran ràpid del riu que en un moment cau uns metres.\nHem acabat el dia parant a pernoctar al costat d'un centre comercial a Levanger.\nLa ruta ha estat: Rognan - Mo i Rana - Mosjoen - Steinkjer - Levanger. Hem fet 555 kms.\nHem sortit de Levanger amb sol, i per primer cop a Noruega hem trepitjat un tros d'autopista, el que bordeja Trondheim. Per un moment ens semblava que no estàvem a a Noruega... Hem agafat l'E-39 direcció Alesund i poc després l'autopista s'ha convertit, durant una bona estona, en una ridícula carretera, estreta i amb un ferm desastrós que més endavant, després d'un tros d'obres, ha tornat a millorar. La estan fent nova i més ample en direcció a Trondheim, i com no tenen més terreny, hem passat pel mig del tram en obres amb les màquines treballant al costat. Després de dinar hem passat el pont penjant més llarg de Noruega, el Gjemnessundbrua, de 1257 metres de llarg, de peatge i a l'estil del Golden Gate de San Francisco, i en direcció a Molde.\nPoc abans d'arribar a Molde, hem agafat la ctra. 64 cap a Solsnes, Afarnes i Andalsnes, a continuació la E-139 i poc després hem pres el desviament cap a la "ctra. turística 63" la famosa carretera dels Trolls o Trollstigveien que és una carretera d'ús per als "guiris" com nosaltres i dels veïns de la zona.\nAllà ens hem trobat, per casualitat, amb la família "Mento", habitual a "ACPasión" amb qui havíem intercanviat missatges per internet però que no havíem acordat cap punt de trobada, i amb qui vam coincidir unes quantes vegades més, sense proposar-nos-ho. Des d'aquí els hi enviem una abraçada.\nPujar la carretera dels "Trolls" té la seva gràcia, doncs està com tallada a la pedra d'una paret força vertical.\nConduint m'ha fet força "repelús" però la tornaria a fer. És estreta, a les fotos veureu que no passen dos cotxes al mateix temps, està perfectament asfaltada i rodejada amb una tanca de pedra, tot i que millor no mirar més enllà d'ella. Els passatgers sí que poden, per veure l'espectacular paisatge. He pujat tan ràpid, en segona, que aprofitant un tros més ample m'han passat dos noruecs fent sonar la seva botzina, jajaja, com anava el primer no els veia, prou feina tenia...\nUn cop dalt hi ha un mirador des del que es té una visió espectacular, i unes botigues de records. Hem parat per fer unes fotos i hem continuat fins a Valldal on hem acabat el dia en un àrea amb rentadores, assecadores, wi-fi, dutxes, etc.\nLa ruta ha estat: Levanger - Trondheim - Alesund - Molde - Solsnes - Afarnes - Andalsnes - Valldal, hem fet 396 kms.\nHem sortit amb un dia assolellat des de Valldal cap al fiord Geiranger, segurament el més fotografiat i conegut, començant per una baixada molt bonica, anomenada la carretera de les àligues, des de la que es veu gran part del fiord amb el transatlàntic ancorat al mig. A Geiranger hem agafat el ferri d'anada i tornada, sense l'autocaravana, fins a Hellesylt. El passeig se'ns ha fet massa lent. A la tornada hem dinat dins el vaixell. Volíem haver fet algun circuit més en vaixell per altres fiords, però com ens ha semblat lent, queda pendent per un altre cop.\nDe nou a Geiranger i amb l'auto, hem pujat al mirador de Dalsnibba, a quasi 1500 metres d'alçada. La darrera part que puja és una pista de terra, amb tanca a un costat en alguns llocs i de peatge.\nPer nosaltres, la pujada paga la vena per les vistes des de dalt: al fons del tot el fiord amb el vaixell ancorat al bell mig i ( si no fos per què hem vist gent pujar i baixar, pensaríem que és un decorat ) i la carretera de les àligues per la que hem baixat aquest matí.\nHem baixat del mirador de Dalsnibba, per la carretera 63 en direcció al que serà el nostre destí final del dia, Lom, però per poder passar per la carretera turística 258 -ens estem aficionant a elles- ens hem desviat cap al centre hivernal de Videseter. Fent-la fem un bucle, doncs per sota passa un túnel.\nNomés començar la carretera ens hem trobat un 4x4 avariat que portava de remolc una barca. Quin lloc per tenir una avaria!!!. Amb l'autocaravana ocupàvem tota l'amplada de la pista i quan ens trobàvem amb algú de cara - com el camió-plataforma que venia a recollir al "avariat", o de nou "els Mento"- miràvem de creuar-nos sense perill en un dels nombrosos apartadors que hi ha.\nA canvi de veure aquest paisatge natural i agrest, amb un riu que anava paral·lel al recorregut, hem arribat tard a Lom per veure la església de fusta oberta, i ens hem hagut de conformar en veure-la per fora. Per nosaltres ens ha compensat per què veurem més esglésies de fusta, per dins i per fora. Hem jugat una estona a futbol i ens hem quedat a dormir a l'aparcament, molt tranquil, que hi ha al davant de l'església, amb unes quantes autocaravanes i la remor de fons d'una petita cascada que fa el riu que passa a un centenar de metres.\nLa ruta ha estat: Valldal - Geiranger - Hellesyllt (anada i tornada en ferri) - Dalsnibba - Videster - Lom. Hem fet 162 kms.\nTot el dia ha fet bon temps. Ens hem llevat a les 7 del matí doncs avui havíem de fer una de les activitats "especials" del viatge, fer una excursió per Nigardsbreen, una de les llengües de la immensa gelera Jostedalsbreen.\nEns havien dit que avui era el darrer dia que feien la excursió bàsica que ells anomenen "ruta familiar" i que es feia a les 11,30 del matí. El gps ens deia que teníem temps de sobres però a mida que anàvem recorrent la carretera 55, una part entre la boira, veient bonics paisatges per cert, ens donàvem compte que arribaríem molt justos de temps. Després de desviar-nos de la 55 cap a la ctra. 604, hem arribat al museu de les geleres just a les 11,30, i ens han dit, per la nostra tranquil·litat, que feien sortides mentre hi hagués gent.\nDes del museu ja és visible la gelera, però per arribar-hi encara cal anar fins al costat del llac on va l'aigua de la gelera, deixar el vehicle a l'aparcament i caminar una bona estona, o des d'allà agafar una barca que apropa a la base de la gelera i caminar una mica fins al punt on ja es poden posar els grampons model "iniciació".\nHi ha excursions amb diferents tipus de dificultat. Cal pagar en efectiu, al menys la familiar, i aquesta és una agradable passejada pujant uns 500mts. per la gelera. És apta per nens i nenes a partir de 6 anys. El risc de fer-se mal fent l'excursió és mínim, en canvi hem vist gent arriscant-se inútilment volent fer l'excursió "per lliure" e intentant pujar pel gel sense cordes ni grampons.\nPau era el més petit i anava el primer de l'una cordada d'unes 20 persones, darrera de l'autèntic sherpa del Nepal que ens ha fet de guia, i ha gaudit d'allò més.\nAl costat nostre anaven uns jubilats noruecs, a qui estranyava trobar una família de "espanyols" allà dalt, i amb els que hem anat xerrant sobre les diferències entre els sous seus i els nostres. Ens hem quedat sorpresos. Ens agradaria viure aquí amb el que cobren allà...\nHem fet unes fotos, que no arriben a mostrar la mida tan descomunal de la gelera, i menys si es veuen en mida petita ( us aconsello veure-les a la galeria, o baixar-les per apreciar els detalls ).\nHem dinat en unes taules al costat de l'embarcador i hem anat al museu. Una de les coses sorprenents és veure fins on arribava la gelera fa uns anys i on arriba ara. Posteriorment hem marxat cap a Solvorn, per des d'allà anar en vaixell a veure l'església de Urnes.\nQuan hem arribat a l'embarcador ens han dit que l'església ha tancat fa poc, a les 16,45 hrs., -quines hores de tancar- i el vaixell acaba de venir del seu trajecte del dia.\nPer aprofitar el temps, doncs Solvorn és un mini-poble, hem anat a fer un canvi d'aigües a la carretera principal on hi havia una benzinera amb serveis per autocaravanes. Després de fer-ho, hem tornat al poble i hem aparcat en una mini-plaça a uns 150 mts abans de l'embarcador, on ni es pot aparcar més de 2 hores, ni per la nit. Pernoctem dues autos entre els cotxes dels veïns, molt tranquils.\nLa ruta ha estat: Lom - Gaupne - Nigardsbreen - Solvorn. Hem fet 243 kms.\nLa freqüència de vaixells entre Solvorn i Urnes és escassa. Surt el primer a les 7,30 i el següent a les 10. L'església està a 1 km. de l'embarcador, a uns 20 minuts perquè és camí de pujada. Millor anar a peu que en vehicle. Hem agafat el vaixell de les 10 i hem tingut el temps just per arribar, treure els tiquets per la visita de l'església ( que no ens han dit que per dins estava en procés de restauració i no es veia gaire cosa ) veure-la, escoltar les explicacions -en anglès- i tornar a baixar ràpid per arribar a temps d'agafar el vaixell de les 11,30 de tornada a Solvorn.\nDe Urnes hem marxat a veure la tercera església de fusta, a Borgund, agafant de nou la ctra. 55 cap a Songdal i després la ctra. 5 cap a Laerdal. Per acostar-s'hi a la església cal treure el tiquet. Per fora és la més bonica de les que hem vist, en canvi per dins era més maca la d'Urnes.\nUn cop vista hem marxat cap a Bergen. Per arribar teníem dues alternatives, passar el nou túnel de 24,5 kms. que en aquest moment és el més llarg del món, o passar per l'antiga carretera, la Aurlandsvegen que ara té l'apel·latiu de "turística". La decisió era clara, hem vingut a veure i gaudir de paisatges. I aquesta carretera té pujades, baixades i paisatges que no s'obliden...encara que a la foto es vegi estreta.\nEns han dit que el túnel té el seu atractiu amb unes places de colors cada 8 kms. però no ho hem vist.\nPer aquesta carretera, poc abans d'arribar a Aurland, hi ha un impressionant mirador de fusta amb la barana de vidre, per aquells a qui agraden les alçades, des de la que es veu el poble i el fiord Aurlandsfjorden.\nA Aurland hem agafat la carretera que venia del túnel, la E-16, cap a Voss, però abans d'arribar ens hem aturat per veure la cascada Tvindefossen.\nPosteriorment hem seguit fins Bergen on hem arribat a passades les 9 de la nit amb la intenció de trobar una àrea de pernocta, però totes les adreces, tant de coordenades com de nom de carrer han resultat errònies. Hem preguntat diverses vegades però ningú ens ha sabut dir on quedar-nos. Hem donat un munt de voltes, amb l'agreujant de que la part més cèntrica de la ciutat és de peatge, per lectura de matrícula en passar, com un Tele-Tac, i estan situats fins i tot en carrers estrets i foscos com rateres i sense cap avís previ de "peatge". Cada cop que veia el fanal i la càmera que agafa la matrícula, tant per entrar com sortir ( per nosaltres no entràvem ni sortíem d'enlloc ), ja no era possible girar.\nHem acabat a les 2 de la matinada, esgotats de buscar, i de molt mal humor també per la història dels peatges, en un aparcament d'autobusos, autocars i camions situat al costat del "scalextric" del centre de Bergen. Un lloc molt sorollós, apte només per a una emergència. Dormirem malament.\nHem tingut un altre dia de sol, i la ruta feta ha estat: Solvorn - Borgund - Aurland per carretera Aurlandsvegen - Voss - Bergen. Hem fet 323 kms.\nHem dormit fatal, el pitjor dia des que vam sortir de casa. Ens hem llevat prop de les 11 i a Bergen, la ciutat on diuen que sempre plou, ens ha fet un dia de sol radiant, hem estat a 28º. La policia ens ha dit que aparquéssim al carrer Bontlabo, tot i que hi ha un senyal que ho prohibeix. Hi havia una bona colla d'autocaravanes, inclosos de nou, els "Mento".\nHem visitat visitat el barri Bryggen amb les seves cases de colors, el centre de la ciutat. Hem tastat i comprat salmó salvatge a molt bon preu al mercat del peix. En canvi, per principis, no hem volgut ni comprar ni tastar la carn negra de balena. Hem dinat allà mateix per un preu raonable. Hem tastat també el fuet de re i d'alce, de fort gust i color fosc. A totes les parades hi ha estudiants catalans que passen l'estiu treballant allà, inclús una parada tenia una senyera. Coses per fer més "caixa"...\nDesprés de dinar, cap a les 3,30 de la tarda hem marxat en direcció a Oslo per la ctra. E-16 i hem seguit després per la ctra. 7 fins arribar a Kvandal, on hem agafat un ferri que ens ha passat a Kinsarvik, i per la ctra. 13 hem seguit cap a Odda, on hem fet un canvi d'aigües al davant de la benzinera Best (el lloc està poc vissible). Ens hauríem hagut de quedar a dormir a Odda, té una plaça gran amb aparcament, un lloc perfecte, però hem volgut apurar una mica més, i ens hem equivocat. Pensavem que trovariem espai a l'aparcament de les cascades bessones Latefossen però no hi havia gens d'espai per pernoctar.\nDes d'Odda comença la pujada d'un port de muntanya i durant uns quants kms. no hi ha llocs on parar. Al final hem trobat un lloc dalt de tot del port, en l'aparcament d'una estació d'esquí, abans de començar a baixar cap a Roldal. Es dóna la coincidència que hem dormit junt a uns altres autocaravanistes alemanys que venien de Roldal i els hi havia passat igual que a nosaltres, per no quedar-se a Roldal, portaven uns kms. sense trobar lloc.\nLa ruta ha estat: Bergen - Kvandal - Kinsarvik - passat Odda. Hem fet 194 kms.\nHem tingut un altre dia radiant de sol. Pel camí cap a Oslo per la ctra. E-134 ens hem aturat per veure l'església de Heddal. És la més gran de les que hem vist i ha coincidit que feien un casament, en el que la majoria, nuvis inclosos, anaven amb uns vestits típics noruecs.\nSeguint el camí volíem visitar les mines d'argent de Sagrendda però avui dissabte, i demà, són tancades. A Drammen hem agafat l'autopista -18 i hem arribat a Oslo a mitja tarda, hi havia poc trànsit.\nHem aparcat a la zona de les ambaixades i hem marxat a fer un passeig pel centre fins el port on feien una festa intercultural amb parades de molts països. Hem passat al costat de l'edifici de l'Ajuntament, que per fora és horrorós, i allà hem preguntat a uns policies per un lloc on pernoctar i ens han dit que anéssim al càmping que hi ha a les afores, sobre un turó, que no Oslo no té cap àrea per autocaravanes. Hem donat unes voltes i com no hem trobat cap lloc bo, i teniem fresc el mal record de Bergen, hem anat al càmping Ekeberg, que obre de juny a setembre.\nSense contractar electricitat, al mig d'un prat i amb les dutxes pagades a part, el preu és de 240 NOK. Éns ha semblat car per no tenir cap servei.\nLa ruta ha estat: Passat Odda - Heddal - Drammen - Oslo. Hem fet 412 kms.\nEns hem llevat tard. Comencem a veure la fi del viatge. Hem fet un canvi d'aigües al càmping i hem baixat a la ciutat. Per la porta del càmping passen autobusos però hem pensat -i encertat- que avui diumenge seria fàcil estacionar. Ho hem fet en un dels aparcaments que hi ha al costat mateix del parc Vigeland. Ha tornat a fer un dia de sol amb una temperatura molt agradable, a la gespa hi ha força gent prenent el sol i dins algunes fonts monumentals es banyaven nens en una aigua gelada. Deuen tenir la pell curtida o estan en procés de tenir-la.\nAquest parc és imprescindible per a qualsevol que passi per Oslo. Té una gran superfície i la característica principal són una col·lecció d'escultures que reprodueixen figures humanes, des de nens petits fins ancians. Unes estan fetes a partir de blocs de granet gris en el que sovint les figures entan entrellaçades, i altres són fetes en bronze. La figura principal del parc és una columna de granet, d'una sola peça i 17 metres d'alçada que simbolitza les edats del home. Ha coincidit que la estan netejant i estava tapada.\nEn Pau ha vist una colla d'ànecs al voltant d'un estany i no ha parat fins fer-los córrer a tots fins que s'han ficat a l'aigua. Li ha interessat molt mes això que no pas les escultures.\nHem abandonat el parc cantant una cançó d'en Xesco Boix i fent somriure a alguns noruecs que no entenien la lletra.\nDel parc hem anat a veure el trampolí de salts de Holmenkollen, a les afores de la ciutat i des d'on es veu tot Oslo. Quina sort, poder anar a esquiar en un tres i no res. Al voltant del trampolí hi ha una zona d'aparcaments, perfecta per pernoctar, i una zona esportiva, tot d'entrada lliure. El trampolí és impressionant per la seva alçada. Cal tenir "les coses ben clares" per saltar... A la zona esportiva hem trobat uns llits elàstics en els que hem passat tots una bona estona fent gana fins l'hora de dinar.\nAl mes d'octubre de 2008 i durant 2 anys tancaran les instal·lacions per tirar-ho a terra i fer-hi un de nou de cara als campionats del mon del 2011, així que tot l'anterior quedà en suspens.\nA les 5, hem marxat d'Oslo. En sortir, hem passat per un barri residencial, on també està un cementiri, i on hi ha espais per pernoctar. Sabent-lo, no cal anar al càmping.\nLa darrera parada ha estat per posar gasoil i gastar les darreres corones. En pocs kms. ens adonem que les coses canvien, en entrar a Suècia: El paisatge es fa més ampli, amb més arbres. No es que a Noruega no hi hagin sinó que aquí la disposició és alineada, plantada expressament per aprofitar la fusta. També tornem a circular per autopista, a Noruega són pràcticament inexistents, i a canvi de circular més lent es gaudeix més de la "pel·lícula", i per últim, hem vist de nou camions-tràilers. No ens hem adonat fins avui quan els tornat a veure. A Noruega deuen fer el transport per vaixell o avió.\nAquest matí la meva pda, on portava el navegador, s'ha endut un cop i s'ha trencat. No volia marxar de Noruega i haurem de seguir amb el sistema tradicional de navegació.\nHem arribat fins prop de Goteborg i hem dormit a una immensa àrea al costat de l'autopista la mar de tranquils.\nLa ruta ha estat: Oslo - Goteborg. Hem fet 308 kms.\nSeguint el retorn al Sud, hem passat per Malmö, on hem vist l'edifici "regirat" de l'arquitecte valencià Calatrava, davant el mar. Posteriorment, hem travessat el pont-tunel que uneix Suècia i Dinamarca. Després d'haver passat ponts més alts i una col·lecció de túnels per sota el mar aquest ja no ens ha sorprés gens.\nHem entrat a Kobenhavn només per a fer un tomb i saludar la "sirenita" que no ens ha semblat res d'especial. Potser és que venim de viure experiències més "fortes".\nAl costat d'una de les artèries d'entrada a la ciutat hi ha una àrea però ens ha semblat molt sorollosa i hem decidit marxar de la ciutat. De la decisió a la realitat hi ha hagut diferència. Hem donat un munt de voltes cercant la sortida, doncs nosaltres cercàvem l'E-47 o l'E-55 i cal sortir per l'E-20 que després es bifurca. He trobat a faltar molt el Tomtom. Hem parat, ja de nit, a l'àrea de Faro, a uns 100 kms. al sud de Kobenhavn. La vista nocturna del pont des de l'àrea és bonica però s'escolta molt el pas dels camions en trepitjar les juntes de dilatació del pont.\nQuan avui hem tornat a posar gasoil en euros m'he dut una agradable sorpresa, doncs he trobat el gasoil molt més econòmic que quan vam pujar. Mentre estàvem a Escandinavia cap dia havíem fet el càlcul de "a quant paguem el litre, en euros" doncs ens agradés o no el preu, havíem d'omplir.\nLa ruta ha estat: Goteborg - Faro. Hem fet 454 kms.\nHem tingut un dia ennuvolat. A Faro hem pogut buidar negres però no hem trobat el lloc on buidar grises. Ens hem tornat a trobar amb els "Mento" a l'àrea i ens acomiadem d'ells, aquest cop crec que definitivament, doncs ells es queden a Alemanya. Al cap d'una estona hem embarcat a Rodby cap a Alemanya. Des de la costa alemanya, a Puttgarden, agafem l'autopista A1 seguint la ruta Lubeck - Hamburg - Bremen - Osnabruck - Munster. Per evitar el pas per l'A1 a Dortmund i la cua que vam fer al pujar, ens desviem per l'A-43 fins a Wuppertal per on tornem a l'A1 cap a Koln - Aachen. Dormim a un poble tranquil, Eupen, només sortir de l'autopista, entre Aachen i Liège/luik.\nLa ruta ha estat: Faro - Rodby - Puttgarden - Lubeck - Hamburg - Bremen - Osnabruck - Munster - Wuppertal - Koln - Aachen - Eupen. Hem fet 669 kms.\nCom que els núvols saben que les nostres vacances de veritat ja han acabat, avui ens obsequien amb un altre dia ennuvolat. Hem tornat a agafar l'autopista i hem fet ruta fins passat Dijon, a Marsannay la Côte.\nLa ruta ha estat: Eupen - Luxembourg - Metz - Nancy - Dijon. Hem fet 563 kms.\nAvui hem seguit amb la ruta i hem arribat fins a Millhaud. El sol ens ha acompanyat.\nLa ruta ha estat: Marsannay la Côte - Lyon - Valence - Nimes - Milhaud. Hem fet 563 kms.\nPoc després de les 6 de la tarda hem arribat a casa, després d'haver fet una neteja integral de l'autocaravana.\nLa ruta ha estat: Milhaud - Montpellier - Perpignan - Cerdanyola del Vallès. Hem fet 423 kms.\nLlegir 6036 vegades\nMés en aquesta categoria: « Dinamarca Viatge a Noruega »


