Plans i Projectes | Institut Montilivi\nAquest curs 2018-2019 l´Institut Montilivi forma part del programa Activa FP. Es tracta d'un programa impulsat pel Departament d´Educació que vol donar suport a iniciatives de caire col·laboratiu basades en reptes i projectes propers a situacions reals, amb l'objectiu d'enfortir tant les competències professionals com les competències transversals vinculades al perfil professional dels cicles formatius. Actualment en formen part d´aquest programa 12 centres que imparteixen ensenyaments professsionals a Catalunya.\nAquí trobareu informació específica del Pla d'emergència i evacuació de l'institut.\nVisitants Professorat PAS\nL'Institut Montilivi participa des de l'any 2016 al projecte Hinge. Els objectius generals del projecte HINGE consisteixen en l'enfortiment de la cooperació entre l'àmbit de l'educació i la formació, i el món del treball, per tal de poder fomentar la qualitat, la innovació i la internacionalització de les institucions associades i establir, així, una cooperació transnacional entre els proveïdors d'educació i les autoritats regionals / locals a càrrec de l'acreditació dels organismes de formació.\nEl Projecte també posa èmfasi en la garantia de qualitat del pla d'estudis desenvolupat a través de mètodes i eines per a un període continu d'avaluacions dels resultats i activitats d'aprenentatge.\nCom a resultat de la participació al projecte d'ha desenvolupat un currículum d'estudis d'informàtica a nivell 5 d'àmbit Europeu.\nEn aquest projecte hi han participat dos professors del departament d'informàtica i 8 alumnes.\nEl centre va disposar d’un Pla d’Autonomia de Centre. Un cop finalitzat, ara es signen els acords de coresponsabilitat lligats a la durada del projecte de direcció.\nCada curs es fa una valoració del seguiment de les activitats lligades al pla, en què s’analitzen els indicadors lligats a aquestes activitats, memòria que es lliura al Departament d’Ensenyament.\nL’institut va començar a col.laborar en el Pla d’Impuls a la Lectura, promogut pel departament, des del seus inicis (curs 2011-12). Tot i això, l’interès per la promoció de la lectura ha estat sempre present en la nostra vida docent. De ben segur que ens hi ha ajudat poder disposar d’una biblioteca força ben dotada i la participació en molts projectes que es relacionen amb la lectura, per exemple el sistema de catalogació epèrgam.\nEn l’enllaç trobareu informació sobre les línies bàsiques en què treballem:\nAnàlisi de resultats de les proves diagnòstiques i activitats i estratègies per continuar millorant les activitats relacionades amb la lectura dels nostres alumnes.\nAccions de foment de la lectura: punt edu i club de lectura (1r i 2n d’ESO)\nCoordinació entre els departaments de llengua.\nCol·laboració amb el Pla d’Escriptura i la Comissió de Dinamització Pedagògica.\nActivitats d’acompanyament a la lectura.\nMés informació (Power Point)\nEl Pla d’Autonomia de Centre té aquests quatre objectius:\nMillorar els resultats educatius:\nDescripció: Elaboració d’estratègies que permetin millorar l’aprenentatge de l’alumnat i l’assoliment de les competències bàsiques. Té tres estratègies associades:\nDinamització pedagògica dels equips de coordinació, departaments didàctics, equips docents.\nAtenció diferenciada segons les capacitats i potencialitats de l’alumnat. Revisió del Pla d’atenció a la diversitat. Projecte específic de l’àrea de Música.\nÚs didàctic de les TIC / noves metodologies d’aprenentatge.\nMillorar la cohesió social:\nDescripció: Millorar la qualitat de les relacions interpersonals en un ambient més acollidor, participatiu i solidari.Té dues estratègies associades:\nMillora de la convivència en el centre\nOrganització d’activitats generals, de solidaritat i cohesió social\nOrientar des de la vessant personal, professional i acadèmica:\nDescripció: Treball de revisió i actualització del Pla d’Acció Tutorial tant en l’ESO com en els ensenyaments postobligatoris, i definició d’estratègies i activitats per potenciar l’orientació en l’aspecte acadèmic i personal, i especialment el professional. Té associades tres estratègies:\nRevisió de la programació de l’acció tutorial en general (PAT).\nRevisar i potenciar el servei d’orientació professional i seguiment acadèmic.\nFomentar la implantació noves tipologies d’estudi\nIntroduir les millores necessàries en els processos per satisfer les expectatives de la comunitat educativa i grups d’interès (empreses, famílies, institucions, ...)\nDescripció: Cal que desenvolupem actuacions i mitjans tècnics per aplicar de manera sistemàtica els processos de qualitat en: la gestió del centre i de l’aula, gestió medioambiental i la prevenció de riscos laborals, aconseguint satisfer les expectatives de la comunitat educativa i grups d’interès (empreses, famílies, institucions, ...). L’objectiu té tres estratègies associades:\nConsolidació del Sistema de Gestió del Centre\nImplementar processos de millora: Qualitat a l'aula\nImplementar processos de millora de riscos laborals i gestió medioambiental


Girona crea un grup de treball per replantejar totes les línies d'autobús - Empordà\nGirona crea un grup de treball per replantejar totes les línies d'autobús\nLa idea és constituir una comissió que estudiï a fons les línies actuals, algunes creades fa dècades, per fer tots els canvis necessaris · Des de fa anys s'han fet pedaços, com allargar trajectes o fer petites modificacions, i ara es vol posar tot al dia\nUn autobús de la línia 2 de TMG, en una imatge d'arxiu. marc martí\nUn autobús de la línia 2 de TMG, en una imatge d'arxiu.\nL'Ajuntament de Girona vol sacsejar el transport públic i estudiar a fons totes les actuals línies d'autobús per fer tots els canvis necessaris en els recorreguts de cada una de les línies i adaptar-les, així, a l'estructura actual de la ciutat. Això pot comportar un canvi total en les línies i, per exemple, que se'n suprimeixin, que es modifiquin parcialment o que se'n facin de completament noves.\nDe fet, hi ha línies que es van pensar i posar en funcionament fa dècades i que han anat patint petits canvis que han funcionat com a simples pedaços per solucionar només un problema concret, però no com a pensament global del transport públic de la ciutat. Per exemple, amb el pas dels anys, s'han allargat rutes o s'ha canviat el pas per un carrer per un que hi ha al costat.\nDe moment, ja s'ha creat un grup de treball que, recentment, ha celebrat una primera reunió. En aquesta trobada hi havia dos representants del comité d'empresa de TMG (Transports Municipals del Gironès), el gerent de l'empresa, Pere Casas, el tinent d'alcaldia d'Urbanisme, Via Pública i Mobilitat, Joan Alcalà i el president de la Federació d'Associacions de Veïns de Girona, Josep Maria Castañer i en les properes reunions s'hi preveu la presència d'un representant de la UdG (Universitat de Girona) i un de l'ATM (Autoritat Territorial de la Mobilitat).\n«Es tracta d'un tema complex i de llarg recorregut però que crec que s'ha d'afrontar perquè la configuració de la ciutat ha canviat» molt respecte de quan es van crear molts dels trajectes , explica Alcalà.\nEl tinent d'alcaldia de Mobilitat es refereix a com considera que s'ha d'afrontar el debat sobre el mapa de línies d'autobús: «S'ha d'obrir un debat serè i tranquil», en què tothom qui vulgui fer aportacions pugui fer-ho. No d'un dia per l'altre.\nDe fet, aquest grup de treball inicial, un cop evolucioni, acabarà derivant en una comissió específica que anirà treballant a cavall amb la taula de mobilitat, en què hi ha multitud d'entitats de diferents àmbits, els grups municipals, representants de diferents institucions i membres de les associacions de veïns.\nL'objectiu és, segons el representant municipal, «optimitzar les línies i fer-les més eficients» per tal que cada vegada tinguin més ús. També es vol «maximitzar» els esforços i «sumar-hi» complicitats. En aquest sentit, ha explicat que l'ATM hi pot tenir un paper important ja que amb els canvis que es vagin plantejant, s'hi poden incorporar o millorar línies de poblacions com Sant Gregori o de Sarrià de Ter.\nAquest replantejament tambné tractarà aspectes vinculats als horaris i a la possibilitat d'implantar el bus nocturn. Aquest darrer aspecte es va debatre en el ple municipal del mes de setembre arran d'una petició de les joventuts d'Esquerra.\nEl plenari va aprovar un document aposta per «la creació d'un bus nocturn que circuli per tota l'àrea de Girona i que enllaci amb Salt, Vilablareix, Fornells, Sant Gregori, Quart i Sarrià de Ter amb una freqüència de pas d'una hora».


Coincidint amb la festivitat, es col·locarà la primera pedra del nou edifici de la Cooperativa\nVila-seca gaudirà dels actes de la festa de Sant Isidre ARXIU / INFOCAMP\nDijous, 12 Mai 2022 12:36\nSant Isidre, la Festa Local de la Pagesia, arriba un any més a Vila-seca, amb diversos actes que tindran lloc els dies 13 i 14 de maig. La Festa en honor del patró de la pagesia donarà el tret de sortida amb la col·locació de la primera pedra de les noves instal·lacions de la Cooperativa, que tindrà lloc aquest divendres 13 de maig, a les 14 hores, al carrer del Mas de l’Abat, parcel·la 125 del polígon l’Alba de Vila-seca.\nEl gruix dels esdeveniments per la festivitat estan programats per al dissabte 14. La jornada començarà amb l’esmorzar, exclusiu per als socis de la Cooperativa Agrícola, que s’oferirà a les 9 del matí a l’era del Celler de la Cooperativa. A les 19:30, a la plaça de l’Església, l’Esbart infantil Ramón d’Olzina ballarà danses tradicionals catalanes.\nCom a cloenda del dia de Sant Isidre, a les 20 h, hi haurà la tradicional ofrena dels fruits i la missa a l'Església de Sant Esteve de Vila-seca.\nL’acte de col·locació de la primera pedra de les noves instal·lacions de la Cooperativa Agrícola, forma part del procés de modernització i adaptació als nous temps per part d’aquesta entitat. Com es recordarà, el passat mes de febrer es va realitzar la signatura entre la Cooperativa i l’Ajuntament de Vila-seca per a la compravenda de dues finques, propietat de la Cooperativa Agrícola de Vila-seca, per un valor total de 1.250.000 euros.


Riberaonline.info - Priorat, Ribera d'Ebre i Terra Alta: La Diputació de Tarragona i la Generalitat de Catalunya han atorgat sengles ajuts per al FEDECRAIL Youth Exchange 2019\nLa Diputació de Tarragona ha atorgat un ajut de 5.600,00 euros per a la celebració del FEDECRAIL Youth Exchange que va tenir lloc l'estiu passat al Museu del Ferrocarril a Móra la Nova. Així mateix, el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies també ha contribuït a l'activitat en el marc de l'ajut que ha atorgat al CERE dins la Convocatòria ordinària de subvencions de projectes i activitats per a entitats que duen a terme programes dirigits a joves.\nDes del 9 d'agost i fins el dia 18 va tenir lloc al Museu del Ferrocarril a Móra la Nova la trobada anual de joves voluntaris del ferrocarril. Una vintena de nois i noies vinguts del Regne Unit, Dinamarca, Alemanya, Polònia, Ucraïna, Suècia i Catalunya van treballar en els diferents projectes que s'estaven duent a terme al Museu, bàsicament en la restauració d'una locomotora de vapor belga, una locomotora elèctrica alemanya i una altra de francesa.\nDurant els dies de l'intercanvi els participants van combinar el treball amb visites a diferents espais ferroviaris com el Museu del Ferrocarril de Catalunya a Vilanova i la Geltrú, les instal·lacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya a Rubí, el CRC d'ADIF a Saragossa i el Museu de l'AZAFT a Casetas.


