Dipofilopersiflex II: La muerte lenta de Luciana B. , de Guillermo Martínez 3/X\nLa muerte lenta de Luciana B. , de Guillermo Martínez 3/X\nCom en una bona pel·lícula de suspens, la novel·la comença amb una trucada angoixada.\nAquest any, després d’haver vist i sentit a l’spot de la Marató de TV3 que una trucada pot salvar una vida, - vàries vegades al dia durant molts dies - els lector que llegeixin el llibre no podran evitar d’associar les dues idees. I efectivament, la trucada de Luciana al narrador, que és també escriptor, és la trucada d’una persona desesperada.\nEl capítol 1 és tot sencer un flash-back cap al passat, per recrear una situació que havia ocorregut deu anys abans.\nAllà ja hi apareixen tots els principals protagonistes de l’obra. L’escriptor consagrat Kloster, de qui mai no sabrem el nom ; l’escriptor aspirant, el narrador de la història ; i Luciana B., de qui mai no sabrem el cognom, mecanógrafa hipereficient al servei de Kloster, a qui ell dicta les seves novel·les i ella les passa a l’ordinador.\nEl retall de fotografia de la portada del llibre-edició Destino- ens obliga a imaginar l’extremada bellesa de Luciana, de qui només veiem un coll llarguíssim i una pell finíssima, una fina cueta trenada i lligada que penja per sobre de l’espatlla dreta. N’hi ha prou, i de sobres, per imaginar la resta. Sensualitat extrema, erotisme pur.\nPer “casualitat”, el narrador coneix algú que li recomana contactar amb Luciana, ara que Kloster fóra un temps de viatge i ella estaria lliure de feina durant unes setmanes.\n“Le conté por teléfono lo que me había contado Campari al darme su teléfono, que debía devolverla intacta, y agregué que a mi pesar había cumplido.”\nA la pàgina 29, que té només 5 línies, el capítol acaba ensenyant-nos una mà que toca el timbre de la casa de Luciana mentre es pregunta això:\n“mientras miraba al bajar, en el espejo del ascensor, mi cara excavada por los años, no podía evitar preguntarme qué encontraria de ella al abrir la puerta.”\nEn aquestes condicions... es fa del tot impossible no tombar pàgina ràpidament i automàtica per començar a llegir l’inici del capítol 2. Així ho vaig fer...\nEtiquetes: escriure, Guillermo Martínez, llegir, novel·la


