El Circuit Català de Caminades de Resistència passa per la Serra de Llaberia - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nMés de 100 persones han participat aquest cap de setmana a la 3a edició de la Marxa de Colldejou. Aquesta prova està organitzada pel Club Excursionista Reddis i forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència de la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).\nEls participants han tingut poc més de 13h per completar el recorregut circular de 48 km i 4.830 m de desnivell acumulat amb sortida i arribada a Colldejou (Baix Camp). Aquest ha transcorregut per la Serra de Llaberia, passant per les Crestes de la Seda, Llaberia, el Mas Collet, el Barranc Mafla, el Mas del Ramer i la Torre de Fontaubella, entre altres.\nLa 25a Caminada “Reus – Prades – Reus”, 15a caminada del calendari\nLa 25a Caminada “Reus – Prades – Reus” serà la propera caminada a formar part del calendari del Circuit Català de Caminades de Resistència. Aquesta prova està organitzada per l’Associació Excursionista Catalunya de Reus i tindrà un recorregut circular d’uns 55 km de distància i un desnivell acumulat de 2.950 m, començant i acabant a Reus i passant pel Coll de la Batalla, el Coll de Capafonts, Prades, La Febró i Vilaplana, entre altres.


L’Escorxador acull la sisena edició de la Fira de l’Ensenyament d’Igualada - Canal Taronja Anoia\nIniciNotíciesL’Escorxador acull la sisena edició de la Fira de l’Ensenyament d’Igualada\nEl recinte de l’antic Escorxador ha acollit la setena edició de la Fira de l’Ensenyament d’Igualada. Promoguda des del departament de Joventut de l’Ajuntament, aquesta cita que s’ha dut a terme durant divendres i dissabte 23 i 24 de febrer, ha comptat amb la participació de trenta universitats i escoles superiors, públiques i privades, que hi han presentat la seva oferta formativa. En altres espais de la fira hi ha hagut catorze col•legis i instituts, que han exposat la seva oferta d’ensenyaments reglats, de cicles formatius o de programes de formació i inserció i, a banda, altres centres a la mateixa ciutat i cossos de seguretat i emergències, com Mossos d’Esquadra, Agents Rurals o Bombers de la Generalitat, que han explicat les seves alternatives professionals.\nPer primera vegada, aquest any, el Consell Comarcal ha facilitat el transport d’alumnes de diferents centres educatius anoiencs fins a la fira a Igualada aconseguint, que divendres al matí assistissin a la fira més d’un miler d’estudiants.\nEn aquesta setena edició els visitants també han pogut participar en xerrades informatives i buscar orientació en punts d’atenció personalitzada oferts per la diputació de Barcelona i el departament de Joventut de l’Ajuntament d’Igualada. En algun dels estands els joves han pogut provar de primera mà l’ofici al que els agradaria dedicar-se en un futur.


Els diaris surten al carrer amb menys pàgines i una distribució reduïda\nEls sindicats xifren el seguiment de la vaga general per part de les redaccions dels mitjans impresos en un 70%. Les principals plantes d'impressió de Catalunya també s'adhereixen, així com alguns quioscos.\nN.A. Barcelona 29/03/2012 13:47\nEls diaris han arribat en la seva majoria aquest dijous als quioscos, tot i que amb menys paginació, edicions especials i una distribució més limitada. Segons els sindicats, un 70% de les redaccions dels van secundar ahir la vaga general, convocada un dia abans als rotatius que a la resta de sectors econòmics per tenir repercussió als punts de venda durant la jornada.\nTambé les principals empreses d'impressió van unir-se a la vaga general. A través d'un comunicat conjunt, els comitès d'empresa de Gráficas de Prensa Diaria-Grupo Z –que imprimeix El Periódico, l' Sport, La Razón, ABC i El Punt-Avui–; el de Cre-A–Grup Godó ( La Vanguardia i l' ARA, entre d'altres), Bermont ( El Mundo), Pressprint ( El País) i Fundosa-Grupo Once van informar que s'adherien a la protesta contra “l'actual reforma laboral”.\nFonts de Gráficas de Prensa Diaria informen que el seguiment a la planta d'impressió va ser del 100% i no es va imprimir cap diari. Amb tot, El Periódico ha arribat als carrers. Des de Crea, van sortir algunes furgonetes de distribució a partir de les 5:30, que van fer possible que les seves capçaleres es distribuïssin a Barcelona i onze línies de província.\nDes del Sindicat de Periodistes destaquen que la distribució dels diaris s'ha circumscrit a Barcelona ciutat i, tot i així, la majoria dels quioscos del centre i de l'Eixample han estat tancats avui.


> ROBA DE TREBALL>Roba teixits especials (ignífuga, química, soldadors...)>PANTALONS IGNÍFUG ANTIESTÀTIC\nPantalons amb botó ocult.\nRepunt del darrere de seguretat.\nDues butxaques laterals i dos posteriors amb tapeta de velcro.\nConfeccionada en fil amb tractament ignífug.\n- Tancament central amb cremallera i botó automàtic. - Doble costura de seguretat. - Baixos ajustables amb velcro. - Quatre butxaques: - 2 butxaques de viu en costura. - 2 butxaques posteriors de pegat, amb tapeta i velcro. CARACTERÍSTIQUES: 60% Modacrílica el 38% Cotó 2% Antiestàtic\nCompleix normativa EN 531, aplica a la roba de protecció per a treballadors industrials exposats a la calor (excepte la roba de bombers i la de soldadors). Aquesta roba consisteix en peces exteriors fabricades a partir de materials flexibles per protegir parts específiques del cos. Pensada per protegir d'un breu contacte amb les flames i almenys un tipus de calor (convectiu, radiant, esquitxades importants de metall fos o una combinació d'ells).\nCompleix normativa EN 470, que especifica els mètodes d'assaig i els requisits generals d'aptitud a l'ús de robes de protecció destinades als soldadors ia aquelles tècniques connexes que presentin riscos comparables. Té per objecte protegir l'usuari contra les petites projeccions de metall fos, el contacte de curta durada amb una flama, així com contra les radiacions ultraviolades. Estan destinades per emportar-, a temperatura ambient, contínuament durant 8h.


Segregació escolar? No, gràcies.: EL CAZO DE LORENZO\nDe tant en tant rebo a la meva bústia missatges d'amigues que m'envien presentacions d'allò més variat. L'altre dia en vaig rebre una que em va tocar el cor. La presentació és un conte metafòric sobre la superació d'un nen amb dificultats per suportar el dia a dia, que trobo ideal per parlar de les diferències als més petits, a partir de 6 anys. Després he descobert que també és un llibre. La seva autora és Isabelle Carrier.\nPublicat per Sabina Redondo a 21:10\nLa inclusió és un procés sense fi que busca maneres més eficaces de respondre a la diversitat de l'alumnat. AINSCOW, Mel "...\nDe tant en tant rebo a la meva bústia missatges d'amigues que m'envien presentacions d'allò més variat. L'altre dia en vaig...