IB3 | Les marines seques podran operar en sòl rústic si obtenen la declaració d’interès general\nPortada > mallorca > Les marines seques podran operar en sòl rústic si obtenen la declaració d’interès general\nLes marines seques podran operar en sòl rústic si obtenen la declaració d’interès general\nLa nova autorització que preveu el PIAT ha de ser objecte de l'avaluació ambiental simplificada\nLa majoria de marines seques de Mallorca, on es guarden les embarcacions fora de l’aigua, tenen els dies comptats. El Consell insular regula les instal·lacions del negoci nàutic a través del Pla d’Intervenció d’Àmbits Turístics.\nEls ajuntaments de Pollença, Alcúdia, Felanitx i Andratx podran demanar l’interès general per la implantació d’aquestes empreses en sòl rústic si compleixen una sèrie de condicions.\nLa disposició addicional setena del Pla d’Intervenció d’Àmbits Turístics fixa un règim excepcional per autoritzar la instauració de les marines seques. Ubicades majoritàriament en sòl rústic de manera il·legal, el Consell de Mallorca planteja als consistoris del litoral que en 2 anys després de l’aprovació definitiva modifiquin el seu planejament urbanístic per concretar espais per aquests negocis. Mentrestant, poden demanar la declaració d’interès general a la Comissió Insular d’Ordenació del Territori si compleixen una sèrie de requisits.\nNomés es permet l’activitat d’emmagatzematge d’embarcacions amb eslores de fins a 8 metres. Mai ni activitat de reparació o de comercialització. S’hauran de situar a una distància màxima de 3 quilòmetres d’un port o a menys de 500 metres d’un polígon industrial o de serveis, a un màxim de 500 metres d’una carretera i s’han d’evitar els turons i ubicacions amb fons escènics de valor paisatgístic o patrimonial.\nA la carretera del Port d’Andratx, durant trenta anys han operat cinc negocis que també oferien altres serveis. El consistori els va fer tancar. Una d’elles en recórrer als jutjats continua en actiu amb unes mesures cautelars. Tot i les exigències del PIAT, l’ajuntament creu que és una via d’habilitació legal per resoldre el problema.\nBona part de les marines seques actuals no compleixen amb el que es demana i s’hauran de cercar altres ubicacions. L’autorització, a més, serà temporal, sense que pugui excedir els 10 anys i no serà prorrogable.\nTambé, s’haurà d’incorporar un estudi de mobilitat per tal de justificar la maniobrabilitat de vehicles amb remolc, una barrera vegetal frondosa per reduir l’impacte visual, hauran de ser energèticament autosuficients amb energies renovables i sense publicitat fixa mitjançant tanques, cartells o mitjans acústics.\nA més, la llicència urbanística haurà de fixar un cànon compensatori de l’aprofitament que obtindrà el propietari del sòl rústic.\nEls 4.000 casos actius de covid a les Pitiüses duen al límit l’UCI de Can Misses\nComencen les obres de remodelació des Pujols\nComencen els cribratges massius a Santa Eulària i Sant Joan\nBeatriz Benavente, sobre els abusos sexuals infantils: “Acudir a la via judicial empodera les víctimes”