És Crist que passa > L’eucaristia, misteri de fe i d’amor > Cap 9\nAbans de la festa solemne de la Pasqua, sabent Jesús que havia arribat l’hora del seu trànsit d’aquest món al Pare, Ell, que havia estimat els seus que eren al món, els estimà fins a l’extrem. Aquest versicle de Sant Joan anuncia, al lector del seu Evangeli, que aquest dia s’esdevindrà quelcom de gran. És un preàmbul afectuós i tendre, paral·lel al que recull Sant Lluc en el seu relat: He desitjat ardentment, diu el Senyor, de menjar aquesta Pasqua amb vosaltres abans de la meva Passió. Comencem per demanar des d’ara a l’Esperit Sant que ens prepari, per entendre cada expressió i cada gest de Jesucrist, perquè volem viure una vida sobrenatural, perquè el Senyor ens ha manifestat la seva voluntat de donar—se’ns com a aliment de l’ànima, i perquè reconeixem que només Ell té paraules de vida eterna.\nLa fe ens fa confessar amb Simó Pere: nosaltres creiem i sabem que vós sou el Crist, el Fill de Déu. I aquesta fe, tota fosa amb la nostra devoció, és la que en aquests moments transcendentals ens mena a imitar l’audàcia de Joan: acostar—nos a Jesús i reclinar el cap en el pit del Mestre que estimava ardentment els seus i —ho acabem d’escoltar— es disposava a estimar los fins a la fi.\nTotes les maneres de dir resulten pobres, si pretenen explicar, ni que sigui de lluny, el misteri del Dijous Sant. Però no és difícil d’afigurar—se en part els sentiments del Cor de Jesucrist aquella tarda, l’última que passava amb els seus, abans del sacrifici del Calvari.\nConsidereu l’experiència, tan humana, del comiat de dues persones que s’estimen. Voldrien estar sempre plegades, però el deure —el que sigui— les obliga a allunyar—se. El seu afany seria de continuar sense separar—se, i no poden. L’amor de l‘home, que per gran que sigui és limitat, recorre a un símbol: els qui s’acomiaden bescanvien un record, tal vegada una fotografia, amb una dedicatòria tan encesa que sorprèn que no cremi la cartolina. No aconsegueixen de fer més perquè el poder de les criatures no arriba tan enllà com el seu voler.\nEl que nosaltres no podem fer, pot fer—ho el Senyor. Jesucrist, perfecte Déu i perfecte Home, no deixa un símbol, sinó la realitat: resta Ell mateix. Anirà al Pare, però romandrà amb els homes. No ens llegarà un simple obsequi que ens faci evocar la seva memòria, una imatge que tendeixi a desdibuixar—se amb el temps, com la fotografia que aviat es fa deslluïda, groguenca i sense sentit per als qui no foren protagonistes d’aquell moment amorós. Sota les espècies del Pa i del Vi, hi és Ell, realment present: amb el seu Cos, la seva Sang, la seva Ànima i la seva Divinitat.\nQue bé que s’explica, ara, la clamor incessant dels cristians, en tots els temps, davant l’Hòstia Santa! Canta, llengua, el misteri del Cos gloriós i de la Sang preciosa, que el Rei de tots els pobles, nascut d’una Mare fecunda, va vessar per a rescatar el món. Cal adorar devotament aquest Déu amagat: és el mateix Jesucrist que nasqué de Maria Verge; el mateix que patí, que fou immolat a la Creu, el mateix que té el costat traspassat, del qual brollà aigua i sang.\nAquest és el sagrat convit, en què es rep Crist mateix; la memòria de la Passió hi és renovada i, amb Ell, l’ànima tracta íntimament el seu Déu i posseeix una penyora de la glòria futura. La litúrgia de l’Església ha resumit, en unes breus estrofes, els capítols culminants de la història de l’ardent caritat que el Senyor ens dispensa.\nEl Déu de la nostra fe no és un ésser llunyà, que contempla indiferent la sort dels homes: els seus afanys, les seves lluites, les seves angoixes. És un Pare que estima els seus fills fins a l’extrem d’enviar el Verb, Segona Persona de la Trinitat Santíssima, per tal que, encarnant—se, mori per nosaltres i ens redimeixi. El mateix Pare amorós que ara ens atreu suaument cap a Ell, mitjançant I’acció de l’Esperit Sant que habita en els nostres cors.\nL’alegria del Dijous Sant arrenca d’aquí: de comprendre que el Creador s’ha desbordat en afecte envers les seves criatures. Nostre Senyor Jesucrist, com si encara no n’hi hagués prou amb les altres proves de la seva misericòrdia, institueix l’Eucaristia per tal que el puguem tenir sempre a prop i —tant com ens és possible d’entendre— perquè, mogut pel seu Amor, qui no necessita res, no vol prescindir de nosaltres. La Trinitat s’ha enamorat de l’home, elevat a l’ordre de la gràcia i fet a la seva imatge i semblança; l’ha redimit del pecat —del pecat d’Adam que recaigué sobre tota la seva descendència, i dels pecats personals de cadascú— i desitja vivament d’habitar en la nostra ànima: si algú m’estima, servarà la meva paraula, i el meu Pare l’estimarà, i vindrem a ell i en ell farem estada.\nAquest corrent trinitari d’amor envers els homes és perpetuat d’una manera sublim en l’Eucaristia. Fa molts anys que tots vam aprendre del catecisme que la Sagrada Eucaristia pot ésser considerada com a Sacrifici i com a Sagrament; i que el Sagrament se’ns mostra com a Comunió i com un tresor en faltar: en el Sagrari. L’Església dedica una altra festa al misteri eucarístic, al Cos de Crist —Corpus Christi— present en tots els tabernacles del món. Avui, Dijous Sant, ens fixarem en la Sagrada Eucaristia, Sacrifici i aliment, en la Santa Missa i en la Sagrada Comunió.\nParlava d’un corrent trinitari d’amor pels homes. ¿I on pot un hom adonar—se’n millor que en la Missa? La Trinitat entera actua en el sant sacrifici de l’altar. Per això m’agrada tant de repetir en la col·lecta, en la secreta i en la postcomunió aquells mots finals: Per Nostre Senyor Jesucrist, el vostre Fill —ens adrecem al Pare—, que amb Vós viu i regna en la unitat de l’Esperit Sant, Déu, per tots els segles dels segles. Amén.\nEn la Missa, la pregària del Pare esdevé constant. El sacerdot és un representant del Sacerdot etern, Jesucrist, que ensems és la Víctima. I I’acció de I’Esperit Sant en la Missa no és menys inefable ni menys certa. Per la virtut de l’Esperit Sant, escriu Sant Joan Damascé, s’efectua la conversió del pa en el Cos de Crist.\nAquesta acció de l’Esperit Sant és expressada clarament quan el sacerdot invoca la benedicció divina sobre l’ofrena: Veniu, santificador omnipotent, eternal Déu, i beneïu aquest sacrifici preparat a honor del vostre Sant Nom, l’holocaust que donarà al Nom santíssim de Déu la glòria que li és deguda. La santificació, que implorem, és atribuïda al Paràclit, que el Pare i el Fill ens envien. Reconeixem, així mateix, aquesta presència activa de l’Esperit Sant en el sacrifici quan diem, una mica abans de la comunió: Senyor Jesucrist, Fill de Déu viu, que per voluntat del Pare i amb la cooperació de l’Esperit Sant, heu vivificat el món amb la vostra mort....\nTota la Trinitat és present en el sacrifici de l’Altar. Per voluntat del Pare, amb la cooperació de l’Esperit Sant, el Fill s’ofereix en oblació redemptora. Aprenguem a tractar la Trinitat Beatíssima, Déu U i Tri: tres Persones divines en la unitat de la seva substància, del seu amor, de la seva acció eficaçment santificadora.\nImmediatament després del lavabo, el sacerdot invoca: Accepteu, Trinitat Santa, aquesta ofrena que us portem en memòria de la Passió, Resurrecció i Ascensió de nostre Senyor Jesucristls,. I, al final de la Missa, hi ha una altra oració d’ardent acatament al Déu U i Tri: Placeat tibi, Sancta Trinitas, obsequium servitutis meae... Que us plagui, Trinitat Santa, el tribut de la meva servitud; i feu que el sacrifici que jo, indigne com sóc, he ofert a la vostra Majestat, mereixi acceptació i, us demano que, per la vostra misericòrdia, aquest sigui un sacrifici de perdó per a mi i per a tots aquells pels quals l’he ofert.\nLa Missa —hi insisteixo— és acció divina, trinitària, no humana. El sacerdot que celebra serveix el designi del Senyor, prestant el seu cos i la seva veu; però no obra en nom propi, sinó in persona et in nomine Christi, en la persona de Crist, i en nom de Crist.\nL’amor de la Trinitat envers els homes, fa que de la presència de Crist en l’Eucaristia, neixin per a I’Església i per a la humanitat totes les gràcies. Aquest és el sacrifici que profetitzà Malaquies: de llevant a ponent, el meu nom és gran entre les nacions gentils; i a tot arreu s’ofereix al meu nom un sacrifici fumejant i una oblació pura. És el sacrifici de Crist, ofert al Pare amb la cooperació de l’Esperit Sant: oblació de valor infinit, que eternitza en nosaltres la Redempció, que no podien atènyer els sacrificis de la Llei Antiga.\nLa Santa Missa ens situa així davant els misteris primordials de la fe, perquè és la donació mateixa de la Trinitat a l’Església. Així s’entén que la Missa sigui el centre i l’arrel de la vida espiritual del cristià. És el fi de tots els sagraments. En la Missa s’encamina cap a la seva plenitud la vida de la gràcia, que fou dipositada en nosaltres pel Baptisme, i que creix, enfortida per la Confirmació. Quan participen de l’Eucaristia, escriu sant Ciril de Jerusalem, experimentem l’espiritualització deïficant de l’Esperit Sant, que no sols ens configura amb Crist, com s’esdevé en el Baptisme, sinó que ens cristifica enterament, i ens associa a la plenitud de Crist Jesús.\nL’efusió de l’Esperit Sant, en cristificar—nos, ens mena al propi reconeixement de fills de Déu. El Paràclit, que és caritat, ens ensenya de fondre tota la nostra vida amb aquesta virtut; i consummati in unum, fets una sola cosa amb Crist, podem ésser entre els homes allò que sant Agustí afirma de l’Eucaristia: signe d’unitat, vincle de l’Amor.\nNo descobreixo res de nou si dic que alguns cristians tenen una visió molt pobra de la Santa Missa, que per altres és un simple ritu exterior, si no és un convencionalisme social. I és que els nostres cors, mesquins, són capaços de viure rutinàriament la major donació de Déu als homes. En la Missa, en aquesta Missa que ara celebrem, hi intervé d’una manera especial, ho repeteixo, la Trinitat Santíssima. Això de correspondre a tant d’amor exigeix de nosaltres un lliurament total, de cor i d’ànima: escoltem el Bon Déu, li parlem, el veiem, l’assaborim. I quan no n’hi ha prou amb les paraules, cantem, animant la nostra llengua —Pange lingua!— que proclami, en presència de tota la humanitat, les grandeses del Senyor.\nViure la Santa Missa és romandre en oració contínua: convèncer—nos que per a cadascun de nosaltres, és un trobament personal amb Déu: adorem, lloem, demanem, donem gràcies, reparem pels nostres pecats, ens purifiquem, ens sentim una sola cosa en Crist amb tots els cristians.\nPotser, a vegades, ens hem demanat com podem correspondre a tant d’amor de Déu; potser hem desitjat de veure exposat ben clar un programa de vida cristiana. La solució és fàcil, i és a l’abast de tots els fidels: participar amorosament en la Santa Missa, aprendre en la Missa de tractar Déu, perquè en aquest Sacrifici s’enclou tot allò que el Senyor vol de nosaltres.\nDeixeu—me recordar—vos allò que en tantes ocasions heu observat: el transcurs de les cerimònies litúrgiques. Tot seguint—les pas a pas, és molt possible que el Senyor faci descobrir a cada un de nosaltres allò en què ha de millorar, quins vicis ha d’extirpar, com ha de ser el nostre tracte fraternal amb tots els homes.\nEl sacerdot s’adreça a l’altar de Déu, del Déu que alegra la nostra joventut. La Santa Missa s’inicia amb un cant d’alegria, perquè Déu és aquí. És l’alegria que, juntament amb el reconeixement i l’amor, es manifesta amb el bes a la taula de l’altar, símbol de Crist i record dels sants: un espai petit, santificat perquè en aquesta ara es confecciona el Sagrament de la infinita eficàcia.\nEl Confiteor ressalta la nostra indignitat; no el record abstracte de la culpa, sinó la presència, tan concreta, dels nostres pecats i de les nostres faltes. Per això repetim: Kyrie eleison, Christe eleison, Senyor, tingueu pietat de nosaltres; Crist, tingueu pietat de nosaltres. Si el perdó que necessitem estigués en relació amb els nostres mèrits, en aquest moment brollaria en l’ànima una tristor amarga. Però per bondat divina, el perdó ens ve de la misericòrdia de Déu, el qual ja enaltim —Glòria!—, perquè Vós sou l’únic Sant, Vós l’únic Senyor, Vós l’únic Altíssim, Jesucrist, amb l’Esperit Sant, en la glòria de Déu Pare.\nAra sentim la Paraula de l’Escriptura, l’Epístola i l’Evangeli, llums del Paràclit, que parla amb veus humanes per tal que la nostra intel·ligència sàpiga i contempli, perquè la voluntat s’enrobusteixi i l’acció s’acompleixi. Perquè som un sol poble que confessa una sola fe, un Credo; un poble congregat en la unitat del Pare, del Fill i de l’Esperit Sant.\nA continuació, l’ofrena: el pa i el vi dels homes. No és gaire, però l’oració ho acompanya: Siguem acollits de Vós, Senyor, en presentar—nos a Vós en esperit d’humilitat i contrició; i el sacrifici que avui us oferim, Senyor Déu, arribi de tal manera a la vostra presència, que us plagui. Torna el record de la nostra misèria i el desig que tot allò que va al Senyor sigui net i purificat: em rentaré les mans, estimo la polidesa de casa vostra.\nAra fa un instant, abans del lavabo, hem invocat l’Esperit Sant, tot demanant—li de beneir el Sacrifici ofert al seu Sant Nom. Un cop acabada la purificació, ens dirigim a la Trinitat —Suscipe, Sancta Trinitas—, perquè aculli allò que presentem en memòria de la vida, de la Passió, de la Resurrecció i de l’Ascensió de Crist, en honor de Maria, sempre Verge, en honor de tots els Sants.\nQue l’oblació redundi en salvació de tothom —Orate, fratres, resa el sacerdot—, perquè aquest sacrifici és meu i vostre, de tota l’Església Santa. Pregueu, germans, ni que sigueu pocs els qui us trobeu reunits: mal que hi hagi només un cristià present materialment, i encara que solament hi hagués el celebrant: perquè qualsevol Missa és l’holocaust universal, rescat de totes les tribus i llengües i pobles i nacions.\nTots els cristians, per la Comunió dels Sants, reben les gràcies de cada Missa, tant si és celebrada davant de milers de persones com si el sacerdot és ajudat d’un nen com a únic assistent, potser distret. Sigui com sigui, la terra i el cel s’uneixen per a entonar amb els Àngels del Senyor: Sanctus, Sanctus, Sanctus...\nJo aplaudeixo i enalteixo amb els Àngels: no em costa gens perquè sé que n’estic voltat, quan celebro la Santa Missa. Adoren la Trinitat. Com també sé que, en certa manera, hi intervé la Verge Santíssima, arran de l’íntima unió que té amb la Trinitat Beatíssima i perquè és la Mare de Crist, de la seva Carn i de la seva Sang: Mare de Jesucrist, perfecte Déu i perfecte Home. Jesucrist concebut en les entranyes de Maria Santíssima sense tracte d’home, per la sola virtut de l’Esperit Sant, porta la mateixa Sang de la seva Mare: i és aquesta Sang la que s’ofereix en sacrifici redemptor, en el Calvari i en la Santa Missa.\nEntrem així en el cànon, amb la confiança filial que anomena clementíssim el nostre Pare Déu. Li demanem per l’Església i per tothom en l’Església: pel Papa, per la nostra família, pels amics i companys. I el catòlic, amb cor universal, prega per tot el món, perquè no hi ha res que pugui restar exclòs del seu zel entusiasta. Per tal que la petició sigui acollida, fem present el nostre record i la nostra comunicació amb la gloriosa sempre Verge Maria i amb un grapat d’homes, que foren els primers que seguiren Crist i moriren per Ell.\nQuam oblationem... S’acosta I’instant de la consagració. Ara, en la Missa, és Crist que actua altra vegada, a través del sacerdot: Això és el meu Cos. Aquest és el Calze de la meva Sang. Jesús està amb nosaltres! Amb la Transsubstanciació, es reitera la infinita follia divina, dictada per l’Amor. Quan avui aquest moment es repeteixi, que cadascun de nosaltres sàpiga dir al Senyor, sense remor de paraules, que res no podrà separar—nos d’Ell, que la seva disponibilitat —inerme— de restar en les aparences, tan fràgils! del pa i del vi, ens ha convertit en esclaus voluntaris: presta meae menti de te vivere, et te illi semper dulce sapere, feu que jo visqui sempre de Vós i que sempre assaboregi la dolcesa del vostre amor.\nMés peticions: perquè els homes estem gairebé sempre inclinats a demanar: pels nostres germans difunts, per nosaltres mateixos. Aquí hi caben també totes les nostres infidelitats, les nostre misèries. La càrrega és molta, però Ell vol dur—la per nosaltres i amb nosaltres. S’acaba el cànon amb una altra invocació a la Trinitat Santíssima: per Ipsum, et cum Ipso, et in Ipso... per Crist, amb Crist i en Crist, Amor nostre, a Vós, Pare Totpoderós, en unitat de l’Esperit Sant, us sigui donat tot honor i tota glòria pels segles dels segles.\nJesús és el Camí, el Mitjancer; en Ell, tot; fora d’Ell, res. En Crist, ensenyats per Ell, gosem anomenar Pare Nostre el Totpoderós: qui féu el cel i la terra és aquest Pare entranyable que espera que tornem a Ell contínuament, cada un com un nou i constant fill pròdig.\nEcce Agnus Dei... Domine, non sum dignus... Ara rebrem el Senyor. Per a acollir en la terra persones constituïdes en dignitat hi ha llums, música, vestits de gala. Per allotjar Crist en la nostra ànima, com ens hem de preparar? ¿Hem pensat mai com ens portaríem, si només poguéssim combregar un cop a la vida?\nQuan jo era petit, encara no era estesa la pràctica de la comunió freqüent. Recordo com es disposava la gent per combregar: hi havia mirament a arranjar bé l’ànima i el cos. El millor vestit, els cabells ben pentinats, el cos net també físicament, i fins i tot potser amb una mica de perfum... Eren delicadeses pròpies d’enamorats, d’ànimes fines i fermes, que saben pagar l’Amor amb amor.\nAmb Crist a l’ànima, s’acaba la Santa Missa: la benedicció del Pare, del Fill i de l’Esperit Sant ens acompanya tota la jornada, en la nostra tasca senzilla i normal de santificar totes les nobles activitats humanes.\nAssistint a la Santa Missa, aprendreu de tractar cadascuna de les Persones divines: el Pare, que engendra el Fill; el Fill, que és engendrat pel Pare; l’Esperit Sant, que procedeix de tots dos. Tractant una de les tres Persones, tractem un sol Déu; i tractant—les totes tres, la Trinitat, tractem igualment un sol Déu únic i vertader. Estimeu la Missa, fills meus, estimeu la Missa. I combregueu amb fam, encara que estigueu gelats, encara que l’emotivitat no respongui: combregueu amb fe, amb esperança, amb caritat ben encesa.\nNo estima Crist qui no estima la Santa Missa, qui no s’esforça a viure—la amb serenitat i assossec, amb devoció, amb afecte. L’amor afina els enamorats, els fa delicats; els descobreix, perquè en tinguin cura, detalls a vegades mínims, però que sempre són l’expressió d’un cor apassionat. És així com hem d’assistir a la Santa Missa. Per això , sempre he recelat que els qui volen oir una Missa curta i precipitada, demostren, amb aquesta actitud, així mateix poc elegant, que encara no s’han adonat d’allò que significa el Sacrifici de l´altar.\nL’amor a Crist, qui s’ofereix per nosaltres, ens impulsa a saber trobar, un cop s’ha acabat la Missa, uns minuts per a una acció de gràcies personal, íntima, que prolongui en el silenci del cor aquesta altra acció de gràcies que és l’Eucaristia. ¿Com ens hem de dirigir a Ell, com li hem de parlar, com ens hem de comportar?\nLa vida cristiana no es compon de normes rígides, perquè l’Esperit Sant no guia les ànimes en massa, sinó que a cada una, hi infon aquells propòsits, inspiracions i afectes que l’ajudaran a percebre i a complir la voluntat del Pare. Tot i així, penso que en moltes ocasions el nervi del nostre diàleg amb Crist, de l´acció de gràcies després de la Santa Missa, pot ser la consideració que el Senyor és, per nosaltres, Rei, Metge, Mestre, Amic.\nÉs Rei i es deleix per regnar en els nostres cors de fills de Déu, però no ens imaginem pas els regnats humans; Crist no domina ni mira d’imposar—se, perquè no ha vingut a ser servit sinó a servir.\nEl seu regne és la pau, l’alegria, la justícia. Crist, rei nostre, no espera de nosaltres vans raonaments, sinó fets, perquè no tothom que diu: «Senyor, Senyor», entrarà al Regne del cel, sinó el qui fa la voluntat del meu Pare celestial, aquest hi entrarà.\nÉs Metge i guareix el nostre egoisme, si deixem que la seva gràcia penetri fins al fons de l’ànima. Jesús ens ha advertit que la pitjor malaltia és la hipocresia, l’orgull que porta a dissimular els propis pecats. Amb el Metge és imprescindible una sinceritat absoluta, explicar enterament la veritat i dir: Domine si vis, potes me mundare, Senyor, si voleu —i Vós ho voleu sempre—, podeu guarir—me. Vós coneixeu bé la meva feblesa; sento aquests símptomes, pateixo aquestes altres debilitats. I li ensenyem simplement les nafres; i el pus, si n’hi ha. Senyor, Vós que heu guarit tantes ànimes, feu que en tenir—vos en el meu pit o que en contemplar—vos en el Sagrari, us reconegui com a Metge diví.\nÉs Mestre d’una ciència que no té sinó Ell: la de l’amor a Déu sense límits i, en Déu, a tots els homes. En l’escola de Crist hom aprèn que la nostra existència no ens pertany: Ell lliurà la vida per tots els homes i, si el seguim, hem d’entendre que nosaltres tampoc no podem apropiar—nos de la nostra d’una manera egoista, sense compartir els dolors dels altres. La nostra vida és de Déu i hem d’esmerçar—la al seu servei, preocupant—nos generosament de les ànimes, demostrant, amb la paraula i l’exemple, com són de fondes les exigències cristianes.\nJesús espera que alimentem el desig d’adquirir aquesta ciència, per repetir—nos: si algú té set, que vingui a mi, i begui. I nosaltres diem: ensenyeu—nos a oblidar—nos de nosaltres mateixos, per pensar en Vós i en totes les animes. Així el Senyor ens conduirà endavant amb la seva gràcia, com quan començàvem a escriure —¿us en recordeu, d’aquells pals de la infantesa, guiats de la mà del mestre?—, i així començarem a assaborir la joia de manifestar la nostra fe, cosa que és un altre regal de Déu, també amb trets inequívocs de conducta cristiana, on tothom podrà llegir les meravelles divines.\nÉs Amic, l’Amic: vos autem dixi amicos, diu. Ens diu amics i fou Ell qui donà el primer pas; ens estimà primer. Amb tot, no imposa el seu afecte: I’ofereix. El mostra amb el senyal més clar de l’amistat: ningú no té un amor més gran que aquest de donar la pròpia vida pels seus amics. Era amic de Llàtzer i plorà per ell, quan el veié mort: i el ressuscità. Si ens veu freds, desganats, potser amb la rigidesa d’una vida interior que s’extingeix, el seu plor serà vida per a nosaltres: T’ho mano, amic, aixeca’t i camina, surt a fora d’aquesta vida estreta, que no es vida.\nS’acaba la nostra meditació del Dijous Sant. Si el Senyor ens ha ajudat —i Ell sempre hi està disposat, n’hi ha prou que li obrim el cor—, ens veurem apressats a correspondre en allò que és més important: estimar. I sabrem difondre aquesta caritat entre els altres homes, amb una vida de servei. Us he donat exemple, hi insisteix Jesús, tot parlant als seus deixebles després de rentar—los els peus, la nit de la Cena. Allunyem del cor l’orgull, l’ambició, els desigs de predomini; i, al nostre costat i en nosaltres, refinaran la pau i l’alegria, arrelades en el sacrifici personal.\nFinalment un filial pensament amorós envers Maria, Mare de Déu i Mare nostra. Perdoneu que us torni a explicar un record de la meva minyonia: una imatge que es difongué molt a la meva terra, quan Sant Pius X impulsà la pràctica de la comunió freqüent. Representava Maria adorant l’Hóstia santa. Avui, com aleshores i com sempre, Nostra Senyora ens ensenya de tractar Jesús, de reconèixer—lo i de trobar—lo en les diverses circumstàncies del dia i, d’una manera especial, en aquest instant suprem —el temps s’uneix amb l’eternitat— del Sant Sacrifici de la Missa: Jesús, amb un gest de sacerdot etern, atreu cap a ell totes les coses, per col·locar—les, divino afflante Spiritu, amb l´alè de l’Esperit Sant, en la presència de Déu Pare.