Lev Trockij: Discurs a la VIIè Plenari Ampliat del Comitè Executiu de la Internacional Comunista (1926)\nDiscurs al VII Plenari (ampliat) del Comitè Executiu de la Internacional Comunista\nCamarades, primer m’agradaria demanar-los no limitar el meu temps. La qüestió en l’agenda gira, com al voltant d’un eix, al voltant de l’anomenat trotskisme. Un dels nostres camarades més joves ha fet molt apropiadament una llista (i aquesta llista no és completa) d’aquells camarades que en aquest saló que han parlat en contra de l’anomenat trotskisme: Bukharin, Kuusinen, Treint, Pepper, Birch, Sterna, Brandt, Remmele, per no parlar de les tres hores de discurs del camarada Stalin.\nLa discussió, que està acabant, és una discussió peculiar. El nostre Comitè Central, al gener d’enguany, dirigí una circular els partits germans. En aqueixa circular s’hi planteja: “El CC del PCUS té la posició unànime de què portar la discussió sobre la qüestió russa a les files de la Comintern no és desitjable”. En conseqüència aquesta discussió internacional no es produí oficialment; nosaltres, almenys, no hi participàrem. Però ells volen tancar aquesta discussió, que mai s’obrí oficialment, amb una acta d’acusació contra el “trotskisme”.\nLa teoria del trotskisme fou fabricada artificialment (contra la meua voluntat, contra les meues conviccions, contra les meues posicions reals). Per tal de provar que no sóc políticament responsable de la doctrina del trotskisme que hom m’atribueix, instaré la reunió a garantir-me temps sense límits per a parlar (almenys dues hores).\n[Al camarada Trotski se li garantí una hora].\nCamarades, prenc la paraula sobre aquesta important qüestió encara que hem llegit en el Pravda d’avui, la nostra publicació central, que el mer fet que el camarada Zinoviev haja parlat ací és caracteritzat com un intent d’activitat fraccional. Crec que açò no és correcte. La decisió de l’Executiu ampliat sobre la moció del camarada Riese, de permetre parlar als representants de l’Oposició del PCUS, no fou concebuda i adoptada amb aquest esperit. Els discursos dels camarades Thaelmann i Ercoli tenien un to completament diferent, i la comunicació del nostre Comitè Central que s’ha llegit avui no deia que per aparèixer ací violaríem la nostra declaració del 16 d’octubre. Però açò tampoc és així. Si el Comitè Central hagués dit açò, mai li hauria demanat al presídium la paraula. Certament, el Comitè Central ha dit que la meua aparició ací podria donar impuls al ressorgiment de la lluita fraccional, però que ho deixava com a decisió nostra. En la comunicació del CC, es recorda que en el V Congrés Mundial, malgrat la invitació, jo em neguí a aparèixer perquè el XIII Congrés del nostre partit ja havia decidit les qüestions pertinents. Camarades, contra açò, he de recordar-los que el V Congrés Mundial em condemnà perquè no volguí parlar. En aquesta decisió es digué que jo estava recorrent a arguments formals per a evitar aparèixer davant del fòrum més alt de la Internacional i expressar ací les meues opinions.\nQuan el camarada Zinoviev i jo sostenim que la nostra participació no constitueix una crida, açò per descomptat en el sentit molt particular de què nosaltres, primer, no estem presentant cap resolució i, segon, que en la mesura en què depenga de les nostres intencions i les nostres accions, farem tot el que es puga perquè les idees que expressem no porten als camarades de la Internacional que simpatitzen amb nosaltres a la lluita fraccional, sinó al contrari limiten el fraccionalisme. L’acusació que la nostra aparició en si mateixa constitueix una violació de la declaració del 16 d’octubre és falsa, perquè la declaració del 16 d’octubre i la resposta del CC a aquesta ens reserva la possibilitat de defensar les nostres idees a través dels canals normals garantits en els estatuts.\nCamarades, ja he plantejat que l’eix de la discussió és l’anomenat trotskisme. El nostre honorable president m’ha interpretat mal quan ha plantejat la qüestió com si jo pretengués posar-me personalment en el centre de la discussió. Açò de cap manera és així. El que ací està implicat és una qüestió política i no personal. Però aquesta qüestió política, com ja ho he plantejat, ha estat lligada artificialment amb la meua persona i el meu nom (prou incorrectament i contra la meua voluntat) pels camarades que critiquen les nostres posicions i no per mi.\nEl discurs del camarada Stalin, almenys la primera meitat (perquè jo lamentablement només he pogut aconseguir aqueixa part, que ha aparegut en l’edició d’avui de Pravda) no és una altra cosa més que una llarga acusació de trotskisme contra l’Oposició. Aquesta acusació es basa en cites preses de diverses dècades d’activitat política i periodística en un intent de respondre a les qüestions actuals, que sorgeixen de la nova etapa de la nostra vida econòmica i social i de tota la Internacional, per mitjà de maniobres de distracció i per tota mena de maniobres lògiques amb velles diferències que han estat eliminades pels esdeveniments mateixos. I novament, aquesta construcció totalment fabricada de manera artificial gira al voltant del fet que en la meua vida política, en la meua activitat política, jo estiguí anys fora del Partit Bolxevic, i en certs períodes combatí prou vigorosament el Partit Bolxevic i les idees importants de Lenin. Açò fou un error de la meua part! El fet que jo entrí al Partit Bolxevic, i per descomptat sense establir cap “condició” (ja que el Partit Bolxevic no reconeix condicions en el seu programa, les seues tàctiques, la seua organització i la seua militància) aquest fet despullat ha estat una prova de què tot el que em separava del bolxevisme fou deixat en el llindar del partit.\n[Interjecció de Remmele: “Com pot deixar-se quelcom així en el llindar del partit!”]\nAçò, camarades, no ha de ser interpretat en el sentit formal en què el camarada Remmele sembla entendre-ho, sinó en el sentit que les diferències foren superades en les lluites i les experiències de la vida política, perquè creuar el llindar del partit significa precisament que el que no era bolxevic en la meua activitat havia estat eliminat pels esdeveniments i les experiències ideològiques que sorgiren d’ells. En tot cas, li concedisc al camarada Remmele i a qualsevol altre el dret a considerar-se millors bolxevics, comunistes més revolucionaris que la meua humil persona. Aquesta, al capdavall, no és la qüestió. Jo només carregue amb la responsabilitat per la meua carrera. El partit em coneix només com el seu membre, i només en aqueixa capacitat estic defensant un determinat conjunt d’idees davant d’aquest fòrum.\nLes diferències d’aqueix moment, quan jo estava fora del Partit Bolxevic tenien prou pes. Concernien, àmpliament, a l’apreciació concreta de les relacions de classes dins de la societat russa i les perspectives resultants d’aquestes en relació a la pròxima revolució. D’altra banda, aqueixes diferències concernien els mètodes i les formes de construcció partidària i la relació amb el menxevisme. Sobre aqueixes dues qüestions (i declarí açò per escrit quan se’m demanà) no tots els camarades que estan ací tenien raó contra mi, però el camarada Lenin, la seua doctrina i el seu partit, tenien absoluta raó contra mi. En una resposta als camarades que dubtaven d’açò jo escriguí: “Partim del fet que, com l’experiència ho ha mostrat irrefutablement, en gairebé totes les qüestions fonamentals que qualsevol de nosaltres tenia diferències amb Lenin, Vladimir Ilitx tenia completa raó”.\nI més encara: “Sobre la qüestió de les relacions entre el proletariat i els camperols ens basem completament en les ensenyances teòriques i tàctiques de Lenin, basades en l’experiència de les revolucions de 1905 i 1917, així com en l’experiència de la construcció socialista, la qual cosa fou sintetitzada per ell en el terme smitxka” [ibídem].\nLa teoria que ara es portà a discussió (prou artificialment i no en interès de la causa) (la teoria de la revolució permanent) mai fou considerada per mi (inclús en el moment en què no veia les ineficiències en aquesta teoria) com una doctrina universal aplicable en general a totes les revolucions, una “teoria supra-històrica”, per a usar una frase d’una carta de Marx. Jo apliquí el concepte de revolució permanent a una etapa definida del desenvolupament en l’evolució històrica de Rússia. Conec només un article (i arribà al meu coneixement unes poques setmanes arrere) en el qual es féu un intent de crear d’aquesta teoria una doctrina universal, i presentar-la com una superació teòrica de les concepcions de Lenin. Els llegiré aquesta cita. No cal dir que jo no tinc absolutament res en comú amb aquesta interpretació:\n“El Bolxevisme rus, nascut en la revolució limitada nacionalment de 1905-06, havia de travessar el ritual de purificació i de l’alliberament de tots els trets típics de la peculiaritat nacional, per a guanyar ple dret de ciutadania en la ideologia internacional. Teòricament, aquesta purificació del bolxevisme de la taca nacional que se li enganxà fou portada a terme en 1905 per Trotski, que intentà, amb la idea de la revolució permanent, posar a la revolució russa en connexió amb tot el moviment internacional del proletariat”. Açò no ho escriguí jo, sinó que fou escrit en 1918 per un camarada amb el nom de Manuilski.\n[Interjecció de Manuilski: “Bo, jo diguí quelcom estúpid, i vostè ho repeteix”].\nQuelcom estúpid? Estic d’acord absolutament. [Rialles] Però vostè no té de què preocupar-se camarada Manuilski. Per descomptat és una història molt dolorosa, perquè ell mateix l’anomena una cosa estúpida. Però el camarada Manuilski, qui m’ha atribuït ací un immerescut fet heroic, ràpidament m’atribuirà dos errors igualment immerescuts, i d’aquesta manera balancejarà la seua comptabilitat. [Rialles].\nCamarades, en una altra ocasió en els anys recents, m’he xocat amb la teoria de la revolució permanent sota aqueixa forma caricaturesca que de temps en temps se m’atribueix retrospectivament. Açò fou en el III Congrés Mundial. Només recorden la discussió que es desenvolupà al voltant del meu informe sobre la situació internacional i les tasques de la Internacional Comunista. En aqueix moment jo fui acusat de defensar tendències quasi liquidacionistes (encara que jo les vaig defensar en total acord amb Lenin) contra diversos camarades que sostenien que la crisi capitalista prosseguiria permanentment i que esdevindria més aguda. La meua posició, que estàvem enfront de la possible estabilització i marcada milloria, etc., i que s’havien de traure les conseqüències tàctiques d’açò, fou titllada per alguns dels ultraesquerrans quasi com a menxevic. En la primera fila d’aquests es trobava el camarada Pepper, que, segons recorde, feia aleshores la seua aparició inaugural en l’escenari de la Internacional.\n[Interjecció de Pepper: “Però vostè hagué d’acceptar les meues propostes per a la resolució”].\nI llavors? Ja que el camarada Pepper, malgrat el meu temps restringit per a parlar, m’interromp des de la presidència, he de recordar-li que conec els tres evangelis del camarada Pepper. El primer evangeli, en el III Congrés Mundial, fou que la revolució russa requeria una activitat revolucionària permanent, ininterrompuda en occident. Per tant defensà la falsa tàctica de l’acció de març (Alemanya, 1921).\nDesprés el camarada Pepper anà als Estats Units i, a la seua tornada, portà novament aquesta bona nova: la Internacional ha de recolzar el partit burgès de La Follette perquè als Estats Units la revolució no la faran els treballadors, sinó els grangers arruïnats. Aquest era el seu segon evangeli.\nEl tercer evangeli l’escoltem ara: a saber, que la revolució russa no requereix ni de la revolució agrària a Amèrica ni de l’acció de març a Alemanya, sinó que, pràcticament sense ajuda, construirà el socialisme en el seu propi país. Una mena de Doctrina Monroe per a la construcció del socialisme a Rússia. Aquest és el tercer evangeli del camarada Pepper. Tanmateix el meus cabells blancs estic disposat a aprendre inclús del camarada Pepper, però m’és impossible tornar a aprendre tan radicalment cada dos anys.\nCamarades, no crec que el mètode biogràfic ens puga portar a una decisió sobre qüestions de principi. Per descomptat, he comès errors sobre moltes qüestions, especialment en el moment de la meua lluita contra el bolxevisme. Si d’açò es dedueix que qüestions polítiques com aquestes no es discuteixen d’acord amb el seu contingut intern, sinó d’acord amb biografies, llavors hauríem de formular una llista de les biografies de tots els delegats. Jo personalment, em puc referir a un precedent més prompte significatiu. Una vegada vivia en Alemanya un home anomenat Franz Mehring, el qual després d’una llarga i enèrgica lluita contra la socialdemocràcia (fins als últims anys tots nosaltres ens anomenàvem socialdemòcrates) entrà al partit essent un home prou madur. Mehring escrigué primer una història de la socialdemocràcia alemanya com el seu enemic (no com un lacai del capital, sinó com un oposant ideològic) però després la tornà a escriure, produint un excel·lent treball sobre la Socialdemocràcia alemanya, com el seu amic lleial. D’altra banda, estaven Kautsky i Bernstein. Cap d’ells s’oposà a Marx obertament, i ambdós tenien a Friedrich Engels com el seu mestre; Bernstein també és conegut com el marmessor literari d’Engels. No obstant, Franz Mehring se n’anà a la seua tomba com un marxista, com un comunista, mentre que els altres dos encara viuen com a lacais reformistes del capitalisme. Tanmateix que la biografia, doncs, és important, no és decisiva.\nCap de nosaltres té una biografia lliure d’errors i defectes. Lenin fou qui cometé la menor quantitat d’errors. Però inclús ell no n’estigué lliure. En la nostra lluita contra ell sempre estàvem equivocats quan es tractava de les qüestions més importants de principis.\nEl camarada Stalin, el qual enumera ací els errors dels altres, no hauria d’oblidar-se de comptar, també, els seus. Si la “revolució permanent”, en la mesura en què diferia de la concepció leninista, estava equivocada, molt en ella, no obstant, era correcte, i açò és el que em permeté de transformar-me en un bolxevic. En particular, la “revolució permanent” no m’impedí, després de l’experiència de la lluita contra el bolxevisme (en què, com he dit, estava equivocat) esbossar als Estats Units en 1917, en principi, la mateixa línia bàsica que proposà Lenin al partit i fou portada avant en la pràctica. Després de la revolució de febrer, el camarada Stalin plantejà tàctiques errades (en un article en Pravda i en una resolució cridant al suport condicional al Govern Provisional), una línia que Lenin caracteritzà com una desviació kautskiana. Sobre la qüestió nacional, sobre la qüestió del monopoli del comerç exterior, sobre la qüestió de la dictadura del partit i sobre d’altres qüestions, Stalin també cometé més tard errors seriosos, però el més seriós de tots, que està cometent ara, és la seua teoria del socialisme en un sol país.\nLa història d’aquesta qüestió ha estat presentada fantàsticament ací pel camarada Zinoviev, i jo estic absolutament convençut que tot camarada que es prenga el treball d’estudiar la qüestió curosament (per descomptat no formalment, segons les cites, sinó en l’esperit dels escrits de què estan preses les cites) ha d’arribar inevitablement a la conclusió que la tradició del marxisme i del leninisme està completament a favor nostre. Per descomptat, la tradició sola no decideix. Hom podria dir: des d’un punt de vista marxista estem ara obligats a sotmetre a revisió les decisions anteriors sobre com de possible o impossible és construir el socialisme en un sol país. Surten i diguen això! Però no veig cap base per a semblant revisió. La vella resposta a aquesta qüestió reté tot el seu pes. Crec que com més es desenvolupe aquest tema (és un tema força important per a tota la Internacional i és això que m’ha fet prendre la paraula ací) com més es desenvolupe aquest tema, més els heralds d’aquesta nova teoria entren en contradicció no sols amb les bases fonamentals de les nostres ensenyances, sinó també amb els interessos polítics de la nostra causa.\nCamarades, la premissa de la teoria és la llei de la desigualtat del desenvolupament imperialista. El camarada Stalin m’acusa de què jo em negue a reconèixer o que reconec d’una manera insuficient aquesta llei. Res d’això! La llei del desenvolupament desigual no és una llei de l’imperialisme, sinó una llei de tota la història de la humanitat. El desenvolupament capitalista en la seua primera època intensificà extraordinàriament les diferències econòmiques i culturals entre diversos països; el desenvolupament imperialista, és a dir, la fase més nova del capitalisme, no ha augmentat aqueixes diferències de nivell sinó que, per contra, ha portat a una anivellació prou estesa. Aquesta anivellació mai serà completa. Una vegada i una altra els distints ritmes de desenvolupament s’imposaran i per tant faran impossible un imperialisme estabilitzat en un determinat nivell.\nDe conjunt, Lenin atribueix la desigualtat a dues coses: primer al ritme i segon al nivell del desenvolupament econòmic i cultural dels distints països. En relació al ritme, l’imperialisme ha incrementat la desigualtat fins al seu punt més alt; però en relació al nivell dels distints països capitalistes, ha originat una tendència d’anivellació precisament a causa de la variació del ritme. Qui no comprenga açò no comprèn el nucli de la qüestió. Prenguem Anglaterra i l’Índia. El desenvolupament capitalista en determinades parts de l’Índia és molt més ràpid que el que fou el desenvolupament capitalista en Anglaterra en els seus començaments. La diferència, la distància econòmica entre ¿Anglaterra i Índia és avui major o menor que fa cinquanta anys? És menor. Prenguem Canadà, Amèrica del Sud, Sud-àfrica, d’una banda, i Anglaterra per una altra. El desenvolupament de Canadà, Amèrica del Sud i Sud-àfrica, ha procedit durant l’últim període a passos engegantits. El “desenvolupament” d’Anglaterra està estancat, sí, inclús en caiguda. El ritme és, doncs, tan desigual com mai abans en la història, però el nivell de desenvolupament d’aquests països s’ha aproximat molt més que fa trenta o quaranta anys enrere.\nQuines conclusions se n’han de traure? Unes molt importants! Precisament el fet que en certs països endarrerits, en el període recent, el ritme de desenvolupament haja esdevingut més i més febril, mentre que en certs vells països capitalistes el desenvolupament s’ha desaccelerat o inclús ha retrocedit; precisament aquest fet fa impossible la hipòtesi kautskiana d’un superimperialisme sistemàtic organitzat, perquè en els distints països que s’apropen els uns als altres en nivell (sense aconseguir mai la igualtat) els recels, la necessitat de mercats i matèries primeres, s’hi desenvolupen idènticament. Per aquesta mateixa raó, el perill de la guerra s’està esdevenint constantment més agut, i aqueixes guerres han de prendre formes cada vegada més gegantines. Precisament per açò s’assegura i aprofundeix el caràcter internacional de la revolució proletària.\nL’economia mundial no és una abstracció buida, camarades, sinó una realitat que s’ha consolidat cada vegada més durant els darrers vint o trenta anys pel ritme accelerat del desenvolupament dels països endarrerits i de continents sencers. Aquest és un fet de fonamental importància, i precisament per aquesta raó és fonamentalment fals considerar el destí econòmic i polític de qualsevol país al marge de la seua relació amb l’economia en conjunt.\nQuè fou la guerra mundial imperialista? Fou la revolta de les forces productives no sols contra les relacions de propietat capitalistes sinó, també, contra les fronteres nacionals dels estats capitalistes. La guerra imperialista fou la prova del fet que aqueixes fronteres havien esdevingut massa estretes per a les forces productives.\nSempre hem sostingut que l’estat capitalista no és capaç de controlar les forces productives desenvolupades per ell, i que només el socialisme pot coordinar aqueixes forces productives, que s’han transformat més enllà dels límits dels estats capitalistes, transformant-se en un conjunt econòmic superior i més poderós. No hi ha camí que porte de tornada a l’estat aïllat!\nQuè era Rússia abans de la revolució, abans de la guerra? ¿Era un estat capitalista aïllat? No, era part de l’economia capitalista mundial. Aquest és el nucli del problema. Qualsevol que ignore açò passa per alt els fonaments de tota anàlisi política i social. ¿Per què Rússia entrà a la guerra mundial malgrat el seu endarreriment econòmic? Perquè havia lligat el seu destí al capitalisme europeu a través del capital financer. No podia fer una altra cosa. I jo els pregunte, camarades, què fou allò que li donà a la classe obrera de Rússia l’oportunitat de prendre el poder? Sobre totes les coses, la revolució agrària. Sense la revolució agrària, sense la “guerra camperola” (i açò és el que Lenin en el seu geni predigué i elaborà teòricament), la presa del poder polític hauria estat impossible per al proletariat al nostre país. ¿Però les guerres camperoles portaren al proletariat al poder en altres revolucions? No, en el millor dels casos hi portaren la burgesia.