La Llum groga: de maig 2008\nPublicat per Llum a les 19:55 8 comentaris\nQuan esperes que una cosa sigui genial, t'acaba decebent.\nQuan no esperes res d'una cosa, al final fins i tot t'acaba agradant, i molt.\nAhir vaig començar un llibre. Feia gairebé tres setmanes que era a casa. No l'havia començat perquè pensava que no m'agradaria, i em vaig trobar ahir sense haver-lo començat i l'havia de tornar avui a la biblioteca. El vaig començar a llegir ahir a la nit sense esperar-ne massa cosa. Avui l'he acabat.\nFeia dies que esperava aquest cap de setmana. L'últim cop que vaig esperar un cap de setmana, la cosa va anar molt bé. O bé. Però el cap de setmana següent va ser un complet desastre.\nSí, feia dies que esperava aquest cap de setmana. Però avui un parell de coses s'han capgirat. I això per no parlar del meu costipat, que ja m'ha tornat la veu, però no em trobo gens bé.\nAra mateix no n'espero res, del cap de setmana. Tot s'ha girat i no serà com esperava.\nI ara m'ha vingut una pregunta al cap:\nSi no n'espero res és que sortirà millor del que em pensava i acabarà essent un gran cap de setmana?\nO això de dir que no n'espero res no serveix perquè llavors sigui un bon cap de setmana?\nLa resposta, en el proper capítol.\nPublicat per Llum a les 21:34 3 comentaris\nQuantes vegades hem fet mal a algú sense voler? Quantes vegades hem fet alguna cosa que ni ens hem adonat que féiem, i aquesta cosa ha fet mal a algú? I quantes vegades hem fet una cosa, pensant que era una tonteria, i ens hem adonat que havíem fet mal a algú, sense voler?\nFa un parell o tres de setmanes estava amb unes criatures que voltaven els inicis de l'adolescència. Una d'elles, la Clara, no deixa mai de xerrar. Si no fos perquè em té el cor robat, l'hauria engegat unes quantes vegades.\nFa unes quantes setmanes vaig descobrir la forma de fer-la callar. Em posava a dir-li que li agradava determinat noi, i ella deia que no, es creuava de braços, i callava una bona estona, fent veure que s'enfadava. Però per dintre reia.\nPerò l'altre dia estava més xerraire que de costum, i el truc no va funcionar. Llavors em vaig recordar que a prop hi havia en Pere, un noi amb qui sempre es fiquen ella i les seves amigues.\nJo, innocent de mi, vaig fer una brometa sobre ella i en Pere.\nSegons més tard, me'n vaig penedir. Primer em va dir que no, un no molt més fort que de costum. Després em va començar a dir noms de nois que deia que m'agradaven. De forma bèstia. Em sembla que no es va deixar ningú entre 20 i 40 anys que coneguéssim les dues.\nI després es va posar a plorar. I va marxar, lluny, plorant.\nI què va passar? Doncs que el seu germà i en Pere es van acostar a veure què passava. Els altres no es van atrevir.\nJo intentava que marxessin, intentava allunyar-los. El seu germà ho va entendre, i va fugir per cames. En Pere, no. Va poder més la curiositat que el fer-me cas.\nSe li va acostar, i li va preguntar què li passava, sense saber de què anava la cosa. I la Clara se li va girar:\n- I a tu què, que t'agrada la Sílvia!\nI, per la cara que va fer el pobre Pere, vaig descobrir que la Clara havia donat en el blanc, de la mateixa manera que ho havia fet jo una estoneta abans.\nAquell dia la Clara va marxar plorant, sense voler saber res de mi. El seu pare em va dir que la deixés estar. Però em va saber greu.\nJo no volia, jo ho vaig fer sense voler. I només em vaig adonar que li havia fet mal, o que l'havia clavat, perquè va muntar el numeret. Però, quantes vegades hauré fet una cosa d'aquestes (i d'altres que no siguin de temàtica adolescent) i no me n'hauré adonat? O me n'hauré adonat massa tard? O hauré provocat un malentès? O...?\nPer últim, m'agradaria dir alguna cosa bona de la Clara. El següent dia que la vaig veure, un nen em va preguntar per què no estava casada. I ella em va dir que em buscaria un nòvio. Va començar a pensar, aquest cop sense mala llet. I s'anava quedant amb el que ella creia millor. Fins que en un moment algú va dir:\n- I en Carles?\nI ella, tota convençuda, va deixar anar:\n- En Carles? No, en Carles no! La Llum es mereix algú millor!\nEn aquell moment vaig saber que m'havia perdonat. Malgrat que, quan va passar això, ja havia sentit unes quantes conyetes de tots els altres nens. Perquè, és clar, jo vaig ficar la pota, però els nens ho entenen tot... i encara que jo no hi torni, els altres nens ja saben què han de fer per fer-la enfadar.\nI tot això va ser sense voler!\nA vegades penso que les coses que fan més mal sempre són sense voler.\nPublicat per Llum a les 20:26 5 comentaris\nAvui aquest espai meu s'ha convertit en la meva veu. La única manera que tinc de comunicar-me amb l'exterior.\nAhir, per primer cop a la vida, vaig parar el despertador i no recordo haver-ho fet. Tot el dia estava molt cansada, i no sabia per què.\nAvui, quan m'he aixecat, estava molt marejada. Em feia una mica de mal el coll, però l'únic problema que tenia era que tenia moltes ganes de vomitar.\nA mig matí he rebut una visita. I he hagut de parlar durant cinc o deu minuts seguits. La veu m'ha començat a fallar i he sigut incapaç d'acabar d'explicar el que havia d'explicar.\nA l'hora de dinar, la cosa s'ha agreujat, i quan he tornat de dinar, he deixat de parlar i ja no he pogut dir res més.\nA la tarda havia quedat amb una persona. I... i m'he hagut de limitar a somriure i escoltar.\nNo m'havia passat mai, però no puc dir ni mu. Res. Silenci. I prou.\nL'únic que puc fer és escriure el que vull dir o comunicar-me mitjançant signes.\nPerò no, no em penso queixar. No em penso queixar perquè aquest matí he llegit la contra de la Vanguardia i... i res, que se m'han passat les ganes de queixar-me per molts anys. Després de llegir això, qui es pot queixar perquè es queda sense veu?\nI, sobretot, m'ha impressionat a mi, que de petita era famosa perquè amb 3 o 4 anys llegia perfectament, que algú que no va aprendre a llegir fins als 13 pugui arribar a premi Nobel de medecina. Sobretot havent viscut una bona temporada, quan era molt petit, al carrer. Doncs això, que recomano la lectura.\nAh, sí! No puc xerrar. No puc xerrar ni tan sols amb mi mateixa. No puc quedar-me ben descansada dient un "imbècil", encara que ningú em senti, perquè simplement no puc parlar. Així que, tinc un parell de coses a dir:\n1. Quina mala llet que tens! Realment això només ho fa algú que té molt mala llet! I, sobretot, s'ha de tenir molt mala llet per fer-me això a mi sabent que em sabrà greu! No, fer-ho no és mala llet, el que és mala llet és refregar-m'ho per la cara.\n2. Hi ha una cosa que es diu educació. Potser jo no sóc massa educada, però... però tu t'estàs passant que dóna gust.\nI ja està. Dijous passat deia que necessitava canvis. Però no em vaig fer cas a mi mateixa.\nA partir d'ara, sí. Això no és res més que l'última lluita que té per sortir, però ja està gairebé controlat.\nHe dit que no em queixaria, no? Però és que, sentint-ho molt, no ho podia deixar de fer...\nPerò ara ja està. Ara em recordo del post de les portes. Ho he fet un cop. I ho puc tornar a fer. Malgrat que em senti com una bruixa (i aquí està posat amb el mal sentit de la paraula). Puc tancar un parell de portes més. Perquè, sentint-ho molt, no em puc permetre depèn de quines coses.\nI perquè, no ens enganyem, estava posant un examen i els alumnes se'm queixaran, perquè després de l'1 i el 2 (i la falta veu), no tenia massa bon humor, i segur que m'he passat una miqueta... A veure si el meu altre jo m'ho fa canviar perquè m'he passat massa...\nPublicat per Llum a les 21:18 10 comentaris\nPublicat per Llum a les 11:56 6 comentaris\nPublicat per Llum a les 6:57 9 comentaris\n... és el dia que apareix algú amb una llista de coses, que podria haver vingut durant uns quants mesos, però que ve ara, i està una hora preguntant-te coses.\n... és el dia que reps un mail dient que demà vindrà, amb una llista encara més llarga que la del que ha vingut avui.\n... és el dia que se t'acudeixen més idees per fer coses noves. Que vaja, jo crec que, si vols ser creatiu, el millor que pots fer és tenir un termini d'entrega, una cosa que has d'acabar (o vols acabar) en dos dies, i llavors... llavors se t'acudiran totes les coses imaginables.\n... és el dia que acabes a les 10 del vespre amb una llista gairebé ni començada... i et preguntes què fas queixant-te. Ah, sí! Que ara hi tornes!\nquè carai! A veure si faig alguna coseta més de la llista abans d'anar a dormir...\nPublicat per Llum a les 21:57 9 comentaris\nAvui he escoltat molta música. Moltíssima. I estava dubtant quina cançó posar. Totes em semblaven adecuades, i millor no dic què he estat escoltant... Però al final, em quedo amb una, que és repetida, però no m'importa. Sí, ja sé que em faig pesada. Però, i què? Crec que aquesta cançó és molt apropiada per avui. I avui vull ser optimista. A més, el vídeo m'ha fet molta gràcia :-)\nPerò abans de ser optimista, el puzzle. Vaig dir que el primer que encertés què era tenia premi? Un premi virtual, és clar, però un premi...