Obres a 12 centres públics per fer els…\nAprofitant les vacances d’estiu, als patis de 12 escoles públiques de la ciutat s’han fet obres de transformació que són el resultat d’un procés de cocreació dut a terme durant el curs 2020-2021 amb la participació de les comunitats educatives i les entitats que utilitzen els patis. La iniciativa es desenvolupa dins el programa «Transformem els patis; més naturalitzats, coeducatius i comunitaris», que està impulsat i finançat per l’Ajuntament de Barcelona.\nEn concret, els 12 centres d’infantil i primària públics on es fan obres aquest estiu són l’Escola Pau Casals (Gràcia), l’Escola l’Estel (Sant Andreu), l’Escola Milà i Fontanals (Ciutat Vella), l’Escola de les Aigües (Horta-Guinardó), l’Escola Palma de Mallorca (Nou Barris), l’Escola Auró (Eixample), l’Escola Bogatell (Sant Martí), l’Escola Ramon Llull (Eixample), l’Escola Francesc Macià (Sants-Montjuïc), l’Escola Parc de la Ciutadella (Ciutat Vella), l’Escola Duran i Bas (les Corts) i l’Escola Tàber (Sarrià-Sant Gervasi).\nEl projecte dins el qual es duen a terme aquestes obres, «Transformem els patis», és un programa estable i sistèmic de transformació dels patis per naturalitzar-los i seguir fent créixer la xarxa de refugis climàtics de la ciutat, i és impulsat i finançat per l’Ajuntament. Els seus objectius són introduir elements que permetin aprofundir en la coeducació, ampliar els espais pedagògics dels centres, i facilitar usos veïnals i comunitaris en horaris extraescolars i de vacances com a equipaments de barri i com a refugis climàtics.\nLes obres del 2021 tenen un pressupost de més de 2,5 milions d’euros, que forma part de la inversió educativa que l’Ajuntament fa a través del Consorci d’Educació per a les reformes, els arranjaments i les millores (RAM) als equipaments escolars d’infantil i primària de la ciutat.\nLes millores es concreten en quatre actuacions:\nIncorporar elements de joc per diversificar al màxim les possibilitats i ambients pel joc lliure, compartit, versàtil, incloent materials naturals, fonts i jocs d’aigua.\nPlantar arbres i vegetació en un número significatiu per naturalitzar i incrementar el volum de verd i les possibilitats de contacte amb la natura o elements naturals.\nGenerar ombra, ja sigui vegetal o amb estructures, per millorar el confort tèrmic i crear ambients diversos.\nEl programa es desenvolupa de manera progressiva per anar abordant les reformes d’un mínim d’una dotzena de patis d’escoles cada estiu, amb la intenció que totes les escoles d’infantil i primària públiques de la ciutat tinguin patis adequats que facin possible aprofitar al màxim el potencial educatiu de l’espai exterior dels centres i alhora crear entorns d’aprenentatge més naturalitzats i saludables per lluitar contra l’emergència climàtica des de cada escola, també des de la transformació dels patis.\nEs tracta d’un canvi no sols físic sinó també conceptual d’aquest espai per a la convivència i per a unes relacions més igualitàries. Els patis escolars són espais d’esbarjo i de joc, i tenen una gran importància i molt potencial com a espais educatius i d’aprenentatge. Alhora, també són extensions de l’espai públic de la ciutat i, per tant, són entorns clau per avançar en la ciutat «jugable». A més, estan a l’aire lliure, de manera que hi ha la voluntat de millorar-los com a espais de benestar, trobada i confort tèrmic.\nMés enllà de la transformació física, el programa inclou espais de debat i formació oberts a totes les escoles per a l’intercanvi d’experiències i amb orientacions pedagògiques que impulsen la millora de l’aprofitament del potencial educatiu i lúdic dels patis. Tot això es desenvolupa en el marc del Consell Educatiu Municipal de ciutat (CEMB) i amb la col·laboració de l’Associació de Mestres Rosa Sensat.\nUna de les intencions del programa és donar més rellevància a la vida als patis partint de la idea que el pati és escola. Per tant, ha de formar part del projecte pedagògic i la comunitat educativa ha de ser la protagonista de la reflexió i les millores dels espais, les experiències i els usos dels patis. En aquest sentit, els treballs partiran de la proposta de criteris per a un bon pati (infografia disponible) sota la premissa que els patis són espais de joc i d’aprenentatge molt valuosos.\nPatis cocreats i amb participació de les comunitats educatives i entitats\nLes obres de transformació que s’estan executant aquests dies donaran lloc a nous dissenys, treballats pels equips tècnics de la direcció d’equipaments del Consorci d’Educació. S’ha dut a terme un procés de cocreació a través de grups motors generats a cada centre amb la participació de les comunitats educatives respectives, és a dir, l’alumnat, el professorat, les AFA i les famílies, com també les entitats esportives i de lleure, i els representants dels equips de monitoratge del migdia.\nLa intenció és consensuar els projectes executius a cada centre aplicant-hi els criteris de ciutat treballats i equilibrant les tres mirades: a) pedagogicoeducativa, a l’entorn d’aprenentatges i convivència, en línia amb el projecte educatiu de centre; b) de sostenibilitat i naturalització, per mitigar els impactes del canvi climàtic, i c) de l’activitat física i esportiva, per promoure el joc actiu i la pràctica de l’esport en edat escolar.\nEn relació amb això, tots els projectes que s’estan duent a terme garanteixen la pista poliesportiva, imprescindible per a l’educació física escolar i per a les activitats físiques i esportives extraescolars. Ha estat una premissa dels projectes i un acord del grup motor assegurar que totes les activitats físiques i esportives es continuaran fent al mateix centre, o bé que es puguin practicar en un altre equipament alternatiu del mateix barri.\nA més dels grups motors de cada centre, també s’ha constituït una Taula de Seguiment de Ciutat del projecte «Transformem els patis», que inclou una pluralitat d’actors, tant de l’Administració local com del teixit social i persones expertes amb perspectives diverses des dels àmbits educatiu, feminista, ecologista i esportiu, amb interessos, vincles i experiència en la millora dels patis escolars.\nEscoles seleccionades per al projecte «Transformem els patis»\nLes escoles públiques que participen en el projecte «Transformem els patis» d’aquest curs es van seleccionar entre les que s’havien presentat en la convocatòria del curs 2019-2020 com a candidates al projecte europeu de refugis climàtics i les que tenien pendents actuacions de millora del pati ja compromeses en els procediments sistèmics d’actuacions necessàries per part del Consorci d’Educació. A partir d’aquest primer cribratge, es va considerar com a criteri principal de priorització, en clau d’equitat, que la millora fos una via més per acompanyar i impulsar la transformació educativa dels centres que més ho necessiten. També s’hi van afegir dos criteris de valoració: la participació del centre a la xarxa d’Escoles + Sostenibles i una certa distribució territorial.\nDe cara al curs vinent, la selecció de les escoles es durà a terme a través de la Convocatòria unificada de programes educatius del Consorci d’Educació.\nAquest any, un total de 62 centres educatius públics han sol·licitat projectes de millora dels seus patis a través dels pressupostos participatius (19 escoles) i a través de la Convocatòria unificada de programes educatius, mitjançant la qual el Consorci d’Educació sistematitza l’oferta per als centres (43 escoles). D’aquestes sol·licituds, ara per ara, en són 15 les que entraran en el programa del curs vinent, i les obres es faran l’estiu del 2022.\nNota de premsa: Una dotzena d’escoles públiques de Barcelona naturalitzen els patis i els fan més coeducatius i comunitaris amb projectes cocreats amb les comunitats educatives


Què hi ha rere les vaques de les Deveses de Salt? - TotSalt\nInici Notícies Actualitat Què hi ha rere les vaques de les Deveses de Salt?\nCom alguns vilatans i altres usuaris de les meravelloses Deveses de Salt ja us haureu fixat, els darrers mesos (de fet els darrers 5 anys), la zona més a l’oest d’aquest espai natural peri-urbà que inclou el Pas d’en Prats, els Tres Pins i la zona de la Bassa de les Sorreres, ha patit certs canvis que l’estan duent a una creixent degradació ambiental! El darrer dels quals és la presència d’aquestes vaques que, d’entrada poden fer molta gràcia, però s’han excedit en el temps d’estada a les Deveses i sobretot en l’ocupació d’espais! Espais que són patrimoni natural de tots i que perillen de desaparèixer per la pastura i sobrecàrrega de les vaques….\nA nivell botànic també és una zona molt interessant per la seva peculiaritat: combina brolla mediterrània, amb prats secs i bosc de ribera, a més s’hi troba (o trobava….) una important població d’orquídies. Gran part d’aquestes espècies esmentades són incompatibles amb la compactació del terreny que provoca la pastura d’un nombre tant elevat de vaques, trencant l’equilibri des de baix per als insectes, ocells, mamífers i tots els grups de flora i fauna.\nPreguem que en feu difusió, és fàcil no veure-hi més enllà de les vaques si ningú t’ho explica, però… i les orquídies, les papallones, el siboc, el teixó i el gripau d’esperons, qui els veu?\nAssociació El Blauet.\nVaques de Salt\nArticle anteriorLa Policia Local de Salt disposarà de tres aparells lectors de micro-xips per identificar gossos\nArticle següentAquest cap de setmana arriba la Feria de Abril al Parc de la Maçana