\nPer què, doncs, la nostra burgesia no prengué el poder? Perquè era una part integral de la burgesia mundial, perquè amb el conjunt de la burgesia imperialista, havia començat a degradar-se abans de prendre el poder, perquè la Rússia capitalista era una part constitutiva de l’imperialisme mundial i perquè era l’anella més dèbil de la cadena imperialista. Si l’estat rus hagués estat un estat aïllat, si Rússia s’hagués mantingut a banda del desenvolupament mundial, de l’imperialisme, a banda del moviment del proletariat internacional, si no hagués conegut ni el domini del capital financer en la seua indústria, ni el predomini ideològic del marxisme en el proletariat, aleshores “pels seus propis recursos” no podria haver assolit tan ràpidament la revolució proletària. I qualsevol que crega que després de què la classe obrera ha pres el poder, aquesta pot retirar el país de l’economia mundial tan fàcilment com hom apagaria un llum, té bàsicament una concepció falsa de les coses.\nLa precondició per al socialisme és la indústria pesant i la maquinària. Aquesta és també la principal palanca del socialisme. ¿Com estan les coses respecte a l’equipament tècnic de les nostres fàbriques i tallers? Segons les estimacions estadístiques expertes de Warzar tenim que, abans de la guerra, el 63% del nostre equipament tècnic, les nostres ferramentes i les nostres màquines, eren importades des de l’exterior. Només un terç era de producció nativa. Però inclús aquest terç consistia en les màquines més simples; les màquines més complicades, més importants, eren dutes des de l’exterior. Així, quan vostès revisen l’equip tècnic de les nostres fàbriques, vostès veuen amb els seus propis ulls la dependència cristal·litzada de Rússia, i de la Unió Soviètica en relació a la indústria mundial. Qualsevol que es negue a notar açò, que parle sobre aquest problema sense ni tan sols tocar les bases tècniques i econòmiques de la qüestió en les seues connexions amb l’economia mundial i la política mundial, de forma inevitable queda tancat en les pitjors abstraccions i en cites seleccionades a l’atzar.\nEn el curs de l’última dècada gairebé no hem fet cap renovació del nostre capital industrial fix. Durant la guerra civil, sota el comunisme de guerra, no importàrem cap màquina des de l’exterior. Açò gradualment donà lloc, aparentment, a la idea que aquest equipament industrial pertany, per dir-ho així, als “recursos naturals” del nostre país i que sobre la base d’aquest fonament “natural” podríem ser capaços, aïllats, de construir completament el socialisme.\nPerò açò és una il·lusió. Hem arribat a la fi de l’anomenat període de reconstrucció; hem assolit ara aproximadament el nivell de preguerra. No obstant, la fi del període de reconstrucció és simultàniament el començament del restabliment de les nostres connexions materials amb la indústria mundial. Hem de renovar el nostre capital fix, que ara està travessant una crisi; i qualsevol que pense que dins dels propers anys podrem produir el nostre propi equipament, o gran part d’ell, amb les nostres pròpies forces és un somiador. La industrialització del nostre país (que fou inclosa en l’agenda com una de les tasques més importants del partit pel nostre XIV Congrés del Partit, per al futur immediat) no significa la disminució, sinó més prompte el contrari, l’augment de les nostres connexions amb el món exterior, és a dir, també la nostra dependència (mútua per descomptat) del mercat mundial, el capitalisme, la seua tecnologia i indústria, i al mateix temps el creixement de la lluita contra la burgesia internacional. Açò significa que no podem separar la qüestió de construir el socialisme de la qüestió de què passarà en l’economia capitalista durant aqueix temps. Aqueixes dues qüestions estan en la més estreta connexió.\nSi se’ns diu: “però, benvolguts amics, segurament vostès poden construir màquines per si mateixos”, responem: “per descomptat, si tot el món capitalista se’n va al diable, en unes poques dècades podrem construir moltes més màquines que ara”. Però si ens “abstraiem” del món capitalista (que, al capdavall, existeix) si intentem fer totes les màquines amb les nostres pròpies mans, o almenys les més importants d’aquestes, inclús en el futur immediat, és a dir, si intentem ignorar la divisió del treball en la indústria mundial i saltem per damunt del nostre passat econòmic que ha fet de la nostra indústria allò que és avui, en una paraula, si, d’acord amb la famosa Doctrina Monroe “socialista” que ara se’ns predica, haurem de fer-ho tot nosaltres, açò inevitablement significarà una desacceleració extrema del ritme del nostre desenvolupament econòmic. Perquè està completament clar que una negativa a explotar el mercat mundial per a omplir les bretxes de la nostra tecnologia enlentirà seriosament el nostre propi desenvolupament. Però el ritme de desenvolupament és un factor decisiu, perquè no estem sols en la Terra: l’estat socialista aïllat de moment existeix només en la poderosa imaginació dels periodistes i els escriptors de resolucions. En realitat, el nostre estat socialista està constantment (directament o indirecta) sota el control igualador del mercat mundial. El ritme del desenvolupament no és una qüestió arbitrària. Està determinat pel desenvolupament mundial en conjunt, perquè en última instància l’economia mundial controla cada un dels seus sectors, inclús encara que el sector en qüestió estiga davall la dictadura del proletariat i estiga construint la indústria socialista.\nPer tal d’industrialitzar el nostre país hem d’importar màquines des de l’exterior, i el camperolat ha d’exportar grans. Sense exportacions, no hi ha importacions! D’altra banda, el mercat intern no pot consumir tots els productes de l’agricultura. Així, a través dels requeriments del camperolat d’una banda, i els de la indústria per una altra, hem estat integrats a l’economia mundial, i les nostres connexions amb d’ella (i conseqüentment també la nostra lluita contra ella) esdevé més i més forta. Com més va més emergint de l’aïllament del comunisme de guerra, i estem entrant cada vegada més al sistema de les connexions i les dependències econòmiques mundials. I qui tracte de discutir sobre la teoria del socialisme en un sol país mentre ignora el fet de la “cooperació” i la lluita entre la nostra economia i l’economia capitalista mundial, s’està comprometent en una especulació metafísica estèril.\nCamarades, la discussió prou unilateral que s’ha produït sobre aquesta qüestió ja ha tingut, en qualsevol cas, el bon resultat de fer que el camarada Stalin expresse les seues idees un poc més clarament i aguda, revelant per tant el seu caràcter completament erroni.\nPrenc les parts més importants de la primera meitat del discurs del camarada Stalin, en què el caràcter erroni de tota la teoria es presenta davant de nosaltres, per a dir-ho d’alguna manera, negre sobre blanc.\nEl camarada Stalin pregunta: és possible la victòria del socialisme en la Unió Soviètica?... però, ¿què significa “construir el socialisme” si hom tradueix aquesta fórmula al llenguatge concret de les classes? Construir el socialisme en l’URSS significa superar la nostra burgesia soviètica en el curs de la lluita amb les nostres pròpies forces”. (Només escolten aqueixes idees!) “Per tant, quan hom parla de si és possible construir el socialisme en la Unió Soviètica, vol dir llavors: ¿és capaç el proletariat de la Unió Soviètica de superar la burgesia de la Unió Soviètica, amb les seues pròpies forces? Aquesta, i només aquesta, és la forma de plantejar la qüestió en tractar de resoldre el problema de la construcció del socialisme en el nostre país. La resposta del partit a aquesta pregunta és afirmativa”.\nAcí tota la qüestió per tant es redueix a si som capaços de superar la nostra pròpia burgesia, com si tota la solució de la construcció del socialisme estigués continguda en açò. No, açò no és així! La construcció del socialisme pressuposa la desaparició de les classes, el reemplaçament de la societat de classes per l’organització socialista de tota la producció i la distribució. Allò que està implicat ací és superar la contradicció entre la ciutat i el camp, que exigeix novament aprofundir la industrialització de l’agricultura mateixa. I tot açò mentre romanem en un entorn capitalista. Aquesta qüestió no pot ser igualada amb el simple fet de la victòria sobre la nostra burgesia interna.\nSempre hem de tenir al cap que en diversos casos les paraules “victòria del socialisme” han estat compreses de forma diferent. Si diem, com Lenin en 1915, que el proletariat d’un sol país pot prendre el poder, organitzar la producció socialista i començar la lluita contra la burgesia dels països veïns: ¿què volia dir ell amb organització de la producció socialista? Allò que ja hem assolit en els darrers anys: les fàbriques i els tallers han estat arrancats a la burgesia, s’han donat els passos necessaris per tal d’assegurar la producció a costa de l’estat, de manera que la gent puga viure i defensar-se contra els estats capitalistes, etc. Aquesta és, per descomptat, també una victòria del socialisme; és, de la mateixa manera, una organització de la producció socialista; però és òbviament només el començament. D’ací a la construcció d’una societat socialista hi ha encara un camí molt llarg.\nRepetisc: quan parlem de la construcció del socialisme en el ple sentit de la paraula, açò significa la desaparició de les classes i, a més a més, la desaparició de l’estat. Ara, diu el camarada Stalin, portarem avant la construcció socialista en el ple sentit de la paraula quan hàgem superat la nostra pròpia burgesia en el nostre propi país. Però camarades, realment necessitem a l’estat i l’exèrcit contra els enemics externs. Aqueixes coses romanen, camarades, en la mesura en què existisca la burgesia mundial. ¿Es pot creure, a més, que sobre la base dels nostres propis recursos interns, econòmics i culturals, les classes proletària i camperola es dissoldran en una economia planificada socialista uniforme, inclús abans que el proletariat europeu prenga el poder? Per a aconseguir açò, com he dit, hauríem d’elevar la nostra tecnologia al més alt nivell, la qual cosa pressuposa un augment de les exportacions de gra i un increment en les importacions de maquinària. Però de moment, les màquines estan en mans de la burgesia mundial i també aquesta és la compradora del nostre gra. Per ara dicta els nostres preus, i així caiem en una certa dependència i lluita contra ella.\nPer a superar aquesta dependència no és de cap manera suficient superar la nostra pròpia burgesia, perquè del que es tracta no és de l’eliminació política de la burgesia (l’eliminàrem políticament en el nostre país en 1917) del que es tracta és, malgrat el setge capitalista, de la lluita (econòmica, política i militar) contra la burgesia mundial per a construir l’estat socialista aïllat. Açò només pot fer-se si les forces productives d’aquest estat aïllat i, de moment encara molt endarrerit, esdevenen més fortes i més poderoses que les del capitalisme. En la mesura en què açò implica no un o deu anys, o inclús dues dècades, sinó tota una sèrie de dècades que són necessàries per a completar la construcció del socialisme, podem aconseguir açò només si les nostres forces productives es mostren més poderoses que les forces productives del capitalisme. La qüestió, doncs, no depèn de la lluita del proletariat contra la seua pròpia burgesia sinó de la lluita decisiva de la nova societat socialista aïllada contra el sistema capitalista mundial. Aquesta és l’única forma com podem plantejar la qüestió.\nAra escoltem: “Si açò fos fals” (diu Stalin) “si el partit no tingués cap base per a sostenir que el proletariat de la Unió Soviètica estigués en posició de construir una societat socialista tanmateix el fet que el nostre país és relativament endarrerit, llavors el partit no tindria cap raó” (Cap raó!) “per a romandre en el poder; hauria de ser obligat a lliurar el poder i continuar com un partit d’oposició”.\nDesprés repeteix: “O una cosa o l’altra”, diu el camarada Stalin. “O nosaltres som capaços de construir el socialisme, i construir-lo completament, superant la nostra burgesia nacional (i en aqueix cas el partit ha de romandre en el poder i en el nom de la victòria mundial del socialisme ha de dirigir el treball de la construcció socialista en aquest país). O bé no som capaços de superar la nostra pròpia burgesia pels nostres propis esforços, perquè no podem comptar immediatament (Per què “immediatament”?) amb ajuda des de l’exterior per la revolució victoriosa en altres països, i en aqueix cas hem de retirar-nos obertament i honesta del govern i prendre una nova direcció cap a organitzar una nova revolució futura en la Unió Soviètica. ¿Pot el partit mentir (Per què “mentir”?) a la seua pròpia classe, i en aquest cas a la classe obrera? No, no pot. Un partit així mereix ser destruït. Precisament perquè el nostre partit no té dret a mentir-li a la classe obrera ha d’admetre obertament que la manca de certesa (No una derrota, sinó només la manca de certesa?!) respecte a la possibilitat de construir el socialisme en el nostre país porta al problema del poder i a la transformació del nostre partit d’un partit governant en un partit d’oposició”.\nTot açò és absolutament fals. Ara, camarades, què digué Lenin sobre açò?\n[El president, el camarada Kolarov, crida l’atenció a l’orador que el seu temps ha expirat].\nSe’m digué que tindria una hora, com el camarada Zinoviev. L’hora del camarada Zinoviev, no obstant, durà una hora i trenta-cinc minuts. [Rialles]. Espere que em done a mi el mateix temps.\nA penes he dit la meitat del que els volia dir. Per descomptat, vostès tenen el ple dret de privar-me de la paraula ara. Això depèn de vostès. Però només estic començant amb les qüestions més candents.\nAra, camarades, sempre hem sostingut que la nostra revolució és part de la revolució proletària mundial, que, encara que es pot desenvolupar més lentament, estem segurs de la seua victòria, i amb açò també de la nostra victòria. Sempre hem estigmatitzat els oportunistes patriotes que consideraven el destí del socialisme només en la perspectiva aïllada del seu estat particular, més enllà de si estaven coquetejant amb la idea revolucionària o, com molts d’ells, obertament havien refusat aquesta idea i acceptat el punt de vista reformista. Sempre hem dit que el proletariat d’un sol país no tenia cap dret a esperar a un altre país si tenia qualsevol oportunitat d’avançar, de prendre el poder, de desenvolupar la construcció socialista o exercir pressió militar, o, més exactament, ambdues coses, ja que només d’aquesta manera es desenvolupa la revolució mundial. Que el nostre partit al capdavant del proletariat prengué el poder, que estem construint amb èxit el socialisme, que per això hem donat un gran exemple al proletariat mundial, que estem consolidant com més va més el nostre país econòmica i políticament en el camí al socialisme, tot això és evident. Hi ha alguna disputa sobre açò? Però precisament perquè som un sector del proletariat mundial, de la revolució mundial (i perquè participem en el seu desenvolupament victoriós a través de la nostra construcció socialista) precisament per aquesta raó no podem exigir cap garantia especial de què en el nostre país construirem el socialisme independentment de la revolució mundial. Però ací semblaria que, si havíem exigit aquesta garantia (de qui?) i no la rebem, hem de renunciar, precipitar una crisi ministerial, i passar a l’oposició a l’estat soviètic. ¿No és aquesta una formulació fonamentalment falsa de la qüestió?\nPerò és força difícil que Stalin mateix pense en els termes en què ha formulat el seu informe. D’una altra manera fa temps hauria d’haver renunciat. ¿Com s’han plantejat les coses fins fa molt poc? El camarada Zinoviev ja ha llegit una cita de Stalin de 1924. No obstant, he de repetir-ho, doncs, si les coses es plantegen així, (que a menys que obtinguem una garantia per endavant sobre la possibilitat de construir el socialisme en un sol país, hem de renunciar al poder) llavors he de preguntar: ¿què plantejava el camarada Stalin en 1924, no abans de Crist, no abans de l’època imperialista, en què la llei del desenvolupament desigual suposadament encara era desconeguda, sinó només dos anys arrere? Novament els recorde que el camarada Stalin en aqueix moment escrigué el següent:\n“Per a derrocar la burgesia, els esforços d’un sol país són suficients; açò està provat per la història de la nostra revolució. Per a la victòria final del socialisme, per a l’organització de la producció socialista, no obstant, els esforços d’un sol país, i particularment d’un país tan camperol com Rússia, són insuficients; per a açò, es requereixen els esforços del proletariat de diversos països avançats”.\nSí, però en 1924 no renunciàrem al poder, no passàrem a l’oposició de l’estat obrer! Només pensen-ho un poc! Si la tradició del nostre partit, si el bolxevisme, si el leninisme realment en tot moment exigia la confiança en la possibilitat de la victòria final del socialisme en un sol país (i en un país endarrerit) sense una revolució mundial, si tot aquell que no accepta açò és titllat de socialdemòcrata, ¿com fou que el camarada Stalin, que segurament hauria de conèixer les tradicions del nostre partit per la seua pròpia experiència, pot escriure aqueixes línies, inclús en 1924? Expliqueu-me açò, si vos plau!\nI ara una nova endevinalla. Ací els mostre el programa i els estatuts de la nostra Lliga Comunista Leninista de la Joventut. Si vostès volen posaré aquest petit fullet sobre la taula del presídium. Aquest programa fou adoptat pel nostre partit al setembre de 1921, com una guia per a entrenar a tot el nostre moviment juvenil. En el quart paràgraf del programa per al moviment juvenil obrer es planteja (presten atenció, si els plau, especialment vostès camarades de la Joventut Comunista Internacional, perquè la nostra lliga juvenil russa és, al capdavall, part de la Joventut Comunista Internacional):\n“En la Unió Soviètica el poder estatal està ja a mans de la classe obrera. En tres anys d’heroica lluita contra el capitalisme mundial la classe obrera hi ha establert i enfortit el seu govern soviètic. Encara que Rússia posseeix enormes recursos naturals, és un país industrialment endarrerit en què predomina una població petit burgesa. El país pot arribar al socialisme només a través de la revolució proletària mundial, a l’època de desenvolupament de la qual hem entrat ara”.\nQuè és açò? Pessimisme potser? Desànim? Potser inclús trotskisme? No estic ara en una posició de jutjar. Però açò s’hi troba al programa de la nostra organització juvenil, que conté més de dos milions de joves obrers i camperols. I, si en defensa de la nova teoria del socialisme en un sol país, hom diu: però segurament hem de donar-li a la nostra joventut una perspectiva (aquest és un argument favorit del camarada Stalin) en cas contrari podrien sucumbir al pessimisme, al desànim, o (Déu ens lliure d’açò, especialment en aquesta última hora!) al trotskisme, llavors els preguntaria: per què aquesta mala sort no ens ha tocat ja si la joventut ha tingut aquest programa trotskista durant els darrers cinc anys?\n[El president, camarada Kolarov, crida l’atenció al camarada Trotski que el seu temps ha acabat fent sonar la campana]. Sempre m’interrompen en els moments més interessants. Li pregue al presídium i al ple que em concedisca els trenta-cinc minuts que he mencionat.\nPresident: El seu temps ha expirat.\nCamarada Trotski: Ho lamente en extrem, però per descomptat no puc fer res sinó sotmetre’m a la resolució que vostès intenten votar. Els arguments importants que volia presentar, no obstant, encara que no expressats, mantindran la seua validesa objectiva.\nAquesta no és l’última reunió de la nostra Internacional, i encara que aquesta resolució serà adoptada unànimement (d’això estem prou segurs) especialment després del discurs d’avui del camarada Smeral, que tan expertament ens acusat de desviacions socialdemòcrates) els fets, no obstant, continuaran existint. Els fets demostraran el seu poder, i el poder d’aqueixos fets li donarà noves forces als nostres arguments. Aquesta qüestió sorgirà novament en les sessions de la nostra Internacional, i estic fermament convençut que si no sorgeix, aleshores algú presentarà davant de la Internacional Comunista els arguments que vostès avui s’han negat a permetre’m elucidar i que, no obstant, mantenen la seua validesa en aquesta qüestió extremadament important.