El corall vermell perilla a Catalunya - Món Sostenible\nDimarts, 21 d'agost del 2012\nEl corall vermell perilla a Catalunya\nEcologistes en Acció de Catalunya ha alertat que el coral vermell (Corallium rubrum) està en "estat crític" i reclamen a la Generalitat, que prengui mesures contundents per garantir la seva conservació i permetre la recuperació de l'espècie. Els ecologistes adverteixen que entre la pesca legal i il·legal l'espècie està arribant al límit de la seva viabilitat, i que tot i que no estigui en perill d'extinció a escala mundial, a Catalunya des de fa molts anys està en constant regressió. Per aquesta raó, demanen a la Generalitat una veda total de cinc anys que permeti la recuperació de l'espècie, la prohibició de comercialització de productes fets amb coral vermell i més vigilància en el mar i ports de desembarcament per combatre'n la pesca furtiva.\nAutoria: Juan Cuetos, Oceana\nUna veda permetria la regeneració del corall\nPer aquesta raó, demanen a la Generalitat una veda total de cinc anys que permeti la recuperació de l'espècie, la prohibició de comercialització de productes fets amb coral vermell i més vigilància en el mar i ports de desembarcament per combatre'n la pesca furtiva.\nEl creixement d'aquesta espècie és molt lent, de pocs mil·límetres a l'any, i exemplars de més un metro de longitud són molt antics, per la qual cosa la pesca d'una de talla inferior a la legal (set mil·límetres de diàmetre de la base) i amb un preu al mercat per sota al dels exemplars grans, evidencia que ja no es poden trobar corals de certa edat.\nA més, demanen que no es renovin les deu llicències existents per a la pesca i l'enduriment de la normativa, de manera que pescar de manera il·legal sigui un delicte penal i no una infracció administrativa, a causa de l'impacte mediambiental que representa.\nLa pesca furtiva és la responsable de la destrucció del 60% de les poblacions de coral vermell de les Illes Medes, segons un estudi sobre l'evolució del coral entre el 1992 i el 2005 en diferents comunitats publicat el novembre de l'any passat pel Departament d'Ecologia de la Universitat de Barcelona.\nDivendres, 4 de febrer del 2011\nEl nou Catàleg d'Espècies Amenaçades serà revisat per un comité científic\nDilluns, 21 de maig del 2018\nLes abelles en el punt de mira\nEl govern espanyol podria prohibir l'extracció de corall vermell a Catalunya