Hipoteques per Internet | Consumer\nHipoteques per Internet\nLa contractació de préstecs hipotecaris via Internet, a part de la seva comoditat i rapidesa, posseeix condicions econòmiques similars i fins i tot de vegades millors que els préstecs que atorguen les oficines bancàries.\nAvui dia totes les entitats bancàries ofereixen la majoria dels seus productes per Internet, entre ells les hipoteques. Però existeixen ofertes que es presenten exclusivament a través de la Xarxa, dirigides a aquelles persones més acostumades a navegar i a realitzar les seves gestions sense sortir de casa.\nLa manera de contractar aquest tipus de productes des de la terminal de l’ordinador consta dels següents passos:\n– Sol·licitud de préstec: Igual que en una oficina, els interessats a contractar el préstec anotaran en el formulari de sol·licitud de l’entitat les seves dades personals i els de l’habitatge que van a hipotecar, la quantia i el termini del préstec que sol·licitin, així com les dades dels seus ingressos i patrimoni.\nUna vegada introduïts les dades, el sistema informàtic analitzarà si compleixen o no els requisits i en dos dies els interessats rebran la resposta mitjançant un missatge de correu electrònic emès per l’entitat financera, o ben aquesta manarà a un comercial.\nBé és cert que en Internet no existeix la flexibilitat que pot haver-hi en una sucursal on, si el sol·licitant no compleix un determinat requisit, és possible que se li concedeixi el préstec si altres requisits els supera amb folgança. També hi ha entitats que només faciliten el crèdit per la Xarxa a condició que el sol·licitant sigui client d’aquesta signatura i unes altres en les quals se sol·licita el crèdit per telèfon i prèvia recepció de diversos formularis que es reexpediran via fax o missatger de la pròpia entitat, sense cost per al client.\n– Comprovació: Si la documentació és correcta, la sucursal comprovarà la documentació emplenada pel sol·licitant. Els passos són similars als préstecs contractats en oficines. Demanaran una provisió de fons per fer front a la taxació de l’immoble i les despeses que origini. Després d’aquesta, procedeix l’enviament de l’oferta vinculant i l’obligació d’obertura de compte.\n-Signatura d’escriptures del préstec: Normalment el notari serà designat per l’entitat de crèdit en l’àmbit de residència del client.\nEn definitiva contractar aquest tipus de préstecs resulta més còmode sobretot per a persones residents en zones despoblades i amb poca oferta bancària. Els costos i el temps de tramitació són similars als realitzats en la sucursal.\neconomia hipoteca-ca Internet-ca


Pis totalment equipat en lloguer al costat del port esportiu de Badalona - Immobiliària de Luxe a Barcelona i al Maresme HJAPÓN\nRef. 01279 | Lloguer | Llogat per Hjapon\nPis totalment equipat en lloguer al costat del port esportiu de Badalona\nModern habitatge de 4 dormitoris amb piscina i vistes al mar\nMagnífic apartament exterior en lloguer en una zona residencial privilegiada de Badalona, a primera línia de mar i amb vistes a la platja.\nEs tracta d’un pis totalment equipat amb mobiliari de disseny pràcticament nou, electrodomèstics de gama alta i splits d’aire condicionat. Disposa d’una àmplia terrassa orientada a la zona comunitària amb jardí, piscina i boniques vistes al mar. El pis compta amb una superfície construïda de 144m² i es distribueix en un ampli i lluminós saló menjador, 4 dormitoris (1 suite amb terrassa, 2 dormitoris dobles i 1 dormitori individual), 2 banys complets i cuina amb zona de safareig i rebost. El preu també inclou una plaça de garatge doble. Tots els acabats del pis són moderns i d’alta qualitat.\nAquesta meravellosa propietat per llogar se situa a Badalona, una de les ciutats amb més projecció de Catalunya. Aquesta localitat gaudeix de tots els avantatges de tenir connexions excel·lents amb Barcelona, tant en cotxe com en tren, gaudint al mateix temps de la tranquil·litat que ofereix viure en una ciutat més petita però amb una gran oferta de serveis, comerços i comoditats.\nEs tracta d’una oportunitat perfecta de viure en un pis increïble en un residencial modern amb jardí i piscina a primera línia de mar, al costat de la platja i a menys de 10 minuts del centre de Barcelona.


Esdeveniments - Xarxa Drets Humans i Educació Superior - DHES - ALFA - ( UPF )\nInici > Esdeveniments > Trobada Barcelona\nTrobada a Barcelona Trobada de coordinadorsTrobada a LimaTrobada a BelémTrobada a ValdíviaTrobada a Brasília\nLa primavera del 2011, la UPF va concórrer, juntament amb altres nou universitats (dues europees i set llatinoamericanes) a la tercera i última convocatòria del programa ALFA. El Projecte presentat va ser seleccionat, amb la concessió d'una subvenció de la Comissió Europea de 992.361 euros per a un període de tres anys.\nLes universitats sòcies són: Universidad Carlos III, Université Paris I Panthéon-Sorbonne, Universidad Autónoma Juan Misael Saracho de Bolívia, Universidad de La Brasília, Universidade Federal do Pará de Brasil, Universidad Austral de Xile, Universidad Técnica de Ambato de Ecuador y Pontificia Universidad Católica del Perú .\nLa UPF i les universitats sòcies col·laboren durant els tres pròxims anys per millorar la qualitat, la pertinència i l'accessibilitat de l'educació superior a Amèrica Llatina en matèria de Drets Humans, com a eina per aprofundir en la cohesió social dels països implicats. Els objectius principals són:\nFomentar la cooperació entre universitats europees i llatinoamericanes en el disseny i implementació de cursos i noves metodologies per a l'ensenyament dels Drets Humans.\nCrear i enfortir Oficines i Clíniques de Drets Humans a les universitats llatinoamericanes sòcies.\nAmpliar l'accés i la permanència de grups vulnerables a la universitat.\nTransferir els resultats del projecte a institucions públiques i ONGs que treballen en la defensa i promoció dels Drets Humans així com a altres universitats llatinoamericanes, de manera que es multipliqui, el màxim possible, l'impacte del Projecte en la regió.\nPer al desenvolupament del projecte, es preveuen tres reunions anuals entre els socis. El Departament de Dret de la UPF va acollir la primera reunió de la Xarxa DHES durant els dies 29 de febrer al 2 de març de 2012, en la seva qualitat d'universitat coordinadora. Els professors de la UPF responsables de la direcció, coordinació i gestió del projecte són el Dr Alejandro Saiz Arnaiz, catedràtic Jean Monnet de Dret Constitucional, la Dra Aida Torres Pérez i Diane Fromage, professores de l'àrea de Dret Constitucional.\nDarrera actualització 20.01.2014


I si guanyem Catalunya? | "Tothom és amo del que pensa i esclau del que diu"\n← Guanyem Girona: passió, ganes i respecte\nQuan al primer d’octubre de 2017 centenars de milers de persones vam acudir a les urnes era, entre moltes d’altres coses, l’exemple més evident que volem decidir, sense ingerències, com ha de ser aquest pam de terra que es diu Catalunya. Volíem – i volem – guanyar un país. I aquell dia vam posar unes bases que podrien haver sigut fundacionals. De motius per “guanyar Catalunya” n’hi ha molts però segurament el més compartit és que sabem, per passat i present, que si no la guanyem no decidirem, només gestionarem. Torno sovint a aquesta reflexió quan llegeixo les notícies de la política institucional catalana. Estic fart del partit de tennis entre Torra i Tardà i les picabaralles estructurals dels partits del govern català i la desorientació de la resta. Quan em sento així, retorno a què ens va portar a fer l’1 d’octubre per plantejar-me quin hauria de ser el camí. I tot seguit, inevitablement arribo a la meva experiència més propera, la del dia a dia, que és la candidatura municipalista Guanyem Girona.\nLluny de sacralitzar-la, la proposta de Guanyem Girona m’ha permès treure alguns aprenentatges de com penso que hauríem d’afrontar la política institucional en els propers mesos aquests centenars de milers de persones que no ens sentim representats per allò que s’ha convertit l’alta política catalana que genera desafecció i batalles, que no són de fons sinó de saló. Perquè som molts aquells que volíem i volem guanyar un país, una República, perquè volem poder decidir sense ingerències de la monarquia, l’Ibex35 o les elits caciquistes locals. Que parlem de sobirania sense complexos i d’una democràcia real, que volem no només dir sinó també fer i que es faci el tan esmentat “posar la vida al centre”. Aquells que, com deia l’amic Errejon, volem girar l’actual manera de fer en què “en comptes de parlar de la Nissan o sobre els autònoms que han de tancar, hi ha el vici de debatre sobre allò que ens passa als “polítics” i així és impossible afrontar els temes cabdals d’una societat”.\nEn definitiva, faig referència a totes les persones que compartim la necessitat d’un projecte polític que lligui la idea de país, Catalunya, amb una idea popular, comunitària, majoritària i transformadora que no segregui persones però tampoc lluites. Perquè no som ni hem de voler ser una suma de proclames i de manifestacions sinó un projecte que es planteja desobeir, sí, ser carrer, també, però que no renuncia a posar les institucions i les seves eines al servei de tota la gent que necessita emancipar-se d’aquest sistema injust. La unitat popular que creu que pot guanyar i que pensa que seria bo que guanyés. Que no vol simplement rebatre i denunciar.\nPer això, em ve de gust compartir alguns aprenentatges fets amb Guanyem Girona aquest any i mig de vida tenint en compte que es tracta d’un projecte nou, que trenca dinàmiques establertes a nivell de ciutat i que, per tant, pot ser també incubador d’idees i propostes, d’experiències, d’encerts i d’errors més enllà de noms i cognoms. Compartir com a base de debats que hi són i que hi haurien de ser perquè aquells que volem transformar no ens podem permetre acceptar esdevenir la baula inútil de la política.\nSi és nou és incòmode: Un projecte que no havia existit abans i que reuneix tradicions polítiques diverses que comparteixen un programa de mínims i una manera de fer política assembleària i participativa no és fàcil de gestionar perquè trenca costums. Canvia maneres de fer, busca elements de trobada i fa que la identitat treballada durant anys ja no sigui un fil conductor. I això genera incomoditats i complica la gestió del projecte polític perquè estem acostumats a lligar la identitat política amb un projecte on sempre ens hi sentim identificats. Per això, quan això no passa, a molts els entren dubtes raonables a les quals els lideratges i les estructures han de fer front per no deixar a ningú enrere. Que tothom doni una mica perquè pocs no ho hagin de donar tot. Un exercici interessant que no deixa de ser una oportunitat per mantenir principis i abandonar dogmes, per evolucionar, créixer i aprendre. La incomoditat, però, es genera també pels adversaris polítics a qui els antics clixés ja no els funcionen. Una doble oportunitat que a Girona hem sabut aprofitar.\nSi és aglutinador multiplica: Quan la proposta neix amb voluntat real d’aglutinar, és a dir que ho practica i no només ho diu, la dinàmica que genera és multiplicadora. Dir que vols recollir una tradició política diversa pot quedar molt lluny de fer-ho. Aglutinar és sempre sinònim d’honestedat i generositat, que aquell que més té cedeixi per aquell que menys té i així teixir i teixir, espais i persones, que poden arribar a molta més gent. Passar de la barra del bar a les contradiccions de les rutines del dia a dia a les places i als llocs de treball per apel·lar al conjunt de la classe treballadora, del subjecte que ha de liderar la transformació i els canvis. Altre cop un exercici que no hem practicat sovint en la militància política, farcida d’identitats dures que no deixem anar, però que tant bon punt la fas, els resultats, la incidència política i el lideratge social apareixen per si sols. Ser-hi sempre. Ho feia la CUP a Girona i Guanyem ho ha multiplicat a la ciutat. I com més, més. Com més ganes, més bons resultats.\nSi supera dinàmiques transforma: Sabem que sense política de carrer, sense manifestacions i organitzacions socials és impossible transformar la realitat. En som conscients i mai hem deixar de ser-ne. Sense vida al carrer no hi ha vida a la institució. Entre d’altres coses, perquè la institució porta a dinàmiques que t’allunyen de la vida del dia a dia del ciutadà i fa que busquis més solucions en allò que ja has anat fent que no en tot allò que podries fer. Per això, un artefacte com ara Guanyem ens ha servit per generar noves dinàmiques i aconseguir transformar més l’entorn proper. O si més no per acostar més les eines de les institucions al ciutadà i als barris. Trencar dinàmiques establertes i fomentar canvis polítics, de percepció, d’hegemonia que esdevenen consensos de ciutat. Com en el seu moment també va fer a nivell de país la idea del referèndum unilateral. Una peça que canvia l’engranatge, les relacions, que fa avançar com mai abans i que cal saber cuidar.\nSi vols guanyar pots guanyar: A la vida política has de saber quin paper vols jugar i, aquells que som revolucionaris, tenim clar que hem vingut a guanyar. No pas per nosaltres només sinó per tota la gent que es veu afectada per un Estat i un sistema profundament injust i desigual. Per això, la proposta ha de ser sempre en positiu, que et situï al el centre de la partida com un actor líder en el canvi, en la transformació i que seràs no només útil en la gestió sinó en la transformació. La denúncia és sempre necessària, situar-te com el més ferm atacant de l’actual injustícia també, però igual que aquestes premisses has de pensar que vols guanyar perquè només així és possible acabar amb el règim, guanyar un país. La retòrica dels partits i sobre els partits té un recorregut curt, la confrontació amb quin sigui el projecte antagonista a tu té un recorregut curt i et situa únicament en la comoditat de “jo tinc la raó vers l’altre extrem”. Error. Aprenem de la PAH, que s’ha plantejat guanyar sempre, de les cooperatives que d’una idea petita han cregut que podien transformar l’àmbit de la comunicació, del consum, de l’energia o de l’alimentació i ho estan fent, dels Casals i espais culturals que existeixen per ser i no només per no ser d’altres coses, de les candidatures municipalistes que han esberlat el sistema de partits tradicional perquè van decidir no ser ni crossa ni estàtics.\nSi tens proposta ets creïble: Per obvi que sembli no deixa de ser igualment important. No es tracta de ser una suma d’interseccions sinó un projecte global, amb full de ruta clar, referèndum, amnistia, unilateralitat i un projecte social, econòmic i polític fet a partir de les necessitats de la gent comuna, de les treballadores i treballadors, precaris, autònoms i persones autoocupades fora del sistema. Proposta nítida, senzilla, de pa, sostre, treball i república, un mínim comú i transformador, que sigui generós i que si existeixen aquests mínims s’atreveixi a negociar i a governar. Aquesta ha sigut la millor fórmula més reeixida a les institucions. Del puny alçat i la mà estesa, del pa sencer i que tothom entengués què vol dir allò que expliques. Has de poder explicar en dos minuts què passaria si tu guanyessis en àmbits concrets i essencials del teu projecte polític. La gent sap que com més fort sigui Guanyem més dret a l’habitatge, més polítiques als barris, més cultura i educació, més ecologisme i unes bases per canviar el model econòmic a nivell de ciutat. És això que necessitem també com a país.\nJa veieu que són cinc aprenentatges fets en aquest projecte que n’hem dit Guanyem Girona. Cinc idees que em semblen necessàries per un projecte polític que agafi el fil roig del referèndum i que cerqui la transformació social, que aspiri a guanyar, a transformar i que trenqui amb les dinàmiques dels partits de govern actuals. La desafecció política ha guanyat massa terreny. És el moment de revertir-ho i els aprenentatges locals poden ser una bona base des d’on bastir una proposta que realment alteri la comoditat del sistema actual. Fem que guanyar un país per a la seva gent sigui el centre de la nostra acció política.\n2 thoughts on “I si guanyem Catalunya?”\n8 Juny 2020 at 11:29 am\nUn cop teixides les aliances fins el nou artefacte, no deixarà de ser el na opció reformista que en millors dels casos gestionarà el sistema des de una nova socialdemocràcia Catalana.\nLa forma de guanyar majoria és oferint alternatives rupturistes al capitalisme com la nacionalització de NISSAN, una banca pública, una veritable reforma fiscal per què paguin més les grans fortunes i patrimonis…amb això tens garantit l’enfrontament amb el capital espanyola i europeu al que caldrà donar una resposta valenta ( unilateralitat, DUI, sortida de l’euro) que també cal explicar per no repetir el post-referendum del 2017.\n8 Juny 2020 at 3:29 pm\nA mi m’agradaria que aquestes propostes que dius siguin en el programa electoral.