Com reduir el malbaratament - IKEA\nRes no et faltarà\nUn terç dels aliments del món es perden o desaprofiten cada dia. En general, consumim i malbaratem més recursos que mai. Fent alguns canvis ben pensats a casa, entre tots podem reduir el malbaratament, estalviar diners i conservar més recursos per al món.\nVideo: Una pila de diversos envasos d'aliments de diferents mides, amb fruites i verdures a dins, creix i decreix en una animació.\nAls envasos d'aliments adequats, els aliments es mantenen frescos i sempre veus què hi tens per reduir el malbaratament.\nVideo: Dues galledes de reciclatge blanques HÅLLBAR, amb la tapa d'una que s'obre i una mà en primer pla que hi llença una llauna.\nEndreça i simplifica casa teva amb una galleda a part per als plàstics, metalls i productes reciclables.\nPassar-se a les piles recarregables t'estalvia diners i redueix els residus i l'impacte sobre el medi ambient.\nTJUGO Carregador de piles+caixa


Venda de Birthday Runtz de Elev8 Seeds\nBirthday Runtz del banc de llavors Elev8 Seeds és una genètica que conté uns gens que marquen la diferència en el mercat del cànnabis internacional. Es tracta d'un creuament entre les més que coneguda i guardonada marihuana Runtz i Birthday Cake, també coneguda com marihuana Cake & Ice Cream .\nAncestres de Birthday Runtz d'Elev8 Seeds\nA un costat del creuament trobem a la Runtz, una de les últimes meravelles a destacar del mercat americà la qual ha irromput amb molta força tant en dispensaris Cannàbics com en el mercat de llavors per ser una planta excepcional. És un creuament realitzat a partir de la mariuana Zkittlez i Gelato33 en la qual es desacaten aspectes com la seva increïble capa de resina que emet una olor i sabor que recorda a una bossa de gominoles tropicals ensucrades i un efecte alegre amb tocs d'eufòria i de llarga durada.\nA l'altre costat del creuament trobem a Birthay Cake, la germana de Wedding Cake coneguda i molt reputades per contenir un gust de pastís de vainilla i una millor producció que la seva germana directa per incrementar la producció per planta però mantenint la gran càrrega de tricomes que és capaç de crear durant el seu període de floració.\nCultiu de Birthday Runtz\nEl creixement de Birthday Runtz és vigorós tant en interior com en exterior. S'adapta bé a les podes i lligams, destacant el topping per crear un cep ramificada amb multitud de branques que creixeran al mateix temps per obtenir en floració unes plantes amb grans i pesats cabdells.\nPot ser conreada tant en sistemes convencionals com la terra o bé en sistemes de cultiu hidropònic on el seu vigor encara més pronunciat. En exterior es pot convertir en una planta de grans dimensions amb una producció elevada de cabdells en el seu període de floració.\nLa seva floració és de 9 setmanes després de les quals aporta una gran quantitat de resina que desborda per tots els cabdells, des dels més baixos fins a la punta principal. Les seves flors són grans, compactes i molt oloroses el que fa imprescindible l'ús de sistemes anti olor com els filtre de carbó o altres útils com el Neutralizer. En exterior es pot esperar la seva collita per al mes d'octubre amb unes produccions elevades de més de 700 gr per planta.\nEls seus olors i sabors són de gran potència i elegància, ja que es troben notes afruitades, tropicals, baies àcides amb el dolç cremós a pastís de vainilla que es converteixen en un veritable festí per a les papil·les gustatives.\nCaracterístiques de Birthday Runtz de Elev8 Seeds\nNom: Birthday Runtz\nGenètica: Runtz x Cake & Ice Cream\nProducció en interior: 450-550 gr / m2\nPropietats de Birthday Runtz\nLlavors Feminitzades Sabor Afruitat Productives Indica Sativa Efecte estimulant Efecte relaxant Scrog Sog Alt THC Gelato Genètica Zkittlez Genètiques U.S.A. Varietats per a extraccions\nOpinions de Birthday Runtz i preguntes\nVols donar la teva opinió sobre Birthday Runtz o preguntar sobre aquest producte?\n3 llavors 26.50€ 21.15€\n5 llavors39.00€ 29.20€\n10 llavors59.80€ 44.80€\nAuto Moby Dick gratis comprant Barney's Farm!\nhttps://www.alchimiaweb.com/birthday-runtz-product-14654.php 14654 Birthday Runtz https://www.alchimiaweb.com/images/s/birthday-runtz_14654_1_20210315134051_.jpg https://www.alchimiaweb.com/images/s/birthday-runtz_14654_1_20210315134051_.jpg InStock 95 95 0 0 /Bancos de semillas de marihuana/Elev8 Seeds Semillas Feminizadas Sabor Afrutado Productivas Indica Sativa Efecto estimulante Efecto relajante SCROG o Screen of Green SOG o Sea Of Green Alto THC Genética Gelato Genética Zkittlez Genéticas U.S.A. Variedades para extracciones 13848 12732 13856 13662 13865 11294 2021-04-09T13:24:00Z 6 Semillas