Port Side Resort Hotel Antalya-Side Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nEvrenseki Turizm Mevkii , Side, Antalya-Side, Turquia - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Port Side Resort Hotel\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Port Side Resort Hotel és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Antalya-Side. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Port Side Resort Hotel asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcacotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, mini bar, balcó/terrassa per satisfer els clients més exigents. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen platja privada, centre esportiu, sauna, piscina exterior, piscina coberta estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Port Side Resort Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Antalya-Side.


Home Política Jéssica Albiach fa el ridícul intentant justificar perquè els seus amos del PSOE no volen l'amnistia\n2 de novembre de 2020 (14:27 CET)\nLa líder del CatECP, Jèssica Albiach, considera que l'indult i la reforma del Codi Penal són les dues vies més "ràpides" i "efectives" per alliberar els polítics empresonats. Albiach assegura que des del seu grup no s'oposarien a una amnistia, però subratlla que cal tenir molt en compte la correlació de poders que hi ha al Congrés dels Diputats. "El PSOE no vol una aministia" ha recordat. La líder dels comuns també ha incidit en la importància de facilitar l'aprovació dels pressupostos de l'estat. En aquest sentit, ha demanat als partits catalans que hi donin el seu vist-i-plau per garantir "l'escut social". "L'hem d'enfortir a través d'aquests pressupostos" ha demanat.\nJéssica Albiach ha assegurat aquest dilluns que el seu partit no estaria en contra d'una proposta d'amnistia pels polítics presos, això sí, creu que ara mateix les vies que disposen de més consens són l'indult i la reforma del Codi Penal. "Tothom sap quin és el posicionament del partit socialista, s'ha de ser clar" ha recordat, referint-se a l'opció de l'amnistia.\nMARCA PSOE: Aquest és en Teo, l'Alcalde que s'enfronta a una pena de presó per desviar fons públics de cooperació i presumptament gastar-los en viatges de luxe\nDurant la seva compareixença, la portaveu dels Comuns també ha insistit en la importància d'aprovar els pressupostos generals de l'estat, ja que serien el millor "escut social" possible. Tot i això ha assegurat que moltes de les mesures de l'anterior onada continuen en marxa. "S'ha aprovat un pla de xoc pel sector de la cultura, s'han allargat els ERTO fins al 31 de gener... l'escut social romandrà fort tant de temps com sigui possible" ha especificat.\nUn dels punts, però, on més ha insistit Albiach ha sigut en la urgència d'aturar els desnonaments arreu del territori. "Instem al president del govern espanyol, Pedro Sánchez, a aturar de manera immediata qualsevol desnonament" ha dit, recordant que fins al moment han estat els ajuntaments els que han donat la cara.\nAlbiach creu que malgrat la situació sanitària i l'avanç de la pandèmia del coronavirus a Catalunya, és massa aviat per parlar d'un ajornament de les eleccions, que estan previstes pel 14 de febrer. "Si fossin en quinze dies, ho entendríem, però ens queden tres mesos i mig per posar totes les mesures que facin falta per poder-les celebrar" ha explicat. En aquest sentit, ha demanat que els partits es reuneixin amb el Parlament per seure i planificar diversos escenaris.\nPel que fa als pactes postelectorals, considera que encara no toca "parlar de fórmules". Això sí, opina que ERC continua mirant cap a JuntsxCat i que el PSC es troba a la recerca del vot de Cs. "Tothom sap què volem nosaltres, haurem d'esperar el resultat de les urnes" ha reblat.\nMarta Rovira segueix insistint amb la taula de diàleg i no es creu que el PSOE ja fa temps que l'ha cremat