\nAvui el puzzle ha evolucionat molt. És clar que era la part "fàcil". Ara tocarà omplir el fons de coses verdes, marrons i negres, gairebé totes les peces iguals... ara anirà poquet a poquet. Però, de moment... (clicant es veu millor).\nI, com que hi ha reflexe, dos trossets. El primer, la part de baix, el tros que es veu fet:\nI el segon, la part de l'esquerra:\nI sí, sóc optimista. Perquè... encara no sé ben bé per què.\nPerquè el dia dels dos esmorzars aquest any coincideix amb el meu sant. Però... però no m'hi han convidat... Tot i que... puc dir encara? Queda molt poc, però... bé, sí, m'hi convidaran, no?\nAquesta setmana em quedo d'ama i senyora. Això vol dir que... puc fer el que vulgui! Mmmm... malauradament, també vol dir que augmenta la feina, en una setmana que ha de ser ja dura de per sí... Això vol dir que, segurament, no hi hagi notícies meves en uns dies. I em sap greu deixar aquest pseudo-post, però... així hi ha temps per anar pensant què és el que hi ha al puzzle :-)\nHa plogut, i molt! Almenys a casa. M'agrada mirar per la finestra, quan plou. I l'olor de la terra mullada. I... i si ha plogut així, és que tot ha d'anar bé :-)\nI suposo que em podria dir burra a mi mateixa. Segurament, sí. Però... però jo no sóc així. Vull dir que fer el que he fet es pot considerar d'una persona burra, però si hagués fet alguna altra cosa, no seria jo. Així que sóc optimista perquè... perquè... no ho sé, per què.\nPerò sé que hi ha moltes finestres. Moltíssimes finestres. Des d'on veure com plou. O com fa sol. Des d'on riure, i des d'on plorar.\nAvui no tenia post. I, ostres! He escrit molt, per no tenir post!\nPerò no volia deixar el post antic durant uns dies. Perquè potser demà necessiti escriure, però dubto que ho faci. I sé que tampoc ho voldré fer. I em pregunto per què sempre que em quedo sola a casa, hi ha alguna cosa que em fa sentir així? Sola, perquè em caiguin les parets a sobre? Si normalment m'encanta estar sola a casa!\nI... i... M'agradaria que fos com... però no, suposo que canso. Com sempre. L'altre dia, a la feina, es reien d'algú, perquè era el que havia aguantat menys temps els companys. Que, per una cosa o una altra, sempre acabava canviant de company. Però llavors vaig pensar-ho fredament... A mi els companys de feina encara m'han durat menys! D'acord, tots els canvis són justificats, però... bé, doncs que això. No hi ha ningú que m'aguanti massa temps. Per què serà?\nPerò tot té solució, no? O no, però és igual. Tot tindrà solució algun dia, segur. Tot arribarà.\nJo, de mentres, vaig a mirar a veure si faig una mica més de (CENSURAT) abans no se'n vagi la llum natural. Dic, de puzzle :-)\nPublicat per Llum a les 18:42 6 comentaris\nQuè faig, aquí? Ara no hauria de ser aquí. Ara hauria de ser...\nPer què em vaig pensar que avui, a aquestes hores, no seria davant de l'ordenador?\nPerò sóc aquí, mal que em pesi. Per això em vaig estar menjant el coco tota la setmana? Bé, tota la setmana no, però quasi...\nSuposo que avui podria dir que sóc lletera, tot i que no em vaig pas muntar cap història.\nNomés que avui, a aquesta hora, no seria a casa.\nActualització 21:46: Vinga, anem a posar una mica d'alegria al post (tot i que em fa molta més gràcia aquest, em recorda el pont de Tacoma). He dit mai que tinc uns quants còmics al lector i que no acostumo a mirar regularment, perquè em guardo per si tinc un moment baix?\nQue no us fa gràcia? A mi, sí. Però sempre podeu mirar el post d'en Jansy. El vídeo és boníssim. Com he rigut!!!\nPublicat per Llum a les 21:26 2 comentaris\nPublicat per Llum a les 16:21 9 comentaris\nEl pitjor moment del dia:\nD'acord, m'ha quedat clar. No sóc tonta del tot. Però, de cop, somric. I a qui li importa? A mi, no! De fet, fins i tot potser faré allò. Però no ho faré per tu, sinó per mi. I somric. Ai! Ja veuràs quan vingui la patacada... Perquè si això ha sigut el pitjor moment del dia...\nTambé he decidit que sí. Al final, he decidit que sí. Sé que el meu pare s'enfadarà. Però també sé que ja no sóc una criatura, encara que em segueixi tractant com si tingués 12 anys. Segurament sigui culpa meva. Si a l'adolescència no li hagués fet ni cas... Però no, era bona nena, i sempre em portava bé, i sempre feia el que em deien. I aquí estem. Amb gairebé 30 anys, però com si en tingués 12.\nS'enfadarà. Segurament es passi un parell o tres de setmanes sense dirigir-me la paraula. No seria el primer cop. I sap que funciona. Sap que fa això i llavors jo em passo mesos, potser anys, sense fer res per por a que torni a passar. De fet, aquest cop he estat a punt de dir que no perquè sé que s'emprenyarà, i molt. I també sé que no faig res de dolent. Però és clar...\nPerò m'és igual. Al cap i a la fi, d'aquestes dues o tres setmanes, se'n passarà una fora, i si no em parla, serà una setmana que igualment no me n'enteraré. A més, si ell pot anar de vacances, per què jo, que sóc adulta, no puc anar a sopar?\nAh, sí! He d'anar a arreglar-me el desastre que em vaig fer als cabells... Ja han crescut una miqueta, així que suposo que es poden tallar i quedar una cosa acceptable. És que és ben bé... I ara m'estava fent una pregunta. Tinc ganes de... Rossa o pèl-roja? :-P No del tot, però bastant... Aquest cap de setmana no hi aniré pas. El següent, potser. Jeje. Rossa o pèl-roja? M'ho jugo als daus? En tinc ganes, coi! I no m'importa aquella dona que fa d'ajudant, que ja fa un parell d'anys em va dir: "Així????????? Si això ja no es porta!" Sí, i què? El meu cotxe tampoc es porta, però a mi m'agrada. Que no puc tenir estil propi? Vale, no sé si triar rossa o pèl-roja, però això no vol dir que no tingui estil propi. Que coi, ahir anava tota fosca i em vaig veure al passar per davant d'un aparador i em vaig fer por i tot!!! I els cabells han de fer conjunt amb tota la resta... I si em pinto els cabells del color de les ulleres? :-D\nAh, sí... El meu pare es posa així perquè no li agraden els meus amics. Bé, siguem sincers... no li n'agrada un en particular. Quan el té al davant, li fa bona cara, però després... I, és clar, si vaig amb aquesta colla, ja s'emprenya. Ejem... Però jo ja sóc grandeta. Bé, de fet, l'altre dia una nena em deia "vieja"... I s'hi haurà de posar fulles, perquè d'amics no me'n sobren, que diguem, i aquests són bona gent, i tenen un lloc per mi, que jo accepto amb un somriure.\nHi ha un parell d'imatges que em venen al cap. Les imatges d'un adolescent, envoltat de noies, agafant la moto i passant pel carrer aixecant roda. O qualsevol altra tonteria. Un "mira què sé fer", que en el seu moment no en vaig fer cas, però que aquest matí m'han vingut al cap i no me'ls puc treure de sobre.\nPerò, és clar, també m'he recordat d'una història que va començar divendres i va acabar diumenge. La situació: un lloc ple d'homes, i tres o quatre dones pel mig. Una de les dones, jo (és clar, si en parlo, és que jo hi era). Havia quedat que li explicaria una cosa a un d'ells. Així que quan vaig arribar, vaig anar on era. No li podia dir res, i no podia anar fins on era, així que esperava que mirés per fer-li un senyal perquè s'acostés. Però el bon noi no mirava ni a la de tres.\nPerò, és clar, he dit un lloc ple d'homes. Així que dona que entra, dona que es veu. Encara que només sigui perquè és algú diferent. Total, que al cantó del noi en qüestió hi havia un altre noi que jo no havia vist en ma vida. I què va passar? Doncs que el noi es va començar a pensar que l'estava mirant a ell, i va començar a somriure'm. Un tercer, que voltava per allà, es mirava el noi que es pensava que jo em mirava, i jo pensava que a aquest tercer li agafava un atac de riure.\nAixí que jo intentava posar-me de forma que el que havia de parlar amb mi em veiés, i l'altre no. Però tot i així, el que jo no coneixia de res es girava, quan jo voltava per allà, i m'anava somrient.\nAl final vaig desistir i em vaig esperar a que el que havia de parlar amb mi sortís d'allà pel seu propi peu, sense cap senyal meu.\nEl diumenge encara va aparèixer un quart. Un que el divendres estava a prop dels dos (el que no em veia, i el que no m'hauria d'haver vist). Una de les primeres coses que va fer va ser venir a riure una estona, a costa del pobre que es pensava que el mirava. I és que, mare meva, com arribem a fer el ridícul quan ens creiem una cosa que no és! Que no veure les coses ens deixa una mica com si estiguéssim a la Lluna, però creure'ns una cosa que no és... mare meva, com vam riure!\nPerò ens centrem en diumenge, una estona més tard, i amb el mira què sé fer.\nNo hi ha ningú més per allà. Hi ha un munt de gent a prop, però estan fent altres coses. Jo he sortit a prendre l'aire i veig que algú altre també. I, de cop, sento que em diu "mira què faré". La pilota no és l'adequada. El que vol fer, no ho fa amb l'extremitat adequada (ni per la pilota, ni pel que vol fer). "Si home, i què més?" "Ja veuràs com sí".