La tornada a l’escola | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDv., 11/09/2020 - 01:50\nCada inici de curs escolar el ritu es repeteix. Pares i fills emprenem el camí de l’escola de manera diferent i amb adaptacions. Els nens amb la il·lusió de retrobar-se amb els seus companys i els pares amb les expectatives intactes de contribuir en el seu futur.\nMinuts després de deixar-los a l’escola a molts adults ens toca bregar amb una jornada laboral amb altres expectatives, prou intactes també, per aconseguir aquell projecte al qual aspirem, que ens acceptin el pressupost, d’aixecar la persiana del nostre comerç i comptabilitzar la primera venda del dia. Unes rutines (gairebé uns ritus) que s’han convertit en una proesa per a molts treballadors, la continuïtat a la feina dels quals no està garantida, per a emprenedors al límit de la viabilitat del seu somni, o per a empresaris obligats a enviar part dels treballadors a la suspensió de treball temporal.\nAl capvespre, al voltant de la taula per sopar, el recompte de la jornada per part de pares i fills serà diferent, però amb la coincidència de ressaltar allò que de veritat importa i que ens fa despertar i voler començar un nou dia. La resposta és molt personal i variada, fins i tot dins la mateixa llar, però compartida en aquest projecte comú de tots els que comparteixen el mateix sostre.\nSempre he pensat que la nostra casa comuna és el nostre país. Que cada dia ens aixequem en aquest espectacular tros de territori amb motivacions diàries molt variades però recollides sota el paraigua d’un projecte comú, una història compartida, una experiència significativa pròpia.\nFa uns mesos es va crear la secció de la Confederació Empresarial Andorrana (CEA), dedicada als autònoms i les microempreses, amb la voluntat de donar respostes específiques a les necessitats d’aquest col·lectiu que no sempre coincideixen amb les empreses més grans. Aquesta secció representa un espai de trobada de la variada riquesa d’autònoms que s’estableixen per compte propi o creen una petita empresa, sumant-se als industrials, professionals de diversos oficis o petits comerciants que fa temps que exerceixen el seu treball.\nEn aquest temps d’existència i rodatge la CEA Micro ha aconseguit esdevenir un altaveu per al teixit productiu del nostre país molt decisiu per transmetre l’opinió dels representants d’aquest microteixit productiu durant l’actual crisi sanitària i econòmica, i per aconseguir mesures de protecció i contenció del nostre sector.\nAmb aquest bagatge, esdevé imprescindible que petits empresaris i emprenedors ens retrobem i consolidem aquest projecte comú per tal d’amplificar el nostre altaveu i decidir el model d’implicació en tot això que importa. Parafrasejant el president nord-americà: “No pregunteu què pot fer el vostre país per vosaltres; pregunteu què podeu fer vosaltres pel vostre país.” Les empreses amb menys de cinc treballadors conformem el 80% del teixit empresarial andorrà. La unitat és el primer pas. Formant part de la CEA Micro i no només fer ús dels principals serveis que ofereix l’entitat de consultes laborals bàsiques, de denúncies d’intrusisme i competència deslleial, o de col·laboració amb l’administració amb vista a eliminar obstacles, sinó també omplint les reunions per explicar-nos què podem fer per la nostra casa comuna, cadascú dins de la seva particularitat, dins de les seves possibilitats, i participant en les diferents comissions de la CEA, així com en l’impuls de la nova economia a través del blockchain o l’economia circular.\nL’objectiu és enfortir la nostra secció amb la mirada posada a seure amb veu i vot a la taula del Consell Econòmic i Social (CES), un espai de diàleg i cooperació en matèria de relacions laborals i de foment de l’ocupació i formació en el treball amb funcions per emetre dictàmens amb caràcter preceptiu i no vinculant en matèries socioeconòmiques, laborals i d’ocupació i formació en el treball dirigides a millorar i enfortir la nostra idiosincràsia de petits grans promotors del país.\nEscrit per Amic el Dv., 11/09/2020 - 08:47 Enllaç permanent\nFa temps que ens hem d’unir! Ens fa falta que la veu del petit emprenedor arribi al Govern!\nArtalRoc, o com perdre les maneres i la raó\nFonda Hostet-Hotel Bonell (I)\nTribuna (Judith Salazar (consellera general del Partit Socialdemòcrata))


Empúries publica el polèmic llibre de Vanessa Springora que va desemmascarar l'escriptor Gabriel Matzneff - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEmpúries publica el polèmic llibre de Vanessa Springora que va desemmascarar l'escriptor Gabriel Matzneff\n«El consentiment» ha sacsejat França per la revelació en primera persona de les relacions pedòfiles de l'autor\nacn | barcelona 14.09.2020 | 19:41\nEmpúries publica el polèmic llibre de Vanessa Springora que va desemmascarar l'escriptor Gabriel Matzneff | ACN\nEmpúries (Grup 62) publica aquesta setmana la traducció al català d'El consentiment', obra de Vanessa Springora, que ha commogut la societat francesa aquest 2020. El llibre és un relat en primera persona de la relació que amb 14 anys va mantenir amb l'escriptor Gabriel Matzneff. La història ha servit, de passada, per treure l'autor del seu pedestal de reconeixement social en posar nom a les relacions pedòfiles que ell mateix havia relatat sense pudor en dietaris, ara retirats del mercat arran de l'escàndol. Springora ha viscut el llibre com la "coronació" del procés de superació d'aquella relació i està satisfeta d'haver ofert una altra visió de la biografia de Matzneff, però defensa que la seva obra no s'hauria d'haver "censurat".\nEn una roda de premsa virtual concedida aquest dilluns, l'autora ha explicat que el llibre no ha estat si no la "coronació" d'un llarg procés per superar el trauma i la desconfiança que va desenvolupar envers els adults després d'haver-se enamorat i mantingut una relació sentimental, sent una adolescent, amb Gabriel Matzneff, que aleshores comptava 50 anys.\nL'escriptora i editora Springora va decidir, explica, que una bona manera per desmuntar el prestigi social de l'escriptor seria, precisament, a través de la literatura. Perquè el llibre, diu permet donar un "punt de vista contrari" a la història que el propi autor ha explicat de sí mateix al llarg dels anys a través de diversos dietaris, publicats i elogiats.\nUns dietaris on Matzneff no s'amaga d'haver mantingut diverses relacions sentimentals amb menors de setze anys en països com les Filipines, i que per Springora, si no havien causat escàndol fins ara era només per "l'estatus" privilegiat de certa intel·lectualitat a França. "Són personatges intocables, al marge de la llei, i moltes persones han llegit la seva obra pensant que allò era una semi ficció... Però els personatges dels seus llibres són persones reals, víctimes, i jo amb la novel·la he volgut confirmar que tot allò era ben real", justifica.\nCansada de veure el reconeixement social i els diversos premis que, encara l'any 2013, seguia rebent Matzneff, i quan ella ja s'havia refet per fi del trauma que va suposar-li la relació amb l'escriptor, es va decidir a escriure la història.\nContra la "censura"\nMalgrat tot, l'autora no celebra el fet que l'editorial Gallimard decidís retirar tota l'obra de Matzneff arran de la publicació del seu llibre i després que la fiscalia francesa també ha obert investigació per violació contra l'autor. Al contrari, Springora lamenta la decisió, es mostra contrària a qualsevol intent de "censura", i considera que el que caldria haver fet és reeditar l'obra amb nota prèvia o prefaci de l'editor advertint del contingut del text i posant-la en context. L'escriptora considera que els textos de Matzneff són, precisament, la principal prova acusatòria de la seva presumpta pederàstia. L'autora confia que algun editor optarà per aquesta fórmula "aviat".\nI anant més enllà, l'autora també ha entrat en el debat sobre la separació entre l'obra i l'artista en casos de denúncia d'abusos de poder i/o sexuals en el món de la creació. Al respecte, defensa distingir entre les obres –de ficció o no- que fan "apologia" d'aquests abusos o vexacions, i les obres "irreprotxables" d'artistes "com Polanski", acusats d'aquest tipus de conductes "al marge" de les seves obres. "No veig perquè s'han de censurar aquests films (o llibres)", opina, una mica a la contra del que professen moviments de denúncia com '#metoo'.\nMas afirma que es quedarà al PDeCAT i que no tornarà a la primera línia política.


crustacis i algues: 15/01/2012\nHem deixat sis mesos per a veure si la no presència d'Esquerra a l'ajuntament era compensada per les actuacions de la resta de formacions polítiques. He de confessar que m'hauria agradat molt que fos així, que, encara que fos repartit entre un parell de grups, s'anessin debatent al ple municipal qüestions locals i nacionals per mirar de donar sortida a l'atzutzac on ens han ficat: la quantitat d'hores i maldecaps que ens hauria estalviat -i la quantitat d'hores de pare, mare o parella que les nostres famílies haurien guanyat- són francament temptadores.\nHe seguit els plens -còmodament des de la butaca de l'ordinador, això sí- m'he regirat els pressupostos aprovats -i les seves esmenes- i llegit amb atenció tota aquella informació a la qual pot accedir un ciutadà habitualment.\nI trobo a faltar moltes coses. Moltes.\nAixí doncs, hem optat per col·laborar des de fora. No tenim prou suport en vots per a prendre la paraula des del Ple municipal, però tenim la responsabilitat moral de fer veure allò que els altres no veuen o de donar senyals d'alerta quan trobem un camí que creiem vàlid -que els altres ens facin cas o no ja queda fora del nostre abast-\nAllò que segur que no vull fer és tancar-me en una bombolla de vidre per viure a la meva manera envoltat de gent guai que pensi com jo i des d'on assenyalar amb un posat d'indignació totes les males actuacions del altres. Així no transformarem la societat ni alliberarem el país. Hi ha moltes qüestions que hores d'ara em preocupen enormement o temes que són cabdals hores d'ara i que semblen no passar més enllà d'un titular de l'Actual en el millor dels casos.\nPer tant, amb les companyes i companys de la secció local i amb totes aquelles persones o organitzacions que en un moment determinat puguem compartir objectius seguirem menjant pols a l'era.\nHem començat per una qüestió simple però que havia passat per alt als regidors i regidores de la Vila: fa mesos que corre una moció per tal d'adherir els municipis a l'Associació de Municipis per la Independència. Ningú no l'havia presentada, encara. Hem demanat als partits polítics amb representació que compleixin el mandat popular clarament expressat el 13D de 2009 i que ho facin: hores d'ara només ha contestat una regidora de l'Altraveu, confirmant-nos que la duran a ple.\nProperament us explicaré més propostes en les quals estem treballant. I altres coses, és clar.\nEtiquetes de comentaris: associació municipis per la Independència, Esquerra Castellar, l'Altraveu, moció independència, reflexions personals


Dinamització comercial - Sa Xaranga\nServeis > Coordinació de projectes > Dinamització comercial\nSa Xaranga organitza i participa en campanyes per a fomentar el comerç local dels pobles de Menorca.\nAlguns dels nostres clients són l’Ajuntament des Migjorn, l’associació de comerciants Ciutadella Antiga, l’associació de comerciants des Migjorn…\n“Es Migjorn Plan”, campanya de coordinació de tota l’agenda d’actes culturals i comercials i de promoció a través dels mitjans de comunicació i xarxes socials.\n“Tasta Es Migjorn”, disseny i desenvolupament d’una campanya periòdica, en temporada baixa, per a fomentar els productes locals de Menorca.\n“Dimarts as Migjorn”, coordinació del mercat d’estiu des Migjorn, planificant les actuacions i supervisant el procés d’inscripció i desenvolupament logístic del mercat.\nA més a més, hem col·laborat amb els comerciants “Ciutadella Antiga” en organitzar activitats familiars per a la campanya de Nadal.