La Fuliola compagina art i tradició en la Festa del Segar i del Batre\nterritoris.cat 16:27 26/06/17\nart urgell lleida tradició la compagina\nPresentació de la Festa del Segar i del Batre de la Fuliola\nLa Festa del Segar i del Batre de la Fuliola, es reivindica com una de les més antigues de la demarcació de Lleida, un dels esdeveniments que ha volgut ser referent de la memòria històrica i de la divulgació de com han evolucionat tasques agrícoles tan fonamentals com la sega del blat.\nAquest dilluns s'ha presentat la trenta-vuitena edició de la festa a l'era de la Fuliola, escenari de la celebració, on el portaveu de l'organització Oriol Farré ha explicat que el certamen es vol convertir en un espai d'inspiració i per aquest motiu enguany, es dura a terme un mercat d'artistes i artesans, així com un espai per a la lectura de poesia. Per altra banda Farré ha afegit que es recupera el concurs de pintura que es va deixar de fer per la falta de patrocinadors que es feien càrrec de les despeses dels premis. En el decurs de l'acte s'ha presentat l'escultura inspirada en les festes, Marinada Eterna de l'artista i segadora Alba Pérez.\nL'objectiu d'aquesta festa és convertir la localitat en tot un centre d'interpretació del blat i per això a banda de poder veure com se segava antigament el cereal amb eines com la dalla\nEntre les novetats de la present edició, que se celebrarà els dies 2 i 16 de juliol, hi haurà una exposició de dites populars que es podran visitar en els arbres que es troben en la zona de l'era, i per altra banda també es comptarà amb la participació del músic Lo Pau de Pons.\nOriol Farré, ha assegurat que d'aquesta manera es vol difondre el vessant del pagès més filosòfic i contemplatiu, en comunió amb el paisatge. Un altre dels objectius de la festa d'enguany és el de recollir tots els usos del blat, la festa integrarà així una mostra d'animals el dia del Batre. L'era es dividirà en diferents ambients, on els visitants podran veure animals com senglars, vedells, gallines, porcs, cavalls i ases, entre d'altres.\nLa Festa del Segar i Batre, que compta amb un centenar de persones que la fan possible entre segadors, i voluntaris, aplega més de 2.000 persones cada any a la Fuliola. L'objectiu d'aquesta festa és convertir la localitat en tot un centre d'interpretació del blat i per això a banda de poder veure com se segava antigament el cereal amb eines com la dalla i funcions com les de les garberes, els visitants també podran veure com s'elabora pa amb un moliner fariner o maridar cervesa artesana i coca de recapte, entre d'altres.\nTàrrega oferirà preus reduïts dels espectacles a persones amb risc d'exclusió\nTàrrega aprova el pacte de govern entre els grups de CiU i ERC-MES


El Govern i els presos fan una crida a evitar protestes violentes el 21-D | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEl vicepresident de la Generalitat, Pere Aragonès, defensa que el diàleg amb Sánchez abasti també l'autodeterminació\nBarcelona 15 DES 2018 - 21:54\tCET\nPere Aragonès al Consell d'aquest dissabte. M. Minocri\nManifestacions, sí, però sense escenes de violència. La por que les protestes contra la celebració del Consell de Ministres a Barcelona se’ls en vagin de les mans s'ha ensenyorit de l'independentisme. O com a mínim dels sectors més institucionals, entre els quals hi ha bona part del govern català. Si bé el mateix Govern va encoratjar inicialment aquestes protestes, la por que converteixin Barcelona en un camp de batalla i deixin en evidència els Mossos d'Esquadra ha motivat un canvi de discurs. Ahir, gairebé a l'uníson, el vicepresident de la Generalitat, Pere Aragonès, i tots els polítics empresonats van llançar una crida a la calma. Les mobilitzacions han de ser “pacífiques”, va insistir Aragonès.\nTardà rebutja la vaga de fam i diu que “la república no es construeix amb passamuntanyes”\nLa reunió del Consell de Ministres a Barcelona divendres que ve s'ha convertit en una espècie d'última oportunitat per evitar la intervenció, total o parcial, de les competències de seguretat de la Generalitat. El Govern de Quim Torra i els Mossos d'Esquadra hauran de demostrar que són capaços de controlar el devessall de protestes que es preveuen, les més radicals de les quals impulsades pels autodenominats Comitès de Defensa de la República i grups propers a la CUP. Això ha motivat no només la mobilització de 8.000 Mossos d'Esquadra sinó també l'anunci que un miler d'agents del Cos Nacional de Policia es desplegaran a Barcelona. Les escenes recents de passivitat dels Mossos davant protestes dels CDR a les autopistes catalanes han situat aquest cos policial en el centre de totes les mirades en un moment en què aquesta policia està sent qüestionada també per l'independentisme radical. Per aquest motiu, els sectors més institucionals de l'independentisme han decidit tancar files gairebé a l'últim moment per rebaixar la tensió als carrers.\nEl vicepresident de la Generalitat i cara visible d'Esquerra Republicana de Catalunya, Pere Aragonès, va demanar ahir en un acte de partit que les mobilitzacions siguin “pacífiques, cíviques i democràtiques”, i que els manifestants “no caiguin en provocacions”.\nEls temors del Govern són múltiples. En primer lloc, tem que una situació de violència sense control activi una intervenció del cos dels Mossos d'Esquadra per part del Govern. En segon lloc, destaquen que el Codi Penal dona especial protecció a la celebració del Consell de Ministres. L'article 503 fixa penes de fins a quatre anys de presó per qui intenti “obstaculitzar” o “coartar” la celebració del conclave governamental. I en un moment en el qual ja hi ha nou dirigents independentistes a la presó i desenes d'antics alts càrrecs imputats pel procés molt pocs estan disposats a afegir víctimes col·laterals a la situació. “Ja hi ha prou gent a la presó”, acostuma a dir el president d’ERC, Oriol Junqueras, quan els seus col·laboradors el visiten a la presó de Lledoners.\nHi ha un tercer temor, que en aquest cas afecta particularment els presos. Aquests consideren que el que necessiten ara és que hi hagi una riuada de solidaritat cap a ells i no una onada de disturbis als carrers que afegeixi elements al relat del procés independentista com una cosa violenta i antidemocràtica que doni suport a la idea que a Catalunya va haver-hi una rebel·lió l'any passat. “No ens convé que el judici del procés [previst per al gener] comenci amb els carrers incendiats”, explicava aquesta setmana un dels processats.\nAixò explica que tots els presos independentistes, tant els d’Esquerra Republicana com els de Junts per Catalunya i també el president d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart, signessin ahir una carta fent una crida a la calma de les bases independentistes més inflamades. “De la mateixa manera que podem entendre la necessitat d'esbravar la impotència també hem de dir clarament que això, lluny d'afavorir la nostra causa, la perjudicaria, igual que també perjudicaria els objectius polítics del país que volem”, diu la missiva que van enviar al digital Vilaweb.\nS’ha de veure si els sectors més radicalitzats de l'independentisme faran cas a les proclames que fan una crida a la calma. Els Comitès de Defensa de la República continuen organitzant en assemblees els seus actes de protesta després que el dijous fessin una crida a fer la “batalla” contra el Consell de Ministres. L’Assemblea Nacional Catalana ha convocat una marxa amb cotxes des de tot Catalunya cap a Barcelona amb l'objectiu indissimulat de col·lapsar les carreteres. Altres entitats estan intentant canalitzar protestes més tradicionals. És el cas d’Òmnium Cultural, que ha convocat una concentració a uns 300 metres de la Llotja de Mar, l'escenari del Consell de Ministres. Els CDR, en canvi, pretenen manifestar-se just davant de l'edifici.\nDavant aquesta situació el president del Partit Popular, Pablo Casado, va demanar ahir al Govern de Pedro Sánchez que apliqui la Llei de Partits i “il·legalitzi” els Comitès de Defensa de la República (CDR) i Arran, les branca juvenil de la CUP, perquè, des del seu punt de vista justifiquen la violència”. El president del Govern, Pedro Sánchez, va recalcar que cap problema real de les societats es resol des de la crispació i el conflicte i va apel·lar al diàleg “serè i assenyat” per construir “entre tots” la cohesió d’Espanya dins de la legalitat.\nDiana Riba, parella de Raül Romeva, serà la número dos de Junqueras a les europees\nEl Consell Nacional d'ERC ha aprovat aquest dissabte designar Diana Riba com a número dos de la llista que els republicans presenten per a les eleccions europees i que ha de materialitzar-se amb l'aliança amb les llistes de Bildu i BNG. Riba, parella de Raül Romeva, serà la número dos de la proposta republicana, per darrere d'Oriol Junqueras, cap de llista per a les europees. "Ho accepto perquè hem d'explicar la repressió: a tots els que estan a la presó o a l'exili els tenen allà perquè van fer política", ha dit Riba. La posició final de Riba en la candidatura conjunta amb els independentistes bascos i els nacionalistes gallecs està pendent de la negociació dels tres partits.


La festa més rendible del foc - PressReader\nLa Vanguardia (Català-1ª edició)\nLa festa més rendible del foc\nEls pobles amb baixades de falles apliquen mesures per no morir d’èxit després de l’impuls rebut pel reconeixement de la Unesco\n2018-06-17 - Lleida\nPer un moment es va témer que la festa pogués morir d’èxit. Va ser fa tres anys quan les falles del Pirineu van ser declarades Patrimoni de la Humanitat per la Unesco. Era el reconeixement definitiu a una singular i incombustible festa mil·lenària que té el foc com a únic protagonista. Els més de seixanta pobles de Catalunya, Aragó, Andorra i França que formen la llista dels elegits van ser molt conscients –quan va arribar el reconeixement, el 2015– que aquella declaració de la Unesco canviaria les regles del joc. La festa de les falles va fer un gran salt qualitatiu en popularitat, també a nivell internacional.\nEls pobles que il·luminen les seves muntanyes amb aquelles serps de foc, entre la vigília de Sant Joan i a mitjans de juliol, han vist multiplicada en aquests dos últims anys l’afluència de visitants que no volen perdre’s l’espectacle.\nL’any passat es calcula que prop de 30.000 persones van presenciar a l’Alta Ribagorça, els dos Pallars, la Val d’Aran o Aragó algun d’aquells descensos de torxes. No havia estat mai tan rendible per al sector turístic aquesta veneració al foc purificador en aquestes àrees de muntanya.\nLa majoria de zones on es corren o baixen les falles pengen el cartell de complet quan toca celebrar aquesta festa. Aquests pobles s’han vist obligats, des de la declaració de la Unesco, a aplicar mesures per evitar col·lapses, tant en els accessos als nuclis com al far, la foguera situada dalt de la muntanya en què s’encenen les falles abans d’iniciar el descens.\nEn molts d’aquests nuclis s’hi munta un servei de transport públic a diversos quilòmetres del poble per evitar un embús de vehicles als seus accessos (el col·lapse va ser majúscul l’any de la declaració de la Unesco) i es controla també el nombre de fallaires per garantir la seguretat.\nUna de les novetats més significatives d’aquest any (ahir es va inaugurar la temporada 2018 a Durro i Senet) té com a escenari la Pobla de Segur, que correrà aquesta nit les seves falles. Aquest era l’únic poble de Catalunya en què el descens d’aquestes torxes enceses estava vetat a les dones, prohibició que acaba d’aixecar-se. Elles ja poden ser també fallaires.\n“Aquesta és una festa molt viscuda i sentida als pobles del Pirineu”, afirma Josep Lluís Farrero, president del Consell Comarcal de l’Alta Ribagorça, comarca en la qual aquesta tradició està molt arrelada amb deu pobles amb baixades de falles.\nL’objectiu de les autoritats locals passa ara, a més de vetllar perquè la festa no es desbordi i mori d’èxit, per rendibilitzar al màxim des del vessant turístic la tirada del reconeixement de la Unesco.\nFarrero anuncia que una altra de les novetats d’aquesta temporada és la senyalització dels camins que porten fins als fars, els punts on s’encenen les fogueres dalt de les muntanyes, per obrir nous camins que es puguin recórrer durant tot l’any. A Boí està previst, així mateix, erigir un monument al fallaire.\nCada poble és un món en aquesta festa del foc. En Les, per exemple, s’encén un tronc (l’haro) plantat a la plaça del poble i l’endemà els veïns en recullen les cendres a les que s’atorga propietats purificadores, que guarden tot l’any a les seves cases. Amb aquest foc encès la vigília de Sant Joan es pretenia, així mateix, foragitar als mals esperits. Les cendres de les fogueres també es llencen en horts i finques per assegurar una bona collita.\nLa dificultat de “córrer” o “baixar” les falles (el terme canvia en funció de la comarca) depèn de la destinació triada. En la majoria de pobles s’opta per torxes poc pesades, el que facilita molt les coses als fallaires més inexperts. Però a Isil (Pallars Sobirà) la festa manté els seus orígens. Les falles poden pesar més de 20 quilos (són troncs) i per baixar per la muntanya s’exigeix una bona forma física, cosa que limita la participació de forasters.\nEn aquest poble del Pallars Sobirà, en l’últim segle, no s’ha fallat ni un any en la celebració d’aquesta tradició, que el 1991 va ser ja declarada festa tradicional d’interès nacional. “Són les falles més salvatges del Pirineu”, diuen els veïns d’Isil. No hi ha camí marcat per al descens. En molts trams els pesats troncs roden per terra perquè resulta gairebé impossible portar-los a l’espatlla durant tot el recorregut\nLes dones ja poden ser fallaires a la Pobla de Segur, l’únic poble que les vetava A la Vall de Boí els camins als fars s’han senyalitzat per ser recorreguts tot l’any\nMERCE GILI El reconeixement de la Unesco ha duplicat el nombre de visitants a aquesta mil·lenària tradició