\nPues va a ser que no... I no només això, sinó que... millor no explico el que va fer, perquè va haver d'acabar demanant perdó... i no a mi.\nUna estona més tard, estic allà mateix amb una nena. La nena em diu: "Mira què faig!" I jo penso que es foterà una nata de campionat. Efectivament, no triga massa a anar per terra. Però la nena continua. I penso que tornarà a caure. Fins que torna a aparèixer. "Mira, això ho has de fer així, i aixà". D'acord, amb l'així i l'aixà la nena millora moltíssim. Però tot i així segueixo pensant que continuarà acabant per terra. Així que li diu: "Deixa'm, que t'ensenyo com ho faig." I jo penso que acabarà per terra, vist el que ha fet amb la pilota. Però no, no cau per terra. I li va explicant a la nena com ho ha de fer, fins que intenta fer floritures.\nLa nena se'n va, avorrida. I continua allà, amb el "mira què sé fer". I altre cop estic jo allà, mirant el "mira què sé fer", sense saber massa què fer.\n(Ho sé, el post acaba una mica penjat. Però és que no sé com acabar-lo.)\nPublicat per Llum a les 21:10 5 comentaris\nPublicat per Llum a les 22:23 9 comentaris\nAvui no hi havia d'haver post. D'una banda, no tinc ganes de parlar de festes familiars. Per què he hagut d'acabar en un dinar de 3 hores i mitja entre les 3 dones que em cauen pitjor de tota la família? He sentit més tonteries avui en 3 hores que en els últims 3 anys. I he vist córrer més ganivets d'esquena a esquena que, potser, tot el que porto de vida. Jo, per sort, m'he mantingut callada, observant, i guardant determinada informació pel dia que els ganivets m'apuntin a mi...\nTampoc vull parlar de demà. Parlar de demà abans de demà ha de portar mala sort. Per força.\nI tampoc vull parlar d'ahir. Però no perquè sigui dolent.\nAixí que estava jo sense post fins que els comentaris de la Laia, sobre que podia somiar el que volia, m'han recordat una cançó molt antiga. Bé, potser no tant, però a mi em porta al cole. I d'això ja fa... més de vint anys?\nM'ha fet molta gràcia veure aquest vídeo. Quines pintes!!! Però també m'ha fet molta gràcia veure que jo podia cantar tota la cançó, d'una punta a l'altra, sense dubtar en una sola paraula. Bufa! I això que feia anys que no sentia aquesta cançó! Segurament va ser un gran èxit al cole i la deuria cantar tothom i per això em va quedar gravada. Però ha sigut veure escrit això de que es poden dominar els somnis i aparèixer la cançó al meu cap. I ara, com me la trec de sobre?\nTambé m'han fet gràcia altres coses. Una m'ha recordat a demà (jaja! Com no!) I ara estic molt encuriosida, perquè és massa casualitat. I si...? Però, és clar, si pregunto això, em tractaran de friki total, i al cap i a la fi, no ve a cuento. Però m'ha fet molta gràcia.\nApa, torno a escoltar la cançó. Ja que se m'ha enganxat, almenys que escolti quan canten ells!\nPublicat per Llum a les 22:05 8 comentaris\nPublicat per Llum a les 22:13 8 comentaris\nAquest matí, quan he arribat a la feina, el primer que he fet ha sigut mirar el mail, com sempre. I allà m'hi esperava una sorpresa...\nDes del dia, ja fa uns quants anys, que em vaig descuidar de l'aniversari d'una noia, no perquè no sabés quin dia era, sinó perquè no sabia a quin dia vivia, quan és l'aniversari d'algú important a la meva vida, rebo un mail.\nEl problema és que, quan la gent deixa de ser important, o quan es perd el contacte, les persones continuen estant a la llista, i els mails segueixen arribant. Que, precisament, és el que ha passat avui.\nSe m'ha passat pel cap fer veure que no he vist el mail. Se m'ha passat pel cap esborrar l'entrada a l'agenda, de forma que no em torni a avisar més. Però...\nPerò no he pogut. Ja fa temps que no parlem. I no es tracta ara d'explicar el que va passar. Ja fa mesos que va fer malbé unes coses que m'havien costat feina de fer. I sense avisar. Ja fa mesos d'aquell dia, on sé que li vaig dir alguna cosa que no li hauria d'haver dit, però s'havia anat allunyant, fins que va trencar l'últim vincle que tenia amb mi, de la pitjor forma possible. Li vaig dir com fer-ho sense carregar-s'ho, però costava una mica més d'esforç que no fer-ho malbé tot. Tampoc no massa.\nSé que no hauria d'haver dit res. Però no ho he pogut evitar. No m'hi he explaiat massa, però alguna cosa a dintre meu m'ha fet posar-m'hi en contacte per desitjar-li un bon aniversari. I sé que no contestarà. No espero cap resposta. Més que res, perquè sé que si hi ha alguna resposta, serà una resposta que no voldré, perquè no serà amable, sinó tot el contrari.\nPerò el meu tarannà és així. No ho he pogut evitar. Si no ho hagués fet, em sentiria fatal amb mi mateixa per no haver-ho fet, ho havia de fer per sentir-me bé amb mi mateixa. I, ara que ho escric, veig que és una raó molt egoista per felicitar algú... Una altra cosa seria si no ho hagués vist, si el mail no m'ho hagués recordat. Però un cop recordat, no he pogut fer res més.\nI m'he posat a pensar en el tarannà. Ahir vaig llegir un post. Volia deixar un comentari, però no tenia ganes d'anar per altres llocs portant la contrària. I ara ho escric aquí, que no sé pas què és pitjor. Però, no ho sé, ho vaig llegir i em vaig sentir malament, com si fes les coses malament. No ho era, però podria haver sigut una crítica a mi. Però no, no em penso sentir malament per ser així, el meu tarannà és així, i si jo sóc feliç així...\nNo puc evitar ser lletera. Està en el meu tarannà. No puc evitar pensar en el futur. No puc evitar fer-me il.lusions. No puc evitar veure una cosa i començar a fer volar la imaginació. M'agrada fer volar la imaginació. M'agrada pensar en un futur, que d'alguna manera és millor, o pitjor, però m'agrada pensar en el futur. Potser hauria de pensar més en el present i no en el futur, però no ho puc evitar.\nLa fàbula aquesta de la lletera és això, una fàbula. O un conte. Amb un ensenyament final: no facis volar la imaginació, perquè llavors cauràs. Cauré?\nDoncs si caic, em tornaré a aixecar. Com si fos la primera vegada...\nTota la vida he pensat en el futur. Tota la vida he somiat. I sé que, si somio, és que tot va bé. Si tinc una raó per somiar, si tinc alguna raó per pensar en un futur, tot va bé.\nEl dia que deixi de somiar, el dia que deixi de somiar en el futur, aquell dia ja em podré morir. Em podré morir perquè no tindré cap raó, ni real ni imaginària, per tirar endavant. I, encara que visqui, seré com una morta vivent, sense rumb.\nEls somnis poden ser coses molt petites. O molt grans. Però, d'una manera o una altra, tinc tarannà de lletera. Encara que estigui mal vist. Això m'és igual. Jo no vull renunciar als somnis.\nDeu ser el meu tarannà.\nPublicat per Llum a les 19:59 17 comentaris\nPensava començar a viure la vida en Allegro, però poquet a poquet. Sí, ja sé que això és una contradicció, però ja vaig dir que l'Allegro no tenia res a veure amb fer les coses ràpid, només era una forma d'expressar-me.\nAquest cap de setmana pensava tenir una oportunitat, i pensava aprofitar-la. Introduir l'Allegro a la meva vida mica en mica.\nNo ha sigut fins avui que m'he adonat que a partir de demà la meva vida estarà plena d'Allegros...\nDijous. Ai, dijous! Sé que m'ho podria prendre Lento. Lentíssimo. Però no, n'estic farta, he d'agafar el toro per les banyes. Per més que ara sàpiga que em costarà. Però sí, ho he de fer. Demà. Sé que em costarà. Sé que em voldré tirar enrere i amagar el cap a sota l'ala. Però ho faré. Segur. De fet, ja he dit que sí. Així que no em queda més remei. Començarà l'Allegro.\nDivendres. Ai, divendres! Divendres sortiré de casa abans de les 7 del matí, i dubto que hi torni abans de les 2 de la matinada. Pel camí, tinc un parell d'Allegros. I tant que sí! De fet, un dels dos era el primer Allegro que em va venir al cap. Ara no em puc tirar enrere, no?\nDissabte. Dissabte no tinc gaires opcions per Allegros. Què dic, que no tinc gaires opcions? Dissabte he de ser molt valenta. Tinc una mega-festa familiar, amb una part de família que... millor ho deixo en punts suspensius. Fa anys que critiquen amb mala llet tot el que faig. I jo abaixo el cap, i faig veure que sóc tonta. Però... i si aixeco el cap i deixo anar comentaris? Total, com que sóc tonta, puc deixar anar comentaris sense voler, d'aquells amb doble sentit... Seré capaç de fer-ho? I, el que sembla més complicat: seré capaç de fer-ho fent cara de bona nena?\nDiumenge. Ai, diumenge! Diumenge ha de ser un dia per molts Allegros. Un dia per aixecar-me amb un somriure a la boca i no perdre'l fins a l'hora d'anar a dormir...\nI, tant d'Allegro... crec que no és Allegro, no. És Prestissimo!!!\nVe d'aquí... de fa uns mesos... En falten cinc... És que avui no tinc post... Almenys no un que vulgui escriure...