R Madrid 75 - Barça 89 - Penya Meritxell\nR Madrid 75 – Barça 89\nA una victòria del títol\nUn altre tercer període per emmarcar permet al Barça recuperar el factor pista i deixar el play-off final a una sola victòria per conquerir el títol de Lliga. Per arribar a aquest final de partit, han hagut de passar un munt de coses. Entre elles la feina feta pels homes de Sarunas Jasikevicius que en els pitjors moments del seu joc, bàsicament en el primer capítol, han estat capaços de sotmetre a un gran desgast als blancs. Fins al punt que els homes de Pablo Laso es quedarien ja a la segona meitat sense arguments, ni ofensius ni defensiu per plantar cara a un Barça que augmentava la seva pressió fins a fer-la insuportable.\nEn els millors moments blaugranes, han arribat de forma inevitable les crítiques als àrbitres, que com les orenetes quan comença l’estiu, es fan presents, només en comptades ocasions. Curiosament coincideixen quan les coses els hi van malament al Madrid. I quan això passa, vol dir que són les millors notícies pel Barça, ja que vol dir que l’equip dirigit pe Saras està fent una molt bona feina.\nTavares fa mal a la pintura\nCom hem dit les coses no començaven gaire bé pels visitants perquè Walter Tavares els provocava força problemes tan a la seva pintura com en la dels rivals. L’envergadura del de Cap Verd és un problema de difícil solució en aquests primers minuts. Ell és el responsable de la pèrdua del rebot defensiu que és bàsicament la raó del 9-0 inicial, amb triple de Carlos Alocén, que obliga a Saras a demanar un temps mort molt aviat. Només s’han disputat 2 minuts 14 segons de joc. Nick Calathes anotarà un primer triple, abans que amb millora del rebot defensiu blaugrana inclosa, Jeffery Taylor rebi una falta antiesportiva que Cory Higgins només aprofita a la meitat, al fallar el segon tir lliure, 9-4.\nEls blancs continuen ampliant la seva renda tot i que Alberto Abalde falla l’addicional. Després del temps mort, és evident que la defensa visitant millora i es fa responsable de la recuperació al marcador. Una cistella de Kyle Kuric i dos punts després d’un rebot ofensiu de Pau Gasol capturat en fallar Calathes els dos tirs lliures, permet reduir fins als 3 punts, el marge blanc, 11-8.\nTavares continua fent mal i ara anota cistella i addicional pel 14-10. Gasol falla un triple, però la feina que fa en el rebot defensiu és impagable. Leandro Bolmaro, qui ha entrat per Calathes, anota, abans que arribi l’únic triple que anotarà Sergi Llull, dels vuit que provarà en el partit. Amb els blancs dominant de vuit punts, 20-12, un triple d’Higgins redueix el marge fins als cinc punts, amb els quals acabarà el primer capítol, no sense que Pau sigui capaç de taponar a Tavares i Kuric falli un triple final. Sigui com sigui, 20-15 al final del primer acte.\nEl partit s’ajusta\nEl segon capítol comença amb Llull anotant cistella i addicional per augmentar fins als vuit punts la renda blanca. Tot i aquest inici, la defensa visitant dóna proves evidents de la seva millora amb Gasol enviant-li un avís en forma de tap a l’impetuós Usman Garuba. El rebot blanc continua sent un problema pels blaugranes que tampoc poden dominar a Vincent Poirier, substitut de Tavares. Tot i això els blaugranes poden tornar a reduir la renda local fins als quatre punts, després de cistelles de Gasol, gran partit del de Sant Boi, i Calathes qui culmina un contraatac.\nUn triple de Fabien Causeur, torna a ampliar, ara als set punts, la renda blanca, però quelcom ha canviat en el partit. Amb la renda local arribant als nou punts, després de dos tirs lliures fallats pel base de Casselberry, serà el torn de Brandon Davies. Anotarà dos tirs lliures, que són tota una notícia i una cistella posterior pel 28-23. Un tir lliure de Nikola Mirotic, millor en el rebot que en el tir fins al moment, deixa en quatre punts la renda blanca, 28-24.\nUna falta antiesportiva, una mica fili prim, assenyalada a Bolmaro permet als locals obrir de nou forat al marcador, 32-24. Primer Higgins i posteriorment Kuric, amb un triple, tornen a reduir el marge local fins als tres punts. Després d’un parell de bones de defenses, els homes de Jasikevicius empaten el matx a 32 gràcies a un segon triple de Kuric. La resposta de Laso és un temps mort que servirà per refer als seus homes. Ara l’atac blaugrana s’empantana perquè es llancen sense massa criteri un parell de triples. Fet que aprofiten els blancs per anotar quatre punts més que només tenen la resposta d’un tir lliure transformat per Higgins. El matx arriba al descans amb els locals manant de tres, 36-33.\nA la represa, les coses continuen igual. Gasol falla un triple mentre que Abalde anota el que prova després de rebot ofensiu capturat pels blancs, 39-33. Res de nou sota el sol. Amb els blancs manant de vuit, 41-33, arriba el moment de l’explosió Higgins. El de Danville agafa amb convicció les regnes de l’atac del seu equip.\nTot comença amb dos tirs lliures, que junt amb una millora defensiva seran la clau pel canvi de rumb d’un partit que pateix un gir de guió impensable minuts abans. El fillol de Michael Jordan, anota un dels seus clàssics tirs des de quatre metres per a continuació transformar un triple pel 44-40. Amb el californià desencadenat arriba una cistella que a més té premi en forma de tir addicional i deixa a punt de caramel les coses pels blaugranes. Higgins ha aconseguit deu punts cabdals.\nArran de l’explosió Higgins, l’atac local pateix una davallada que aprofitaran primer Calathes per anotar cistella i addicional i a continuació arriba el primer triple de la nit de Mirotic. Dues cistelles més d’un Hiigins que vol acabar la feina que ell mateix havia iniciat pocs minuts abans. Ha estat un parcial 3-20 que desconcerta i de quina manera a un equip blanc al qual no li agrada ni mica anar al darrere al lluminós. Els blancs, desesperats, segueixen fallant, però Mirotic ho aprofita a mitges al fallar un dels tirs lliures.\nEl parcial visitant és ja de 3-21. Anoten els locals, però dos tirs lliures de Davies mantenen l’avantatge. Un triple de Rodolfo Fernández vol revitalitzar l’atac blanc, però els forasters continuen anotant de tir lliure, ara és Adam Hanga. Mirotic, insultat i xiulat des de la grada, s’apunta a la festa amb un triple que respon a dos punts locals per mantenir els deu punts amunt. Avantatge que mantindrà després d’un tir lliure blanc anotat, un d’Hanga pel 52-62 que hi ha al marcador a la fi del tercer capítol.\nPartit ben encarat\nDesprés d’una cistella de Calathes, els locals continuen encertant a mitges els tirs lliures i això ho aprofitarà Rolands Smits per augmentar encara més la renda dels visitants després de rebot ofensiu pel 53-66. Un segon triple de Rodolfo Fernández, és l’últim que anotarà avui, retalla fins als 10 punts, la renda culer. Renda que creix tot i que Davies falla un addicional. Rodolfo Fernández, amb els nervis alterats s’autoimposa una falta tècnica que no desaprofita Higgins, abans que una nova cistella de Calathes porti l’avantatge visitant als quinze punts, 56-71.\nEn ple descontrol blanc, malament en atac i sense massa concentració en defensa, torna a aparèixer Higgins per fer de les seves. Cistella i addicional pel 56-74. Queden 6.45 i es guanya per 18 punts. No es pot dir que el blat sigui al sac, però la victòria està molt ben encarada. Tot i un tap d’Hanga a Alocén, els locals són capaços d’aconseguir un parell de cistelles que obliguen a en Saras a demanar temps mort. No es pot perdre aquesta gran oportunitat. I de fet les coses milloraran pels forasters.\nEl Madrid perd els nervis\nUna nova falta tècnica ara assenyalada a Jeffery Taylor significarà la seva desqualificació perquè ja li havien assenyalat una tècnica en el primer quart. Higgins torna a anotar. A continuació serà Gasol qui no falla des de la línia i el matx es posa completament de cara pels culers. Queden 5.20 i dominen de disset, 60-77. Avantatge que es mantindrà després d’un cop de palmell de Davies i un tir lliure de Mirotic, 63-80, quan queden 3.42 per la fi. No val a badar.\nDesprés de dos punts blancs, arriba un nou triple visitant, Hanga, pel 65-83. Causeur anota també de tres, però els blaugranes no perden el cap. Ara qui anota al pal baix és Davies, amb 68-85 al marcador quan queden tan sols 2.32. L’avantatge es redueix un pèl, després que el pivot de Filadèlfia només anoti un tir lliure. L’apartat dels tirs lliures junt amb el rebot, són les úniques pegues d’un gran partit dels blaugranes, 70-86. Però com estem a només 1.33 de la fi, la nova errada en el tir lliure no té gens d’importància.\nAmb els blancs ofuscats amb l’arbitratge en lloc de fer autocrítica, un triple inútil de Causeur, queda compensat pel que anota Pierre Oriola, que ha entrat poc abans. Vicent Poirier anota per deixar el definitiu 75-89 que porta la sèrie al Palau amb la possibilitat que els blaugranes no hagin de tornar al Palacio de Deportes de la Comunidad. Veure’m.


Segon taller de cuina vegana El Jardinet dels Gats | El Jardinet dels Gats\n« El Jardinet dels Gats se une a la celebración del Pride Barcelona 2011\nPremi del Sorteig de la Fira del Comerç Primavera Raval »\nSegon taller de cuina vegana El Jardinet dels Gats\nDesprés de l’èxit del primer taller de cuina vegana i solidària de El Jardinet dels Gats, hem decidit organitzar una segona sessió per tots aquells que us vau quedar amb les ganes de descobrir la gran quantitat de plats i delicatessen que es poden fer amb aquest tipus de cuina. La cita serà el pròxim dissabte 18 de juny a les 11h. Com no podia ser d’una altra manera, la nostra súper cuinera i responsable de voluntaris, Zaraida Fernández, serà l’encarregada dels fogons i farà un menú-degustació per a tots els assistents.\nPer aquells que encara no sabeu què és la cuina vegana, us direm que va més enllà de la cuina vegetariana. Es tracta d’una cuina que no fa servir cap aliment derivat de l’explotació dels animals com ara la llet o els ous. Per tant, els plats que en surten són 100% vegetals i respectuosos amb els aninals.\nAl taller es faran dos primets plats, tres segons plats i un postre. Concretament es cuinarà: Amanida de llenties, espinacs i algues i Vichyssoisse amb ametlles de primer; de segon, elaborarem Remenat de “gambes veganes”, Mandonguilles am Salsa i Hamburguesa Falafel; i de postre, Galetes de Xocolata i Coco. Una vegada finalitzat el taller, es degustarà el menjar que s’ha cuinat i es farà entrega del receptari fet durant el curs. També podreu fer a la Zaraida totes aquelles preguntes que tingueu sobre aquesta filosofia de vida.\nEl curs es farà aquest dissabte a les 11h al local de l’entitat (C/Nou de la Rambla, 14). Per participar-hi, cal confirmar l’assistència enviant un mail a voluntariat@eljardinetdelsgats.org. A més, cal abonar un donatiu de 15€, que es destinarà íntegrament als gats de eJdG. També es podrà adquirir el receptari del primer taller que es va fer a canvi d’un donatiu de 5€. Tots els diners recaptats estaran destinats als gats que té l’entitat. Animeu-vos, les places són limitades i no en queden gaires de disponibles!!\n*** La majoria de plats del menú són elaborats sense gluten. Els únics que sí que en porten són les mandonguilles, les gambes i les galetes.\n*** Si algun dels assistents té alguna al·lèrgia alimentària, feu-nos-la saber si us plau.\nThis entry was posted on junio 15, 2011 at 9:30 am and is filed under Actes eJdG.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.\n3 comentarios to “Segon taller de cuina vegana El Jardinet dels Gats”\njunio 18, 2011 a 7:18 pm\nFantastico el taller y la cocinera un lujo!!!!!\n[…] amb un gran èxit de públic. Altres esdeveniments que ha organitzat aquesta associació són els Tallers de Cuina Vegana que es fan trimestralment o la Festa Halloween, entre […]