Jordi Arquer - Els futurs camins del nostre proletariat (1928)\nArticle publicat a «L'Opinió», n. 46, el 29 de desembre del 1928.\nRicard Mella, el teòric més gran que ha tingut l'anarquisme a Espanya, escrivia en 1911 referint-se a Catalunya que el seu proletariat ha estat sempre, dintre del moviment obrer espanyol, «el pensament i la reflexió». I afegia: «Amb quina admiració recordo els valents lluitadors del vell temps! Seriosos, sencers; d'una moralitat a tota prova; capaços de totes les gestes sense ridícules actituds; reflexius fins al punt de no comprometre mai els interessos del proletariat, treballaren per les idees amb una tenacitat ferma exempta de debilitats; propagaren contínuament sense defallir, però també sense bravates; i quan arribaven els moments de lluita no giraven la cara i si queien vençuts no imploraven favor ni acceptaren mercè del poderós».\nEn línies general pot dir-se que les qualitats que Mella reconeix als militants obrers de Catalunya no s'han pas perdut. La darrera lluita sagnant n'és una prova evident. I si l'organització potent ha desaparegut per causes diverses, el seu esperit batega i espera en les masses treballadores.\n«És inseparable del moviment obrer de Catalunya—continua Mella—el moviment anarquista. Els èxits i les derrotes de l'un, ho són també de l'altre. Difícil serà que arribi l'hora de divorciar-se. Correran la mateixa sort per molt de temps».\nRicard Mella tingué raó fins al 1917. No sols a Catalunya, sinó àdhuc a Espanya, el moviment obrer va íntimament lligat amb l'anarquisme. Les idees sindicalistes que a França ja es disputaven l'hegemonia amb les anarquistes no havien entrat encara en el nostre moviment social. Durant la guerra, però, les idees del Sindicalisme pur ja comencen a minar els vagues principis anàrquics. El Socialisme no ha arrelat fondament a Catalunya perquè se l'ha presentat sense sentit revolucionari, com un mètode legalista i mancat de combativitat, quan aquesta ha estat la norma de tots els moviments socials.\nSi les masses obreres de Catalunya seguiren l'anarquisme fou perquè aquest—ultra ésser la primera ideologia obrera que fou predicada—es presentava amb una forma eminentment combativa.\nL'any 1917 la Revolució Russa donà conèixer un nou aspecte del Sindicalisme. I el fet rus repercuteix fondament en la massa, llavors en plena lluita sindical. De llavors ençà, una minoria defensa dintre del nostre moviment les tàctiques revolucionàries de l'esquerra del marxisme. Aquesta minoria lluita dintre dels medis sindicals per desviar el moviment en el qual exercien l'hegemonia els anarquistes cap al camp comunista. La polèmica Maurín-Peiró en aquestes mateixes planes és el ressò de la lluita que existí i es produirà fatalment el dia que la C. N. T. pugui tornar a actuar amb tota llibertat. Quina de les dues idees se n'emportarà la supremacia? A tots els països del món l'anarquisme ha restat a tercer terme. Els sindicalistes purs s'han passat al comunisme. Així mateix ha passat a engruixir les seves files l'extrema esquerra socialista. I en tots els països on el moviment obrer ha tingut un curs regular d'acord amb l'evolució capitalista de l'economia, la lluita està plantejada entre els socialistes reformistes que han desertat de fet de les doctrines de l'escola marxista i els comunistes que complementen les doctrines marxistes sobre el capitalisme amb les leninistes sobre l'imperialisme. L'anarquisme numèricament ha restat per sota de les dues tendències esmentades. I és que avui els principis vagues de l'anarquisme ja no convencen el proletariat. Si a Espanya l'anarquisme ha subsistit com una força important és per raó de la poca concentració industrial que ha fet que ni tan sols en el camp polític sorgissin els partits burgesos que des de mitjans del passat segle dominen els Estats dels altres països d'Europa.\nTot fa esperar, doncs, que a Catalunya seguirem també l'evolució que ha sofert a les altres nacions el moviment obrer. Avui, a Catalunya, l'anarquisme encara és fort. Però ja la massa obrera en la seva totalitat no creu en l'eficàcia dels seus principis. L'apoliticisme que predica, davant l'exemple dels partits comunistes cada dia més forts, de la triomfal Revolució Russa, els fa creure que els anarquistes van equivocats i que és necessari que els obrers tinguin també el seu partit polític per a combatre des del Parlament. Creu igualment que té d'intervenir en la direcció dels municipis, etc. La dictadura del proletariat, que tan espanta els anarquistes hi ha ja grans nuclis de treballadors que hi estan conformes. La conservació de l'instrument coercitiu de l'Estat per a combatre els contrarevolucionaris s'ha vist clarament amb l'experiència soviètica que és necessari.\nExistint, doncs, ja el divorci entre el nostre moviment obrer i l'anarquisme; i enriquits de les ensenyances i experiències de la passada actuació i del fet rus, no és aventurat assegurar que el nostre moviment obrer seguirà per camins diferents de l'anarquisme. El temps no passa en va i Catalunya (que dintre del moviment obrer espanyol continua encara éssent com digué Mella «el pensament i la reflexió»), estem segurs que sabrà conduir el nostre moviment obrer que serà el guia de tot Espanya cap als camins de les teories marxistes que feren triomfar en mig de tots els contratemps la primera República Obrera.


Raystar hotel Guangzhou Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.95 Chebei Rd. , Districte de Tianhe, Guangzhou, Xina, - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Raystar hotel?\n"Great hotel. Good breakfast."\nMés informació sobre Raystar hotel\nConstruit a l'any 2005, Raystar hotel és un extra de distinció per a Guangzhou i una el·lecció intel·ligent per als viatgers. L'hotel és a 8 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com WangJiao ShangYe BuXingJie, Shuiyue Palace, DongPu MeiShiJie.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Raystar hotel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen servei d'habitacions 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcacotxes, aparcament de cotxes.\nL'ambient de Raystar hotel es reflexa en cada habitació. televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Sauna, massatge de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Raystar hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Guangzhou.\nTots els tipus de viatgers (71)Viatger de Negocis (51)Parelles (10)Viatgers en solitari (7)Famílies amb infants petits (1)Famílies amb infants grans (1)Grups (1)\nNiranjan, Sri Lanka\nZBYSEK, República Txeca\nGarik, Estats Units


Escola Vedruna Bellpuig: LES MESCLES A 4t CURS\nLES MESCLES A 4t CURS\nEl dimecres 9 de maig a la classe de coneixement del medi, els alumnes de 4t s’ho van passar d’allò més bé. Després d’haver estudiat què és i com pot ser una matèria ens hem iniciat en el “món “ de les MESCLES, ja que aquestes són una barreja de matèries i llavors hem vist que les mescles poden ser homogènies o heterogènies i quina millor manera d’esbrinar, profunditzar i ampliar el tema que aprendre-ho i observar-ho de manera directa.\nAixí doncs, mans a l’obra, ens he posat a fer diferents mescles i aquest n’ha estat el resultat.\nMESCLES HOMOGÈNIES(No distingim els components que la formen)\nAIGUA + ALCOHOL\nAIGUA + SUCRE\nAIGUA + LLET\nAIGUA + VINAGRE\nAIGUA + LLET + SUC DE TARONJA\nLLET + COCA-COLA\nMESCLES HETEROGÈNIES (Distingim els components que la formen)\nAIGUA + FARINA\nAIGUA + OLI\nCOLACAO + LLET + ALCOHOL + SUC DE TARONJA + VINAGRE + FARINA + MEL+ COCA-COLA + SUCRE +SAL + XOCOLATA\nDesprés hem anat a buscar dos nens de cinquè (El Joan i el Jaume) que havien d’endevinar, ja sigui amb la vista, l’olfacte o bé el gust què hi havia dins de cada barreja. Des d’aquí els donem gràcies per la seva col•laboració. Han encertat bona part dels components de les mescles.\nAquí en teniu unes fotografies!!


El buen maestro, d'Olivier Ayache-Vidal - Diari de Girona\nEl buen maestro, d'Olivier Ayache-Vidal\nAuditori Santa Coloma de Farners, Santa Coloma de Farners\ndijous, 27 de de maig - dijous, 27 de de maig\nEl buen maestro, d'Olivier Ayache-Vidal El buen maestro, d'Olivier Ayache-Vidal\nCicle Escolarització a Catalunya. 1900-1950\nFrançois Foucault és professor de Lletres d'un institut molt prestigiós de París, però és destinat a un centre d'un dels barris més conflictius de la zona metropolitana, amb la finalitat d'elaborar un informe per al Ministeri d'Educació. Un cop allà, s'enfronta a un ambient que li resulta completament desconegut i ha de buscar la manera d'apropar-se a un alumnat desatès i rebel.\nDe seguida, Foucault aplica una línia pedagògica severa i exigent, mentre intenta guanyar-se l'alumnat. No aconsegueix motivar-lo de cap manera, ni tan sols assoleix uns mínims de disciplina i d'interès envers la matèria. Com a tutor, es veu cada cop més superat per la situació a l'aula i entra en crisi. La resta del claustre no li serveix d'ajuda. És sobretot professorat jove molt desencisat.\nEn Seydou és l'alumne més rebel i irreverent, també el graciós de la classe que passa de tot i que exerceix un lideratge fort. Arriba a treure de polleguera el professor en més d'una ocasió i fins i tot s'enfronten. La situació es deteriora per moments, fins al punt de gairebé impossibilitar-li fer classe.\nQuan Foucault fa un clic i canvia d'estratègia pedagògica amb la idea de furgar en les inquietuds de l'alumnat, tot comença a rutllar. Aconsegueix despertar interès amb una transposició actual de la novel·la Els miserables de Victor Hugo. El seu posicionament opera un canvi radical, actua fins i tot amb empatia. El professor passa a tenir cura de l'alumnat, es preocupa també per tot allò que li succeeix més enllà de l'aula. Ho fa especialment amb en Seydou, que arrossega una situació vital i familiar molt complexa.\nTítol original: Les grands esprits\nDirecció: Olivier Ayache-Vidal\nGuió: Olivier Ayache-Vidal\nIntèrprets: Denis Podalydès, Abdoulaye Diallo, Pauline Huruguen, Alexis Moncorgé, Tabono Tandia, Léa Drucker, Zineb Triki, Marie Rémond, Charles Templon\nKumulunimbu, de la cia. Ortiga\n'La vampira de Barcelona', de Lluís Danés\n'Tornarem a vèncer'. Oriol Junqueras i Marta Rovira\n2x1 per veure «La Gavina»\n5 2x1 per veure «Chicuelo»


9236 Pis de compra a Aldosa (L' ) (La Massana)\nPis de compra a Aldosa (L' ) (La Massana) Ref: 9236\nFantastic pis de 110 m2 de superficie situat a Bellmont, una de les urbanitzacions mes maques del principat.\nConsta de 3 habitacions dobles,una d'elles tipus suite,dos banys complerts,cuina tancada,espaios salo menjador amb llar de foc i sortida a una terrassa d'uns 8 m2.\nAcabats de qualitat,parquet,armaris encastats,espais de gran volum amb vigueria de fusta vista.\nMolt lluminos, sol i vistes.\nZona tranquila d'alt standing, envoltada de natura i a 5 minuts del centre de La Massana.\nJardins i zones comunes.\nParquing i traster a la mateixa finca,inclos al preu.