L'illa que no vol desaparèixer i lluita per sobreviure, per Pilar Abril Novella - TV3\n"30 minuts" viatja a l'illa de Pellworm\nL'illa que no vol desaparèixer i lluita per sobreviure\nAmenaçada per la pujada del nivell del mar com a conseqüència de l'escalfament global, l'illa de Pellworm (Alemanya) lluita per sobreviure, fins i tot recorrent als tribunals. Una demanda impulsada des d'aquesta illa ha aconseguit que el govern alemany reformi la seva llei del clima per reduir més ràpidament les seves emissions.\nPilar Abril Novella\nAutora del reportatge "L'illa que no vol desaparèixer".\n15/11/2021 - 16.42\nEls habitants de Pellworm, una petita illa del mar de Wadden, estan acostumats a lidiar amb les inclemències meteorològiques, i sobretot, amb l'aigua. Situada un metre per sota del nivell del mar, l'illa és molt vulnerable davant les marees i els temporals que cada cop la castiguen amb més intensitat. Un dic de vuit metres d'alçada protegeix del mar gran part de l'illa. Però no serveix de res davant les inundacions. Cada vegada són més freqüents i no hi ha temps de bombejar l'aigua.\nLa jove activista Sophie Backsen\nA finals de segle s'espera que el nivell del mar augmenti gairebé un metre, i farà més difícil encara la supervivència de Pellworm i la de famílies de grangers com els Backsen. La filla gran d'aquesta família, Sophie Backsen, de 22 anys, és la cara visible de la demanda que va obligar el govern d'Angela Merkel a reformar la seva llei del clima.\nJuntament amb altres joves alemanys, es van adreçar al Tribunal Constitucional per reclamar protecció davant del que consideraven una vulneració dels seus drets fonamentals. Segons explica Sophie Backsen a TV3: "Després de totes les protestes i milions de persones als carrers, vam decidir que hi havia d'haver una altra manera d'aconseguir que els governs fessin alguna cosa respecte a la crisi climàtica".\nContra tot pronòstic, els van donar la raó i el govern federal ha hagut d'avançar cinc anys els seus objectius de reducció d'emissions. "Com a mínim, és un inici i una base a partir de la qual podem treballar a partir d'ara", assegura Sophie. I afegeix: "És important per a Alemanya i per a altres llocs del món el fet de disposar d'un nou argument i poder dir: Mireu, el govern alemany i el tribunal alemany han pres aquesta decisió i ara vosaltres també ho podeu fer'".\nDe fet, recórrer als tribunals s'ha anat convertint en una poderosa eina per obligar governs i empreses d'arreu del món a actuar davant la crisi climàtica. Segons algunes estimacions, s'han presentat al voltant de 600 demandes a tot el món. Hi ha hagut sentències favorables als demandants que obliguen a moure fitxa governs com el francès o el neerlandès. I també empreses com la Shell, que haurà de reduir les seves emissions un 40% abans del 2030.\nA Espanya, una demanda impulsada per Greenpeace, Ecologistes en Acció i Oxfam Intermón ja ha estat admesa a tràmit pel Tribunal Suprem i està a l'espera de judici.\n"Volem que s'acompleixin els objectius de l'Acord de París i que ens sumem als objectius que marca la Unió Europea, que en aquest cas són del 55% en la reducció de les emissions de gasos d'efecte hivernacle per al 2030, enfront del 23% que és el que està marcant ara el govern espanyol", assegura el director general d'Oxfam Intermón, Franc Cortada.\nL'illa més verda\nEls primers aerogeneradors es van instal·lar a Pellworm els anys 80, quan la preocupació pel clima no estava gaire estesa. De fet, la intenció era donar una mica de suport financer a les famílies de grangers. Avui, una cooperativa d'unes 40 famílies gestiona el parc eòlic, la planta fotovoltaica i la de biogàs. Amb tot plegat, en tenen prou per autoabastir-se i, fins i tot, exportar l'excedent energètic al continent.\nPellworm és una petita illa del mar del Nord, de 37 quilòmetres quadrats i un miler d'habitants\nReconeixen que ells sols no salvaran Pellworm, però que "pot ser un exemple de com poden funcionar les coses si la gent i els polítics treballen en la mateixa direcció i llavors som capaços de frenar la crisi climàtica", afirma Uwe Kurzke, que ha estat el metge de l'illa durant més de 30 anys i que ara lidera l'associació Watt und Mehr.\nEl director del parc eòlic de Pellworm, Kai Edlefsen, reconeix que "cal fer un llarg camí" per desenvolupar les renovables i que fer-ho en un país gran com Alemanya pot ser molt més difícil.\nEsclaus del carbó\nMalgrat la seva aposta per les renovables, Alemanya encara depèn molt del carbó, que representa un terç del seu mix energètic, i que en bona part extreu d'enormes mines de lignit a cel obert, un tipus de carbó altament contaminant.\nAra fa 10 anys, després del desastre de Fukushima, Angela Merkel va decidir avançar el tancament de les centrals nuclears fins a finals del 2022, però sense tenir encara preparat el relleu de les renovables. Una decisió que explica la seva alta dependència dels combustibles fòssils. Sobre el paper, totes les plantes de carbó haurien d'estar tancades l'any 2038, tot i que el futur govern de coalició ja ha pactat avançar aquesta data al 2030.\nAlguns experts apunten, però, que els elevats preus que han de pagar les tèrmiques per emetre CO2 faran que la descarbonització arribi abans del previst.\n"Després d'aquella cobertura, la meva vida va canviar per complet"\n"Taules parades", quan les peces del dòmino cauen...


Urà és el setè planeta del sistema solar, un gegant gasós gelat. Va ser descobert el 13 de març de 1781, quan l'astrònom anglès William Herchel el va descobrir durant un examen sistemàtic del cel.\nÉs un planeta amb un diàmetre de 52.000 km, menys de la meitat que Saturn, però quatre vegades més gran que el de la Terra i està situat a una distància de 2.900 milions de quilòmetres.\nImatge de la Voyager 2\nEstà compost principalment per hidrogen, heli i metà (que li dóna un color verdós). Urà és un planeta gelat, amb unes temperatures mínimes de -215 ºC. Les estacions transcorren molt lentament, ja que empra 84 anys a realitzar una òrbita completa al Sol, però les estacions són extremes, ja que Urà té una inclinació del seu eix de rotació gairebé situat al pla de la seva òrbita, la seva inclinació és de 97.7 º.\nRecreació realitzada per NASA, comparació dels eixos de rotació d'Urà i la Terra\nA causa d'aquesta increïble inclinació cada 42 anys un dels pols es troba apuntant al Sol, mentre que el seu pol oposat està en la més absoluta foscor durant dècades. Entre aquests períodes la zona equatorial del planeta està dirigida cap al Sol.\nAra investigadors de la Universitat de Durham han donat una explicació a aquesta espectacular inclinació: Urà va ser colpejat per un objecte d'una mida enorme, un objecte massiu, molt probablement un protoplaneta d'unes dues vegades la massa de la Terra i format de roca i gel. Això va ocórrer durant la formació del sistema solar fa uns 4.000 milions d'anys.\nLa investigació també podria ajudar a explicar la formació d'anells i llunes d'Urà, amb les simulacions que suggereixen que l'impacte podria llançar roques i gel en òrbita al voltant del planeta. Aquestes roques i gel podrien haver-se agrupat per formar els satèl·lits interns del planeta i potser van alterar la rotació de les llunes preexistents que ja orbiten al voltant d'Urà.\nUrà, com Saturn, també posseeix anells, però molt febles i invisibles amb telescopis des de la Terra. Posseeix també diverses llunes, sent les més importants: Miranda, Titània, Oberon, Ariel i Umbriel.\nUn món espectacular del que anem descobrint tots els secrets.


Ferran Casas - Sánchez, candidat de Ciutadans | NacióDigital\nSánchez, candidat de Ciutadans\n«El PSOE sap que ha decebut el votant d'esquerres. La seva arriscada maniobra de repetició d'eleccions busca fulminar electoralment Ciutadans»\nper Ferran Casas, 13 de setembre de 2019 a les 22:00 |\nA hores d'ara només un miracle pot impedir que el 10 de novembre se'ns cridi de nou a les urnes, en aquest cas per unes eleccions espanyoles fruit de la incapacitat del PSOE i Podem per arribar a un acord. Pedro Sánchez no està disposat a cedir i de cap de les maneres vol compartir govern amb Podem. Que s'entenguessin i compartissin govern és el que, lògicament, vol la majoria dels votants de l'esquerra. Però no és el que volen, prou ho sabem, els poders de l'Estat, sobretot els econòmics.\nSánchez s'escuda en què aquest temps ha passat –un argument del tot inconsistent-, en el context internacional que demana prudència i que no confia prou -bàsicament pel tema català- en la formació morada i el seu líder. Iglesias no va ser prou hàbil al juliol per atrapar el líder del PSOE, i aquests dies tindrà pressió interna per votar que sí sense negociar cap contrapartida a canvi i evitar unes noves eleccions de les quals en poden sortir molt malparats. Ell ho provarà tot per guanyar la particular batalla del relat, fins i tot amb gestos que no es poden titllar més que d'ocurrències venint d'un líder republicà, com és demanar la mediació de Felip VI, que ni pot ni ho vol fer.\nMentrestant, les enquestes ens han constatat el que ja ens temíem: que unes noves eleccions beneficien bàsicament a la dreta, i més concretament al PP, que trauria suc de la davallada de Cs i Vox i que podria maximitzar resultats si a les demarcacions més petites fa "llistes úniques" de la dreta. Però Sánchez creu que té marge per treure'n més rèdits. Al PSOE ja admeten que han decebut el votant d'esquerres i que difícilment aconseguiran un fort transvasament de vot de Podem. Si no es queden a casa molts dels que es van mobilitzar el 26 d'abril espantats per Vox i sensibles a les crides al vot útil, serà tot un èxit.\nEl que espera Sánchez, i d'aquí la seva arriscada maniobra flirtejant amb la repetició d'eleccions, és fulminar electoralment Ciutadans. El PSOE tenia grans expectatives que la formació d'Albert Rivera es convertís en el partit frontissa de la política espanyola i poder-hi arribar a acords amb facilitat. Ja ho va fer el 2015 –sempre he pensat que aquell Sánchez, el de perfil més tecnòcrata, era el més sincer– i ara que Cs ha optat per intentar liderar la dreta espera menjar-se tot el vot centrista que, amb el seu perfil pretesament liberal i espanyolista, el partit taronja havia aconseguit atreure.\nIglesias va a contracorrent i Sánchez creu que en l'enfortiment de l'escenari bipartidista hi té més a guanyar que a perdre. Els qui no hi tenen res a guanyar són els dos principals partits catalans al Congrés. Miquel Iceta va arribar al càrrec de primer secretari del PSC amb l'objectiu de no crear-se problemes ni crear-ne a Ferraz. El vell socialisme català ja no tornarà i tampoc ho faran els seus resultats. Els socialistes catalans han estabilitzat el seu espai electoral evitant al màxim marcar perfil al PSOE, però és evident que el Sánchez agre amb els independentistes -i per tant més aliè a les solucions per a Catalunya- i més interessat en el vot de Cs que en liderar l’esquerra no els ajuda a connectar amb el seu votant tradicional.\nI el mateix pel que fa a ERC, que sorprenentment aquests dies llença, per boca de Gabriel Rufián, més dards a Podem que no pas al PSOE. Si l'aposta d'Oriol Junqueras i companyia és propiciar un escenari de diàleg i frenar la dreta no hi ha altre aliat que Iglesias per aconseguir-ho. Com més fort sigui el PSOE més difícil serà sortir-se'n. Més encara si torna el Sánchez de 2015, el que tenia els vots de Ciutadans per ser investit.\nLa solució Marchena\nFotografia de l'urna que ningú volia\nFan nosa els presos?\nVint hores a Ginebra\nPimpinela a la Moncloa\nJxCat i ERC, discursos parcials\nRufián no pot ser Roca 2.0