ELS FARS SENSE FARONER - marginàlies\nCRÒNICA, ENDREÇOS DE TAFANER\nEls fars atrauen, de terra estant, enjogassen la fantasia i concentren històries d’aventures trepidants, relats d’ànsia i temor que atrapen tota mena de lectors. Per a la gent de la mar segueixen sent la referència, el signe de terra en la foscor marina, el límit de l’aigua transitada. I tanmateix, la majoria de fars, amb la seva necessària alçada, forcen la terra on se situen: al caire de l’abisme, alcen la pedra domesticada, arrogants rotunds desafien el vent i fan voltar la llum com si fos l’atracció principal d’uns cavallets celests.\nAixò pensava mentre em dirigia al far de Barberia, a Formentera. I més improperis que encara no he digerit en llegir la informació continguda en el plafó que acompanya la barrera d’entrada en el que no s”ha obviat que aquest far s’ha fet famós en aparèixer en la pel·lícula de Julio Medem “Lucía y el sexo”. I m’he enrabiat en veure que ni el plafó, ni Medem (perquè no l pertocava, segurament) ni el nombrós grup de gent que voltàvem el far, no ateníem com es mereix l’entorn del far, tota la vida baixa, a ran de terra, que hi glateix desafiant l’aire esquerp, la poca terra i magre, i la manca d’aigua de pluja. Ningú no feia cas a l’esclat de bellesa aclaparadora que volta qui juga a ser mite i només és l’excepció de la norma.\nS’ha de visitar el Cap de Barberia perquè és imponent, perquè la seva seducció no té retop, perquè en tota la seva extensió la natura és la norma i el quitrà de la carretera que porta al far i el far mateix en són l’excepció.\nA més, un far sense faroner no és res més que pedra morta.\nL’HORA FOSCANT AVORREIX EL POETA\n11.06.2013 | 5.05


“L'excel·lència no és la finalitat, és l'únic camí possible.”\n“La capacitat i recursos d'un gran despatx ajustats a les necessitats de cada client. Aquesta és la nostra principal fortalesa.”\n“Les empreses han de pensar en el seu negoci i en res més que en el seu negoci. De la resta, ens n’encarreguem nosaltres”.\n"A Audiconsultores la confiança dels nostres clients no és el primer. Ho és tot”\n“L'experiència del dia a dia ens demostra que com més a prop del client treballem, més a prop estem de trobar resposta als seus problemes”\n“Ens posem exactament al lloc dels nostres clients: les seves necessitats són les nostres”\nLlicenciat en Dret, Màster en Assessorament fiscal pel Col.legi d’Economistes de Catalunya, Mediador concursal i Mediador Civil i Mercantil. És membre del Centre de Mediació de l’Il.lustre Col.legi d’Advocats de Barcelona, així com de l’Associació Espanyola d’ Assessors Fiscal. La seva trajectòria professional es basa en el camp de l’assessorament empresarial, nacional i internacional, amb especial dedicació en l’àmbit de la negociació estratègica i contractual. Ha intervingut en els procesos de negociació de nombroses operacions de M&A i reestructuració empresarial, així com també en negociacions corporatives i contractuals complexes.\nSoci - Advocat\nLlicenciada en Ciències Econòmiques i Empresarials, Auditora per l’Institut de Censors Jurats de Comptes, Màster en Dret Tributari per la Universitat de Barcelona i membre de l’ Associació Espanyola d’ Assessors Fiscals. És professora asociada del Departament d’Economia Públicade la Universitat de Barcelona i del Màster de Fiscalitat de la Barcelona School of Management. La seva carrera professional s’ha centrat en l’àmbit tributari, des de la pràctica fiscal recurrent de l’empresa a l’assessorament en operacions de reestructuració de grups empresarials o de patrimonis de grups familiars.\nSòcia - Economista\nLlicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials, PADE per l’IESE, Auditor per l’Institut de Censors Jurats de Comptes, membre del ROAC, així com de l’Associació Espanyola d’Assessors Fiscals i Mediador Civil i Mercantil. Va iniciar la seva carrera professional com auditor de comptes per a continuar posteriorment en l’àmbit de la consultoria empresarial, Recursos Humans, M&A i reestructuracions empresarials. Alhora, ha intervingut com administrador concursal o assessor en nombrosos procediments concursals.\nSoci - Economista


La 3a Fira del Pernil de Balaguer reunirà 15 expositors d’embotits ibèrics, vins i caves aquest cap de setmana – Comarques de Ponent\nLa 3a Fira del Pernil de Balaguer reunirà 15 expositors d’embotits ibèrics, vins i caves aquest cap de setmana\nBalaguer acollirà aquest cap de setmana, del 4 al 6 de setembre, la tercera edició de la Fira del Pernil, que organitza l’Associació Gastronòmica Amics de l’Ibèrica i el consistori. Tindrà lloc al costat de l’estació de tren, al carrer Noguera Pallaresa.\nEl certamen comptarà amb la participació d’una quinzena d’expositors de pernils i embotits ibèrics, formatges, vins i caves i alimentació natural. El recinte comptarà amb un espai de bar-restaurant i un escenari on durant els tres dies hi haurà diferents actuacions. Així, el divendres s’inaugurarà la fira amb una ballada de sardanes a càrrec de la Colla Sardanista Santa Maria de les Franqueses i a continuació hi haurà una demostració de ball country a càrrec del grup Punta Taló. Dissabte al vespre actuarà el grup lleidatà de rumba catalana Er Taqueta i diumenge tancarà el certamen el coro rociero ‘Aire Flamenco’ de Balaguer i del dj Loquito.\nPel que fa a les degustacions, els assistents podran adquirir tiquets, que costaran 6 euros i inclouran 5 tastos de pernil, vi i embotits així com un número per un sorteig d’un lot de productes. S’ha de destacar el caire social del certamen ja que un euro de cada tiquet es destinarà a Creu Roja de Balaguer.


Les Masies 4 – Perafita\nPerafita > Perafita > Les Masies > Les Masies 4\nRocatova de Baix és una masia situada al límit sud de l’anomenat pla de Rocatova, o pla de la Llosa, una esplanada delimitada per formacions de roca natural, uns metres al nord del serrat de la Forca.\nEs tracta d’una masia de mitjanes dimensions, formada per un volum allargat principal de planta baixa i primer pis. Està bastida amb murs de maçoneria de pedra amb molt morter i amb les cantonades delimitades amb carreus treballats. La teulada és de doble vessant amb aigües a les façanes principal i posterior.\nRocatova de dalt és una masia situada en un punt elevat en l’anomenat pla de Rocatova, una esplanada delimitada per curioses formacions de roca des d’on es domina bona part del Lluçanès central i nord.\nEs tracta d’una masia de mitjanes dimensions, formada per un volum principal de planta baixa i primer pis amb cossos o estructures de menor alçada adossats a banda i banda donant un aspecte de planta basilical. Està bastida amb murs de maçoneria de pedra amb molt morter i amb les cantonades delimitades amb carreus treballats. La teulada és de doble vessant amb aigües a les façanes laterals.\nLes Roquetes està situada a tocar de la carretera BV-4601, a mig camí entre el serrat de les Roquetes, al sud, i la masia de Sant Ponç al nord.\nEs tracta d’una masia de mitjanes dimensions formada per un volum principal de planta baixa i primer pis amb dos cossos adossats al voltant, un a l’est i l’altra al sud-oest, originalment d’usos agroepcuaris i reformats com a habitatge. Els murs de càrrega són de maçoneria de pedra amb morter, amb carreus treballats delimitant les cantonades. La teulada és de doble vessant amb aigües a les façanes principal i posterior.\nEl Roure es troba documentat l’any 1326 i era posseït per la Pabordia de Desembre de la Catedral de Vic en època baix medieval. Pere Ferrer, possiblement hereu del mas Roure, va ser elegit el segon sots-veguer del Lluçanès. La masia es torna a trobar documentada en el fogatge de 1553 formant part de la parròquia i terme de Sant Boi de Lluçanès.\nEl Roure està situat en un punt elevat a l’extrem superior del serrat del Moro, a l’est de la Riera i al sud-est del nucli urbà de Perafita.\nEs tracta d’una masia de mitjanes dimensions formada per un volum principal de planta baixa i un pis fruit de múltiples ampliacions bastit amb murs de maçoneria de pedra amb poc morter i amb carreus treballats delimitant les cantonades. La teulada és de doble vessant amb aigües a les façanes principal i posterior.\nSant Ponç (Cal)\nCal Sant Ponç es troba situada al nord-est del nucli urbà de Perafita, a tocar de l’encreuament de les carreteres BV-4601 i BP-4653. Es tracta d’una casa de planta rectangular, teulada de doble vessant amb aigües a les façanes laterals formada per planta baixa i dos pisos.\nLa Serra es troba documentada en el fogatge de 1553 formant part de la parròquia i terme de Sant Boi. Modernament va passar a dependre de la família Canal de Gombrèn que la compraren per a fer-hi pastures i van ampliar la masia.\nLa Serra està situada en un punt elevat a l’extrem nord-est del terme municipal, prop del límit amb el terme municipal de Sant Boi de Lluçanès i al sud-oest de Coll Triador,\nEs tracta d’una masia de grans dimensions formada per un volum principal de planta baixa, primer pis i golfes fruit de diverses ampliacions. Està bastida amb murs de maçoneria de pedra arrebossats, amb carreus treballats delimitant les cantonades. La teulada és de doble vessant amb aigües a les façanes principal i posterior.\nSerra (La Pallissa de la Serra)\nLa pallissa de la Serra està situada a uns metres del vèrtex sud-est de la masia de la Serra. Es tracta d’un edifici de grans dimensions de planta rectangular format per planta baixa i un pis amb teulada de doble vessant i aigües a les façanes laterals. Els murs són de maçoneria de pedra irregular amb cantonades diferenciades de carreus de majors dimensions. La façana principal de la pallissa està orientada al nord-oest i presenta 3 portals tapiats dels quals dos estan emmarcats amb brancals i llinda de pedra i un amb maó i llinda de fusta. El portal emmarcat amb pedra de l’esquerra té a la llinda la data inscrita de 1791 i el portal de la dreta hi ha una inscripció il·legible a causa de la forta erosió i el dibuix d’una serra. Al primer pis s’obren dues grans arcades emmarcades amb pedres a plec de llibre, sustentades per un pilar central de maçoneria de pedra. Interiorment hi ha tres pilars més construïts amb murs de maçoneria de pedra.\nEnlace permanente a este artículo: http://pereroger.eu/perafita-2/les-masies/les-masies-4/