Article Opinió - Laura Anglada - “El bé comú després del Covid-19, seguirem resistint?” - PSM Més per Menorca\ndj. 22 d'abril - 15:39\nArticle Opinió – Laura Anglada – “El bé comú després del Covid-19, seguirem resistint?”\nPublicat el 17 abril 2020 17 abril 2020\nTu sense jo i jo sense tu, no som ningú, ens necessitem, no podem viure l’un sense l’altre. Això no és una afirmació des de l’amor romàntic, sinó que és una realitat per la supervivència de l’espècie i que s’ha posat en evidència arran de la pandèmia que vivim. Tothom hem de contribuir amb el confinament i amb les mesures de prevenció en benefici no sols propi, sinó de l’altre i, a la fi, del grup per salvar-nos tots i totes. No hi ha tingut cabuda l’individualisme davant un problema que és de tothom, només el treball en equip perquè ens necessitem per sobreviure.\nDes de la finestra de casa, amb les meves ulleres de sociòloga, veig una societat unida davant un problema/enemic comú que ens fa sentir lligats per un objectiu compartit que no és altre que superar aquesta crisi sanitària.\nAquesta fita col·lectiva té fins i tot una simbologia pròpia en forma d’iconografia (l’arc de Sant Martí) i de fil musical (la cançó ‘Resistiré’, del Duo Dinámico), que faciliten un identitat comuna. El fet que haguem sentit l’amenaça tan propera, directa i immediata, ha facilitat aquesta resposta sociològica tan extraordinària.\nEl cert és que estem demostrant una capacitat d’autoorganització, una voluntat, una convicció, una paciència, una renúncia, una persistència en favor del bé comú i del benefici col·lectiu. I estem fent palès que no sols els estats tenen la responsabilitat de garantir el bé comú, sinó que és una tasca de tothom, és una corresponsabilitat. A més, ho estem fent des de l’espontaneïtat i Ia creativitat, que estan teixint llaços veïnals. Chapeau!\nDiria que el coronavirus ha posat de manifest que, quan volem, podem. I mitjançant aquestes lletres, voldria aportar alguns motius per seguir RESISTINT conjuntament un cop s’acabi l’estat d’alarma.\nAbans, durant i després del coronavirus, hi ha altres amenaces comunes per a l’espècie i per a la supervivència humana que necessiten una resposta tant contundent i radical com la que hem sabut donar aquests dies per generar un canvi real.\nEstic parlant, en primer lloc, del canvi climàtic, però també d’altres com el masclisme, la pobresa, les desigualtats socials,… Es tracta d’amenaces també quotidianes i globals que cada dia s’emporten vides humanes i fan augmentar les taxes de mortalitat arreu del món.\nTant si vius a Alemanya, a l’Índia, als Estats Units o a Bolívia, tots som susceptibles de patir/provocar aquestes amenaces comunes que ens plantegen un objectiu també comú i que necessiten d’una acció col·lectiva des de la corresponsabilitat per protegir l’extinció de l’espècie humana.\nL’individualisme és incompatible amb la supervivència de l’espècie humana. Primer de tot, perquè és antinatural, donat que, en essència i des de que naixem, les persones som éssers socials, necessitam l’altre per construir la nostra pròpia identitat, per sentir-nos estimats, per educar-nos, per sustentar-nos,… necessitam l’altre en molts de sentits.\nPer tant, tot i que tothom és únic i irrepetible, és una fal·làcia pensar que podem ser persones independents, autosuficients, fortes i valentes sense que ens faci falta ningú, són trets socials ben valorats però irreals. El grup i la comunitat ens fan forts i ens ajuden a sobreviure com a espècie. Dins el món animal, això es visualitza molt bé en alguns animals, com els lleons, que viuen en manada i que per caçar s’organitzen per protegir-se mútuament i per ser més efectius en l’estratègia per aconseguir un aliment i sobreviure.\nTambé les oques, que volen en forma de V per aprofitar les sinèrgies del vol i emparar la força del vent per ajudar a les que venen darrera a tenir fins a un 71% més d’energia.\nPer molt que visquem en una societat del benestar i que pugui tenir tots els avanços del món, la fragilitat invisible i ignorada es pot fer present en qualsevol moment i pot fer trontollar la nostra suposada fortalesa, tal com ho estem tocant amb les mans en aquests moments.\nAquest fet l’il·lustra molt bé una reflexió recent del gerent de l’IB Salut, Romà Julià, que afirmava que, per molt que tinguem el millor sistema sanitari del món, amb la tecnologia més avançada, i els millors coneixements, sinó hi ha donacions de sang, desinteressades i anònimes, el sistema sanitari no funciona, és fràgil i no pot salvar vides ni curar persones. La supervivència de l’espècie humana es mostra de nou supeditada a la solidaritat, la coresponsabilitat i a la renúncia del nostres interessos individuals en favor d’un bé comú i col·lectiu.\nPer últim, recordem que la suma de les resistències individuals no equival ben bé a la resistència col·lectiva, alhora que tampoc la suma dels béns individuals no equival al bé comú. El bé comú és la capacitat de renunciar als meus interessos individuals per tal de prioritzar el benefici de la comunitat, que potser no coincideix exactament amb el meu.\nÉs important no perdre de vista aquest enfocament, perquè la inèrcia de les societats modernes és incentivar l’acumulació, el progrés i l’èxit individual per damunt de l’interès col·lectiu per compensar una manca d’autoestima social i per un interès sobretot econòmic d’uns pocs.\nSeria convenient que, quan acabi l’estat d’alarma, recordem que seguim tenint enemics/problemes comuns i que només podem sobreviure com a espècie si junts prioritzem el benestar global. Espero que, després de tot això, no haguem esgotat les forces i la convicció en que no sols és possible RESISTIR JUNTS, sinó que és NECESSARI.\nPublicat a Altres, En veu alta\t1 comentari\n← Article Opinió – Maite Salord – “La política en temps del coronavirus”\nArticle Opinió – Miquel Àngel Maria – “L’hora d’Alemanya” →\nUn comentari a “Article Opinió – Laura Anglada – “El bé comú després del Covid-19, seguirem resistint?””\n21 abril 2020 a les 1:04\nReflexiones sensatas y nada estridentes que son una carga de profundidad a los valores que se promueven constantemente desde todos los ámbitos, económico, pero también social y político, pregonando una supremacía del individualismo y que tacha lo colectivo de arcaico, contranatura y hasta ñoño, y lo relega a experiencias minoritarias, de ideologías retrógradas o religiosas. Gracias por tus sugerencias