claus per a entendre com es pactarà la llista civil per la independència - BARCELONA RADICAL\nclaus per a entendre com es pactarà la llista civil per la independència\nL'ANC i Òmnium comencen avui les converses per a fer possible el projecte · Us oferim les preguntes i respostes per a saber com es pot crear aquesta llista\nLa proposta de presentar una llista civil en favor de la independència a les eleccions del 27-S agafa volada. Implícitament, ja és el projecte en què treballen tant l'ANC com Òmnium. En el cas de l'ANC, la votació dels socis no es referia en concret a la llista, sinó a l'elaboració d'una proposta transversal. Però, com que Òmnium ja ha parlat de llista, aquesta és la idea que predomina en l'imaginari col·lectiu. Ara: com es farà aquesta llista i quins són els grans temes de discussió a l'hora de confegir-la? Responem els dubtes més importants sobre aquestes qüestions.\n1) Serà una llista amb alguns polítics o sense?\nD'entrada, hom parlava d'una llista formada exclusivament per personalitats de les societat civil, sense la presència de polítics. Però ja s'han obert escletxes evidents. Per una banda, Muriel Casals es va referir a la possibilitat d'incorporar-hi polítics coneguts però que avui no estiguessin en actiu i per una altra Jordi Sànchez va dir que hi havien de participar els grans líders polítics.\nQue la gran majoria de la llista ha de ser de personalitats independents, no ho posa en dubte ningú. Que podrien afegir-s'hi polítics que ja no exerceixen, tampoc. El gran debat serà sobre si hi han de participar els líders actuals o no, concretament Artur Mas, Oriol Junqueras i David Fernàndez.\nFarà estrany que aquests tres polítics —si més no— no participin en les llistes, especialment des del punt de vista internacional. Per això segurament caldrà trobar una fórmula per a integrar-los-hi, que podria ser que cadascun fos el cap de llista d'una demarcació, deixant que la de Barcelona fos encapçalada per un independent. Així no hi hauria disputes sobre la preeminència dels llocs.\n2) Una llista amb el suport de tots els partits polítics o no?\nPerquè tingui sentit, la llista civil ha de comptar amb el suport de tots els partits independentistes. Almenys, dels tres partits parlamentaris: CDC, ERC i CUP. Se'ls en podrien afegir alguns altres, com ara MES, els independentistes d'Unió, que formaran un nou partit, o Compromís per la Independència, el sector independentista d'ICV, també en procés de consolidació. No es pot descartar tampoc que partits com Solidaritat o Procés Constituent acabin donant-hi suport.\nSigui com sigui, la confluència de CDC, ERC i CUP sembla el mínim imprescindible. D'aquests tres partits, CDC i ERC s'han afanyat a dir que estaven disposats a acceptar la fórmula, però dins la CUP la discussió es manté viva. La velocitat amb què ha canviat el panorama, després de mesos en què les esquerres defensaven amb força la proposta de les llistes separades, ha causat una mica de desconcert dins les organitzacions, on alguns membres importants encara defensen de no formar una llista unitària.\n3) Com es confeccionaran les llistes?\nAquest és un dels grans interrogants del procés que s'ha activat. Tot i que encara manca temps per al termini de presentació de les llistes, ningú no pensa que es pugui arribar a l'agost sense saber com seran les llistes i qui en formarà part. De manera que caldrà trobar, si més no, 85 noms per a fer la llista de Barcelona, 18 per a la de Tarragona, 17 per a la de Girona i 15 per a la de Lleida. Si s'hi volguessin posar suplents, el màxim permès és de deu per circumscripció.\nEl format de primàries, és a dir, que els ciutadans votessin les candidatures com si fossin llistes a final de juliol, seria el més potent de tots, però suscita dubtes. Per una banda, una operació com aquesta és realment complexa, quant a infrastructura. Per a ser efectiva políticament hauria d'implicar la participació de centenars de milers de persones.\nPer una altra banda, les primàries podrien afegir un plus de nerviosisme i batalla enmig d'un procés que ara sembla exempt d'enfrontament entre partits. Unes primàries en què participessin Mas i Junqueras, per exemple, serien una elecció encoberta, amb enfrontaments durs entre els partidaris de l'un i de l'altre.\nUna opció intermèdia, novament, fóra adjudicar, sense primàries, la capçalera de Girona, Lleida i Tarragona als tres polítics més destacats i pactar un independent que pogués encapçalar la llista de Barcelona, que fins i tot podria ser el president de la Generalitat. La resta de la llista es podria votar perfectament en primàries sense el perill d'enfrontaments interns.\nSi la via de les primàries no reïx, el mitjà de confecció de llistes més probable seria un comitè de llistes, amb participació de les entitats sobiranistes i possiblement amb algun procediment que fes possible la participació dels partits. Aquest comitè hauria de treballar amb molt de tacte per acontentar totes les sensibilitats i elaborar unes llistes equilibrades.\nSí que és clar que hi haurà grans noms que ocuparan les darreres posicions. Són homes i dones que no aspiren a entrar al parlament, però que poden tenir força publicitària dins el país i sobretot internacionalment. El cas de Pep Guardiola és paradigmàtic. La seva presència donaria un ressò enorme a la candidatura arreu del món i molt especialment a Alemanya, un país clau després del 27-S.\n4) Com es presentarà la llista a les eleccions?\nDes del punt de vista legal hi ha dues maneres de presentar-te a les eleccions. O bé et presentes com un partit o una coalició de partits o bé com una llista independent. Presentar-se com a partit o coalició de partits té grans avantatges des de tots els punts de vista, però especialment per la participació en els debats i la presència en la propaganda electoral. Per això, per exemple, Barcelona en Comú es va presentar fent servir la marca d'Iniciativa per Catalunya-Verds.\nAra, el calendari també sembla entrebancar la possibilitat que la candidatura es registri com una llista completament independent. Perquè les candidatures independents han de recollir un mínim de signatures que equival a l'1% del nombre d'electors en cada circumscripció. Cosa que obligaria a recollir-ne més de cinquanta mil, per exemple, a la demarcació de Barcelona. I això durant el mes d'agost, perquè les signatures s'han de recollir a partir de convocatòria oficial dels comicis, que seria a principi del mes entrant.\nPer tant, la via més fàcil seria articular una coalició dels partits independentistes que concorregués amb qualsevol marca i que no hauria pas d'incloure'n les sigles.\n5) Cal un acord de govern abans de les eleccions? Com serà el govern?\nERC demana que amb la confecció de la llista civil s'inclogui també el pacte de govern unitari posterior i fins i tot les cent primeres mesures que prendria. És una demanda lògica, sempre que no porti tensions innecessàries abans d'hora.\nLa formació d'un govern, amb la confiança de guanyar les eleccions, serà una tasca complexa. El govern s'haurà de centrar sobretot a activar definitivament el procés d'independència, però mentrestant haurà de governar el dia a dia del país.\nUn bon model de govern extraordinari, que es podria repetir, va ser el de Josep Tarradellas, l'únic que va formar després del reconeixement de la Generalitat pel Regne d'Espanya, el 1977. Tarradellas va formar un govern de concentració amb dotze consellers, que tenia l'encàrrec principal de dirigir la redacció de l'estatut d'autonomia. Va durar tres anys, fins el 1980, i era integrat d'una banda per set consellers que tenien una cartera específica i cinc consellers 'polítics' que representaven les principals forces del país: Antoni Gutiérrez Díaz (PSUC), Jordi Pujol (CiU), Joan Reventós (PSC), Carles Sentís (UCD) i Josep Maria Triginer (PSC-PSOE). Aquests consellers sense cartera es van concentrar en la direcció política del procés, i van deixar a les mans dels set consellers restants les decisions necessàries per a fer funcionar el país dia a dia.\nEl model es podria repetir ara, amb un govern format per consellers polítics, que tinguessin la responsabilitat de dur endavant el procés, al costat dels quals hi hauria un nucli de consellers tècnics que es farien càrrec de les matèries de govern.\n6) Qui serà el president de la Generalitat\nAquesta és una gran pregunta que ningú no sap respondre. D'una banda, l'actual president de la Generalitat semblaria una opció lògica per a donar continuïtat al procés, i també pensant en els governs estrangers. Però és difícil d'imaginar que els altres partits ho acceptin. Per tant, és possible que se cerqués un independent de prestigi per a ocupar el màxim càrrec institucional del país. En aquest sentit han circulat els noms de Carles Viver Pi-Sunyer, el president del Consell Assessor de la Transició Nacional, i el de Carme Forcadell.\nSigui com sigui, és important de remarcar que, si bé els consellers no necessàriament han de ser parlamentaris, el president de la Generalitat sí que ho ha de ser. Per tant, si cap dels polítics principals no participa en la llista cap no podrà ser president després.\nUna possible solució d'aquest debat seria una remodelació de la principal institució del país, en què ja es prefigurés la fórmula republicana: el president de Catalunya seria un càrrec bàsicament representatiu, i podria haver-hi un primer ministre que gestionés la governança del país. El primer ministre podria, doncs, no ser parlamentari i no haver participat en les llistes.\n7) S'entendrà a Europa la presentació d'una llista civil per la independència?\nSens dubte que Europa captarà l'excepcionalitat absoluta d'aquestes eleccions si els partits polítics fan un pas al costat i deixen que la societat civil capitalitzi el procés. El missatge que les eleccions del 27-S són un plebiscit sobre la independència quedarà molt clar. De fet, aquesta és la principal virtut de la presentació d'aquesta llista, tant dins el país com a l'estranger.


UN CHICO DE PORTADA (EL ARTE DE MACARIO GÓMEZ) – Catalunya, 2012 – 19’ 40’’ – Documental\nMacario Gómez, més conegut com a “Mac”, és considerat un dels millors cartellistes de cinema del nostre país. En aquest documental en Mac repassa la seva vida i obra.\nFIRST FISH – República Txeca, 2012 – 13’ 25’’ – Animació\nUn vell pescador pesca peixos que simbolitzen els seus records. Una nena encara no pot trobar la seva memòria, però somia en com serà quan creixi i amaga els seus somnis de color rosa en petxines de mar. I, no obstant, un dia, el pescador pesca un peix que no és seu…\nBLURRED – Israel, 2012 – 15’ – Ficció\nDierctor: Shay Gott\nL’Ora, de 58 anys, divorciada, viu amb el seu únic fill, en Daniel, de 33, a qui van diagnosticar una malaltia mental. Després d’un període de temps en què en Daniel es nega a prendre la medicació i a fer teràpia, el seu estat mental es deteriora ràpidament. L’Ora s’adona que ha de fer alguna cosa dràstica per canviar la seva situació.\nPAPER BOX – Polònia, 2012 – 9’ – Animació\nAl maig de 2010, la força de l’aigua d’unes pluges de rècord va trencar els embassaments de Vístula, prop de Wilków. Les inundacions catastròfiques van desprendre milers de persones de tot el que tenien, incloses les seves cases. Al cap d’unes setmanes, en Zbigniew Czapla va trobar una capsa de fotografies antigues a la casa familiar, també malmeses per l’element\nTRABAJO CELESTIAL – Espanya, 2012 – 7’ 45’’ – Ficció\nDirector: Juan Martínez Martínez\nEn Peter i en Lubider, àngel i dimoni respectivament, comencen la jornada laboral en el Departament d’Ànimes del Cel i de l’Infern. Tot transcorre amb normalitat fins que els desitjos més foscos d’un dels dos surten a la llum.\nPERDUT – Catalunya, 2013 – 3’ – Videoclip\nHi ha etapes a la vida en què ens sentim perduts. És en aquest punt quan hem d’iniciar el nostre propi viatge a la recerca de qui som i de quin és el nostre lloc al món.\nLE FUTUR PROCHE / THE NEAR FUTURE – Canadà, 2012 – 18’ – Ficció\nMentre és a la feina, en Robin, un pilot immigrant francès, rep una trucada de telèfon que envia ones de xoc a través de la seva ànima. Sense que els altres ho notin, l’agitació es filtra en el seu món interior i la seva vida diària se’n ressent. Haurà de deixar entrar aquest dolor, però encara no.\nROMANCE DEL PRISIONERO – Catalunya, 2013 – 2’ 48’’ – Animació\nDirector: Arantxa Morán\nUn presoner ens canta els seus sentiments al principi la primavera.\nFIRST WORDS – Canadà, 2011 – 8’ – Ficció\nDirector: Fabien Melanson\nEl pitjor malson d’un pare canadenc francès es fa realitat quan la primera paraula del seu fill és en anglès.\nANY OTHER MAN (OUTRO HOMEM QUALQUER) – Portugal, 2012 – 11’ 10’’ – Animació\nUn home corrent, assegut al seu cafè de sempre, fumant i observant. L’home dibuixa la seva pròpia cortina de fum, mentre que un televisor dispara imatges. La ciutat va i ve a través de la finestra de la cafeteria. Per un moment, el vidre i la pell deixen de ser una frontera i tot s’entremescla. Es posa en marxa un mecanisme de connexió entre l’home i la ciutat, i es compon una nova arquitectura d’observacions, records i desitjos. Només en quedarà un breu rastre.\nA STORY FOR THE MODLINS – Espanya, 2012 – 26’ – Ficció\nDesprés d’aparèixer a La llavor del diable, l’Elmer Modlin va fugir amb la seva família a un país llunyà i es va tancar durant trenta anys en un pis fosc.