publicitat institucional – TV Digital Ontinyent\nHome>Etiqueta: publicitat institucional\n15/12/2016\tEconomia, Política\nProposta de regulació i contractació d’espais publicitaris als diferents mitjans de comunicació locals i comarcals de premsa escrita, ràdio, televisió i mitjans digitals. La situació actual de desprestigi a la que es troba l’activitat política en general, requereix per part dels que defensem que no tots som iguals, que la política es necessària, una aposta clara per la transparència i la regeneració democràtica, a l’igual que uns principis que regulen la publicitat institucional, en els quals COMPROMIS creu i està treballant. Un dels dèficits de transparència que pateixen les administracions en general i l’Ajuntament d’Ontinyent en particular és la gestió i contractació d’espais publicitaris als mitjans de comunicació locals/comarcals. Hem criticat la manipulació informativa de Governs anteriors i per tal de no caure a la mateixa pràctica és, al nostre entendre, necessària una regulació i contractació dels espais publicitaris el més clara possible, objectiva i regulada. El pressupost municipal per …


Glosadors de Mallorca | Article "La Nostra Cultura Popular és Universal" al "Costumari Popular" de Diario de Mallorca del 15 de març, obra de Felip Munar\nArticle "La Nostra Cultura Popular és Universal" al "Costumari Popular" de Diario de Mallorca del 15 de març, obra de Felip Munar\nmaciaferrer | 18 Març, 2009 12:27\nLA NOSTRA CULTURA POPULAR ÉS UNIVERSAL\nParís ens espera\nSempre ens quedarà, tanmateix, aquesta ciutat… Fa uns anys hagués estat impensable que els glosadors de Mallorca i Menorca fossin els convidats d’honor a la “Maison des Langues” de París, amb dues actuacions estelars. Idò sí: ahir dissabte i avui diumenge gaudim del millor espectacle d’oralitat, i ho feim davant especialistes d’arreu del món de la poesia oral improvisada. Mateu Xurí, Antònia Pipiu, Macià, Verderol, Moisès i Pele són els protagonistes d’un somni que vàrem tenir fa només uns anys. Tant de bo que no ens en despertem mai...\nEntra el minvant\nAl llarg d’aquest mes els hortolans sembren els porros, o la llavor, per mudar-los en esser mudadors; donau-los aigua i fems. Les pastanagues i xirivies s’han de sembrar de mitjan març fins a mitjan abril; volen cavat fondo, aigua i fems. Aquesta lluna és la millor per sanar porcells. I com que floreixen les pruneres i els cirerers, i les mates treuen borra, pot ser bo per a les abelles que es preparen per eixamenar. Aquest sol ser un mes malsà i poc de fiar. És el mes dels refredaments i constipats, el mes del grip. Comença a remoure’s tot, perquè la primavera ja s’acosta.\nPer a defensar la cultura popular, Chesterton deia preferir “el geni dels homes abans que els homes de geni”. L’aigua no té calories, i per tant el seu consum no ens farà perdre ni guanyar pes; es recomana beure’n un litre i mig cada dia. L’albergínia ens proporciona gran quantitat de calç, potassi i fibra; el 92% de la seva composició és aigua, i diuen que va bé contra el restrenyiment; si voleu que, en fregir-la, no tengui aquell comportament d’esponja, i no absorbeixi tant d’oli, abans de posar-les a la paella, passau-la per una clara d’ou. Les infusions de romaní van bé per al fetge; també ajuden a pujar la pressió sanguínia, tot i que popularment se sol pensar el contrari. Si voleu que les patates d’un aguiat quedin senceres, posau-les unes hores abans en un bol d’aigua salada; i si voleu que les patates no “treguin ulls”, en contacte amb la calor, posau-hi unes quantes pomes mesclades. Els eriçons són molt útils per als hortolans, perquè s’alimenten sobretot de llimacs i caragols, erugues i ratolins; avui, malauradament, els veim esclafats enmig de les carreteres.\nJornada de cultura popular i beques\nEls propers 27 i 28 de març el Consell de Joventut de les Illes Balears organitza una “Jornada Jove de Cultura Popular” amb la finalitat d’acostar aquest món als joves i que es duguin a terme propostes i iniciatives al voltant de la nostra cultura popular i tradicional. El programa és engrescador i paga la pena. Si vos interessa rebre’n informació: ainagalmes@cjib.cat, o bé al tel. 971-712002. Conferències, exposicions, debats, correfocs, gresca i sarau, etc. conformen un programa ben atractiu. I la Fundació Casa Museu Pare Ginard ha convocat una beca (3.000 E) per tal que s’estudiï qualsevol aspecte relacionat amb la cultura popular i tradicional, especialment si conté referències al pare Ginard. Si voleu més informació 971-886556. Hem de conèixer les persones i el patrimoni que ens ha pervingut per embastar el futur. Enhorabona!\nLa bona feina de l’IES La Ribera\nJa ho vàrem dir: hi ha molts de centres educatius que fan una feina callada, del dia a dia, amb seny i mesura, amb una gran dosi de professionalitat. L’IES La Ribera té la gran sort de tenir un gran equip de professorat, conduït amb mà de mestre per l’equip directiu, amb una classe d’alumnat que fa una matèria que es diu “Cultura Popular”: el professorat els ha sabut inculcar el valor del nostre patrimoni i, a més a més, l’alumnat ha copsat la riquesa de les nostres gloses i el futur immens que s’obre davant tots ells: en Xavi –que bo, tio!-, n’Adrover, n’Aina, n’Alexandra... em deixaren bocabadat davant la rapidesa amb què eren capaços de fer gloses; sé cert que ens veurem a qualque combat. Enhorabona, de bon de veres i de tot cor!\nDos reculls recomanats\nEls “Arguments” són el resum en gloses del que ha succeït en un poble al llarg de l’any. Vos recomanam el d’Artà, fet per na Joana Aina Ginard, Butlera: són 178 estrofes de cinc versos que repassen el temps, l’anyada, les desgràcies, les festes, la població, el jovent i altres: “Mal fet si hi ha majoria/ mal fet si no hi ha hagut pacte/ d’atacar-se això’s tracta;/ es poble valoraria/ que tota s’edileria/ actuàs amb molt més tracte.” El segon argument, que ens ha sorprès d’una manera exquisida, és del bon poeta i glosador Jaume Fuster Alzina, de Capdepera: 110 estrofes de sis versos que fan el resum de tot el que s’ha esdevingut; repassa la política municipal, les festes, la cultura i esports, l’economia, el temps, demografia i temes varis. Paga la pena que el llegiu perquè dóna un to novedós a totes les gloses, molt ben construïdes tant en el fons com en la forma: “Ara estan en minoria/ es de s’equip de govern,/ i se’ls podria fer etern/ es pas del temps. Jo voldria/ que no se’n fes, dia a dia,/ des Consistori, un infern”. Enhorabona!