Desperta Laurèdia representa per a Sant Julià una bafarada d’aire fresc i d’il·lusió tant per la visió que aporta a la gestió comunal com per la manera de concebre la política\nActualitzada 24/10/2019 a les 22:04\nTot i estar en un planeta globalitzat on tenim qualsevol informació a tirada de mòbil, marxar del poble i del país on has crescut et torna a fer obrir la ment i mirar el món des d’una altra perspectiva, tal com s’obre la mirada darrere l’objectiu de la càmera en fer un gran angular. En alguns moments, viure a l’estranger et torna a la infantesa quan els sentits estan alerta i tot es viu amb una intensitat genuïnament renovada gairebé a diari. Recordo molt bé quan el Joan, que treballava al negoci familiar, era un noi alt i fort i amb les seves mans de gegant ens agafava, i els meus cosins i jo grimpàvem per les seves cames per fer un giravolt que ens deixava uns segons capgirats, uns segons en què ho vèiem tot al revés, des d’una altra posició totalment diferent. Des d’aquest parèntesi insular, a les Illes Anglonormandes com en diuen els francesos o les Channel Islands com les anomenen els britànics, les notícies lauredianes es reben també amb una curiositat expectant i regenerada, no solament per la distància, sinó sobretot per la consolidació d’aquesta nova empenta que representa Desperta Laurèdia.\nDesperta Laurèdia representa per a Sant Julià una bafarada d’aire fresc i d’il·lusió tant per la visió que aporta a la gestió comunal de la parròquia com per la manera de concebre la política. En repetides ocasions el seu portaveu ha expressat la intenció d’aquest grup de treballar per un Sant Julià més agradable, sobretot des del punt de vista urbanístic, i de començar a esmerçar esforços per dinamitzar l’economia a partir de la diversificació, la innovació i la sostenibilitat. Una reconversió a l’estil de Bilbao o Pontevedra seria un gran punt de partida cap a una nova Laurèdia on el benestar dels ciutadans i la seva vida quotidiana serien el centre al voltant del qual girarien les actuacions comunals.\nTambé tinc l’esperança que Desperta Laurèdia acabi impregnant la política laurediana d’un nou tarannà on preocupar-se per la res publica suposi estar al servei de tota la població i a l’escolta de les necessitats de cadascun dels seus ciutadans i ciutadanes de manera sincera i continuada, i no només quan s’atansen períodes electorals. Desitjaria que aquesta formació fes possible que les paraules política, diàleg i amabilitat poguessin aparèixer a la mateixa frase. Seria un gran avenç que la propera campanya electoral fos un nou espai en què debatre consistís a escoltar opinions diverses i a fomentar converses enriquidores sense necessitat de desqualificar o intentar silenciar la pluralitat de visions. Com deia la primera ministra neozelandesa Jacinda Ardern, en una entrevista recent, seria fantàstic que la política deixés de ser un món ple d’egos en què el principal objectiu sovint sembla ser focalitzar-se en l’interès del propi partit i no en el de tota la ciutadania. Aquesta neozelandesa, que és una de les caps d’Estat més joves del món, ha demostrat que la maduresa i la capacitat de construir ponts no depèn de l’edat i sobretot que és possible governar en coalició posant valors com l’honestedat, el diàleg i el bé comú per sobre dels interessos partidistes.\nAquests mateixos valors i aquest mateix esperit van encendre l’espurna que va marcar l’inici del camí d’aquesta colla de ciutadans inquiets i compromesos amb el futur de Sant Julià que formen Desperta Laurèdia.\nDes d’aquesta petita illa del canal de la Mànega i amb la perspectiva que em dona la distància, desitjo a Desperta Laurèdia molts encerts perquè no és tan freqüent que un grup d’aquestes característiques es faci un lloc en un terreny polític tan complicat com el lauredià. Ja que malauradament els electors no gaudim de llistes obertes, tinc l’esperança que les altres formacions sabran apreciar la valentia d’aquest grup que ha estat l’únic que s’ha fet ressò del descontentament de la ciutadania i que ha posat sobre la taula canvis de veritat tant pel que fa a propostes com a tarannà. Passi el que passi en els propers comicis, gràcies a l’entusiasme, el treball i la dedicació de cada persona que ha participat en aquest projecte tinc la certesa que, parafrasejant una antiga campanya publicitària, alguna cosa es mou a Sant Julià.\nGràcies Anna per aquesta visió tan oberta que tant necessitem.\n1. Arriben 70.000 mascaretes de xina\n2. Els e-sports no s'aturen\n3. Un positiu a la residència l'Albó obliga a c...\n4. El Govern vol iniciar els tests d'anticossos a...\n5. Els 39 sanitaris cubans estaran 14 dies...\n6. L'executiu adjudica els primers crèdits tous ...\n7. Maleïda Covid-19\n8. Venen temps de mirall\n10. “Andorra ha demostrat la seva maduresa com a s...


Susana Díaz: "El meu tren ja va passar; si torna a passar, ja es veurà"\nEn plena crescuda de l'espiral d'enfrontament intern amb el líder del PSOE, la presidenta andalusa diu que no vol contribuir a fer dels socialistes el partit dels "embolics interns"\n2 min. Toledo 17/12/2014 12:12\nLa presidenta d'Andalusia, Susana Díaz, ha recordat aquest dimecres que ella ja va tenir l'oportunitat de ser secretària general del PSOE el passat estiu, però "el tren va passar", encara que ha afegit: "Si torna a passar el tren, ja es veurà". Díaz s'ha pronunciat així en un esmorzar informatiu a Toledo organitzat pel diari digital Encastillalamancha.es, en què ha insistit que no col·laborarà a fer que la imatge dels socialistes sigui la de "els embolics interns" quan "la gent ho està passant tan malament", i ha subratllat que el secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, "sempre" tindrà el seu suport. Després de dies de soroll intern en el PSOE, aquesta setmana Sánchez va reptar implícitament Díaz a plantar-li cara en les primàries per triar candidat a les generals de l'any que ve.\n"Jo ja vaig poder ser secretària general del PSOE o no, perquè potser no m'haguessin votat els meus companys, i el tren va passar i ara no em preocupa, i si torna a passar el tren, ja es veurà, i, si no passa, no tinc cap problema per això", ha asseverat. En plena crescuda de l'espiral d'enfrontament intern amb el líder del PSOE, Díaz ha admès que té "ambició per canviar les coses" i per "tenir la confiança de la gent", però "sense preocupació".\nCrítica, però lleial\nSobre Pedro Sánchez, ha dit que compta amb el seu suport, si bé ha assegurat que quan alguna cosa no li agradi l'hi dirà perquè "no hi ha res millor que la sinceritat en les relacions humanes". "Quan les coses es diuen amb lleialtat i sinceritat, la crítica constructiva és bona", ha afirmat la presidenta andalusa. D'altra banda, Díaz ha volgut "confessar" que ella mateixa li va dir el passat estiu al secretari general del PSOE de Castella-la Manxa, Emiliano García-Page, que era un bon candidat per liderar el partit a nivell estatal.\nSegons la seva opinió, hi havia "diferents referents que haguessin estat bons timoners per aquest vaixell" i, en concret, ha assegurat que García-Page té "capacitat per arribar on vulgui". Ha revelat que "hi va haver molta gent" que va plantejar el dirigent socialista i candidat a la Junta de Comunitats ser secretari general federal perquè "donava serietat, garantia, representa els valors del PSOE" i "és un home talentós" que "la política necessita".\nFerraz proposa als 'barons' del PSOE ajornar el congrés del maig per escollir secretari general


Modificació important 11397 - Presentacio de la declaracio responsable per a ascensors Departament d'Empresa i Coneixement\nLa declaració responsable s’ha de presentar abans de la posada en servei de l’ascensor modificat.\nDeclaració de l’empresa que fa la modificació indicant que aquesta compleix i fa complir a l’ascensor la reglamentació vigent, i indicant també els codis de la modificació efectuada.\nActa d’assaigs de control final de l’equip modificat.\nDescarregar el formulari des de la pàgina "Presentar la declaració responsable de modificació" (podeu accedir-hi clicant l'enllaç que hi ha a l'apartat "Per internet").\nLa comunicació feta per Internet es considera efectuada davant l'Administració en el moment del registre telemàtic a Canal Empresa. Un cop enviat el formulari, Canal Empresa donarà un codi indentificador del tràmit i un número de registre d’entrada. A més es generarà un document d’acusament de rebuda que es podrà descarregar en qualsevol moment des del mateix portal de Canal Empresa (a la secció “La meva carpeta” si disposeu de certificat digital o a la secció “Estat de les meves gestions” si no en disposeu), indicant el codi identificador del tràmit i el NIF del titular o el seu representant.\nUn cop rebudes les dades, efectuades les comprovacions oportunes i verificat el pagament efectiu de la taxa corresponent, l’Administració emetrà el certificat acreditatiu de la modificació de les dades del Registre d’instal·lacions tècniques de seguretat industrial de Catalunya. El titular de la instal·lació podrà consultar i descarregar aquest certificat accedint a la seva carpeta de Canal Empresa o bé a través de la secció “Estat de les meves gestions” d’aquest mateix portal, indicant el codi identificador del tràmit i el NIF del titular o el seu representant.