Marató d'Estalvi Energètic en edificis municipals | Sants-Montjuïc\nMarató d'Estalvi Energètic en edificis municipals\n30/01/2019 - 19:58\nEnergia. Quatre equipaments de Sants-Montjuïc, 62 a tot Barcelona, estalvien llum, aigua i gas aquest febrer contra la pobresa energètica i el canvi climàtic.\nAmb la Marató d'Estalvi Energètic, aquest mes de febrer volem reduir tant com es pugui el consum d'aigua i energia a 62 equipaments municipals, quatre a Sants-Montjuïc: la seu del Districte, les piscines Picornell i els centres esportius municipals de l'Espanya Industrial i de la Bordeta. És un repte compartit entre treballadors/es i usuaris/àries per combatre el canvi climàtic. A més, l'estalvi econòmic que s'assoleixi es destinarà al projecte E3, una iniciativa educativa de lluita contra la pobresa energètica.\nLa Marató d’Estalvi Energètic és una campanya de sensibilització i bones pràctiques en l’ús de l’aigua i l’energia que té com a objectiu reduir-ne el consum en 62 edificis i equipaments municipals. Setmanalment es farà un control dels consums de tots els centres participants i al final del mes sabrem quant hem aconseguit retallar el consum respecte al mes de febrer d’anys passats. L’estalvi econòmic assolit es destinarà al projecte E3, una iniciativa educativa de lluita contra la pobresa energètica.


Damià Bardera, al Laboratori de Lletres | Ricard Mirabete\nCom no quedar-se de pedra, ni tampoc ser un fora de sèrie de fusta, com un pinotxo qualsevol. En literatura el propòsit deu ser el de no dir veritats ni escriure mentides completes, potser només caldrà que l’autor o autora esmoli l’eina –altrament dit, l’instrument o, essent precisos, la ploma de l’escriptura veraç- i desenvolupi una experiència creadora de llenguatge que ens acondueixi a trepitjar escenaris, paisatges i intensitats estètiques, que basteixin un imaginari com més proper a la realitat essencial millor. damià bardera poch (Girona, 1982), a qui li agrada l’ús de les minúscules i per això les respectem en el seu nom, amb els homes del sac ha construït una obra unitària que es distribueix en trenta-dos contes més una novel·la curta, que adquireix una autonomia específica –quant a motivacions estètiques i desenvolupament narratiu- respecte a les dues parts de setze contes cadascuna. L’obra assaja una unitat temàtica i d’estil que l’acosta a una concepció de novel·la tot i que no estigui dividida en capítols sinó en contes. No és un mer aplec de contes. D’aquesta manera, l’obra s’estructura en tres parts del tot compensades. La narració central l’espantaocells, que és la segona part del llibre, ens permet copsar com l’estil literari que caracteritza a l’autor va adquirint més recursos narratius i no se cenyeix a l’esquematisme argumental vertebrador dels altres contes. bardera ha tingut l’encert de publicar aquesta narració curta que traspassa els propis límits amb els quals estructura els contes del volum. És un autor polèmic, irreverent i imaginatiu, que situa els contes en un espai no marcat territorialment però que usa trets populars i una escenografia més muntanyosa que urbana. Potser la podem situar cap a la seva terra, l’Empordà, i sinó tant se val.\nParlem d’esquematisme argumental perquè els contes segueixen l’ordre natural de les faules però amb l’objectiu de construir sàtires sobre homes i dones que puguin emmarcar-se alhora en una estructura narrativa que també subverteixi el paper central dels animals en les faules; és a dir, al costat de la presència d’animals coprotagonistes en els contes, hi trobem els éssers humans amb els quals intercanvien actituds i posicionaments morals i immorals –o tal com deu preferir l’autor, amorals-. Tanmateix, el fet de no tenir cap moral precisament és ja tenir una certa moral també, en el sentit que una acció desenvolupada entre éssers humans i animals hi entra de ple la interpretació humana i, per tant, els judicis morals. Una de terriblement escèptica, crua, arbitrària, que es rabeja en el plaer de fer sortir la bèstia fosca interior dels personatges. Els éssers masculins i femenins dels contes permeten contravenir l’ordre tradicional de les faules, en les quals la major part de protagonistes són els animals i les bestioles. És un recurs que ens fa pensar en l’ús intel·ligent que en féu Kafka amb les narracions Un informe per a l’Acadèmia i Indagacions d’un gos. La veu narrativa es presentava com un simi o com un gos i, d’aquesta manera, les seves consideracions i punts de vista sobre la realitat adquirien un punt d’estranyesa i d’introspecció molt més accentuat que si el narrador fos un personatge humà. Els ulls d’un animal fan possible un relat amb un punt d’observació de la realitat particular que inclou un seguit de consideracions objectives sobre els comportaments humans. Així doncs, el narrador es distancia del conjunt de la humanitat i adquireix una personalitat narrativa externa, no necessàriament humana ni unívoca.\nContra l’estereotip, contra la repetició de models literaris, contra el ritual de gestos i actituds contemporànies banalitzat pels acomodats dels nostres temps, bardera sap despullar aquestes accions de qualsevol moralitat i de cap raó de ser. Nosaltres com a lectors podem jutjar el comportament dels personatges descrit per la veu narrativa però aquests no ens són presentats ni determinats segons una estructura moral preconcebuda. Ens els ofereix des d’un punt de vista general i ens mostra les accions d’una manera crua, sota la llum de la causticitat més lúcida i per mitjà d’una certa exageració deutora de l’expressionisme alemany, en ocasions. L’autor obre el conte cap a la reflexió sobre les pràctiques vitals contemporànies. Al conte Joaneta, que pertany a la tercera part, la narració va acumulant indicis, gestos -tot just esmentats com de passada- de la protagonista homònima fins a ser una caricatura d’una dona (mig del món rural, mig urbanita) que s’aboca a l’aigua que passa pel seu costat i desapareix. Segueix l’esquema semblant al d’una rondalla tradicional (per exemple, ens ha fet pensar, en concret, en el poema de “La vaca cega” de Joan Maragall i el conte tradicional de la lletera) i el va desenvolupant fins al punt que el paral·lelisme amb un dels nostres referents possibles conflueix en el moment de la lectura final del conte. Joaneta és un dels contes en els que això es compleix; en d’altres contes, els referents dels lectors poden ser reals o vitals i això fa que la lectura ens posi de cara a la paret, de cara a la nostra realitat particular.\nEl narrador se situa fora d’allò que exposen els contes. Moltes vegades, encara que la narració sigui en primera persona no ens fa pensar en un narrador-protagonista, ja que hi ha una ambivalència entre narradors. El cas més clar en el qual això no passa, tanmateix, és a l’espantaocells en el qual la història i la veu narrativa és el mateix discurs i l’argument es va construint en totes i cadascuna de les paraules escrites. Aquesta narració és un dels millors exemples de la millor narrativa catalana que tenim actualment. Sobretot perquè l’autor ha sabut bastir tot un món atemporal en el qual la cultura, la identitat i la idiosincràsia d’un poble es mostra amb totes les seves tradicions i contradiccions originàries.\nAl llarg de tots els contes de la primera part se succeeixen les històries en les quals l’home i les bèsties intercanvien rols socials i actituds emocionals. L’home en la majoria dels casos peca d’un cert idealisme epistemològic, postkantià, i els animals practiquen els costums i els prejudicis dels éssers humans. Aquest posicionament de l’autor és una marca d’identitat de la seva literatura. Cada conte és una sàtira corrosiva i amoral de la vida en societat i de les emocions individuals que motiven els sentiments positius i els negatius. Cada vegada que hi ha un pressupòsit idealista basat en les bones intencions sorgeix la solució contrària i l’esclafeix. L’actitud amoral és el contrapunt vital i alhora el que inclina la balança i la resolució final cap a la negació de qualsevol benaurança apriorística. La solució narrativa del desenllaç del conte ens porta cap a l’absurd dels tòpics idealistes o romàntics (morir per amor, fidelitat eterna a l’ésser estimat, per exemple) per mostrar-nos des d’un punt de vista moral –o bé ensenyar-nos?- com és d’absurd no voler comportar-se absurdament en el món absurd en el qual estem condemnats a viure (i a morir). Els nostres temps són dominats per l’atzar, l’arbitrarietat de qualsevol acte, la liquiditat dels nostres posicionaments vitals, les nostres emocions del tot involuntàries, etc. Destaquem alguns contes de la primera part com ara la gàbia, és un àngel, la promesa, en els quals el plantejament en certa manera romàntic queda anorreat pel desenllaç irreal, o bé pel realisme més extremat i agressiu que anihila qualsevol idea d’humanitat.\nHi ha un humor constant, lúcid, que s’agermana a la causticitat més impactant i brillant. Hi ha també una fina ironia quan l’autor s’endinsa en la temàtica lligada a les tendències poètiques del segle XX (postsimbolisme i poesia de l’experiència) en els contes l’hora del lector i un fora de sèrie. Aquest darrer és un dels millors, un de tants del llibre que ens asseguren una molt bona estona llegint-los. A un fora de sèrie es fa referència a un de tants practicants de la poesia de l’experiència que sembla que estiguin fets com de fusta, gairebé els podem considerar -segons les paraules de l’autor- com inseminats artificialment, farcits d’experiències vàries –del tot minúscules- potser un pèl intel·ligents o no gaire, i que en el fons ens fan pensar que no senten res de res. Només viuen. Com fem tots i totes, vaja. En damià bardera hi trobem un escriptor amb una força lírica notable que aconsegueix una prosa neta, rica i plena d’intensitat poètica i dramàtica. Els contes que formen els homes del sac no deixaran a ningú indiferent i sí que aconseguiran bons lectors de narrativa exigent, imaginativa i d’una força estètica encomiable.\nDamià Bardera Poch Ricard Mirabete