\nHo prometo. Ahir no vaig tornar tard. Vale, eren gairebé les 11. Ella ja dormia. Volia llegir, però em feia cosa.\nAquest matí, a les 8, ella seguia dormint. Com es pot dormir tant?\nTinc mal de cap. La foscor? No!\nHe anat a esmorzar. Ahir gairebé no vaig sopar. I comptant amb què havia fet un desgast gran...\nNo, el problema és la falta de silenci.\nUn ventilador que es sent tota la nit, jo que estic acostumada a dormir sense fresses.\nLa tele tot el dia. Teletienda (si és que encara es diu així). I molt alta. Per sobre del llindar acceptable.\nI ella. Ella parlant tot el dia. Tapant la fressa de la tele i el ventilador. Si és que encara li hauré de donar les gràcies i tot! Per què em fa tant de mal el cap? Per què no tinc una mica de silenci? No tindré temps, però si en tinc... aniré a donar un volt a la platja. Jo, l'mp3 i ningú més.\nPublicat per Llum a les 21:37 5 comentaris\nPublicat per Llum a les 19:25 11 comentaris\nA vegades penso que tinc massa aficions. Faig massa coses. M'agrada fer massa coses. M'emociono per les coses. Tot em crida l'atenció. I, és clar, no hi ha temps físic per fer totes les coses que m'agraden...\nAhir al vespre vaig veure el meu pare que començava un llibre nou. M'havia dit que començaria EL llibre de sant Jordi (i aquest EL està posat amb majúscules expressament). Però no començava el llibre de sant Jordi. En començava un de més petit. Em vaig estranyar i li vaig preguntar el perquè. Em va contestar que era un llibre molt llarg, de més de sis-centes pàgines, i que no l'acabaria abans de marxar. No l'acabaràs abans de marxar? I on vas, tan aviat? Es veu que d'aquí a un parell de setmanes marxen una setmaneta de vacances amb la meva mare i jo no en tenia ni idea. Això s'avisa, home! Que he de planejar les festes boges que faré aquests dies! (Qui s'ho cregui, ja està marxant d'aquí, perquè no em coneix gens ni mica, ni trobarà explicacions de festes boges per aquí). No, però estaria bé saber-ho...\nPerò no ho deia perquè em quedi sola a casa. Ho deia perquè em va fer pensar. Jo sempre li dic que ell llegeix més que jo. El veig llegir molt, i cada poc el veig començar un llibre nou. Però ell sempre diu que jo llegeixo més que ell. Hi he estat pensant i crec que cap dels dos té raó. Ma mare sempre s'empipa amb nosaltres, perquè podem posar-nos a llegir pel mig de casa, i no sentim res. Podem anar caminant d'una habitació a l'altra amb el llibre a la mà, sense fer cas a res del que ens diguin.\nPerò no només llegeixo. Tenia pendent unes fotos que havia promés que ensenyaria, i que no havia posat perquè, amb la desaparició de la càmera, me n'havia oblidat. Avui les he trobat. I, malgrat el temps que ha passat, tinc ganes de posar-les. Perquè sé que a algú li faran il.lusió. O, com a mínim, m'imagino que a algú li faran il.lusió.\nSíiiiiiiiiiiiiii!!!!!!!!! Això que hi ha aquí dalt era el meu helicòpter, abans que em carregués primer les hèlixs i després el motor... L'he d'arreglar, l'he d'arreglar! Ara que ve el bon temps!!!\nI sí, aquest és el comandament de l'helicòpter. I la meva mà, que va ser la culpable de l'averia del pobre helicòpter...\nPerò aquí no acaba tot. Nonono! Jo m'emociono, i vull fer moltes coses. I avui... avui he comprat una nova adquisició...\nSíiiiiiiiiiiiiiiiii!!! Un puzzle. M'encanta fer puzzles (hi ha alguna cosa que no m'agradi?) Em relaxa. Hi ha a qui li posa nerviós fer puzzles, però a mi... a mi no. Jo poso música, i em poso a davant del puzzle, i em relaxo. Se'n van totes les tensions, i tots els mals pensaments, i només fan que venir-ne de bons. Em passa amb els puzzles i amb totes les coses que siguin de muntar. Així que m'he posat mans a l'obra...\nSembla molt fosc, veritat? La veritat és que no ho és tant, de fosc. És fosca la part de fora, molt fosca. Però així resalta la part de dintre, més clara i lluminosa.\nHe estat dubtant què comprava. Tenia tres opcions. Una eren uns gossets, molt macos, i molt tendres. L'altra era un drac, majestuós. Al final m'he quedat amb l'opció intermitja. Fantàstica, com el drac. I tendra, com els gossets. He pensat que era perfecte.\nHe anat fent fins que se m'ha acabat la llum natural. Els puzzles s'han de fer amb llum natural...\nDe moment no dic què és. Sé que m'hi posaré de tant en tant. Quan m'hi vagi ficant, aniré fent fotos. I, algun dia, d'aquí a moooooooolt de temps, potser algú veurà el dibuixet :-)\nCrec que ja he explicat alguna vegada la història del piano. Però hi torno, a risc de repetir-me. Quan era petita, i començava a aprendre a tocar el piano, tornava boja a la meva profe. Jo no em volia equivocar, jo volia fer totes les notes perfectes, no volia tocar una nota en comptes d'una altra. Així que el que feia era tocar moooooooooolt a poc a poc. I jo estava contenta. Estava contenta perquè no havia tocat malament cap nota, però del que no m'adonava (sí, no me n'adonava) és de que aquesta forma de tocar feia que, tot i no equivocar-me en cap nota, l'equivocació fos molt més gran.\nLa cosa va arribar a tal extrem, que la profe de piano em va fer comprar un metrònom, i m'obligava a tocar les peces a casa a una velocitat superior a la normal (fent servir el metrònom, és clar!) perquè així, quan les tocava sense metrònom, les tocava a la velocitat que tocava...\nVist amb perspectiva, m'adono que tota la vida he fet el mateix. Tota la vida he intentat fer el que em semblava que feia que no m'equivoqués. Però, intentant no equivocar-me, he comès una equivocació molt més gran que equivocant-me en una nota.\nMiro enrere i hi veig això: una persona tocant a càmera lenta, pensant que ha fet les coses que havia de fer, intentant no equivocar-se. Però una persona que s'ha equivocat molt més que si hagués fallat a l'hora de tocar la meitat de les notes.\nEm vull equivocar. Una vegada, i una altra. I després una altra. Essent conscient que si tota la vida he tocat una peça amb Largo i ara començo a tocar amb Allegro, al principi no n'encertaré ni una. Mica en mica, amb el temps, començaré a encertar notes, i al final acabaré encertant-les gairebé totes, però sense anar a un ritme que no toca.\nPD1: Aquest post no té res a veure amb anar més ràpida o anar més lenta, sinó en intentar fer les coses bé, sense patir excessivament per si m'equivoco. Tots ens equivoquem. Tots, quan no estem acostumats a fer una cosa, o quan no l'hem fet mai, ens equivoquem. L'error està en no intentar fer-les per por a equivocar-nos. El primer cop ens equivocarem. El segon, també. Però arribarà un moment en què farem les coses bé. Si mai ho intentem des del principi, sempre tindrem aquest mateix problema, amb l'agravant que ja serem més grans, i encara ens costarà més equivocar-nos, i ens farà més vergonya que algú ens vegi equivocant-nos en una cosa que ja tothom dóna per sentat que ja tenim superada.\nPD2: No puc llegir la ment de les persones, però sé que algú pensarà que estic cometent la primera equivocació. Potser sí, però vull cometre-la. He tancat els comentaris d'aquest post. No, les coses no van malament. Tampoc van millor que ahir. Van com sempre. O sigui, Largo. Però ahir ja els volia tancar. No ho vaig fer, perquè em semblava que un post de la categoria "vida blocaire" no podia tenir els comentaris tancats. Avui em penedeixo de no haver-ho fet.\nEls comentaris són l'ànima d'aquest blog. Em fa feliç rebre algun comentari, de qui sigui. Però necessito tancar els comentaris. Necessito tancar-los de veritat. Perquè quan comenci a tocar la nota que no toca, quan comenci a intentar tirar enrere i repetir els mateixos compassos una vegada i una altra, fins que em surtin bé, al tempo que toca, no vull tenir comentaris d'ànim dels que no he tingut mai a la vida real, perquè sempre els he defugit. Si m'he equivocat, m'he equivocat. I punt. El proper cop ja ho faré millor.\nI sé que no podem viure sense la gent que ens envolta. Ho sé. Però, si en algun moment algú m'ha d'animar, vull que sigui algú que realment vulgui fer-ho. I, òbviament, segueixo conservant totes les adreces de correu que hi ha per aquí i per allà, on rebré els comentaris sense cap problema.\nHi havia dues solucions: la primera era deixar d'explicar les coses aquí, i sé que no en sóc capaç. La segona, tancar els comentaris, i que si algú em vol dir alguna cosa, ja sap on és el mail. Que m'equivoco? Doncs mira, la primera nota i ja l'he tocat malament. Què hi farem! A veure si la següent la toco bé.\nNo sé durant quan de temps deixaré els comentaris tancats. Necessito pensar, reflexionar, i fer un munt de coses. Però necessito fer-ho sola, o, en qualsevol cas, necessito comentaris-post, que no es solen donar en els comentaris, excepte determinades excepcions.\nI ja m'he justificat prou. Coi, que és casa meva i faig el que vull! I sí, sempre he dit que odio els blogs sense comentaris, però bé, ara m'he convertit en un blog (temporalment) sense comentaris.