Hugo Mas | Hugo Mas\nby Hugo Mas\nLa nuesa 04:51\nJo sóc el presoner d’eternes primaveres que orfe d’uns ulls bruns s’alleta de cadenes. Jo sóc l’amant sobtat que cerca entre les selves un cau d’amor furtiu un niu de foc i heures. Jo sóc el diamant, la mel i l’esmaragda, dolç com l’alè diví, trist quan la nit s’atansa. Jo sóc el crim nefand, una llàgrima amarga, presoner d’un desig que m´omple de recança. I visc per Tu, sens Tu, mirada de carn fina, captiu en viva mort d’una alba encesa i grisa. I espere pietat dels teus ulls de sang viva, que inflamen el dolor del meu cos mort que et crida, puix muir per tu, sens tu, somriure de carn tendra, olor de romaní, vertigen d´amor erma. I espere llibertat, estiu, rosella i perla, perfum de sexe encès, suor de pols i terra.\nDaltabaix d'una sextina 02:31\nL’ascensió frega el pom la mà festeja el llom de la barana empit amb cames a plom pel replà s’enceta el tram on per desplom rellisca el cos cau com fardot a l’esglaó i el taulaplom rodola daltabaix. Replanteig d’un daltabaix l’ànim capbaix reposa la mà al pom tot panteixant pel biaix de l’esglaó com fust d’encaix s’aferra a la barana ressegueix el rebaix i no rellisca amb el peu baix accedirà al replà. En el respir d’un replà pla contra pla captat pel daltabaix el•lipse insà en melodrama rellisca llueix el film sobirà com el pom el passamà projecta la barana pa d’or líric i negre a l’esglaó. Un nu baixant l’esglaó duchampiana acció al replà trànsit d’abstracció a la barana art reconstrucció del daltabaix un ready-made versió mot-pom la vertebració pel vers rellisca. De com l’estrofa rellisca la quisca ara s’inscriu a l’esglaó i llisca escatològica pel pom i visca el verb evacuar al replà lleuger s’arrisca a afrontar el daltabaix xiscla la veu de culs per la barana. Do d’escala a la barana Re so en música ufana rellisca Mi sostingut aplana el daltabaix Fa la nota membrana d’esglaó Sol i La són clariana al replà Si en clau de sardana entorn al pom. Do torna amb pom d’escala a la barana sona el poema pel replà on rellisca dalt l’esglaó mots-fuga en daltabaix.\nLa teua nuesa pura vessa el risc de les muntanyes, el vent del nord, els teus ulls, un llarg crit de sacrifici, el teu cos, incert desig, un raig de sang i boira encesa, i enllà el roig de l’hotitzó, l’olor de les flors de l’Àrtic. Vull xuclar l’eterna escuma de la mel que et surt dels llavis, els teus muscles delitosos, la pluja de la innocència, el teu si avenc de nèctar que m’encén i m’assedega, tota la pols del camí, la sang de les flors de l’Àrtic. I els teus gests vivificant carn i foc que m’arrecera, quina ardor de selva verge! el verd d’un dolor extàtic, tot el dolç verí que sua el meu crani mil·lenari, l’ànsia d´un bosc mullat, la llet de les flors de l’Àrtic. Reviuré intensament les teues flames evocades sobre el cor i el fosc desig del fluix de les flors de l’Àrtic, i beuré sobre el blau cim la sang del teu cos ardent, un arbre d’estels mullats, plugim de les flors de l’Àrtic.\nEpígraf Amagava el teu sexe decadència amarga, el tràngol salat de la llengua (d’Oc) i l´erotisme megalòman de March. Pròleg Com voldria llaçar-te: els teus cabells irregulant el meu amor. Tu. Nomenclàtor Vellut.........................Primer pla. Èlitres........................Àrtic. Desert.......................Desert com un ventre. La teua boca.............Metàfora ortogonal del teu sexe. Els teus mugrons…...Apuntalant el pal·li de la nuesa. Les teues mans.........Allén. Tu. Nus Deixares un solc que envejava el riell (perfectament divergent) de les teues engonals. Era besable. Quelcom petit-petit separa el ventre dels teus llavis, el desert de les teues cames. I és besable. Tem obsessionar-me amb la teua pell o amb el teu cos a mode de (y) i grega. Valsar-te serà un epítet del nostre amor. Masturbar-te’m-nos, el mutualisme més perfecte. Espoliar la carn encesa del teu govern, (sens dubte) la més subtil de les quimeres. Estimar-te, intrínsec. Reconec (perdona’m) tendrament l’olor tancada a cos de femella -de les mans fins al despentinat vellut del teu pubis