Sala de premsa de Cossetània: El mariscal Tito al Priorat\nJosip Broz, més conegut com a mariscal Tito, en les seves memòries va escriure que durant la Guerra Civil Espanyola no havia sigut combatent, sinó que havia restat a París coordinant l'enviament de voluntaris. No sé sap per quina raó tenia interès a desmentir el que ha acabat esdevenint una llegenda amb molts defensors: Tito va ser a Catalunya i va combatre en primera línia de foc.\nAl Priorat hi trobem més d'una persona que corrobora personalment aquesta versió. Fins i tot hi ha qui diu haver dinat amb ell moltes vegades, com Ramon Giné Margalef, del Masroig.\nAquest és un dels fets puntuals que recull el llibre Els brigadistes entre nosaltres (Cossetània Edicions), de la historiadora anglesa Angela Jackson. En el llibre apareix fins i tot una fotografia en què s'indica que un dels brigadistes respon a la identitat del patriarca del comunisme iugoslau.\nEn qualsevol cas, la historiadora ha sabut treure suc de la memòria oral dels habitants del Priorat, en aquest aspecte i en molts altres, per confegir un llibre que tracta de l'impacte que les tropes d'arreu del món van causar en una comarca eminentment agrària i allunyada de qualsevol flux internacional de persones fins al moment de la Batalla de l'Ebre, de l'inici de la qual ara es commemora el 70è aniversari.\nÉs gairebé una llei històrica que la presència d'un exèrcit -ja sigui aliat o enemic- en un territori poblat genera grans tensions i conflictes amb la població civil. Però aquest llibre ens presenta una de les grans excepcions perquè ens acosta a la positiva imatge que la gent del Priorat conserva d'aquells voluntaris. Comptant el fet que venien a defensar la causa de la llibertat i la democràcia, també contribueix a aquest bon record la intenció dels brigadistes d'establir una camaraderia i oferir la millor imatge d'aquell món que havia de canviar d'arrel, ja fos ajudant en les tasques del camp -molts dels homes de la comarca eren al front- o organitzant festes en què participaven els naturals de la comarca.\nDe records, i de ben curiosos, el llibre en recull molts, com ara les relacions dels nens amb els soldats. Des del noiet de 8 anys que explica la primera vegada que veia soldats de pell negra fins a aquell que va perdent l'amistat amb un voluntari polonès perquè s'avergonyeix de les simpaties antirepublicanes de la seva família.\nTambé els que llavors eren adolescents recorden, potser més agredolçament, l'aterrada dels brigadistes: la colla de joves de Pradell es va sentir desbancada de cara al sexe femení per l'arribada d'uns xicots una mica més grans, ben plantats i amb tot l'exotisme que envoltava els soldats estrangers. No sense motiu: de la presència de brigadistes a la comarca en van resultar vuit matrimonis.\nA part de l'estudi de les memòries dels protagonistes i del buidatge de valuosos arxius gràfics -el llibre compta amb més de cent fotografies, moltes d'inèdites-, Angela Jackson ha pogut elaborar aquest volum gràcies a la bona connexió amb la gent del Priorat que va viure aquell episodi i que encara és viva. S'ha de tenir en compte que Jackson és la presidenta de l'associació local No Jubilem la Memòria (www.nojubilemlamemoria.tk).\nEl resultat és una petita història de la gran gesta que va ser l'arribada de voluntaris d'arreu del món disposats a morir per una causa justa.\nArticle d'Albert Botran al diari Avui de diumenge 27 de juliol.\nPublicat per Cossetània Edicions a 9:16


Dia Mundial contra el Càncer 2021: aplaudint els esforços de la comunitat del càncer durant la pandèmia de la Covid-19 – VHIO – Vall d'Hebron Institute of Oncology\nDia Mundial contra el Càncer 2021: aplaudint els esforços de la comunitat del càncer durant la pandèmia de la Covid-19\nEl dijous 4 de febrer de 2021 no només es celebra el 21è aniversari del Dia Mundial contra el Càncer, sinó també l’últim any de la seva campanya mundial de 3 anys «Jo soc i seré». Així mateix, i de manera important, aquest any es reconeixen els esforços extraordinaris de les organitzacions contra el càncer, els instituts d’investigació, els centres d’atenció i tractament del càncer, voluntaris i persones de tot el món que han respost ràpidament davant la crisi de la Covid-19.\nD’aquesta manera s’ha volgut recollir tant els programes com les accions valentes de tots els actors implicats en el camp de l’oncologia, inclosos els organismes de finançament, les agències governamentals, les autoritats reguladores i la indústria farmacèutica, que continuen treballant junts per mantenir el progrés en la investigació, el tractament i l’atenció del càncer.\nCom a mostra de només alguns d’aquests increïbles esforços, la Unió per al Control Internacional del Càncer (UICC) farà pública una pàgina web titulada «Adaptacions i innovacions en l’atenció sanitària oncològica durant la Covid-19 i més enllà» durant el Dia Mundial del Càncer. Aquest recurs en línia recollirà la valentia i els èxits de les persones que viuen amb càncer i les seves famílies, així com les infermeres, els metges, els investigadors i altres persones que en tenen cura, i també representa una crida a l’acció de tots per ajudar a salvar vides d’aquesta malaltia.\nEls diversos testimonis, històries, vídeos d’experts i articles destacaran que, si bé la pandèmia sens dubte amenaça el progrés que s’està aconseguint en la lluita contra el càncer, també ha creat moltes oportunitats en la prestació d’atenció al pacient i ha abordat els problemes sistèmics que afronten molts sistemes de salut.\nTransmissións en viu\nEntre les diverses activitats previstes, la UICC ha organitzat un programa virtual entretingut i informatiu que es retransmetrà en directe des de les 09.00 h fins a les 21.00 h al Facebook Live i al lloc web del Dia Mundial contra el Càncer ( WCD): worldcancerday.org. Dirigit al públic en general, així com a membres de la comunitat internacional del càncer, el programa incorpora transmissions en viu cada mitja hora. Cada sessió està dirigida per un amfitrió de la UICC i dura entre 5 i 10 minuts. Entre els experts ponents convidats hi ha el director del Vall d’Hebron Institut d’Oncologia (VHIO), el Dr. Josep Tabernero, que serà entrevistat el 4 de febrer a partir de les 15.00 hores per a una xerrada d’experts.\n«Més que mai, particularment en vista de l’actual pandèmia de Covid-19, tots hem de donar suport al Dia Mundial contra el Càncer involucrant-nos-hi i buscant activament de reduir la càrrega global del càncer», declara el Dr. Tabernero.\n«Només a través de programes sòlids contra el càncer i iniciatives globals com el Dia Mundial contra el Càncer de la UICC, podem lluitar col·lectivament per millorar la prevenció del càncer i minimitzar el risc de malaltia, així com garantir l’equitat en l’accés als serveis i l’atenció del càncer, a escala regional, nacional i internacional», afegeix.\nLíders de referència responen preguntes de nens de tot el món sobre l’eliminació del càncer de coll uterí\nEl WCD d’aquest any també abocarà llum sobre l’«Estratègia global de l’Organització Mundial de la Salut per accelerar l’eliminació del càncer de coll uterí». Específicament, la UICC ha convidat líders reconeguts en aquest camp, inclosa la Dra. Ana Oaknin, investigadora principal del Grup de Neoplàsies Ginecològiques del VHIO, per respondre les preguntes de nens de diferents parts de món sobre l’eliminació de el càncer de coll uterí.\nLes preguntes i respostes pregravades estan dirigides tant a un públic més jove com a una audiència més general que poden no estar familiaritzats amb el càncer de coll uterí i la importància d’erradicar-lo. Aquests vídeos destaquen el compromís dels líders mundials amb la generació futura generant converses imprescindibles entre els joves, les seves famílies, escoles i comunitats.\nComentant la importància d’enfortir la consciència pública, la Dra. Ana Oaknin ha assenyalat: «Felicito el Dia Mundial contra el Càncer d’aquest any pels esforços tan importants en la promoció d’accions per a prevenir futures morts per càncer de coll uterí a tot el món. Nou de cada deu morts per càncer de coll uterí ocorren en països d’ingressos baixos i mitjans on els programes de detecció són en gran part deficients».\nI afegeix: «Si no es prenen mesures, s’estima que les morts per càncer de coll uterí augmentaran un 50% més d’aquí al 2030. Totes les parts interessades en oncologia han d’unir-se per revertir aquesta situació terrible. Educar les nostres generacions més joves sobre la importància d’eliminar aquest tipus de tumor serà fonamental en aquests esforços».\nA continuació podreu trobar els enllaços als vídeos en els que participa la Dra. Oaknin:\nLa Nina i l’Anusha, de 8 anys, de l’Índia, pregunten als líders de tot el món per què haurien de preocupar-se per acabar amb el càncer de coll uterí.\nLa Desiree, de Filipines vol saber «Quin consell li pot donar als nens de la meva edat per ajudar a eliminar el càncer de coll uterí?»\nLa Makena, de 8 anys, de Kenya, pregunta: «Per què li importa l’eliminació del càncer de coll uterí?»\nPodeu veure tots aquests vídeos a la web dedicada a l’eliminació de el càncer de coll uterí: www.worldcancerday.org/Eliminate.\nL’impacte de la COVID-19 en la recerca clínica del càncer\nEl director del VHIO, el Dr. Josep Tabernero, també ha estat convidat per l’Organització Europea per a la Recerca i el Tractament del Càncer (EORTC) a comentar sobre com la pandèmia ha afectat la investigació clínica, el tractament i l’atenció dels pacients al Departament d’Oncologia Mèdica de l’Hospital Universitari Vall d’Hebron (HUVH), així com en termes més amplis.\nEn suport del WCD d’aquest any, l’EORTC ha seleccionat diversos pioners en oncologia, inclòs el Dr. Tabernero, per discutir breument sobre l’impacte de la Covid-19 fins aquest moment, els desafiaments afrontats i les probables conseqüències del virus en el futur. Per accedir a aquesta col·lecció de vídeos d’experts que es publicarà el Dia Mundial contra el Càncer, el 4 de febrer, visiteu: www.eortc.org. També es publicaran a les xarxes socials aquest mateix dia.\nPer obtenir més informació sobre el Dia Mundial contra el Càncer d’aquest any, consulteu el comunicat de premsa oficial de la UICC i els enllaços relacionats aquí: https://www.worldcancerday.org/press-media.


El Govern flexibilitza la contractació de pr... - Govern.cat\nquery_builder 12 febrer 2013 14:45\nEl Govern flexibilitza la contractació de professorat especialista per a l'FP i les Escoles Oficials d'Idiomes\nEl Consell Executiu ha aprovat un decret que modifica els requisits per contractar aquests professionals i que permetrà millorar la compatibilitat entre la seva activitat docent i la professional a l’empresa\nEl Govern ha aprovat avui un decret que flexibilitza els requisits per a la contractació de professorat especialista en centres públics d’ensenyament no universitari dependents del Departament d’Ensenyament, especialment en l’àmbit de la Formació Professional i les Escoles Oficials d’Idiomes. El decret també millora la compatibilitat entre l’activitat docent i la professional a l’empresa.\nPer a la contractació inicial, cal haver exercit la professió durant un període mínim de 2 anys, sense que hagin de ser consecutius, en els 5 anys immediatament anteriors a l’inici del contracte. La normativa anterior exigia que els 2 anys d’experiència fossin consecutius. Pel que fa a la contractació de continuïtat, l’anterior normativa exigia haver exercit simultàniament la docència i l’activitat professional, mentre que el nou text estableix un exercici suficient de l’activitat professional, sense que sigui imprescindible la simultaneïtat.\nLa modificació s’ha dut a terme davant les dificultats per aplicar el decret anterior i la situació actual del mercat laboral.\nEl professorat especialista es contracta per impartir determinats mòduls o matèries dels ensenyaments de Formació Professional, dels ensenyaments artístics, dels ensenyaments artístics superiors, dels ensenyaments d’idiomes o dels ensenyaments esportius. Amb aquesta figura es dóna resposta a la necessitat de disposar de professionals preparats per impartir docència a l’FP, en aquells àmbits que no disposen d’una titulació universitària o d’FP adequada.


Ferrón, nou fitxatge del Peralada:"Tinc molt clar que l'equip se salvarà" - Empordà\nFerrón, nou fitxatge del Peralada:"Tinc molt clar que l'equip se salvarà"\nL'extrem figuerenc prové del Girona B i el diumenge va debutar marcant dos gols en una part davant el Terrassa\nROGER ARBUSÀ 19.01.2016 | 11:06\nFerrón va debutar diumenge amb un doblet BORJA BALSERA/EMPORDA\nLa setmana passada el Peralada va presentar un fitxatge de luxe. Es tracta del figuerenc Xavi Ferrón, de 22 anys, que diumenge passat va fer dos dels sis gols de l´equip en el seu debut davant el Terrassa (6-1). Procedent del Girona B, de Primera Catalana, Ferrón arrossega una gran experiència tot i la seva joventut.\nArribar i moldre. Com s´ha trobat i com el deixa aquest debut?\nHe vingut a ajudar i a sumar, i si puc fer-ho amb gols, millor. Sabia que l´equip estava jugant molt bé i que l´únic que faltava era marcar. Hem jugat molt bé, hem pogut fer gols i s´intentarà seguir així a partir d´ara. Conec la meitat de l´equip i els entrenadors, i la confiança me la donen ells. Espero que a partir d´aquí tot vagi encara millor.\nDeixa el Girona B i fa un salt de categoria. Com va anar tot plegat?\nVa ser molt ràpid. Amb l´Arnau i en Xavi Punsí ha estat tot molt fàcil, perquè ja ens coneixíem. Es tracta de jugar i jo ja havia estat amb ells. Entenc perfectament com volen jugar i avui s´ha demostrat.\nArriba a Peralada posant l´aspecte esportiu per davant d´altres condicions de les quals gaudia a Girona.\nHe fet un esforç, i arran d´aquí sempre es necessita una mica de sort. Si pot ser, serà, i si no, a treballar i a seguir endavant, que això no acaba aquí.\nQuè esperen de vostè els entrenadors i què pot oferir?\nPuc aportar molt treball i ajudar el màxim possible l´equip.\nMallorca, la Jonquera, Olot, Figueres, Badalona, Girona B i Peralada. Un dels seus punts forts és que sent molt jove compta amb una experiència que es reflecteix al camp.\nAixò a vegades és bo i a vegades és dolent. A tots els equips he estat molt bé i sigui on sigui sempre donaré el màxim de mi. Estic molt content d´estar aquí.\nObservant la situació de l´equip, creu que farà un pas endavant?\nTinc molt clar que ens salvarem. Qui avui ha vingut a veure el partit, no ha vist l´últim classificat. Estic segur que això es tirarà endavant i vindran més alegries.