\nPD3: Després de tot això, si a algú li interessa, ahir vaig recuperar la càmera!!! Feia 2 o 3 mesos que estava perduda. El meu pare l'havia guardat en un calaix... i no es recordava que ho havia fet :-( 2 o 3 mesos sense un munt de fotos que hagués pogut fer. Però bé, ja torno a tenir la càmera, que és l'important!\nArribo als dominis de la blocaire. Ahir al vespre li vaig enviar un mail. L'haurà llegit?\nÉs aviat al matí. Just baixar del cotxe, un parell de criatures pre-adolescents venen corrent i cridant el meu nom. Crec que són la raó per la que estic tan cansada. No sabia que pogués tenir tanta energia. No sabia que pogués córrer tant. I... i m'he passat tot el dia amb la part "jove" de la comitiva, saltant, corrent, jugant...\nEntro i em pregunto si és el lloc on va la blocaire. Tindria molt sentit que fos aquí, però... mai se sap.\nJo segueixo a la meva. Amb les criatures. Però, de tant en tant, aixeco al cap i miro entre la gent a veure si trobo una persona amb les característiques que (crec que) té la blocaire.\nSense que jo ho sàpiga, la blocaire, que no ha llegit el mail, entra al lloc on estic jo i observa. Passa pel lloc on estic jo, i sap que jo em dedico a fer aquestes coses.\nI jo segur que estic fent el que he anat a fer, o jugant amb les criatures.\nUna estona més tard, vaig al lavabo. Pico a la porta per saber si hi ha algú. Una veu a l'altra banda em contesta "què vols?" Un "què vols?" que ja veig que no va per mi. Jo contesto alguna cosa, com que era per saber si hi havia algú. Quan surt, una dona que té edat de ser la mare de la blocaire, em diu "és que hi havia la meva filla donant volts per aquí i pensava que era ella que volia alguna cosa." Entro al lavabo i no puc evitar pensar... i si la filla fos la blocaire? Estic a punt de no entrar al lavabo i xafardejar, però penso que ja faig prou coses rares de per sí com per dedicar-me a xafardejar a una pobre dona que surt del lavabo!\nA la mateixa estona, el pare de la blocaire sembla que està allà on estic jo, mirant. I la blocaire li pregunta...\nMentre jo volto perduda pel poble, buscant un lloc on dinar, amb tota la resta, la blocaire m'escriu un mail.\nOh! No ha vist el mail que li vaig escriure fins aquell moment, quan jo ja no sóc al lloc.\nPerò no deixa de ser curiós. Dues blocaires coincidim en un mateix lloc. Jo penso que potser ella hi és, pel lloc on em trobo. I ella pensa que jo hi puc ser, pel que estic fent. Però, tot i així, cap de les dues és capaç de "veure" a l'altra. És clar que, entre tanta gent, és difícil! :-P\nPublicat per Llum a les 21:52 11 comentaris


Notícies - Joan Castañé (Cal Caballu): 'A la bodega encara conservo botes de mon pare'\nJa retirat, Castañé, es dedica a conservar peces antigues del camp com ha explicat al 'Connectats'\nJoan Castañé, a l'estudi de Ràdio Sant Cugat / Foto: Cugat Mèdia\nel 20/maig Carme Reverte Entrevista PDF\nEl Celler Cal Caballu és la materialització d'un somni fet realitat. Joan Castañé es va iniciar en el negoci familiar dels pares i ara són els seus fills qui continuen al capdavant del celler. Aquest establiment emblemàtic de Sant Cugat i el seu impulsor han estat testimonis de la transformació de la ciutat i del propi negoci. Convidat pel programa 'Connectats', aquest santcugatenc de soca-rel repassa la seva trajectòria personal i la de la bodega que va crear el 1968.\nEl celler Cal Caballu podem dir que es troba al rovell de l'ou de la ciutat, a tocar de la plaça d'Octavià. Hauràs viscut moltes coses en tots aquests anys, oi?\nMoltes, moltes. He vist i he viscut moltes coses. Ara estem al carrer Plana de l'Hospital, però abans estàvem al carrer de l'Hospital, mirant a la plaça del Monestir. És la mateixa cantonada, sí!\nI des de quan en aquesta casa, Joan?\nAquest comerç el van començar els meus pares. Llavors veníem pinso per les bèsties, el vi que collíem i verdura que també teníem. Era diferent del que tinc ara, però a mi sempre m'ha agradat això del vi. Teníem una màquina per tornar a premsar el raïm quan la gent del poble encara el trepitjava. I la meva idea era posar algun dia una bodega. I la vaig acabar posant!\nParlant de la casa, on vas néixer?\nJo vaig néixer a Sant Cugat. En aquesta casa que feia cantonada. I aquí, tota la vida!\nI quants germans éreu?\nEl meu pare es va casar dos cops. De la primera dona eren dos germans, el Gabriel del Bar Caballu Petit i el Josep que era el gran. De la segona dona som jo i la meva germana i jo soc el gran.\nI com era la vida familiar llavors quan encara éreu petits petits?\nBé. Els germans sempre ens hem fet. Mentre van estar ells, que no es van casar, van col·laborar amb el meu pare amb el negoci del gra. Anaven a buscar-lo a Barcelona amb el carro.\nI tu a casa de quina manera col·laboraves?\nEls dimarts anava amb el meu pare al mercat a Barcelona a comprar pinso. Llavors, a més, teníem un camp i la vinya, i hi anava a treballar.\nOn teníeu aquest tros de terra?\nUn el teníem a la rambla del Celler i l'altre a Coll Favà.\nEstem parlant d'una època que llavors tot eren camps excepte el centre de Sant Cugat, oi?\nSant Cugat estava rodejat de camps i vinyes.\nCom recordes el Sant Cugat de quan tu eres petit?\nSant Cugat era un poble; es vivia tranquil. No és com ara que sempre fas tard a tot arreu. Moltes vegades, el meu pare deia "el que no es pugui fer avui ja ho farem demà". Es vivia més tranquil que no es viu ara.\nVas anar a escola?\nVaig anar a l'Azqueta.\nI eres bon estudiant?\nDoncs, sí! Procurava estudiar. Quan m'interessava m'ho sabia. Ara, quan no m'interessava a vegades passava ... perquè si no sabies la lliçó et feien quedar.\nLes matemàtiques se't donaven bé?\nLes matemàtiques sí, millor que la resta.\nI què volies ser de gran?\nDoncs m'agradava ser pintor però no artístic. D'això de dibuixar no en sé.\nPer què no t'hi vas dedicar?\nEls pares eren grans i jo havia d'ajudar-los en el negoci, si no s'hagués perdut. Em va anar agradant i em va venir això de posar una bodega.\nEn Borges em va dir que una bodega de l'Hospitalet plegava i vaig anar amb el meu germà que entenia més de botes. Les vam veure, em van agradar i me les vaig quedar. Era el 1967. Vaig fer la mili i després vaig muntar la bodega.\nCom van ser els inicis del negoci?\nVam començar el 1968. Em vaig casar i llavors va ser quan ja vaig obrir la bodega.\nHas parlat de les botes, és a dir, tu vens el vi a granel?\nSí. Les botes que tinc al magatzem són botes que eren de mon pare. Teníem un familiar a Santa Perpètua que feia botes i jo encara les tinc. Aquestes botes potser tenen 200 anys i encara em quedo curt.\nO sigui que tens una relíquia?\nSí, són relíquies. Moltes vegades li dic al meu fill Toni que són botes molt belles i sempre s'ha de mirar que tinguin una mica de vi perquè si no la fusta se seca i això fa que perdi per algun lloc.\nI d'on venia el vi que veníeu al principi a la bodega?\nEl vi encara ve del mateix lloc, de Bràfim d'un tal Padró.\nClar, jo no estava en el món del vi, per això el meu germà, en Gabriel, em va agafar després de casar-se i com ja havia tractat amb ell me'l va fer conèixer i encara tractem.\nLlavors era diferent perquè de vi a granel se'n venia molta quantitat. Clar, la gent, qui més qui menys bevia vi. Però això s'ha anat perdent. Ara es ven vi però embotellat.\nImagino que tens clientela fidel. Alguns de fa molts anys?\nUns quants. Encara tinc clients de quan vam començar, no molts, però encara en tenim uns quants.\nTens dos fills i els dos treballen a la bodega\nSí. Ells ara porten la bodega. De vegades m'estic per allà i mentre ells descarreguen la furgoneta, jo omplo alguna garrafa de vi. Però ja no hi soc a la botiga.\nContent de veure que els teus fills continuen al negoci com ho vas fer tu en el seu moment?\nEl Toni i el Joan ja van estar treballant fora, però els vaig dir que aquí "el plat a taula no us faltarà, ara s'ha de treballar". Aquí plegues quan plegues. S'hi ha de dedicar moltes hores perquè treballes i treballes a casa.\nEncara fa olor de vi casa teva?\n(Somriu) Això és per les botes. Si fos vi embotellat només no ho notaries. Però el vi a granel, vulguis o no, desprèn una olor. Per exemple, nosaltres des de la botiga anem cap al pis i a vegades quan ells posen vi al vespre i baixo per alguna cosa dic: "mira estan posant vi".\nPer la teva relació amb la terra i amb els animals has estat vinculat a la festa de Sant Antoni Abat, oi?\nSí, em sembla que vaig estar-hi sis o set anys. M'agraden els animals i com encara tinc el carro ... Per això vaig entrar a la junta.\nRetirat de tot, ara què fas amb el temps que tens?\nAra, em dedico a netejar coses antigues que tinc a casa. Estic netejant peroles d'aram, paelles, coses antigues del camp. Ara estic amb unes corrioles que utilitzàvem abans per carregar el carro.\nI què en faràs de tot això?\nEl què faran no ho sé. Jo ho tinc allà a la terrassa com una exposició. Tinc un museu a casa.