marcescent. Em desterres setze voltes per minut, entreteixim els dits (els ulls, el pèl moixí…) i puc notar abrupta la teua llengua. Els teus pits són molt més lleus. Epíleg Fins fa mai desconeixia que el teu cos era civilitzat. Les lleis inexpugnables de la teua anatomia són besables, però. Femella: entre tu i jo s’estén tota la democràcia de dos cossos. Epitafi Em sobta que reses (calladament) un àngelus minúscul. Despertes, em mires: els ulls semàntics, història novella del teu cos sexuat. Ergo Encenc un cigar i el fum et confon amb la seua imatge sinuosa i el devindre pau de la teua son. I ara, si els llençols no foren tan verges, assegut, fumant, no gosaria de trobar el teu dibuix de mar catalana.\nQuarta paret 04:40\nLa música pàl·lida comença ací. Les ombres, a poc a poc, naixen amb gestos esmolats que amaguen els secrets ací a l’abast dels teus ulls iodats. Potser enrogirem de ràbia, i potser després amb eròtica satisfacció, et besarem les palmes. Heus ací la mentida suau, l’espai en blanc un respir, i cau la paret. Immanència de tu, immanència del teu alé. Ací arrape la vida que fora no tindré. Ací tinc la veu que mai no trobaré. Ací trobe el gest que jo mai he fet. Ací ho tinc tot, potser no tinc res. El temps rellisca cap a la fosca esta nit, l’ombra travessa la finestra i es desfà. Assegut a terra, mire cap a la foscor, ensordit pel silenci. Entre bastidors apareix la llum i la pols suspesa que separa el vostre món del meu. Heus ací, com un joguet, la nostra vida, deixada caure, és ací, sense oferir soroll, com un joguet… Quan cau la paret. Immanència de tu, immanència del teu alé. Ací arrape la vida que fora no tindré. Ací tinc la veu que mai no trobaré. Ací trobe el gest que jo mai he fet. Ací ho tinc tot, potser no tinc res. La paret ha caigut i tot es precipita cap a l’escenari, s’ompli de vida que gravita. La bellesa avança cega pels mapes. Veniu, moradors de les vides humils! La història natural se’m clava a les butxaques. L’amor cadent regalima gotetes d’aigua als meus dits. La civilització humana darrere d’un gest que desapareix en l'aire. I jo sol, cau la paret. La paret ha caigut, s’ha desfet com la neu. I ara tinc el rictus que sempre m’heu vist fer. Ara tinc la mort ballant a vora meu. Ara em trobe sol, ara em trobe vell. Ara no tinc por, ara vull el temps… Queia i jeia. Ella queia i jeia...\nMúsica pàl·lida II (No he sabut mai) 05:39\nNo he sabut mai mutilar-me la veu per trobar els gemecs\tque s’han perdut en l´aire. Ni atresorar totes les tradicions que ens imposa la carn traspassant l’esperit. Hi ha les vegades que jec adormit i em desperte, de sobte, devent-te les hores. No he sabut mai reconéixer el teu cos entre el munt de corall que cobria les roques. Ni la història dels teus déus, ni l’amor cultivat en el teu cos tan verge, ni els beats, que m’envegen perquè puc tocar el teu cos, o si m’envegen els botxins car, malgrat tot, puc besar-lo també, o els hòmens que resen orientats cap al teu cos … No he sabut mai aferrar-me al meu temps o arrapar amb les ungles els teus murs de fel. Morir em sembla tan fácil que vull destrossar, mos a mos, un grapat de la vida. No he sabut mai caminar per la mar, com ho va fer Jesús, o com tu m’ensenyares. No he sabut mai com llegir-te l’Alcorà sense trobar a cada mot una imatge del teu cos. Ni com eternitzar-te, o com creure en la Bíblia si no em parla del teu verb, ni dels beats, que m’envegen, perquè puc tocar el teu cos, o si m’envegen els botxins car, malgrat tot, puc besar-lo també, o els hòmens que resen orientats cap al teu cos, o els apòstols que s’ofeguen clandestinament…\t…en el teu alé.