Estany Gento pel camí de la canal de Pigolo | RUTES PIRINEUS\nDescobrim l'espectacular capçalera de la Vall Fosca: pugem fins a l'estany Gento pel camí tradicional de la canal de Pigolo i recorrem un tram del Carrilet\nRuta a l´estany Gento per la canal de Pigolo a la Vall Fosca\nItinerari de 7 km de longitud (anada i tornada) fins a l'estany Gento des de l'embassament de Sallente. El punt de sortida de la ruta és la presa de l'embassament de Sallente. Des d'aquest punt pugem fent ziga-zagues pel corriol de la canal de Pigolo. A continuació enllacem amb el camí del Carrilet que ens porta fins a l'estany Gento. Fem el descens pel mateix camí. A l'estiu el telefèric de la Vall Fosca -que uneix l'embassament de Sallente i l'estany Gento- està obert al públic; durant aquest període recomanem fer un dels dos trams (l'anada o la tornada) amb aquest espectacular telefèric (horaris i preus: vallfosca.net).\nEn un entorn natural excepcional -la capçalera de la Vall Fosca, al límit meridional del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici- aquesta ruta ens permet descobrir la transformació social, econòmica i paisatgística de la Vall Fosca com a conseqüència de la construcció de la central hidroelèctrica de Capdella, a principis del segle XX, i de la central hidroelèctrica reversible de Gento-Sallente, a finals del segle XX.\nAmpliar mapa cartogràfic (1945 Kb)\nPresa embassament de Sallente\nEstany Gento - Final Carrilet\nEstació superior Telefèric Estany Gento\nTemps total efectiu (sense parades) : 2:00h en total: 0:45h des del punt d'inici fins a l'enllaç amb el camí del Carrilet, 0:15h des d'aquest punt fins a l'estany Gento i 0:05h addicionals fins a l'estació superior del telefèric. 0:55h per tornar seguint el mateix itinerari, ara de baixada.\nDesnivell acumulat : 395m\nObservacions : Si fem un dels dos trajectes (l'anada o la tornada) en telefèric, la longitud de la ruta queda reduïda a 3,8 km. Per enllaçar des de l'estació inferior del telefèric fins a l'aparcament de la presa de l'embassament de Sallente (punt de sortida i arribada de la ruta que ressenyem en aquesta guia) cal seguir un corriol que rodeja l'embassament pel seu costat oriental (300m).\nA la Pobla de Segur agafem la carretera N-260 en direcció a Senterada. Arribem a Senterada després de 10,1 km. Just a l'entrada d'aquest poble, agafem la carretera L-503 cap a la dreta en direcció a la Pobleta de Bellveí i Capdella (senyalitzat). Avancem per la carretera L-503 uns 26 km, fins arribar a l'embassament de Sallente (remuntem tota la Vall Fosca deixant enrere els següents nuclis de població, per ordre: la Pobleta de Bellveí, la Plana de Mont-Ros, Molinos, la Torre de Capdella, Espui i Capdella). Un cop arribem a l'embassament, creuem la presa per sobre amb el cotxe fins al seu extrem oriental, on hi ha un espai habilitat per estacionar els vehicles.\nComencem la ruta a la presa de l'embassament de Sallente (0:00h - 1.773m). A l'extrem oriental de la pròpia presa hi ha habilitat un espai per estacionar els vehicles (des de la carretera creuem la presa per sobre fins arribar a aquest espai). En aquest petit aparcament comença el camí de la canal de Pigolo que ens portarà fins al Carrilet i l'estany Gento (està senyalitzat).\nArribant a l'embassament de Sallente (vistes des de la carretera).\nCreuem la presa per sobre i arribem a un espai habilitat per estacionar-hi vehicles.\nVistes del circ de Sallente i l'embassament de Sallente -amb l'edifici del telefèric- des del petit aparcament on nosaltres comencem la ruta.\nSeguim les indicacions i comencem a caminar per un corriol molt ben definit que s'enfila pel vessant de la muntanya tot fent ziga-zagues.\nPunt d'inici del camí de la canal de Pigolo i senyalització.\nGuanyem altitud ràpidament.\nEmbassament de Sallente i ziga-zagues que hem anat superant.\nAnem pujant i arribem a un punt on deixem enrere l'embassament de Sallente i se'ns obre la perspectiva de la carena i els contraforts del Montsent de Pallars (2.883m).\nContraforts del Montsent de Pallars (2.883m). Nosaltres podem veure la cota secundària 2.558m.\nArribem al trencall del camí de la canal de Pigolo i el Carrilet (0:45h - 2.140m), ens trobem a la part baixa de la zona coneguda com la Coma d'Espòs. En aquest punt agafem el camí del Carrilet cap a la nostra esquerra (N) en direcció a l'estany Gento i creuem un primer túnel. El Carrilet de l'estany Gento era un ferrocarril d'uns 5 km de longitud que unia l'estany Gento i la cambra d'aigües de la central hidroelèctrica de Capdella i que s'utilitzava per transportar materials. Actualment el traçat ha estat habilitat com a via verda.\nTrencall del camí de la canal de Pigolo i el Carrilet.\nMirada enrere, veiem l'últim tram de la pujada pel camí de la canal de Pigolo.\nDes del trencall, agafem el Carrilet cap a l'esquerra i immediatament creuem un primer túnel.\nEl camí és planer i va flanquejant la muntanya a uns 2.140m d'altitud. En molts trams podem veure encara les vies de l'antic ferrocarril. Creuem diversos túnels que hi ha excavats a la roca. Les vistes que ens ofereix el camí del Carrilet són meravelloses!\nEn primer terme, ruïnes de Pigolo des del Carrilet. Al fons, muntanyes del vessant occidental de la Vall Fosca.\nCamí del Carrilet i muntanyes de la capçalera de la Vall Fosca.\nArribem a l'estany Gento (1:00h - 2.142m), punt on acaba el camí del Carrilet. Veiem la presa i algunes antigues edificacions del complex de la central hidroelèctrica que actualment estan tancades.\nFinal del Carrilet: arribem a l'estany Gento.\nVistes de l'estany Gento i de la seva presa.\nPresa de l'estany Gento.\nEstany Gento i pic de Pala Pedregosa (2.874m).\nSeguim un caminet que rodeja la presa de l'estany Gento per la seva base. Passem pel costat d'algunes cases tapiades i arribem a les dues torres de formigó (cambres d'aigua) de la central reversible Gento-Sallente. En aquest punt hi ha una escultura que ens mostra el diàmetre dels dos tubs d'acer que hi ha excavats a la roca (a l'interior de la muntanya, i que no veiem) i que comuniquen l'estany Gento amb l'embassament de Sallente.\nCaminem per la base de la presa.\nContinuem caminant fins a l'antic refugi-alberg de l'estany Gento. Originàriament, als anys 70, aquest edifici allotjava una casa de colònies i alberg per a ús exclusiu dels treballadors de la companyia elèctrica FECSA i els seus familiars. Actualment allotja una oficina d'informació turística (només durant els mesos d'estiu) i disposa d'un espai habilitat com a refugi lliure.\nAntic refugi-alberg de FECSA a l'estany Gento.\nFinalment arribem a l'estació superior del telefèric de la Vall Fosca (1:05h - 2.155m), tradicionalment conegut com a telefèric de l'estany Gento. Aquest telefèric fou construït per FECSA l'any 1981 per transportar el material necessari per a les obres de construcció de la central hidroelèctrica reversible Gento-Sallente. És un dels telefèrics de major capacitat d'Europa -pot carregar fins a 25.000 kg- i durant els mesos d'estiu està obert al públic. Durant aquest període recomanem fer el descens fins a l'embassament de Sallente amb el telefèric, val molt la pena! (Informació d'horaris i tarifes: vallfosca.net).\nVistes des de l'estació superior de l'embassament de Sallente.\nDurant la resta de l'any, i també a l'estiu si així ho preferim, podem tornar fins a l'embassament de Sallente (2:00h - 1.773m) desfent el mateix camí que hem fet de pujada.\nVista de l'embassament de Sallente des de l'antic refugi-alberg de l'estany Gento.\nLA CENTRAL HIDROELÈCTRICA REVERSIBLE DE GENTO-SALLENTE I LA SEVA FUNCIÓ EN EL SISTEMA ELÈCTRIC\nLa central hidroelèctrica Estany Gento-Sallente es va inaugurar l'any 1985 i fou la primera central reversible de Catalunya. S'anomena central reversible perquè la mateixa turbina que produeix energia per la força de l'aigua que baixa per les canonades des de l'estany Gento també pot bombejar l'aigua del pantà de Sallente novament cap a l'estany Gento. Les centrals reversibles ajuden a la regulació i optimització del sistema elèctric perquè permeten utilitzar els excedents d'energia (nuclear, carbó) que hi ha durant les hores de mínima demanda (hores vall) per elevar (mitjançant bombament) un volum d'aigua determinat acumulat en un embassament inferior fins a un embassament superior. Aquest volum d'aigua serà utilitzat, posteriorment per produir energia, durant les hores de màxima demanda (hores punta).\nFont: Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya (www.xtec.cat)\nLes sensacionals vistes de la capçalera de la Vall Fosca i les seves muntanyes.\nEls túnels excavats a la roca del camí del Carrilet.\nDurant els mesos d'estiu, fer la pujada o la baixada en telefèric.\nLa central hidroelèctrica i la seva història.\nFins a l'any 1981 el camí de la canal de Pigolo fou la principal via d'accés a l'estany Gento? Aquell any es va instal·lar el telefèric per tal de transportar els materials necessaris per a les obres de construcció de la nova central hidroelèctrica reversible de Gento-Sallente. Des de que es van acabar les obres, la companyia elèctrica cedeix el telefèric per al seu ús turístic durant els mesos d'estiu.\nEl tram de l'excursió que transcorre per l'antic camí del Carrilet de l'estany Gento, actualment una via verda. Aquest camí, que avança planer flanquejant la muntanya i que passa per diversos túnels, fou obert l'any 1911 durant la construcció de la central hidroelèctrica de Capdella.