Metges Catalans | Enric Octavi Raduà i Oriol\nEnric Octavi Raduà i Oriol\n[ Barcelona, 1864 - 1928 ]\nMetge d’origen ebrenc, interessat per l’Higienisme, dedicat a l’estadística mèdica i peça clau de la Sanitat Municipal a principis del segle XX\nAmb orígens familiars a la Ribera d’Ebre, és fill de Ramon Raduà Serra, manobre natural d’Ascó i de Rosa Oriol Domènech, nascuda a Faió, emparentada amb el veterinari d’Ascó Antoni Laplana, cirurgià de Tivenys i padrí del seu fill. Enric Raduà comença el batxillerat a Barcelona i l’acaba a Tarragona l’any 1878. Després, comença la carrera de Medicina a la Universitat de Barcelona on es llicencia el 1885. Tot seguit, passa un temps fent de metge d’Ascó i, més endavant, ho és de Garcia, poble on coneix qui serà la seva esposa, Concepció Maymó Cabanellas, filla del metge Josep Maymó Homdedéu, titular d’aquesta vila i descendent d’una nissaga mèdica garcienca. Possiblement, aquí rau la motivació de Raduà d’instal·lar-se en aquesta població per exercir-hi professionalment durant uns anys, suficients per escriure Datos para el estudio topográfico médico de Garcia, treball que publica el 1892 i pel qual obté el Premi Topografia Mèdica que atorga la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, que comporta també el seu nomenament com a acadèmic corresponent.\nL’elaboració d’aquesta descripció medico topogràfica de Garcia i la seva anterior participació en el Congrés de Ciències Mèdiques celebrat a Barcelona el 1888, influeixen en la presa de consciència d’Enric Raduà sobre la necessària implantació de mesures d’higienisme per millorar les condicions de vida al medi rural. Des del 1893, és membre de la Societat Espanyola d’Higiene, institució on presenta l’assaig Reglas que deben seguirse en la construcción de las habitaciones de las grandes ciudades y en los centros Industriales, treball que també és premiat amb una menció honorífica. Després, el 1897, és guardonat un altre cop –ara per la Societat Protectora d’Animals i Plantes de Barcelona- per la redacció de De res pescarius. (Acerca la fomentación de la pesca), memòria que publica la revista il·lustrada Fomento de la Pesca, de la qual n'és redactor en cap.\nInteressat en la cooperació agrícola, com a delegat de la Junta Comarcal de Societats Agrícoles Federades de Lleida, destaca la intervenció d'Enric Raduà en el Congrés Cooperatiu Catalano-Balear de 1899 i, també, el seu viatge a Manchester per assistir al Congrés de l’Aliança Cooperativa Internacional de 1903. El 1905, assumeix la direcció de la revista El Cooperador Cooperativista, publicació quinzenal que substitueix l’anterior capçalera Revista Cooperativa Catalana, també portaveu de la Federació de Cooperatives Catalano-Balears. El 1913, és secretari del Primer Congrés Nacional de Cooperatives que se celebra a Barcelona. Igualment, és molt notable la seva activitat en el món del mutualisme català. El 1896, Enric Raduà es troba entre els fundadors de la 'Unión y Defensa de Montepíos de la Provincia de Barcelona', entitat precursora de l’actual Federació de Mutualitats Catalanes on crea i dirigeix el Servei de Vigilància Infantil per assistir els infants i assessorar les mares en puericultura i en la cura higiènica dels seus fills. El 1928, coincidint amb la inauguració d'una nova seu, la rebatejada Federació de Societats de Socors Mutus penja el retrat del doctor Raduà a la seva Galeria de Presidents Honorífics.\nDes del 1893, Enric Raduà és metge auxiliar de la Maternitat Municipal fins al 1896 que esdevé titular numerari de l’Asil Municipal de Pobres. L'any següent, obté plaça de facultatiu del Cos Mèdic Municipal de Barcelona a la vegada que guanya per oposició una plaça d'Inspector Municipal de Sanitat. A la Síntesis Demográfica de Barcelona, correspondiente al año 1896, consta que l’acadèmic corresponent Enric Raduà Oriol resideix al pis 2n 2a dels números 9 i 11 del carrer Plateria de Barcelona. Aquestes dades les presenta Lluís Comenge, director de l’Institut d’Higiene Urbana on, a partir del 1902, Enric Raduà s’encarrega de les tasques d’Estadística on, ràpidament, hi progressa professionalment. Així ho demostra el fet que, cinc anys després, és nomenat director de l’Oficina de Demografia, Estadística i Padró Sanitari que s’acaba de crear aquest any 1907. Aquest mateix any, Raduà és nomenat cap d’Estadística Demogràfica Municipal de Barcelona i ocupa el càrrec fins al 1913, moment en què -comptant amb una plantilla de dotze persones- és ascendit a director. El 1917, es converteix en degà del Cos Mèdic Municipal de Barcelona i, des d’aquesta posició, impulsa la creació de l’Institut Municipal de Demografia així com la publicació de tres revistes de divulgació científica Fomento de la Pesca, Demografía Social i Medicina Social. Finalment el 1921, rep el nomenament de director interventor de l’Institut de Demografia i Padró Sanitari, un càrrec que ocupa fins al 20 de març de 1928, quan –ja malalt- l'abandona per jubilació. Dos mesos després, el 18 de maig, mor a Barcelona.\nVinculat als sectors catalanistes de la capital catalana ja quan era estudiant, Enric Raduà ingressa a la Unió Catalanista (UC), partit independentista radical fundat el 1891 i resulta un dels delegats escollits per representar la comarca de la Ribera d’Ebre -juntament amb el metge d'Ascó, Domènec Agustí Salmons- a l’Assemblea que redacta les Bases de Manresa el 1892, on destaca la seva proposta sobre la plena separació d'Església i Estat. Després, el 1895, torna a ser delegat a la IV Assemblea d’UC que se celebra a Olot. Després, quan a principis del segle XX, el catalanisme es divideix, ell es manté dins l’òrbita d’UC. El 1898, és vocal de la junta organitzadora de l’Exposició Universal de Barcelona de 1898 i, anys després, participa en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana del 1906.\nSoci de diferents entitats mèdiques i socials, és secretari general de l’Acadèmia Medico-Farmacèutica el 1895 i pertany a l’Acadèmia d’Higiene de Catalunya i a l’Acadèmia del Cos Mèdic Municipal de Barcelona (ACMMB), institucions que presideix el 1910. És també vocal de la Societat d’Amics de la Instrucció de Barcelona alhora que és cofundador i codirector -juntament amb Francesca Rovira- del Museu Pedagògic Experimental de Barcelona creat el 1904, com ambdós expliquen en l'article La Evolución Pedagógica que publiquen el 1909. L'any 1910, és un dels promotors i ponent en el Congrés de la Tuberculosi de Barcelona mentre que, el 1912, a Vilanova i la Geltrú, participa en el II Congrés d’Ateneus i Asociacions de Cultura, en la Secció d’Educació Física, i presenta la ponència sobre la Conveniencia de ampliar la actuación de las Asociaciones de Cultura en la Educación, amb un col·loqui que compta amb la intervenció de metges destacats com Eladi Homs, Elies Juncosa, Artur Galceran i Felip Proubasta.\nCol·laborador de diferents publicacions com La Veu del Camp, portaveu de l’Associació Catalanista de Reus, i de diaris com La Veu de Catalunya, La Renaixensa i Lo Somatent on -sota el pseudònim “Dr. Octavius”- Enric Raduà escriu una sèrie d’articles que titula Vida rural. Aquest afany divulgador el duu a impartir nombroses conferencies a diferents seus acadèmiques, culturals i socials. El 1904, pronuncia el discurs inaugural del curs de l’Acadèmia i el Laboratori que titula El derecho a la existencia en orden a la salud, exemple d'un tema recurrent en les seves dissertacions on no sols proposa la reforma dels serveis sanitaris de I'Ajuntament de Barcelona sinó que també denuncia la inexistència d’un hospital d’infecciosos, l'incompliment de les ordenances municipals, la manca d'estudis de sol i subsòl, de controls sanitaris a les escoles o d'una inspecció bacteriològica en tractaments i aliments, etc.\nVidu de Concepció Maymó des del 1919 i havent perdut dos dels seus cinc fills, els dos més grans, Enric (+ 1920) i Teresa (+1922), Enric Raduà Oriol mor el 18 de maig del 1928 avançant-se només uns dies a la pèrdua d'un altre fill, Josep (+1928), deixant soles les dues filles més petites: Concepció i Carolina.