S’ha mort Joaquim Ferrer, ex-conseller de Cultura\nLa resurrecció del bandoler més temible\tLa resurrecció del bandoler més temible\nL’historiador i polític va estar al capdavant del departament de Cultura del 1985 al 1988\nL’ex-conseller de Cultura Joaquim Ferrer (Barcelona, 1937 – Alella, 2016) s’ha mort aquesta matinada d’una malaltia que se li havia manifestat recentment. Fou historiador i polític. De ben jove ja va militar en la clandestinitat contra la dictadura. Amb Josep Pallach va fundar Reagrupament Socialista i Democràtic de Catalunya, que després passaria a ser PSC Reagrupament. Amb la mort prematura de Pallach i l’arribada de la Transició, Ferrer va passar a militar a Convergència Democràtica de Catalunya.\nEn el segon mandat de Jordi Pujol al capdavant de la Generalitat de Catalunya, Joaquim Ferrer va ser nomenat conseller de Cultura (1985-1988), el càrrec de més responsabilitat que va exercir, tot i que també va ser diputat per CDC al Congrés espanyol a les eleccions generals del 1982, i després va ser elegit diputat del Parlament de Catalunya en les eleccions de 1988, 1992, 1995 i 1999. Llavors passaria al Senat espanyol com a portaveu del grup de CiU.\nDe la seva etapa de conseller de Cultura, recorda l’escriptor i periodista Rafael Vallbona, que en va ser el seu cap de premsa: ‘Amb la seva bonhomia i l’aparent caràcter despistat, Joaquim Ferrer, malgrat rebre instruccions de desmantellar el Pacte Cultural auspiciat per Joan Rigol, l’anterior conseller de Cultura, va obrir la porta de la modernitat a la conselleria. I va establir un pont amb la intel·lectualitat cultural espanyola, a més de buscar la internacionalització de la cultura catalana. Van ser uns anys que vam gaudir molt. Ell era un individu captivador.’\nEn aquest sentit, el poeta i traficant d’idees Vicenç Altaió, que va formar part de la comissió de modernització cultural en l’etapa de Joaquim Ferrer com a conseller, explica: ‘Era l’any 1985 i feia poc que acabaven de nomenar Joaquim Ferrer com a nou conseller de Cultura, quan vaig rebre una trucada del seu cap de gabinet, l’escriptor Oriol Pi de Cabanyes, que em citava per l’endemà a la conselleria. El nou conseller era conegut com a historiador heterodox, però no ens era un nom familiar en l’àmbit polític. Venia del «pallaquisme». L’endemà, quan vaig arribar a la reunió amb el conseller, també s’esperaven l’editor Jaume Vallcorba i l’escriptor Quim Monzó. Quim Ferrer es va reunir amb tots tres i ens va explicar que en la legislatura anterior, la de Joan Rigol, s’havia traçat el mapa amb les necessitats d’infraestructures culturals per gèneres (les museístiques, les musicals, etc), un mapa que havia començat el primer conseller de Cultura de la represa democràtica, Max Cahner. I tot i haver-se desmantellat el Pacte Cultural de Rigol, ell ens demanava de «trencar el cul d’ampolla de la cultura catalana». En aquella reunió, ens va demanar si voldríem formar part de la comissió per a la modernització de la cultura catalana. El conseller va rebre tres respostes: Jaume Vallcorba va dir que no podia col·laborar perquè «com menys estat millor». Quim Monzó va dir que un s’ha de mantenir al marge del poder per mantenir la independència. I la meva resposta, que tot i venir de l’esquerra radical, era partidari de dialogar amb les institucions públiques, en considerar que si s’expulsa la cultura de l’espai polític, el país és orfe.’\nContinua Altaió: ‘El conseller Joaquim Ferrer va marcar tres eixos, que es van materialitzar en tres comissions: la del diàleg amb el món cultural de l’estat espanyol, la comissió del pont aeri, on hi havia Martí de Riquer i Lázaro Carreter, per exemple; la comissió de la internacionalització de la cultura catalana, on hi havia Marta Pessarrodona, Federico Correa, el doctor Dexeus…; i la comissió de modernització de la cultura catalana, on es trobava Oriol Regàs, Pau Riba, Claret Serrahima, després Juli Capella… Aquest fou el seu llegat.’\nCom a historiador, la recerca de Joaquim Ferrer al principi es va centrar en l’estudi del CADCI i del moviment obrer català, amb llibres com ‘Layret 1880-1920’ (1971), ‘El primer primer de maig a Catalunya’ (1972), ‘La vaga de l’Harry Walker de Barcelona’ (1972), ‘Simó Piera: perfil d’un sindicalista’ (1973).\nAltres llibres que va publicar: ‘La lluita pels ajuntaments democràtics (1966-1976)’ (1977); ’Un nou impuls per a Catalunya’ (1982); ‘A mig camí’ (1989); ‘El fil roig’ (1994); ‘Els papers de Salamanca: història d’un botí de guerra’ (1996), amb J. M. Figueres i J. M. Sans i Travé; ‘Ramon Boladeras ‘Rambol’: Testimoni de llibertat’ (1997); ‘Des del centreesquerra’ (2000) amb Pere Baltà, Rafael Hinojosa i Miquel Reníu; i ‘Josep Tremoneda: plantar cara a la por’ (2008).\nEl president Carles Puigdemont ha expressat el seu condol a Twitter:\nEns arriba la trista notícia de la mort de l'exconseller Joaquim Ferrer. Li agraeixo tot el que ha fet per Catalunya, i la seva amistat. DEP\n— Carles Puigdemont (@KRLS) May 10, 2016\n13:19El vaixell de l’armada espanyola portarà quinze migrants de l’Open Arms a l’estat\n12:57Vueling cancel·la 112 vols per la vaga de personal d’Iberia a l’aeroport de Barcelona\n12:14Nova reunió de mediació per aturar la vaga del personal de terra d’Iberia a l’aerport de Barcelona\n11:52El 90% dels pilots de Ryanair donen suport a la vaga\n11:48Bolsonaro acusa les ONG sense proves de provocar els incendis a l’Amazones\n11:41Baleària continua treballant per a reflotar el ferri encallat a Dénia\n10:53Budó demana una Diada multitudinària ‘més enllà dels partits’\n10:29Ricomà: ‘L’estratègia de la confrontació no s’ha pogut mantenir i ha acabat amb presos i exiliats’\n08:40Les obres del corredor mediterrani obligaran a tallar uns quatre mesos la R4 a Martorell\nVueling cancel·la 112 vols per la vaga de personal d'Iberia a l'aeroport de Barcelona\nBudó demana una Diada multitudinària 'més enllà dels partits'\nBolsonaro acusa les ONG de provocar els incendis a l'Amazones\nBaleària continua treballant per a reflotar el ferri encallat a Dénia\nPuig descarta de denunciar el govern espanyol pels impagaments: ‘Nosaltres volem diàleg i solucions'\nEls Mossos defensen que el nombre de delictes enguany a Barcelona no és 'ni alarmant ni excepcional'\n[VÍDEO] 'Catalunya Nord i el procés': taula rodona a la Universitat Catalana d'Estiu


Festival TNT: Cutting Edge - Estrena a l'Estat espanyol - Club TR3SC\nFestival TNT: Cutting Edge - Estrena a l'Estat espanyol\nEl truc de màgia documentat més antic el va fer l'ancià mag Dedi per al Faraó Khufu. La història diu que podia tallar el cap d'un animal i tornar-lo a posar. Des de llavors el truc de la decapitació ha format part del repertori dels mags. Al mateix temps la història ens diu que la nostra capacitat de cometre, acceptar, mirar i fins i tot gaudir l'espectacle real d'una decapitació és intrínseca a la humanitat.\nLa decapitació és un acte de tirania extrema però també és un acte de creació, perquè tota aquesta crueltat produeix un artefacte extraordinàriament potent que crida la nostra atenció, ens agradi o no. Després de tot, hi ha una calavera dins nostre.\nCutting Edge es fixa en aquest acte terrorífic per reflexionar sobre la identitat i el seu origen, sobre per què la mutilació de cossos ha estat sempre el número estrella dels espectacles de màgia, sobre el significat simbòlic de tallar un cap i de com podem aprendre de la nostra humanitat a través d'un acte tan inhumà.\nEntre l'humor negre i la tragèdia minimalista, Cutting Edge combina la màgia, el barroquisme, la dansa contemporània i les arts visuals en una peça que explora la part més brutal de la nostra cultura.\nCompra les entrades amb descompte a Ticketa.


Curs d'Alpinisme nivell 2 Comarca del Barcelonès (Agrupació Excta. Catalunya)-Regió I - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nCurs d’Alpinisme nivell 2 Comarca del Barcelonès (Agrupació Excta. Catalunya)-Regió I\n30 de març 2022 / 10 d'abril 2022\nFins a exhaurir les places: aec@aec.cat\n-Caldrà tenir la llicència federativa de la FEEC de l’any 2022 adient a l’especialitat o tramitar la llicència temporal pels dies de pràctiques.\n30 Presentació i sessió teòrica. A la seu de l’entitat a les 19:30 h.\n2 i 3 Sortides pràctiques. Lloc a determinar.\n9 i 10 Sortides pràctiques. Lloc a determinar.


Seguiment d'un 80% de la vaga del tèxtil - Diari de Sabadell\nSeguiment d’un 80% de la vaga del tèxtil\nLa vaga del sector tèxtil i de la confecció té un seguiment del 80% al Vallès Occidental\nManifestació dels sectors tèxtil i de la confecció / ÓSCAR ESPINOSA\nUnes 300 persones s’han manifestant a Sabadell per reclamar un conveni “digne” del sector tèxtil i confecció. La protesta està convocada per CCOO, que s’ha quedat sola en la reinvidicació després que ahir UGT arribés a un preacord amb la patronal. Aquesta acció s’emmarca en la jornada de vaga, que va començar ahir a les deu de la nit i s’allargarà fins avui a la nit. El seguiment de la vaga ha tingut un seguiment del 80% al Vallès Occidental i un 70% a Catalunya i l’Espanya.\nEl sindicat reclama que cap salari estigui per sota dels 14.000 euros l’any, que s’accepti un increment salarial del 2% per a cada un dels anys de vigència i que es fixi una jornada raonable per al cinquè torn de treball. En canvi, la patronal del sector pretén mantenir un salari de 827 euros mensuals per a les categories d’auxiliar i especialista, que en la majoria de casos es tracta de dones que treballen en la confecció.\nA les 11 hores, els manifestants han sortit de l’avinguda Francesc Macià, just davant d’El Corte Inglés amb una pancarta que ha encapçalat amb lema “Per un conveni digne”. A l’inici de la manifestació hi estava present el secretari general de CCOO a Catalunya, Javier Pacheco. Amb xiulets i tirant petards han recorregut els carrers del centre de la ciutat.\nUnes de les més sonores eren les treballadores de l’empresa Italco, de Sant Quirze del Vallès. La presidenta del comitè d’empresa, Ana María Domínguez, va assegurar que de la plantilla de 440 treballadora, han seguit la vaga un 95%. “Som molt reivindicatives, només han quedat els serveis tècnics”, ha afegit Domínguez.\nEl final de la manifestació serà a l’edifici del Gremi de Fabricants, on està situada la seu de Texfor, que presideix ara la patronal del tèxtil. Al carrer Sant Quirze, han llegit un manifest i una traca ha posat fi a la protesta.\nEl secretari general de CCOO d’Indústria de Catalunya, José Antonio Hernández, ha valorat com un “èxit” el seguiment de la vaga. Hernández va demanar a UGT que expliqui perquè ha signat el preacord amb la patronal que “no compleix el que vam acordar a l’AENC “. De totes maneres, ha recordat que CCOO té la majoria al sector, un 70%. “No hi ha conveni si no ho firma CCOO” ha assenayalat Hérnandez, que ha afegit que “el que van firmar ahir no serveix per a res”.\nTemes:CCOO, manifestació, tèxtil


per Redacció 11 d’abril de 2019 14:15\nSegons ha explicat Lluís Roset, cap de llista de Rubí Republicana-Primàries Catalunya, "es tracta d'una llista integrada per demòcrates, persones que provenen de l'ex PDCAT, votants de l'ANC, les CUP o Podemos. En aquest sentit, és de les llistes més transversals que he vist mai".\nEn els propers dies presentaran el seu programa electoral però Roset ja avança que un dels seus eixos principals és "fer la república, afavorir la participació activa dels rubinencs i que la ciutadania controli que tots els partits polítics compleixen les seves promeses electorals".\nEn aquest sentit, Roset afegeix que "no farem Disneyland a Ca n'Oriol perquè volem una ciutat sostenible a llarg termini, pactada amb tots els partits".\nPel que fa a la relació amb la resta de partits, Lluís Roset ha assegurat "per nosaltres les primàries són sagrades", i ha afegit "hem tingut propostes de partits per anar junts després de fer les primàries però no podem acceptar aquest tipus de proposta. Ho haurien d'haver acceptat quan els hi vam oferir".\nUn dels partits que primer els hi va estendre la mà "va ser el PDCAT després de veure l'èxit de les primàries". Amb ERC, Roset ha afirmat que "des del principi ells no van voler saber res". A dins de Primàries Catalunya s'ha parlat molt i amb altres partits també però finalment no s'ha arribat a cap acord ja que "ningú volia passar per la fase de primàries".


Jesús Morales, nou subdirector de 20 Minutos\nRedacció\t| Actualitzat el 05 Febrer 2018 a les 13:08\nEl grup Henneo continua proveint 20 Minutos amb personal de confiança provinent de l'Heraldo d'Aragón. Ara ha estat el periodista Jesús Morales Arruga, nomenat nou subdirector d'informació del diari gratuït, fins ara responsable de la corresponsalia a Madrid de l'Heraldo.\nAmb la seva incorporació es busca reforçar l'equip directiu del diari, encapçalat per la directora Encarna Samitier i el director d'opinió Carmelo Encinas. En la seva nova responsabilitat, Morales treballarà amb el subdirector d'organització, Raúl Rodríguez Vega.\nJesús Morales es va incorporar a l'Heraldo el 2001, on va treballar a la secció d'Aragó, amb especial dedicació a l'àrea de política, i quatre anys després va assumir la corresponsalia de Madrid. Des de fa un parell d'anys també és columnista a 20 Minutos.