\nHepàtica (i ventral) 06:41\nEt deixa, amor, el fetge amb greix que tu tant estimares, el cervell cansat, el penis trempat, l’estómac: sot on tu feies tantes besades. I el teuladí que al bon matí espicossava el seu vòmit d’ahir, el teuladinet, amor: totes les nits d’estimar-te. En un ritu difícil, ferment que tot ho simplifica, et deixa penyora: els sues budells i l’aurora… el membre gòtic i l’aurora: catedral erta i l’aurora… el seu baix ventre i l’aurora… tota la carn i l’aurora… del seu pensament. Et deixa humors: els ulls mediterranis color de sang quallada, l’espina dorsal, les mans com relles de fred, orins i camp obert tallades; i la pell, la pell com un mosaic de cicatrius i anys treballats, la pell: com un mosaic. “Recordes, amor, el nostre sentiment tan profund, al ventre? Recordes la meua carn, que transgredires? Recordes el jardí? L’ametller? La casa? Recordes quan la gossa va parir… i els vam sacrificar? Com els anava desnucant un a un? Quina tristesa… Recordes que vas plorar i que jo et besava? Recordes l’instint que ens unia i totes les hores que ens componien? Què va ser de les nostres coses, petites i arraconades com un extens loess sota els mobles de la casa? Car va ser així que ens vam estimar, així, amb mínimes però significants victòries i abominables derrotes nímies. La nostra vida com una polseguera de quelcom que tornava a néixer a cada bufada del vent. Potser podia haver sigut diferent, però vam fer un desert de nosaltres, un desert, però no per desert, ans per ple de les més bàsiques partícules del que vam ser, tu i jo, Bel, trencats sota el sol més incisiu, sota el més taxatiu fred… que em tallava les mans i marcia les flors? Recordes? Recordes la severitat multiplicadora de l'alcohol? I quan la mort m´atraparà un bon matí qualsevol? Recordes l’ametller de flors cremades? L’ametller cremat, on ens besàvem esperant amb paciència de voltor el pròxim hivern? Tot t’ho deixe, amor, el meu cos prostrat una vegada més, ungit per la possibilitat de les teues gràcies, que em siguen properes per final… que em recordes… Bel, Bel, Bel... I el teu jardí, amor, dins el teu cos de prunes blanques, que floreix al febrer. I al teu jardí, amor, aquell bordell de runes blanques que florirà al febrer.\nCançó de l'alba 03:39\nLa brisa s'abeura\ten els cristalls de l'heura quan el cortinatge de la nit encara en vetla\tla transparència\tHi ha estels dalt dels terrats\ti l'aire és el perfum d'una flor negra\tJa empunya l'alba el seu glavi\ti signa el llavi que libava el seu nèctar\tL'amor s'escola avall\tper les andrones de l'alba\tVénen les ones\ti la lluna\tde la mar es desatansa\tNo vull partir amor amb l'ombra amarga\tSomnàmbul de les cordes de l'arpa del vent de l'alba t'està rosegant el moll de l'os\ttot el fred de l'alba Fes-me créixer de la llavor de l'ombra amarga\tCamines vora via\travals enllà\tferit per la llum que sagna\tSol amb el teu germà\tvas entonant\tla cançó de l'alba\tNo vull partir amor amb l'ombra amarga\nSet poemes d'aniversari (I i V) 06:28\nJe dors 02:34\nLe lune est belle, Les étoiles brillent Et moi, toute seule dans mon coin Je dors. Eh, toi, tout là-bas, Tu m´aimes ? Oui, je suis sûre que tu m´aimes.\nProcés finalitzat amb ajuda incontrovertible d'Enric Peidro, Paula Perelétegui, Jacobo Blanes, Juan Antonio Recuerda, Manel Rodríguez-Castelló, Diana Cortés, Cúbica, Núria Fuster, Arthur Caravan, L'Escenari i Marisa; després dels anys de disposició de Nenín i Matias, Carolina, Raquel i Pau, i Cristina; i amb el regal de la petita Charlotte Kalpakis.\nHUGO MAS, veu; JACOBO BLANES, guitarra; JUAN ANTONIO RECUERDA, piano; JULIO FUSTER, contrabaix; JORDI RODRÍGUEZ, percussió; PERE MUNUERA, bateria.\nProducció artística i arranjaments: H.Mas, J.Blanes, J.A.Recuerda, J.Fuster i J.Rodríguez.\nDisseny gràfic: Núria Fuster i Hugo Mas\nGravat a TigruSStudio (Gandia), agost de 2008\nMesclat per Elies Fuster\nMasteritzat per Mario G.Alberni, Kadifornia Studio\nProduït per Snibor records\njazz singersongwriter spoken word Alcoi\nHugo Mas Alcoi\nContact Hugo Mas\nIf you like Hugo Mas, you may also like:


PA & BETTY, COMBINACIÓ PERFECTA. Regal amb la compra del TM6! - Masas, panes y repostería - Blog de OLGA CASANOVA MARTINEZ de Thermomix® Tarragona\nHome › Delegación Tarragona › Olga Casanova Martinez › Masas, panes y repostería › PA & BETTY, COMBINACIÓ PERFECTA. Regal amb la compra del TM6!\nLa safata Betty i el seu llibre de receptes és el regal que Thermomix® us ofereix per la compra del TM6.\nUs puc assegurar que els pans queden...perferctes! Per que pogueu comprovar que és veritat el que us explico, us presento l'última recepta de pa que he provat i que he cuit dins de la Betty. És una recepta del bloc Webos Fritos que he adaptat al nostre estimat TM6.\n10g llevat fresc\n.Posem dins del got l'aigua i el llevat fresc. Ho barregem 5 segons vel.3.\n.A continuació, introduïm la farina i la sal. Barregem 10segons/Vel.6 i deixem reposar la massa dins del got uns 30minuts.\n.Tot seguit amassem durant 3 minuts. Formem una bola i la passem a un bol prèviament untat amb oli. Tapem amb un drap i ho deixem reposar una hora aproximadament.\n.Passat aquest temps de repòs posem la massa sobre el pedrís enfarinat, l'aplanem una mica, recollim els extrems i formem una bola.\n.Posem un full de paper vegetal dins de la safata Betty i dipositem la massa. La deixem reposar uns 45min tapada amb un drap.\n.Escalfem el forn a 250º. Just un moment abans d'enfornar el pa l'empolvorem amb una mica de farina, fem un tall net amb un ganivet (llarg o en creu, com preferiu). Tapem amb la tapa.\n.Fornegem durant uns 50-60 minuts. Retirem el pa de la Betty i el deixem refredar sobre una reixeta.\nI ja el tenim...a gaudir-ne!\nSi voleu saber més i/o conèixer Thermomix® ...contacteu amb mi!\nCOC DE KUMQUATS


Barça Lassa – Arenys de Munt: Una cita per fer passos endavant\nEl conjunt blaugrana rep els maresmencs amb la voluntat de mantenir el ple de victòries i de continuar millorant un model de joc que implica encert de cara a porteria\nL’inici de l’OK Lliga és per emmarcar, però sempre hi ha marge per a la millora. El Barça Lassa acumula 21 gols a favor i només 2 en contra, fet que l’etiqueta com a millor equip en atac i en defensa. La solidesa de l’equip barcelonista tornarà a posar-se a prova a aquest dissabte (18.00 hores, Barça TV) al Palau Blaugrana, en el duel corresponent a la quarta jornada i contra l’Arenys de Munt.\n“Juguem contra un equip que encara no ha puntuat, però tenen un hoquei molt directe i segur que posaran les coses molt difícils”, ha explicat Edu Castro. Després ha assegurat: “Intentarem assolir un nivell alt de ritme i tenir efectivitat de cara a porteria”. “Tot el que sigui fer passos endavant en el model de joc és important”.\nUn dels al·licients d’aquest partit és el retrobament dels germans Jordi i Marc Roca en una pista. Jordi Roca, segon entrenador blaugrana, va dirigir el primer equip maresmenc les campanyes 2013/14 i 2014/15, i, segons Edu Castro, “el coneixement d’en Jordi sobre l’equip és important”. “Fa molts anys que l’Arenys treballa molt bé la base i fruit d’això estan ara a l’OK Lliga”.\nIgnacio Alabart: “Cada dia estem millorant més”\nEls aficionats del Palau Blaugrana podran tornar a gaudir del joc, entre d’altres, d’Ignacio Alabart, que ja suma quatre dianes en tres jornades d’OK Lliga. El gallec ha indicat: “Esperem un equip molt atrevit, que vindrà al Palau amb molta il·lusió després de l’ascens”. El jugador més jove de la plantilla ha afirmat: “Serà un partit complicat, com tots els que hem tingut fins ara, i intentarem aconseguir un bon resultat”.\nQuant al joc de l’equip, Alabart ha dit que “cada dia estem millorant més”. A títol particular, ha comentat: “Tothom m’ha acollit molt bé, estic molt content i molt il·lusionat” amb l’inici de la temporada. També ha subratllat que no el sorprèn “la capacitat de gol per la qualitat que hi ha a l’equip i, a més, pel joc vistós que estem fent”. “A l’afició li agradarà”, ha conclòs\nEl retorn de l’Arenys de Munt\nL’Arenys de Munt ha tornat a la màxima categoria després d’haver-hi estat per última vegada la temporada 1997/98. L’equip de Marc Comalat va aconseguir l’ascens amb un bloc que aquest estiu ha patit diversos canvis. Alain Rivero ha substituït el porter Ernest Burgaya (Vic), mentre que s’hi han incorporat Jordi Galán i Gerard Cusachs (Vilafranca), l’italià Andrea Bolcato (Girona) i Xevi Gurri (Barça B). Els tres primers resultats no els han acompanyat, ja que han perdut davant el Vendrell (3-1), el Girona (3-4) i el Caldes (2-6).