Hugo chavez - Ensayos - 2017 Palabras\nPáginas: 9 (2017 palabras) Publicado: 13 de octubre de 2010\nLa utilització d'icones i símbols, substitueixen, moltes vegades, a la paraula parlada o escrita. Per descomptat que la política mai abandonarà la retòrica com una forma inherent d'expressió, però en una societat com l'actual, la imatge resol el problema de dir molt en poc temps, així que l'elecció ha estat òbvia. El cas específic d'anàlisi és el cas veneçolà i lapresidència d'Hugo Chávez. Amb l’anàlisi del mandatari Veneçolà ens aproximem al tipus de discurs que es recolza en la utilització d'icones i símbols per a expressar ideologies o postures polítiques determinades.\nDes d'un principi Chávez ha associat la seva imatge a valors nacionalistes. (Font: Diari “El Tiempo”, Bogotá,Colòmbia, 30-12-01, p. 1-11).\nLa indumentària és altra forma decomunicació que Chávez empra per a expressar-se, en aquest cas l'uniforme militar és recurrent en les seves aparicions en públic. (Font: Diari “El Universal”, Caracas, Veneçuela, 29-04 -01, p. 1-4).\nHugo Chávez ha emprat, en les seves aparicions en els mitjans de comunicació , totes les tècniques de propaganda que es coneixen.\nPer citar algunes:\n1)\tUtilització d'Estereotips: Com tendència, ésnatural tipificar a la gent; aquesta imatge pot convertir-se amb el temps en una impressió fixa gairebé impermeable a l'experiència real. Per això la imatge del negre, del comunista, del jueu, del capitalista, del líder sindical, així com les reaccions dels membres d'aquests grups, no s'expliquen en termes en quant a individus, sinó en termes del seu estereotip.\n2)\tSubstitució de noms: Aquí estracta freqüentment d'influir en una audiència substituint termes neutrals que no li serveixen per altres de favorables o desfavorables amb una connotació emocional. Això explica que el nom de República de Veneçuela hagi mutat en República Bolivariana de Veneçuela, amb la qual cosa tot veneçolà és bolivarià i cap bolivarià és contrari a l'home o partit que predica la doctrina de Bolívar.\n3)Selecció: Selecció d'una massa de fets, que s'ajustin de millor manera a les fins que s'anhelen.\n4)\tMentida descarada: La falsedat sempre ha estat un component clàssic de la propaganda, exemples abunden en la història.\n5)\tRepetició: Aquest punt es resumeix amb la màxima de que una mentida repetida mil vegades es transforma en veritat. Una declaració repetida fins al cansament arribarà aser acceptada pel públic. Una varietat d'aquesta tècnica és l'ús de slogans i paraules clau. Citant algun exemple tindríem: “revolució bolivariana” “Jo sóc com Jesús i com Bolívar” per citar només dos del repertori d'Hugo Chávez.\n6)\tAfirmació: Es refereix a la presentació d'un sol aspecte en l'exposició, la limitació deliberada del lliure pensament i de la pregunta, és a dir , es perdl'argumentació, ja que importa més una afirmació que un raonament.\n7)\tAssenyalar a l'enemic: Tota retòrica es torna més “interessant” si s'enfoca en un o diversos enemics que frustren els desitjos i expectatives d'una audiència determinada. Això té un doble efecte. Desviar els sentiments de frustració lluny de l'orador o el seu partit, i, enfortir la sensació d'integració en el grup.\n8)\tAl•lusió al'autoritat: L'al•lusió a l'autoritat forma part de la naturalesa de la suggestió. Quan Hugo Chávez fa veure que actua seguint els designis de Simón Bolívar, al•ludeix a l'autoritat que desperta, en la memòria col•lectiva, el pare de la pàtria.\nLa Boina vermella des d'un principi, i la jaqueta verda oliva (de tall militar) des de fa poc temps, aquestes peces formen part de la simbologia queutilitza Chávez. (Font: Diari “El Universal”, Caracas, Veneçuela, 29-04 -01).\nChávez en la seva visita a Perú per a assistir a la presa de possessió d'Alejandro Toledo. L'arribada de Chávez es va produir en un moment tibant en les relacions entre ambdós països. Hugo Chávez va intentar per tots els mitjans acostar-se al poble peruà, el veritable intèrpret del Perú, i no així a l’oligarquia...


Giro Atmos Ii Negre comprar i ofertes a Bikeinn\nS Matte Black / White M Matte Black / White\nEnhorabona, has trobat la millor oferta per Giro Atmos Ii. A bikeinn trobaràs el millor equipament esportiu de ciclisme. I també podràs rebre els millors consells i recomanacions del nostre equip d’experts en ciclisme. Posem al teu abast tota la informació dels productes, característiques tècniques, opinions d’altres clients, etc. perquè puguis escollir exactament el producte que necessites. I et facilitem varis filtres perquè comparis les ofertes en milers de productes de Cascs.\nCasc molt ventilat, amb estètica molt bonica. S'ajusta molt bé. Negre vaig matar molt bonic.\nEl preu és el del banc al costat del riu. És millor seure al capdavant, fent-li bon to. 12 dies abans de demanar pribuv a Ucraïna. PS Primna drіbnichka, - komlektі to cholomu buv pèrdua de nabіr p_dsholomnich coixí.\nTractament 5 *****, us recomano. Vacances feliços.\nBonic casc i lleuger\nHa arribat en la data prevista i en perfectes condicions. El casc té una bona estètica i dóna sensació de ventilació i lleuger. Tenia un altre Gir abans i també molt bé. Com pega dir que Giro no malbarata en encoixinar una mica més l'interior amb alguna tira encoixinada més, es queda una mica escàs.\nHola, m'agradaria saber si és rèplica o no ...\nVa ser molt bona\nEn arribar els productes tan aviat també era molt bona\nDel millor en qualitat-preu


Dijous, 01/03/2018 | Actualitzada 04/03/2018 - 19:27\nBrothers in Band, la banda de tribut a Dire Straits que encapçala Óscar Rosende té la culpa d’aquest reportatge. Aquesta nit omplirà la sala BARTS (està tot venut des de fa setmanes) i demà ofereix sessió doble:a les 17.30 i a les 21.00 hores. Per a la sessió de la tarda, potser encara queden entrades. El seu espectacle és una exhibició de professionalitat que no és incompatible, ni de bon tros, amb el bon rotllo. De fet, en la primera clonen el grup que homenatgen, però en el segon el guanyen per golejada\nRosende, veu i guitarra principal, és càlid i parlador, sobre l’escenari i al telèfon, i disfruta compartint la seva passió pels sultans del swing. «Soc un friqui de Dire Straits», diu rient. Ho sap tot:ha disseccionat cada tema per aconseguir un so idèntic. «A base d’investigació i inversió en equips. ¡Qui m’havia de dir a mi, quan era una criatura aprenent a tocar amb una guitarra barata, que me n’aniria de gira amb el mateix material que portava Mark Knopfler!». Gires de 50 bolos anuals, amb parada no només a tot Espanya, sinó també a Portugal, França i Alemanya, on cada vegada tenen més reconeixement i cap on aspiren a créixer.\nVan començar, el 2007, amb quatre amics («i tocant on podíem, a vegades per a 20 persones»), i a poc a poc hi van anar sumant membres fins als 15 que són avui: nou músics sobre l’escenari i sis tècnics. I segueixen sent amics, una «banda de germans». Tots gallecs excepte l’'steel guitar', d’Ontinyent. Tots músics professionals («el currículum d’algun fa caure d’esquena», diu Rosende), molt exigents amb l’espectacle que ofereixen i els recintes on el fan. «Apostem per teatres i auditoris. Per cuidar el so i la imatge». Veneren Dire Straits («si soc músic és per les seves cançons», diu Rosende) i tot ho fan amb el màxim «carinyo, admiració i respecte». «No ens podem comparar amb ells, mai ho faríem. Només volem jugar a reproduir com seria un dels seus concerts, passar el desfibril·lador als seus temes i que tornin a bategar de nou», explica el músic de la Corunya.\n2 i 3 de març, a la sala BARTS. A partir de 25 euros\nPotser l’anècdota de la confusió de Gay Fletcher, que fa 35 anys que toca amb Knopfler i al sentir una gravació del tribut de Rosende va pensar que era de la seva pròpia banda, és un bon aval de la qualitat de Brothers in Band. El millor és que tancar els ulls en un dels seus concerts és viatjar a la Monumental del 1992.I sense haver de triar, com llavors, entre 'Telegraph Road' i 'Tunnel of love': totes dues estan garantides.\nQuan Momo Cortés s’asseu al piano per tocar 'Love of my life', un espera que Iker Jiménez aparegui en qualsevol moment per investigar el fenomen paranormal. ¿És possible que l’esperit de Freddy Mercury hagi pres possessió d’aquest cos que, sense disfresses, sembla embegut de la seva actitud escènica i musical? Podria ser: no en va el mateix Brian May el va escollir per protagonitzar l’adaptació espanyola del musical 'We will rock you', una ficció ambientada en un futur apocalíptic en què els clàssics de Queenposaven la llavor per sortir de l’horror. El xou no tenia res de biogràfic, però expressava l’essència del que Mercury, May, Roger Taylor i John Deacon volien transmetre amb la seva música: rebel·lia, contundència, llibertat: rock’n’roll.\n9 de març, a Les Enfants (amb temes propis). 22.00 hores. Anticipada: 10 euros\nCortés se sent avalat, a més de pel suport de May i Taylor, per la seva formació musical. Va estudiar clàssica de petit (piano, trompa i cant coral), fins que la va canviar per la seva banda, que aposta pel rock, amb ressons progressius i simfònics en el seu últim treball. «És molt ric en estils, i les lletres connecten amb l’actualitat». Disfruta tant amb aquests temes com amb 'Bohemian Rhapsody', la cançó que tria com a favorita quan es fica en la pell de Mercury. «M’encanta com respon el públic al sentir-la. En el nostre tribut no hi poden faltar els grans clàssics, però ens agrada incloure-hi peces molt menys conegudes, mantenir l’equilibri entre els superèxits i les rareses».\nT’agradi o no El Último de la Fila, hi ha una cosa que és indubtable:el seu so és únic, i la veu de Manolo García, personalíssima. Doncs fins i tot els fans més acèrrims que han vist El Último Tributo coincideixen quela banda de Luis Sánchez i Javier González claven les dues peculiaritats. Si el timbre i el color són com l’empremta dactilar d’una veu, Sánchez podria falsificar el passaport sonor de García i no l’enxamparia ni Grissom en els millors temps de 'CSI'. «És que són les meves característiques naturals: l’únic que he fet, això sí, és buscar els girs de Manolo», explica el cantant.\nFa una dècada que homenatgen els temes del duo «amb respecte màxim i admiració total». «Tenim tots els seus discos ratllats de tant posar-los. Aquest és un dels secrets per triomfar com a tribut: ser un superfan», assegura Sánchez. Els coneixen tan bé que poden interpretar totes les cançons en el to original que tenien al disc. «Per a nosaltres és important fer-ho així, perquè és com les coneixen els fans, que venen a veure’ns buscant la màxima fidelitat». Això sí, com a músics que són, ni ell ni González poden evitar que es coli la seva personalitat sobre l’escenari: «En directe som més canyers: jo soc més flamenc que Manolo, i Javi més rocker que Quimi», assegura Sánchez.\nTambé tenen un disc amb temes propis, en què es cola la seva passió 'ultimera'. «Es diu 'La más pura necesidad', i també reflecteix això: l’afany d’aportar el nostre granet de sorra, a més de reivindicar els grans, amb cançons pròpies».\n16 de març, a El Último Bar (Masnou), amb format acústic.17 de març, a Faktoria d’Arts (Terrassa), i23 de març, a Sarau 08911 (Badalona), amb la banda al complet\n«No sé si vam ser els primers, però, si no, vam ser els segons», somriu Ferran Carvajal, el George Harrison dels Abbey Roada l’altre costat del telèfon. De fet, quan la banda va començar, el 1989, el concepte 'tribut' ni tan sols existia. «Eren quatre amics que tocaven cançons dels Beatles per pur amor al grup. I la gent se sorprenia i els preguntava per què ho feien», explica. Parla en tercera persona perquè ell s’hi va incorporar més tard: el 1992. Un quart de segle després, de la banda original no en queda ningú: «La marca preval sobre les persones, i l’hem mantingut amb altres formacions».\nTambé l’esperit festiu i la voluntat de donar a conèixer el llegat dels quatre de Liverpool a les noves generacions. «Les seves cançons són la música clàssica del segle XX. Així com nosaltres escoltàvem Beethoven o Mozart, els joves escolten els Beatles». L’espectacle que Abbey Road té actualment en marxa recorre tres etapes del grup (l’inici, netament pop;l’època psicodèlica, i la hippy), amb l’'attrezzo' pertinent per a cadascuna. «Això nostre va més enllà de la música:volem que la gent els vegi a ells», diu Carvajal. També tenen un format adaptat als nens: Beatles for Kids. «I és fantàstic veure que el gust pels seus temes no té edat».\n23 de març, a la sala Bikini. 21.00 hores. 20 euros\n«En el tribut ens ajuntems, sobretot, cinc amics que disfrutem tocant junts. I aquesta energia es nota en escena». Aviat seran per aquí. I accepteu un consell per experiència pròpia:porteu samarreta de recanvi. No parareu de saltar.