Mesa sectorial de 19 de desembre de 2019: Convocatòria d'oposicions » educaccio.cat\nEstàs a:Inici»EDUCACIÓ»Pública»Mesa sectorial de 19 de desembre de 2019: Convocatòria d’oposicions\nMesa sectorial de 19 de desembre de 2019: Convocatòria d’oposicions\nEn començar la mesa, tots els sindicats presentem l’escrit que hem entrat per registre demanant una mesa sectorial amb un únic punt de l’ordre del dia: recuperació de les condicions laborals. Exigim el restabliment de l’horari lectiu anterior a les retallades, la reducció de les ràtios i el retorn a la resta de condicions retallades!\nGràcies a l’acord signat per CCOO i dintre del procés d’estabilització i consolidació de l’ocupació temporal, el Departament convoca 5.000 places mitjançant concurs oposició per a l’ingrés i accés a la funció pública docent que es reparteixen entre els cossos de professorat de secundària, d’escoles oficials d’idiomes, d’arts plàstiques i de mestres de taller d’arts plàstiques i disseny.\nTens la informació de les principals novetats de la convocatòria i places convocades per especialitats en aquest enllaç.\nEl Departament informa de la previsió de places per als propers anys. De les 15.658 places acordades, ja s’han convocat 5.005 al 2018, enguany es convoquen 5.000 i les 5.653 places restants seran convocades entre 2020 i 2021. A aquests dos últims anys caldrà afegir les places que hagin quedat desertes en les convocatòries anteriors, tal com vam demanar des de CCOO. Per l’any 2022, de moment, estan previstes 2.020 places que corresponen al procés de reposició (jubilacions, defuncions i altres vacants) de l’any 2018 i, tal com vam demanar, s’afegiran les places de reposició dels anys següents.\nDes de CCOO, valorem molt positivament que es facin convocatòries àmplies per reduir la temporalitat dels treballadors i treballadores, però exigim també la convocatòria urgent d’una mesa tècnica per acordar un pacte d’estabilitat per al personal més gran o amb més antiguitat. Finalment, hem aconseguit que al Departament es comprometi a convocar-la al gener.\nUna de les novetats de la convocatòria d’oposicions d’enguany és que el temps màxim per a la defensa de la programació, l’exposició de la unitat didàctica i posterior debat amb el tribunal es redueix a 35 minuts (amb un màxim de 10 minuts per la defensa de la programació, la resta fins a 25 min per la unitat didàctica i 10 min per les preguntes del tribunal). Des de CCOO estem totalment en desacord amb aquesta disminució del temps, tot i que, a proposta nostra, s’ha augmentat uns minuts i s’ha concretat el temps màxim a defensar la programació.\nUna novetat rellevant és que la prova pràctica ha de ser llegida per la persona aspirant davant del tribunal que pot fer-li preguntes.\nUna altra novetat important és que les aspirants embarassades podran sol·licitar l’ajornament d’una prova en cas que coincideixi amb els dies propers al part i les aspirants que tenen fills/es lactants poden demanar interrompre la prova durant el temps necessari per a l’alletament i recuperar aquest temps per continuar fent la prova.\nA més a més, el Departament assegura que, tal com vam demanar des de CCOO, s’establirà una coordinació de les comissions de selecció i s’oferirà formació, informació i orientacions suficients als tribunals per tal d’evitar algunes situacions irregulars que CCOO vam denunciar reiteradament en el procés de concurs oposició anterior.\nTambé a petició de CCOO, es publicaran els criteris de correcció de les proves amb més antelació.\nLa previsió de calendari seria el següent:\nPublicació de la convocatòria: 14 o 15 de gener\nPresentació de sol·licituds: 16 de gener a 4 de febrer\nActe de presentació: 13 de juny\nDes de CCOO, també hem demanat que:\nEs publiquin ràpidament exemples de supòsits pràctics de cadascuna de les especialitats. El Departament informa que els penjaran a finals de gener.\nEls criteris d’avaluació de cadascuna de les proves estiguin molt ben explicitats i siguin homogenis en totes les especialitats. En concret que recullin la concreció de l’avaluació global de la 1a part de la prova.\nLes proves no siguin eliminatòries.\nEs respecti l’anonimat de les persones aspirants durant tot el procés.\nEvidentment, hem exigit també que les persones que superin el concurs-oposició d’enguany puguin prendre possessió com a funcionariat en pràctiques a 1 de setembre de 2020 i no un any més tard com s’indica la convocatòria.\nPel que fa a les especialitats convocades del cos de professors d’arts plàstiques i disseny, hem sol·licitat al Departament explicació sobre la no convocatòria de places de l’especialitat 707 Dibuix artístic i color, atenent l’elevat percentatge d’interinatge i el que suposa per la preservació de l’oferta pública d’aquests ensenyaments.\nOposicions convocatòria 2018: Publicades al DOGC les llistes d’aspirants seleccionats i seleccionades\nEl departament d’Educació a publicat al DOGC del 17 de desembre la RESOLUCIÓ EDU/3473/2019, de 12 de desembre, per la qual es fan públiques les llistes d’aspirants que han estat seleccionats en el concurs oposició per a l’ingrés i accés a la funció pública docent i per a l’adquisició de noves especialitats, convocat per la Resolució EDU/1/2019, de 2 de gener.\nEntrada anteriorLa comunitat educativa de la Barceloneta aconsegueix aturar l’Institut Escola\nEntrada següent RESUM DE LA REUNIÓ DE LA PRIMERA COMISSIÓ TÈCNICA PER A LES JUBILACIONS ANTICIPADA I/O PARCIAL\nEtiquetes: MESA SECTORIAL PÚBLICA, OPOSICIONS DOCENTS\nLink de la imatge: https://educaccio.cat/wp-content/uploads/2019/12/WhatsApp-Image-2019-12-18-at-11.24.41-1-110x96.jpeg


Nuvolositat i pluges aquest dimecres al matí i clarianes a la tarda - maresme360 - Portal de notícies del Maresme\nInicioUncategorisedNuvolositat i pluges aquest dimecres al matí i clarianes a la tarda\n29 Abril, 2014 Redacció Uncategorised 0\nLa previsió del temps al Maresme per aquest dimecres segons el servei meteorològic del Consell Comarcal del Maresme indica que durant el matí la nuvolositat serà abundant. Fins a mig matí s’esperen precipitacions en forma de pluges febles i poc abundants. A partir del migdia s’obriran clarianes i durant la tarda dominarà el sol.\nVent de component sud que serà feble, de força 1 a 2 a primeres hores i lleugerament moderat, de força 2 a 4 durant la resta de ja jornada. Mar en estat de marejol. Les temperatures màximes baixaran lleugerament i aniran dels 18 als 22 graus mentre que les mínimes pujaran i aniran dels 12 als 15 graus.


Bel Olid: Quina llibertat? - El Temps\nEl primer cop que vaig ser en un camp de concentració va ser fa alguns anys, a Malta. Jo no havia anat a Malta a buscar-lo, ni m’hi van ficar com a estrangera rebutjada per Europa. Havia anat a Malta a traduir poesia d’altres autors, a llegir la meva, a conèixer gent interessant, a fer contactes que anys després han resultat en dues amistats i unes quantes traduccions de les coses que escric a llengües boniques com l’àrab o el polonès.\nUn d’aquests amics trobats allà, Giacomo Sferlazzo, em va dir que en el dia que teníem lliure volia acompanyar el poeta maltenc Antoine Cassar al centre d’internament d’estrangers de l’illa. Hi vaig anar amb ells.\nQuan en vaig sortir, la calor i el cel eren els mateixos, però jo era una altra persona. Abans, sabia que allò passava. Ho havia llegit a les notícies, com ho heu llegit vosaltres. Me n’havia esgarrifat, ho havia denunciat. M’ho havia empassat i ho havia digerit i, en la meva capacitat d’empatia limitada, havia acceptat conviure-hi sense que m’ocupés massa espai. Després, era tot el que em cabia a dins. La sensació que ells eren allà dins i jo era on volia no m’abandonava. En tots els moments, però sobretot en els bons. Jo era on volia i ells eren allà, al forat de la nostra vergonya.\nUn parell d’anys més tard vaig anar a Grècia, aquest cop amb el pla de fer alguna cosa. Vaig entrevistar la gent que hi vaig conèixer, de nou vaig trobar un parell d’amistats, vaig acabar escrivint un llibre. El llibre era com un crit que alerta els veïns d’una bomba que ha caigut, que ensorrarà casa nostra, que ja l’està ensorrant, però el crit es perd entre altres crits sobre el partit de futbol que es juga demà, i tothom mira la pantalla en comptes de les escletxes cada cop més fondes. No ho havien vist, com jo no ho havia vist abans de Malta, i podien esgarrifar-se encara a estones, civilitzadament, sense molestar gaire.\nLa sensació de «jo sóc aquí, ells són allà», no m’abandona. Es fa més fonda a cada passa. Els amics que vaig fer a Grècia ja no són als camps de concentració; finalment han arribat allà on anaven, tenen refugi de debò, aprenen llengües boniques com el suec o l’alemany. Al nostre forat de la vergonya, allà on eren ells, ara n’hi ha d’altres.\nAmb els presos polítics m’ha passat exactament igual. Ja ho sabia, que hi havia presos polítics, com ho sabia tothom que hagués llegit les notícies. M’indignava a estones i després tornava a la meva vida de llegir i escriure i riure i plorar. I llavors van empresonar persones que m’eren properes. Carme Forcadell, amb qui havia coincidit mil vegades, Jordi Cuixart, a qui vaig conèixer precisament a Grècia, en un forat de la vergonya, i amb qui no hem deixat de treballar plegats des de llavors per aquesta i per mil causes. Altres amigues han estat represaliades.\n«Jo sóc aquí, ells són allà», penso. I no vull aprendre a viure així com visc ara, sincerament feliç per les mil coses precioses que m’omplen els dies, sincerament trencada per la injustícia que no sé com afrontar. El judici a totes hores als mitjans, a les converses dels bars, a la feina, a la sobretaula, ha de ser un crit que no es pugui ignorar.\nPerò què fer-ne, de la impotència? Què fer-ne, d’aquest viure trencada? Fa no gaire a la Bonne van trobar-se les pensadores Fina Birulés i Teresa Forcades en una conversa sobre Simone Weil. Gairebé no n’he llegit res, de Weil, i se’m va obrir la llum quan Forcades va parlar de la idea de Weil de llibertat. La llibertat és poder viure d’acord amb el que pensem que ha de ser. Jo penso que no hi ha d’haver presos polítics, que no hi ha d’haver forats de la vergonya ni aquí, ni a Malta, ni a Grècia, ni enlloc. Així que no sóc lliure. De cop, la idea de «si totes no som lliures, jo no puc ser lliure», va prendre un sentit profund, se’m va instal·lar de debò més enllà de l’eslògan. Es va fer un lloc al costat de l’estranyesa de ser aquí mentre ells són allà, hi va donar sentit. La dignitat, continuava Forcades, no és tenir drets humans. Els drets ens els pot robar qualsevol que tingui la força per fer-ho. La dignitat és lluitar des dels drets que no ens han robat per garantir els drets dels altres. La dignitat és lluitar per la llibertat.\nNo sé com la perseguiré, aquesta llibertat nova que vull arribar a tastar algun dia, si no completa, com a mínim general. Sé que no és individual, que només pot ser si és col·lectiva. Si tu, que m’estàs llegint, vols tastar també la llibertat. Si tu, que ara ets aquí mentre ells són allà, saps dins de dins que vols, que et cal, que ells siguin on vulguin ser. Sé que ara mateix aniré a llegir Weil, per començar. I que sortiré al carrer amb els companyes a prendre la llibertat, a exercir la dignitat.