Balanç molt positiu del Programa POB del Reset - Club Tennis Natació Sant Cugat – CTNSC\nBalanç molt positiu del Programa POB del Reset\n29 juny, 2018 | Novetats\nL’equip del Reset Gym està entusiasmat amb la gran resposta que les alumnes del gimnàs han donat al programa estiuenc POB (Programa Operació Bikini). Al llarg de les darreres setmanes hem organitzat sessions especials, més fresques i divertides, amb l’objectiu de cremar calories i posar-nos en forma abans de la temporada de platja. Entre les classes extres cal destacar les de Tono Barra, que han finalitzat amb un merescut suc DETOX, les classes marxoses de tabata de la Neus, carregades de motivació, i les de l’Adela d’hipopressius, tan tècniques i depurades.\nTambé han funcionat molt bé els tallers que hem organitzat. El de cuina saludable amb la Thermomix va comptar amb l’assistència d’una 14 persones que, a banda d’aprendre receptes saludables, van marxa amb una samarreta POB.\nEl taller “Fes el teu cabàs” també va fer ple. La bona disposició de totes les participants va fer que tots els cabassos fossin molt macos, cadascú al seu estil i amb la seva imaginació. Felicitats artistes!\nI, per acabar, no podem oblidar la sessió de ball “Deixa’t anar”, amb la Dj Mónica. Si us la vau perdre, apunteu-vos que la repetirem el proper 23 de juliol; esteu convidats!\nTambé al mes de juliol us animem a seguir participant a les classes del Reset Gym i seguir aconseguint les xapes del POB; recordeu que quan acabeu la col·lecció us donarem una samarreta molt xula de la campanya. I, aquest mes, us convidem a portar algun amic o amiga perquè provi les nostres activitats.\nBon juliol… al Reset Gym!


Ja són 23 els casos de coronavirus al sociosanitari de Reus, però Salut afirma que el brot està “controlat” - Social.cat\nAl municipi lleidatà de Seròs s'han aïllat 50 temporers per haver estat en contacte amb un positiu de Covid-19\nDijous, 4 de juny de 2020 | 12:45 h\nEl centre sociosanitari de Reus alberga 92 persones | Mar Rovira (ACN)\nLa regió sanitària Camp de Tarragona ha informat aquest dijous que són 23 els casos confirmats de coronavirus al sociosanitari Residència Monterols de Reus, segons es desprèn dels resultats del PCR que es van fer dilluns al centre. Els contagiats són disset usuaris i sis treballadors, tots amb casos “lleus” i la majoria asimptomàtics, segons el Departament de Salut, que afirma que la situació “està controlada”.\nDes del Servei de Vigilància Epidemiològica es fa seguiment diari de l'evolució, conjuntament amb la direcció del centre i la unitat de Salut Laboral. També de la detecció de casos nous, recomanacions de nous cribratges, seguiment d'altes d'usuaris i de treballadors, i recomanacions d'aïllament, segons Salut.\nEl centre disposa de zona d'aïllament per als casos positius amb sectors de “zona neta” i “zona bruta”. També s'ha fet l'estudi de contactes de l'entorn familiar de tots els professionals sanitaris amb resultat positiu, donant-los les recomanacions de vigilància. La Residència Monterols de Reus, gestionada per l'Institut Pere Mata, disposa de 100 places, 92 de les quals estan ocupades en el moment de detecció dels casos. La plantilla de l'equipament està formada per 91 professionals.\nTemporers aïllats a Seròs i Alcarràs\nD’altra banda, a la demarcació de Lleida, una cinquantena de temporers que treballen per una empresa fructícola de Seròs (Segrià) han estat aïllats per haver estat en contacte amb un altre temporer que ha donat positiu de Covid-19. Segons l'alcalde del municipi, Josep Antoni Romia, la persona que té el virus no presentava símptomes i ha estat traslladada a Lleida mentre que la resta es quedaran confinats a l'allotjament de l'empresa per la qual treballen a l'espera que se'ls faci la prova, tot i que tampoc mostren símptomes de la malaltia.\nRomia ha destacat la “ràpida actuació” per part de l'empresa i Salut i confien que no hi hagi cap més cas positiu. Això no obstant, ha alertat que al municipi estan arribant cada cop més temporers sense permís que busquen feina i ha demanat ajuda per poder-hi respondre. L'alcalde també ha assenyalat que els treballadors confinats no tenen cap contacte amb el municipi ja que treballen en una empresa que es troba als afores, per la qual cosa ha remarcat que la situació es viu amb “normalitat absoluta”.\nA Alcarràs (Segrià) també hi ha temporers aïllats des de la setmana passada per haver estat en contacte amb positius de Covid-19. L'alcalde Manel Ezquerra ha explicat que actualment a l'alberg hi ha 14 persones aïllades i confinades per haver estat en contacte amb dos positius i que aquesta setmana se n'ha confirmat un tercer. Es tracta de temporers que vivien en tres nuclis familiars de municipi.\nTot i així, aquest dijous, el Departament de Salut també confirmarà al Ministeri de Sanitat la seva proposta perquè la regió sanitària de Lleida passi a la Fase 2 a partir del 8 de juny. Salut ja ho va plantejar dilluns, però condicionat a l'evolució de l'epidèmia. Passats uns dies, la conselleria ha constatat una baixada en la incidència de casos, que ha passat de 38,4 per cada 100.000 habitants del 21 al 27 de maig, a 25,4 del 28 de maig al 3 de juny. A més, les cadenes de transmissió estan identificades i es fa el seguiment del 100% dels contactes. Tot i això, les mateixes fonts remarquen que cal extremar la vigilància en tres zones concretes: Lleida ciutat, el Baix Segrià i les Garrigues.\n10 nous morts per Covid-19 i 228 nous positius testats\nPel que fa a les morts per Covid-19, les funeràries catalanes han reportat 10 noves morts, 24 menys que en l'últim balanç del Departament de Salut. Això deixa la xifra global de víctimes en 12.333. A banda, s'han detectat 228 nous casos positius testats (78 més) i ja en són 67.461.\nD'entre les víctimes, 6.742 persones han mort en hospital o en centre sociosanitari, 4.053 ho han fet en una residència i 784 al domicili , mentre que baixen a 754 les no classificades per falta d'informació. Fins ara hi ha hagut 4.070 persones ingressades greus i actualment en són 138, onze menys que fa 24 hores.


Yoga per la Pau: NOTA PREMSA\nYoga per la Pau\n12 de desembre 2008 a les 19:00 h\nal MERCAT VELL de MOLLET\nEn una societat maltractada per les competències, exigències i manca de temps, a les que s'uneixen les dificultats econòmiques de moltes famílies - entre altres tensions - és més necessari que mai aportar una mica de PAU a les persones.\nEs pateix la violència (o manca de pau) en el sí de la família, a l'escola, en el treball,...i ens la posen indiscriminadament davant dels ulls, als mitjans de comunicació.\nL'any 1986 es va cel•lebrar al Palau de Congressos de Montjuic, el congrés de "Ioga, cultiu de Pau" que va aplegar participants de les més diverses àrees de la societat, per a proclamar que la Pau comença a l'interior de la persona.\n22 anys després, Swami Danda que aleshores ja va organitzar aquell Congrés, juntament amb Raimon Panikkar, i altres mestres de diverses disciplines del cultiu de la pau personal, proposen fer una jornada de "YOGA per la PAU", amb motiu de la proximitat del Nadal, per a ressaltar la importància d'aquest "viure en pau".\nEstà previst un parlament del gran mestre del pensament modern Raimon Panikkar especialment dedicat a aquesta jornada, i la participació de Swami Danda (membre d'Honor del World Yoga Council i del World Community of Indian Culture & Traditional Disciplines), Ricart Rotllan (monjo Buddhista), Jesús Silvestre (monjo cristià, historiador i filosof), Maite Fruitós (mestra de Chi-Kung), Dra. M. Teresa Guardiola (metgessa i venerable anciana que aporta pau al cos i a l’ànima), Yogacharini Ajna (mestra de yoga i Zen Dinàmic) i els professors de les diferents escoles de Mollet: Jaume Grau, Aimar Rollán, Yolanda Martínez y Raquel Salvador.\nNo es tracta d’aixecar cap bandera, sinó d’unir - aquesta és l’etimologia de la paraula yoga (yugo-jou) - practicants i comunicadors de diferents disciplines... compromesos amb el cultiu de la PAU personal per a compartir, amb tothom qui ho vulgui que aquesta gran saviesa ancestral, és efectiva per a la pacificació del cos, la ment i el cor de les persones d’ARA i AQUÍ, ja que ens aporta valors tan importants i bàsics com són la confiança, la comprensió, la solidaritat, l’agraïment, el silenci, …en una paraula: la PAU.\nUs agrairíem féssiu ressó d’aquest acte en els vostres medis i ens oferim per a participar en algun programa d’actualitat o informatius que tingueu previst en les rodalies del 12 de desembre (vegeu programa adjunt)\nPer a més informació preguntar per Ajna ó Swami Danda\nT.: 93 - 865 50 52 e-mail: info@yoga-ashram.es\nPROGRAMA GENTE MAYOR\nPROGRAMACION RADIO CALDES\n¡ESCUCHA EL MANTRA OM SHANTI!