Teatro de títeres en inglés - Fira Llibre de València\n29 d'abril, 12:00 h\nEspai: Espai Obert I\nThe Enormous Turnip, a càrrec de John Harrop, professor britànic, director de Bat-i- Burrillo Teatre, autor i actor de representacions educatives, torna un any més a la Fira del llibre de València, aquesta vegada amb un contacontes molt especial.\nUn granger major va plantar un nap, que va créixer i va créixer fins que es va convertir en una verdura gegant. El granger va intentar estirar i estirar per a treure’l de la terra però no podia, per la qual cosa va demanar ajuda. Així, un a un es van incorporant a l’aventura diferents personatges: la dona, la néta, un gos… Només si acudeixes al contacontes podràs assabentar-te del final de la història. Aconseguiran treballant en equip treure el nap del terra? La millor manera de passar el matí del festiu en família.\n(Activitat en anglés.)


Tanquem la 8a edició de Participa Méliès! Gràcies per fer-la possible | Participa Méliès\nAquests són els curtmetratges més votats pel públic de la 8a edició\nFinalitza la 8a Edició de Participa Méliès i ens falten paraules per a agrair la vostra passió pel cinema i el vostre esforç.\nLes circumstàncies viscudes en aquests mesos de 2020 no han estat les més favorables per la participació, però novament heu superat totes les nostres expectatives.\nMalgrat l’estat d’alarma per Covid-19 i les dificultats que el confinament podia haver ocasionat a l’hora de crear els vostres curtmetratges, hem rebut ni més ni menys que 320 vídeos i més de 14.000 vots de l’audiència. Un veritable èxit!\nTanquem aquesta edició amb l’enorme satisfacció de comprovar per vuitè any que la inspiració, la imaginació i la passió per l’audiovisual són imparables, i que fins i tot en els moments més difícils, la creativitat no s’atura.\nDe fet, sembla que s’ha avivat: només cal veure el gran nombre de participants de la categoria general que han format part dels vídeos a concurs d’aquesta edició. S’augura un gran futur audiovisual!\nI tampoc ens oblidem dels centres escolars que donen un lloc tan important al setè art, a la creació audiovisual i als projectes col·lectius. Gràcies per confiar en Participa Méliès com a eina per treballar l’expressió visual o explicar el cinema a l’aula.\nI volem esmentar especialment els centres que no han pogut dur a terme els seus curtmetratges, o que els han hagut de parar a causa del confinament. Desitgem de bo de bo que els pugueu reprendre durant el pròxim curs. Encara que els i les intèrprets hagin crescut bastant… tracteu d’acabar aquests bonics projectes en els quals vau abocar tant d’esforç i il·lusió.\nUs animem a que comenceu ja a planificar els vostres vídeos de cara a l’esperada 9a Edició de Participa Méliès.\nPer part nostra, tingueu per segur que tornarem amb il·lusions renovades i, per descomptat, amb premis per a que la vostra creativitat compti amb l’equipament audiovisual que es mereix!\nMoltes gràcies, i visca el cinema!


Aprendre a menjar sa: guia ràpida - Naturalment!\nAprendre a menjar sa: guia ràpida\nQuè menges en el teu dia a dia? La teva dieta és sana i equilibrada, o menges massa productes processats i amb poc valor nutricional? Si creus que la teva dieta habitual no és massa equilibrada, segueix llegint per aprendre a menjar sa d’una vegada per sempre.\nPer començar, el primer que hauries de fer és esbrinar si estàs menjant bé i què fas malament respecte a la teva alimentació. Així doncs, has d’apuntar-te tot el que menges al llarg d’una setmana (o millor, de tot un mes), per saber exactament què i com menges. Una vegada anotat, has de comparar la teva dieta amb les guies orientatives més acceptades, com la piràmide nutricional o com la que anem a veure a continuació.\nAprendre a menjar sa: pas a pas\nMai hem tingut tantes opcions i aliments al nostre abast com ara. I, no obstant això, ens trobem amb una gran contradicció: la majoria de persones no mengem bé. Tant a nivell de quantitat com de qualitat del menjar.\nPer redreçar aquesta tendència global, hi ha una sèrie de normes bàsiques que has de seguir per aprendre a menjar sa i millorar substancialment la teva dieta i, conseqüentment, la teva salut.\nLes verdures, fruites i hortalisses han de ser la base de la teva dieta.\nLa beguda principal és, únicament, l’aigua . Oblida’t dels refrescs ensucrats, i, com més aviat, millor.\nEvita els productes processats i precuinats. Especialment, aquells que, com la brioixeria industrial, semblen, més que aliments, “substàncies comestibles”. És a dir, el menjar escombraries que només conté calories buides.\nPer tant, procura comprar sempre productes frescos (fruites, làctics, verdures, peixos i carn).\nNo et fiïs dels productes light. Encara que sigui cert que contenen menys quantitats de greixos, gairebé sempre són substituïdes amb quantitats exagerades de sucre.\nAquesta mini guia bàsica està basada en les publicacions del reconegut periodista Michael Pollan, càtedra Knight a la Universitat de Berkeley a Califòrnia, i autor del famós llibre El detectiu al supermercat.\nLes verdures, fruites i hortalisses: la base de l’equilibri\nQue hem de menjar més fruites i verdures és obvi. Tots hem sentit milers de vegades la recomanació de menjar almenys cinc peces de fruita al dia . I encara així, les societats occidentals seguim consumint moltíssima més carn de la qual hauríem.\nNo obstant això, no es tracta d’eliminar la carn del tot, i de ser o no vegetarià. Es tracta de trobar un equilibri més saludable. Per exemple, aprenent dels flexitarians.\nPer què resulta interessant l’opció flexitariana?\nEls flexitarians basen la major part de la seva alimentació en la dieta vegetariana, però no rebutgen per complet consumir carn, peix o qualsevol producte d’origen animal. Simplement, els consumeixen de manera ocasional o simplement de manera menys freqüent.\nMenjant molts vegetals, enriqueixes la qualitat de la teva aportació nutricional alhora que redueixes la quantitat de calories que ingereixes.\nPer mantenir una alimentació saludable, també és important regular la font de lípids (els greixos). Com sempre, els olis vegetals, com l’oli d’oliva, els fruits secs o el que trobem en l’alvocat, així com els peixos blaus, són ideals. Cal procurar abstenir-se de consumir greixos refinats com la mantega.\nQuins són els teus trucs per mantenir una dieta sana i equilibrada? Comparteix els teus consells per aprendre a menjar sa amb nosaltres!


La socialdemocràcia dels residus | econacionalitarisme\nLa socialdemocràcia dels residus\nL’aplicació de mesures mediambientals a la gestió dels residus als Països Catalans ha estat centrada des dels seus inicis només en una de les famoses 3 erres: la del reciclatge.\nI no només ho ha estat a casa nostra sinó que aquesta ha estat una constant arreu d’Europa. La creu d’aquesta opció generalitzada ha estat la marginació de les altres dues, la reutilització i, molt més important, la reducció de la producció del que esdevindrà un residu molt ràpidament.\nI per què es va produir aquesta tria que encara dura?\nLa raó per la qual s’ha privilegiat el reciclatge és nítida: era l’única R que no qüestionava el sistema d’hiperconsum de material, l’autèntic motor econòmic del capitalisme de tombant de segle, que estava cridat a consolidar la globalització.\nEl reciclatge no tan sols no ho posava en qüestió sinó que, a més a més, revestia el sistema de sostenibilitat i modernitat. Ja no es tractava només d’omplir abocadors i cremar deixalles sinó que oferia a la societat la cara amable de tornar a usar els materials per a un nou cicle productiu. Si em permeteu la llicència, aquesta pràctica ha estat l’aplicació de la socialdemocràcia a la gestió de residus. Sense qüestionar el sistema, li ha ofert una bona imatge, amb resultats que no paraven de millorar per la progressiva extensió en la seva implantació territorial.\nPerò, com la socialdemocràcia política, fa anys que ha arribat al seu sostre, fet que ha fet més visibles les seves mancances, que abans romanien ocultes darrere el creixement progressiu de la recollida selectiva. La més important d’aquestes mancances és el percentatge de recuperació real de materials que resulta d’aquesta tria separada, una xifra poc clara que darrerament s’ha volgut fixar mitjançant un indicador, el DREC, que caldrà analitzar si respon fidelment a la realitat.\nA Catalunya, per exemple, portem uns set anys d’estancament en la recollida selectiva -cosa que reconeix obertament en Josep Maria Tost, director de l’ARC-, situant-nos en una xifra del 40% dels residus municipals generats. Fins i tot darrerament s’ha produït una alarmant tendència a la baixa.\nEs pot pensar que amb sistemes més efectius, aquells que els governs de la majoria dels municipis mitjans i grans, amb la passiva complicitat dels governs de la Generalitat es neguen a aplicar des de fa una pila d’anys, faríem un salt important en la recollida selectiva. Ben cert; comportaria un bon avanç però encara estaríem ben lluny d’una sostenibilitat real.\nDe la mateixa manera que la socialdemocràcia política ha quedat totalment obsoleta com alternativa al capitalisme ferotge, la socialdemocràcia en els residus tampoc no té futur en el segle XXI. Calen, doncs, altres vies per situar-se de veritat en una línia de decreixement en l’ús de materials i de reducció contundent en el consum energètic en els processos de fabricació de productes i en la seva gestió posterior.\nEl paral·lelisme queda corroborat si ens plantegem situar-nos més enllà de les dues socialdemocràcies. Les barreres establertes en moltes constitucions, que fan pràcticament impossible la sortida del capitalisme -com també veten l’autodeterminació de les nacions o, en el nostre cas particular, la simple federació dels territoris dels Països Catalans-, tindrien la seva rèplica en el cas que vulguessim implantar un sistema que portés a la mínima expressió el plàstic destinat a envasos i embalatges, la reutilització de tot el que sigui reutilitzable, l’eliminació dels productes d’usar i tirar i la supressió de l’obsolescència programada en totes les seves versions. Obtendríem una contundent negativa en forma de normativa europea, tot apel·lant a la llibertat de mercat i d’empresa. Europea però totalment intocable, ja que prové d’un àmbit que queda preservat de l’abast democràtic.\nI això que, quantificant aquest pas, podríem reduir més d’un 25% de les deixalles produïdes i, a més a més, reduïríem considerablement el potencial tòxic dels residus, que tornarien a tenir una fracció orgànica molt més important. I, consegüentment, necessitaríem menys metres cúbics d’abocadors i encara menys forns d’incineració.\nLlàstima que, com amb els altres canvis radicals, ens ho posin impossible, fora dels marges de la seva estimada democràcia representativa, un sistema que, com les socialdemocràcies, també fa catúfols.\ngener 23, 2017 a 11:02 pm\nArxivat a No anem bé, residus\nLes 213 cançons »


CENTRE MÈDIC NOU MONTREIX, S.C.P., amb seu social en l'Avinguda de la Unitat, 4 Montcada i Reixac 08110 Barcelona, és la titular de la base de dades. Totes les dades facilitades a través de formularis electrònics i / o mitjançant correu electrònic seran tractats amb estricta confidencialitat d'acord amb la Llei orgànica 3/2018, de 5 de desembre, de Protecció de Dades Personals i garantia dels drets digitals, i l'informem que té vostè dret d'accés al fitxer, rectificació i cancel·lació de les seves dades, podent exercitar tals drets enviant per escrit una sol·licitud a l'adreça Avinguda de la Unitat, 4 Montcada i Reixac 08110 Barcelona.\nLes dades sol·licitades són els estrictament necessaris per a la correcta identificació del remitent, dur a terme tasques bàsiques d'administració i docència. CENTRE MÈDIC NOU MONTREIX, insisteix en el seu compromís d'ús responsable i confidencial de les dades, garantint que les dades dels usuaris es tractaran d'acord amb les exigències legals, i que tan sols seran utilitzats per CENTRE MÈDIC NOU MONTREIX, i les empreses del seu entorn de serveis amb el propòsit indicat.\nLes dades recaptades són els adequats, pertinents i no excessius en relació amb l'àmbit i finalitats descrits. L'usuari respondrà, en qualsevol cas, de la veracitat de les dades facilitades, reservant-se CENTRE MÈDIC NOU MONTREIX, el dret a excloure dels serveis registrats a tot usuari que hagi facilitat dades falses, sense perjudici de les altres accions que procedeixin en dret.\nConsentiment del remitent mitjançant l'enviament dels formularis existents en aquestes pàgines web o mitjançant l'enviament d'un missatge de correu electrònic, el remitent presta el seu consentiment al tractament automatitzat de les dades incloses en aquest. En qualsevol cas, les dades facilitades no seran objecte de cessió a tercers.