Els operadors del BCN World hauran de destinar part de la inversió a combatre patologies associades al joc - Cat Diàleg - Diari Digital català\nLa Generalitat facilita l’aliança entre les empreses que optin a llicències per crear ressorts al macro complex de casinos de Vila-Seca i Salou\nSocietatZPortada IzquierdaZResto 14 septiembre, 2015 Núria Vilellas Camps 0\nInici » Historic » Els operadors del BCN World hauran de destinar part de la inversió a combatre patologies associades al joc\nEl Barcelona World va fent passos endavant per la creació del complex de casinos situats a Vila-Seca i Salou. La Generalitat ha permès, després de veure les enormes dificultats que presentava el projecte, que els operadors que optin a una llicència de casino es puguin unir entre ells per impulsar els ressorts connectats en un disseny integrat, però amb un accionariat creuat. Aquests principals operadors són, per ordre d’importància, el xinès Melco, el nord americà Hard Rock i el català Peralada.\nEl macro recinte disposa de quatre casinos, i amb la unió d’aquests operadors permetrà que la inversió a repartir s’adapti a les capacitats de cadascú. D’aquesta manera, els que tinguin menys diners, com el grup Peralada, no perdran les seves llicències del joc. Tanmateix, per l’’altra banda, les empreses més potents, com Melco, de moment optaran a dues de les llicències del BCN World, la meitat del projecte. Tot i així, cap d’aquests operadors, ni el Hard Rock, es podran escapar de l’obligació de tenir una oferta hotelera i comercial si volen tenir un casino. Aquesta novetat es va fer pública el passat dijous 10 de setembre, després de la publicació del concurs Diari Oficial de la Generalitat (DOGC).\nPerò la paradoxa de tot plegat rau en què aquestes empreses de l’oci del joc hauran de destinar l’equivalent a l’1% de la seva inversió en centres de prevenció de patologies associades amb el joc, una quantitat que es podrà distribuir en un termini de 15 anys. És a dir, hauran de posar remei a un problema que els seus projectes ajuden a augmentar.\nEl macro complex de casinos del BCN World se situa al costat de Port Aventura\nAmb la publicació del DOGC es posen les bases dels treballs definitius que els grups empresarials de joc hauran de donar a la Generalitat per poder crear el ressort turístic. Aquests projectes s’hauran de presentar a finals d’any, l’endemà de què s’aprovi el Pla Director Urbanístic del centre recreatiu turístic de Vila-Seca i Salou.\nEn què es diferencia del projecte inicial?\nEn el primer projecte del BCN World es contemplava que cada operador amb autorització creés el seu propi ressort amb la seva oferta hotelera, comercial i la vinculada a congressos, i d’aquesta manera que tot girés entorn del casino i que cada pavelló seria autònom, i totalment desconnectat de la resta. Però amb les noves reformes tot apunta a què l’oferta de més d’un d’aquests ressorts anirà lligada.\nEl nom del recinte tampoc serà BCN World, sinó que en les basses del concurs es valoraran els que els noms comercials dels diferents recintes incloguin topònims de l’àrea de Tarragona i la Costa Daurada.\nEls operadors s’han de comprometre que el 2% dels seus treballadors siguin persones discapacitades, i un altre 2% siguin ciutadans en risc d’exclusió social.\nBCN World9 casinos4 Catalunya538 Hard Rock3 Melco3 Peralada1


Biblioteques de Montcada: BASES DEL CONCURS PETIT POETICAE\nAquí teniu les bases del concurs infantil de poemes. Els treballs es poden presentar fins el 30 de setembre a les dues biblioteques de Montcada o per correu electrònic. Els guanyadors s'enduran lots de material escolar i entrades a espectacles.\nI recordeu que podeu venir a les biblioteques a mirar i llegir llibres de poesia infantil. A la biblioteca Elisenda tenim una exposició a la sala infantil especialment dedicada al món de la poesia per tal que pugueu agafar idees i trobar la inspiració.\nPETIT POETICAE. CONCURS DE POEMES ESCRITS PER INFANTS. I EDICIÓ.\n1. Hi haurà una única convocatòria on hi podran participar tots els nois i noies nascuts entre 2005 i 1999 (ambdós inclosos) i que compleixin aquestes bases.\nCategoria A: Nascuts en 2005, 2004, 2003 i 2002\nCategoria B: Nascuts en 2001, 2000 i 1999\n6. En cas que la presentació es faci en paper, cada poema s’ha de presentar en fulls DIN A4, dins d’un sobre tancat, a l’exterior del qual s’ha d’especificar el nom del concurs i la categoria. Cada poema s’ha de presentar per separat, dins d’un sobre diferent. Al sobre hi ha d’haver el nom, cognoms, telèfon, adreça, any de naixement i edat de l’autor.\n7. En cas que la presentació es faci per correu electrònic, caldrà enviar el poema en un arxiu que es pugui obrir fent servir un processador de text. El correu electrònic ha d’indicar al títol el nom del concurs i d’incorporar les dades següents: nom, cognoms, telèfon, adreça, any de naixement i edat de l'autor.\n8. El termini màxim per a la presentació de treballs és el 30 de setembre de 2011. Els treballs es presentaran a qualsevol de dues biblioteques públiques de Montcada i Reixac o a l’adreça de correu electrònic b.montcada.em@diba.cat\n10. El jurat podrà declarar desert els premis si així ho creu convenient.\n11. El veredicte del premi es farà públic en el marc del Marató de Lectura Poètica Popular el dissabte 1 d’octubre, a les 19h, a l’Auditori Municipal. Al mateix temps, es penjaran al bloc de les Biblioteques de Montcada.\n· Un membre de les biblioteques Públiques de Montcada.\n• Un membre del Departament de Cultura de l’Ajuntament de Montcada i Reixac.\nEtiquetes de comentaris: activitats infantils, concursos, exposicions, Petit Poeticae, poesia


Els grups del PSOE al Consell d’Eivissa i als ajuntaments es mobilitzen en defensa dels drets dels refugiats.\nmarç 16 Els grups del PSOE al Consell d’Eivissa i als ajuntaments es mobilitzen en defensa dels drets dels refugiats.\nLa FSE se suma a les iniciatives del PSOE per exigir al Govern de l'Estat, a la Unió Europea i la resta de governs europeus que es respectin els convenis internacionals sobre dret internacional d'asil i es rebutgi l'acord assolit entre els caps d'Estat i de Govern de la UE amb Turquia el passat 8 de març que contempla la devolució a Turquia de tots els refugiats -sirians i de qualsevol altra nacionalitat- que arribin a la Unió Europea.\nPer això, tots els grups municipals socialistes, a més del PSOE al Consell d'Eivissa, presentaran una moció conjunta per instar els ajuntaments i a la màxima institució insular a exigir a la UE i a tots els governs europeus -inclòs l'espanyol- perquè donin una resposta humanitària urgent davant la greu situació que viuen les persones refugiades; una resposta respectuosa amb el dret internacional d'asil i amb els drets humans. En aquest sentit, la moció inclou exigir al govern de la UE i als Estats membres "la retirada de qualsevol acord, pacte, conveni o proposta d'acció que no respecti el dret internacional d'asil o convenis internacionals sobre drets humans signats per la UE".\nDes de la FSE, creiem que, en cas de confirmar-se aquest pacte, la Unió Europea no estaria respectant els convenis internacionals sobre dret internacional d'asil. De cristal·litzar aquest pacte, a més, considerem que estaríem assistint al procés de desconstrucció de la UE. Els i les socialistes espanyols no reconeixem aquesta Europa, i creiem que no es pot fer un acord d'interessos amb Turquia utilitzant els drets de les persones refugiades i emigrants com a moneda de canvi, perquè el considerem inadmissible.\nAixí mateix, volem mostrar la nostra adhesió a les peticions d'organitzacions no governamentals, Alt Comissionat de l'ONU per a les persones refugiades i activistes pro drets humans en la denúncia, rebuig i exigència de retirada del preacord de la Unió Europea i Turquia per a devolucions massives, així com l'exigència d'abordar amb urgència la crisi de les persones refugiades defensant els drets humans, creant passadissos humanitaris, per acollir-los amb respecte i solidaritat.\nPer tot això, des de la FSE, demanem a totes les institucions insulars que se sumin al manifest "Passatge Segur" subscrit per multitud d'organitzacions socials, sindicats i partits polítics de tot Europa i, en aquest sentit, s'insti a la UE i als seus Estats membres perquè ordenin la creació de passadissos humanitaris, per tal de possibilitar l'asil d'aquestes persones entre els 28 Estats membres de la Unió Europea.


Nadal fa un altre pas cap al 19è\nOBERT DE TENNIS DELS EUA\nS'imposa a Schwartzman en un partit aspre a tres sets\nEs mesurarà a semifinals amb l'italià Matteo Berrettini\nNueva York - Dijous, 05/09/2019 - 08:24\nHi ha dies en què compta més el final que el procés, la meta que el recorregut. Aquest dimecres ha sigut un d’aquests per a Rafael Nadal a Nova York. En un partit més aspre i complicat del que podria suggerir el marcador (6-4, 7-5 i 6-2), el de Manacor ha superat l’argentí Diego Schwartzman. Amb aquesta victòria torna als 33 anys i per 33a vegada a la semifinal d’un gran, on l’espera el jove italià Matteo Berrettini. I només se situa a dos passos de conquerir el que seria el seu quart Obert dels EUA i 19è títol de gran eslam, només un menys del rècord que ostenta Roger Federer.\nEl duel de Nadal contra Schwartzman ha servit de recordatori de per què l’argentí és un d’aquests jugadors que incomoda el de Manacor sobre la pista. Tot i que el 'Peque' mai ha aconseguit batre'l, han viscut dures batalles. Li planta cara, té joc i confiança i mai llança la tovallola. Tampoc ho ha fet a Nova York.\nUn partit amb nusos\nEn el primer set, quan Nadal li ha robat els seus dos primers serveis per posar-se 4-0, Schwartzman ha contestat fent el mateix. Fins i tot ha amenaçat de trencar-li el següent. Només quan Nadal ha salvat aquest servei ha llançat un d’aquests crits de “¡vinga!” des del fons de les entranyes, la injecció pròpia d’energia que l’ha ajudat a trencar també el següent joc i aprofitant la primera oportunitat per emportar-se el set.\nLa mateixa dinàmica s’ha viscut en el segon. Dues ruptures al ‘Peque’ han col·locat Nadal servint per al set amb 5-1. Però Schwarzman no només ho ha evitat, sinó que ha continuat forçant fins que, finalment, Nadal ha aconseguit arrabassar-li una altra vegada el servei i el set amb 7-5.\nEn el tercer i definitiu ja no hi havia marxa enrere, tot i que Nadal ha requerit atenció del fisio per tractar engarrotament als avantbraços. En l’entrevista a peu de pista els ha atribuït a la deshidratació i als nusos, i a les dures condicions d’un “dia pesat”, de temperatura alta i molta humitat, fins i tot després de la mitjanit.\nAra a Nadal li queda per davant un dia per descansar i recuperar-se abans del partit amb Matteo Berrettini, un jove italià de 23 anys que mai havia arribat a les semifinals d’un gran i amb el qual el de Manacor no s’ha creuat mai abans. I Nadal arriba no només com a absolut favorit, sinó amb la confiança dels dos últims partits: l’energètica victòria davant de Marin Cilic i la superació d’errors davant de Schwartzman. “Són victòries importants”, ha dit. “És moment de seguir endavant. La semifinal és superimportant per a mi, ho significa tot”.\nTemes: Open dels EUA Rafa Nadal


Casa de VbN: L'Ovidi de tothom\nHan fet be els del Tradicionàrius (amb BarnaSants) de posar en escena l'espectacle Ovidi Popular. I ho han fet be per dos motius: primer per què una lectura de la influència de la tradició en la música d'Ovidi és la clau de volta per posar avui en valor el seu llegat artístic. Les cançons de l'Ovidi no caduquen com no ho fan els personatges de les seves històries (la Teresa, els obrers, els llauradors), per què són gent del carrer que ho passen putes i a qui els poderosos sempre han menyspreat (recordin 'Una nit a l'Òpera'). Igual que avui. I segon per recuperar la força transgressora i rupturista de l'obra de l'Ovidi abans no acaparin la seva memòria algunes institucions (no pas la Generalitat valenciana, que ha demostrat de nou una imparable voluntat etnocida), entitats i persones que ara s'afanyaran a reivindicar-lo aprofitant els vint anys de la seva mort, però que quan cantava sempre van fer el que van poder per a anorrear-lo. I no cal dir noms, tothom sap què i a qui ha trepitjat per arribar on és. Sort en va tenir del cine per no acabar en la indigència.\nA l'Ovidi el reclama tothom ara, és clar: els que creuen que aquest país és injust i antisocial i els que pensen que això és el parnàs i ens ho volen fer empassar a tots tan si com no. Però les lletres de les cançons, els ritmes, melodies, els poemes, i l'actitud davant la vida i l'art no responen al cànon estereotipat de la cultura catalana del segle XX. I suposo que això no ofèn ningú ja a aquestes alçades de la història. O no hauria. L'Ovidi posat en escena exquisidament al CAT sota la direcció de Josep Vicent Frechina era l'Ovidi autèntic, el que s'ha convertit en mite de l'esquerra radical. Per a la resta, ho sento, no.\nPublicado por Rafael Vallbona a dijous, de març 05, 2015