Premi Mercè Conesa per Stop Mare Mortum – Assemblea Social Guinardó-Can Baró\nLa plataforma Stop Mare Mortum hem estat reconegudes amb el premi Mercè Conesa a la millor iniciativa social catalana del 2015 pel diari El Periódico de Catalunya. El col·lectiu ha estat escollit per un jurat especialitzat que ha valorat el treball de l’organització en la denúncia de les constants morts al mar Mediterrani i la tasca de la societat civil organitzada que lluita contra la vulneració de drets humans.\nÉs per això que aquest premi és per a TOTA la ciutadania que rebutja i condemna les polítiques migratòries i exteriors dels estats de la UE que retallen els drets fonamentals. Gràcies a totes.\nSe’ns guardona quan tot just estem a punt de fer un any de vida. Stop Mare Mortum vam néixer l’abril de 2015 després de l’enfonsament, el 19 d’abril, d’una embarcació a les costes de Sicília on van morir almenys 800 persones. Davant aquest fet, un exemple de tants, persones a títol individual, entitats, partits polítics i sindicats es vam reunir per a donar una resposta de la ciutadania catalana i europea a aquesta situació.\nFem xerrades i tallers escolars per a sensibilitzar a la ciutadania. També hem impulsat cassolades i concentracions així com manifestacions com la del passat 27 de febrer o 19 de març. A part, treballem la incidència política per a canviar polítiques migratòries i d’asil i en aquest sentit vam impulsar la moció de municipis acollidors el passat mes de setembre. També hem anat a estudiar el terreny a Lesbos i Idomeni, Grècia.\nLa gala es celebrarà el dijous 7 d’abril de 2016 al Teatre Nacional de Catalunya juntament amb el premi Català de l’any 2015 i a la millor iniciativa empresarial.\n8-abr.-2016 Leave a comment\nExcursió: Monestir de Sant Jeroni de la Vall d’Hebron


NOTÍCIES SANT BOI | ESTACIÓ DE GAS NATURAL | MEDI AMBIENT\nL'empresa municipal Claus, de l'Ajuntament de Sant Boi, ha posat en funcionament la primera estació pública de gas natural comprimit (GNC) de la ciutat. La nova gasinera forma part de l'Àrea de Serveis Can Calderon (carrer de Múrcia, cantonada amb Riera del Fonollar).\nCom a combustible per al transport, el GNC és una alternativa més sostenible que els combustibles fòssils convencionals, com la benzina o el dièsel. El gas natural comprimit emet un 25% menys de CO2 a l'atmosfera i entre un 35 i un 60% menys d'òxid de nitrogen, un compost químic molt perjudicial per a la salut.\nA més, no allibera partícules de sofre i plom, que afecten les vies respiratòries. Des del punt de vista econòmic, el GNC representa un estalvi aproximat del 20% respecte al gasoil i d'un 50% en comparació amb la benzina.\nL'Àrea de Serveis Can Calderon disposa de 150 places d'aparcament per a vehicles industrials, a més de servei de rentat automàtic per a turismes, autocars i camions, la nova estació de gas natural comprimit (GNC) i una benzinera Repsol per a vehicles de gasoil i gasolina, on també s'ofereixen 'adblue' i autogas (GLP).\nEn breu també es posarà en marxa el primer punt de recàrrega ràpida de Sant Boi (a 50 kW), que permetrà carregar els vehicles en un termini aproximat de 30 minuts.\n#SantBoi #estació #gasnaturalcomprimit #CanCalderon #emissions #CO2 #sostenible #emergènciaclimatica #estaciódecarrega


El meu naixement amb Fruit&Dolç\nDebido a las restricciones de la Generalitat por la pandemia de Covid-19, este local está cerrado. Llámanos al 654 174 353 o info@fruitanddolç.es\nEl principi de la vida: la festa de néixer\nL'alegria que ens envaeix amb el naixement d'un ésser estimat (ja abans de néixer és una persona important per a nosaltres) és de les millors sensacions que hi ha a la vida. El naixement del nostre fill, del nostre nebot, del nostre germà, del nostre nét, del nostre fillol... Amb el naixement comença el nostre camí a la vida... hi haurà roses i hi haurà espines però l'inici de la vida ha de ser la primera festa i la primera felicitat! Felicita la mare, al papà, als avis, felicita tota la família amb dolços i amb globus. Organitza un babyshower per al teu petit i després llança't a celebrar el seu bateig.\nSabem el complicat que és criar un fill i l'escassetat de temps sobretot en els primers mesos. Per això, volem que et relaxis i que vinguis a Fruit&Dolç pels detalls, els dolços i la decoració d'aquest dia tan especial per a tu i per al teu fill. En un només lloc tenim tot el que desitges i a més personalitzat\nQuan visites a un nounat a l'hospital no has d'anar amb les manes buides, això ens han ensenyat. És important portar un detall per a la mare i per al seu fill. El que nosaltres busquem es demostrar la nostra alegria i el nostre suport amb un detall personal, bonic i clar, també econòmic. Un regal molt bo podria ser portar un globus o diversos globus lligats a un ramet de llaminadures. Pots fer la composició de globus que vols per ser més original i completar el teu detall amb una targeta amb dedicatòria inclosa.\nCada dia és més freqüent sentir parlar del Babyshower. Aquestes festes es realitzem per a la futura mare en què no poden faltar els regals, el berenar, els dolços, la decoració i els jocs. Tota l'atenció es per a ella i per al seu fill per part dels amics i dels familiars. Generalment la festa ha de ser una sorpresa però també pot organitzar-la la pròpia mare. No hi ha regles escrites. Per a la decoració tenim una gran quantitat de globus amb els quals podin muntar una estètica perfecta. A més, pots crear una safata de llaminadures i xocolates per al berenar i col-locar una pinyata amb detalls graciosos i amb frases per a la futura mare. D'aquesta forma la festa serà més emotiva i divertida.\nEl bateig és un dia important on compartir la celebració del naixement del vostre fill amb els vostres éssers estimats. Per això, tot ha d'estar perfecte i ben organitzat. La decoració, els detalls i els dolços corren del nostre compte. En Fruit&Dolç fem decoracions de globus per als llocs de festa. A més tenim pastissos, cons i pinyates de llaminadures per entretenir els més petits. I també als més grans, per descomptat!


AMICS UAB-Festa AmicsUAB 2013\nInici > > Festa AmicsUAB 2013\nUn any més, l'Associació d'Amics va celebrar la seva Festa AmicsUAB el passat dijous 14 de novembre a Casa Convalescència amb el suport del Consell Social de la UAB.\nEn el marc de la festa es van lliurar els diplomes als premis extraordinaris de doctorat atorgats el curs 2012-2013, el distintiu de plata als socis que enguany fa deu anys que pertanyen a l’Associació i el premi Col·lectiu UAB, que aquest any, va ser per a la Fundació Autònoma Solidària.\nLa filòloga i exdirectora de la Biblioteca de Catalunya, Dolors Lamarca; el catedràtic de Farmacologia de la UAB i cap de servei de Farmacologia de l'hospital de la Vall d'Hebron, Joan-Ramon Laporte i el catedràtic d'Història Contemporània de la Universitat de Girona i exconseller de Política Territorial i Obres Públiques, Joaquim Nadal van rebre el Premi Amic dels Amics per la seva trajectòria professional.\nI el Premi Universitat-Societat, concedit pel Consell Social de la UAB, va ser per María Jesús Izquierdo, professora de Teoria Sociològica de la UAB i doctora en Economia.\nConsulteu el programa de l'acte aquí\nVisualitza el vídeo complet de l'acte\nMira els vídeos dels premiats: Dolors Lamarca, Joan-Ramon Laporte, Joaquim Nadal i María Jesús Izquierdo\nMira algunes de les fotografies


Molta activitat a la Llotja | FCBarcelona.cat\nMolta activitat a la Llotja\nLa Llotja del Camp Nou ha estat aquest dimecres un espai amb espectadors d’excepció. La família Bardem; un dels millors jugadors de rugbi del món, Dan Carter; i l'exblaugrana Rivaldo han estat aquest vespre a l'estadi.\nAbans de començar el partit, el president Laporta i la Junta Directiva han rebut la presència d’un dels millors jugador de rugbi del món, Dan Carter, que actualment milita a l’USAP de Perpinyà. L’esportista neozelandès és un dels jugadors de més prestigi d’aquest esport –va ser nomenat millor jugador del món el 2005- i des del desembre que és l’estrella d’aquest equip de la Catalunya Nord. Hi ha hagut intercanvi de samarretes entre les dues entitats.\nEls Bardem, al complet\nTambé han estat a la llotja la família Bardem amb l’actor Javier Bardem –reconegut afeccionat matalasser- al capdavant. Qui més ha disfrutat però amb aquesta visita al Camp Nou ha estat la seva mare, Pilar Bardem, que ha explicat al president Laporta el seu fort sentiment barcelonista. Cal recordar que l'actor ja havia estat a la zona noble de l'estadi amb motiu del clàssic.\nUna altra visita molt especial ha estat la de Rivaldo. L'exjugador blaugrana ha estat a la llotja i ha estat saludat per moltes de les personalitats que van gaudir les seves cinc temporades com a blaugrana.\nPosteriorment, ha estat rebut pel president Joan Laporta. El futbolista brasiler ha aprofitat la seva presència a Barcelona entrenant-se amb el seu equip d’Uzbekistan per presenciar un partit del conjunt de Pep Guardiola.\nUn total de 46.482 espectadors\nMalgrat l'horari i la retransmissió de la televisió en obert, un total de 46.482 espectadors han acudit al Camp Nou per presenciar el partit. D'aquests espectadors, prop de 15.000 han passat per taquilla.


Es commemora el Dia Internacional de les Dones amb el desè aniversari del CIRD | La Llagosta informa\nEs commemora el Dia Internacional de les Dones amb el desè aniversari del CIRD\nL’acte institucional amb motiu del Dia Internacional de les Dones, que s’escau demà 8 de març, s’ha celebrat avui a Can Pelegrí. La commemoració de la jornada s’ha fet coincidir a la Llagosta amb el desè aniversari del Centre d’Informació i Recerca per a Dones (CIRD), que està situat a l’Espai d’Igualtat de Can Pelegrí.\nL’acte ha començat a la planta baixa de Can Pelegrí amb una benvinguda amb te i pastissets, gentilesa de l’Associació Attadamon, de recent creació a la nostra localitat. Posteriorment, a les set de la tarda, ha començat l’acte institucional a la sala polivalent de Can Pelegrí amb una explicació de les polítiques d’igualtat a la Llagosta, fent referència als 10 anys del CIRD, i amb la lectura del manifest del Dia Internacional de les Dones, a càrrec de la regidora d’Igualtat, Conchi Jiménez. “Hem de celebrar el desè aniversari del CIRD i posar en valor tot el que s’ha fet per arribar fins aquí”, ha explicat la regidora d’Igualtat, que ha remarcat la feina dels exalcaldes José Luis López i Antonio Rísquez i les exregidores d’Igualtat Leonor Sabaté i Virginia Jiménez. A més, la regidora ha demanat per a aquest 8 de març “sortir al carrer per seguir demanant la igualtat entre homes i dones”.\nDurant l’acte, Conchi Jiménez ha explicat que avui s’ha aprovat per Junta de Govern Local una nova ampliació horària del servei d’atenció psicològica del CIRD, que passa de prestar 24 a 32 hores mensuals. El CIRD atén casos de violència de gènere, qualsevol cas de discriminació, desigualtats laborals o temes més personals. En aquest sentit, l’alcalde de la Llagosta, Óscar Sierra, ha reivindicat l’ampliació del servei mensual del CIRD “perquè era una necessitat i, si cal, farem els esforços que necessitem”. A l’acte, també hi havia la cap de l’àrea de Serveis a les Persones de l’Ajuntament, Carmen Carreras, i la cap de secció de Polítiques municipals i Oficina de les Dones LGTBI de la Diputació de Barcelona, Chelo Carmona.\nDesprés de la lectura del manifest, tres dones del Taller de poesia de la Biblioteca van llegir un poema i s’ha presentat un nou concurs literari sobre la dona, que compta amb la col·laboració del col·lectiu d’autors i autores de la Llagosta, Resistència Literària. L’acte institucional ha acabat amb una peça musical de l’Escola Municipal de Música.