Les obres del pàrquing del carrer de Manacor s'acabaran a l'octubre\n01 octubre 2020 02:37\nCort manté que aquest termini inclou la gran plaça projectada\nToni Gomis | 14 abril 2004\nLes obres de l'aparcament del carrer de Manacor de Palma estaran concloses en la primera quinzena del mes d'octubre, segons una estimació realitzada ahir pel regidor de Trànsit i Transports de l'Ajuntament, Àlvaro Gijón, que assegurà que en aquella data també s'haurà finalitzat la gran plaça que s'ha projectat sobre aquesta infraestructura.\nGijón visità ahir les obres de dotació de 533 places d'aparcament subterrani a la barriada per conèixer de primera mà el seu estat actual, així com per comprovar si serà possible que la plaça de 5.800 metres quadrats que és prevista estigui llesta per a l'ús dels veïns en les dates que han estat facilitades.\nLa infraestructura es composarà de tres plantes de 4.498 metres quadrats cadascuna, de les quals una estarà destinada als residents -181 places- i les 352 restants seran per a la rotació de vehicles. Els accessos al pàrquing es faran a través de rampes que facilitaran les maniobres dels conductors en tots els seus nivells.\nEl pàrquing del carrer de Manacor comptarà amb quatre accessos per a vianants, dos dels quals disposaran d'ascensor, i tindrà dues entrades al mateix carrer i una rampa d'entrada i una altra de sortida per enllaçar amb la zona de Pere Garau. Gijón assegurà que les places d'aparcament seran més àmplies que la mitjana, i que hi haurà 18 espais reservats per a persones amb mobilitat reduïda.\nEl regidor explicà que aquesta infraestructura també tindrà un sistema intel·ligent de detecció de places lliures i que la seva vigilància, per diversos mitjans, serà constant. A més, els veïns i comerciants tindran la possibilitat de subscriure abonaments parcials per ajustar el servei a les seves necessitats horàries.\nSegons digué Gijón, els problemes tècnics que plantejà la detecció d'una capa freàtica a menys profunditat de la prevista s'han resolt mitjançant la construcció d'un pou per reduir el nivell de les aigües.


Escrit el 23/11/2021\nMODIFICACIÓ DECRET SEGONA ACTIVITAT:\nUN DESGAVELL FRUIT DEL DESCONEIXEMENT O INTERESSOS PARTICULARS D’ALGUNS\nLa incompetència de la Subdirecció General de Recursos Humans per donar compliment al Decret 246/2008 de Segona Activitat, comportarà que companys declarats en situació d’incapacitat permanent total hagin d’optar entre un lloc de treball adaptat o la prestació per incapacitat.\nAquesta és la proposta que avui 23 de novembre de 2021 (12.00 hores) es presentarà a la COPSA: el passi a segona activitat dels mossos declarats en incapacitat permanent total. Això tindrà 3 efectes directes:\n1. Desaparició dels llocs de suport tècnic no policial que, recordem, era una solució transitòria adoptada pel Decret de Segona Activitat mentre no es configurés legalment l’escala “d’auxili policial”.\n2. Pèrdua de la pensió per incapacitat permanent total. Com diu el Tribunal Suprem i el TJSC, la segona activitat és incompatible amb una prestació per incapacitat i, per tant, els mossos hauran d’optar entre la pensió -i expulsió del cos -; o continuar en segona activitat, però sense pensió.\n3. Els actuals tècnics de suport no perdran el seu lloc de treball però perdran la pensió d’incapacitat si les tasques que fan es declaren “tasques en segona activitat”.\nÉs un desgavell fruit d’una supina manca de coneixement, preparació, treball i interessos particulars d’alguna associació que fa anys reclama el passi a segona activitat de les persones declarades en incapacitat permanent total.\nAvui, 23 de novembre a les 17.30 hores, els nostres serveis jurídics us informaran per la plataforma zoom i obert a tot el col·lectiu, del resultat dels acords que es prenguin avui i els seus efectes.\nMODIFICACIÓ DECRET SEGONA ACTIVITAT


Prop de 150 universitats estrangeres, integrades a la Xarxa de l’Institut Ramon Llull, ofereixen estudis de català\n3 min. Palma 19/07/2019 22:19\n651x366 Imatge de les jornades. Imatge de les jornades.\nPalma ha acollit aquesta setmana la 33a edició de les Jornades Internacionals per a professors de català a l’estranger de l’Institut Ramon Llull. Hi han participat un centenar de professors de la Xarxa Llull, integrada per prop de 150 universitaris d’arreu del món que ofereixen estudis de català. La sessió inaugural va ser el dimarts horabaixa al Parlament balear i hi varen assistir la consellera de Cultura del Govern català, Mariàngela Vilallonga; el president del Parlament balear, Vicenç Thomàs, i el conseller d’Educació del Govern, Martí Xavier March. A més, el cineasta mallorquí Agustí Villaronga va fer una conferència en què va explicar com va transformar obres literàries en cinema, amb pel·lícules com Pa negre.\nLes Jornades han acollit un centenar de professors, que s’han trobat en un espai dedicat a la formació en l’activitat docent i les estratègies d’aprenentatge del català com a llengua estrangera. S’hi han programat tallers, sessions informatives i també debats per reflexionar sobre les representacions de la cultura catalana, les seves identificacions, reconeixements i transmissions.\nL’ARA Balears ha parlat amb alguns dels professors que han pres part en aquestes jornades, els quals expliquen les experiències i motivacions que els han fet portar la llengua a països com Mèxic, el Brasil, Anglaterra i Finlàndia. A més, ens descobreixen alguns dels motius que fan que la gent de l’estranger vulgui estudiar la llengua catalana, tan diversos com la sèrie Merlí, el Barça, Mercè Rodoreda i Ferran Adrià.\n"Sempre m'ha agradat la terra, i per això vaig fer filologia catalana, però al mateix temps he volgut conèixer altres territoris i cultures, i aquesta era la manera de fer coincidir els dos desitjos", explica Jèssica Ferrer, professora de la Xarxa universitària d'estudis catalans a l'exterior de l'Institut Ramon Llull. Ella és una de la vuitantena de professors que són des d'ahir i fins divendres a Palma, en el marc de les 33es Jornades Internacionals que organitza l'Institut i acull la Universitat de les Illes Balears.\nFerrer fa dos anys i mig que fa classes a la Universitat de Sao Paulo, al Brasil, i explica que els motius dels seus alumnes per aprendre català són molt diversos. Tot i que la majoria són universitaris, també s'hi apunten persones de fora, perquè els cursos són oberts. És el cas d'una dona de 70 anys que va néixer a Barcelona i se'n va anar al Brasil quan en tenia quatre. "Era molt bo, perquè parlava el català de feia 70 anys", explica Ferrer. La sèrie 'Merlí' ha estat, per molts dels seus alumnes d'enguany, el motiu per aprendre català. "A Llatinoamèrica ha tingut un èxit brutal", explica.\n"També hi ha a qui li agraden cançons d'aquí, com Joan Miquel Oliver. O per 'Polònia', Ferran Adrià i el Barça", afegeix Laura Creixell, professora a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic. Creixell precisa que la majoria s'hi apunten per la literatura catalana, "perquè coneixen autors com Mercè Rodoreda i la volen llegir en original", diu.\nJoan Mas i Rubén Manuel han anat al Regne Unit; a Liverpool i Manchester, respectivament. Tots dos coincideixen que la majoria dels alumnes hi van perquè els criden l'atenció ciutats com Barcelona, Palma o València, perquè hi han estat o hi volen anar. Enguany, s'hi ha sumat la qüestió política. "Fa tres anys que faig classe i aquest és el primer any que m'han dit que s'hi han apuntat perquè els interessa la situació política a Catalunya", apunta Manuel.


Holiday home Trget Trgetari Trgetari Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nHoliday home Trget Trgetari-, Trgetari, Trgetari, Croàcia, 52220 - Veure al mapaHoliday home Trget TrgetariVeure més fotosPiscinaVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Trget, Holiday home Trget Trgetari és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Trget. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara piscina privada, aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Holiday home Trget Trgetari no troba competidors en cap categoria.


Mentors/es – Fundació Solidaritat Universitat de Barcelona\nHome Crides de voluntariat Acompanyament Mentors/es\n28/09/2018 16/05/2019 Acompanyament, Crides de voluntariat, Educació, Lleure\nPer acompanyar individualment a joves i treballar la motivació, l’autoestima, l’autonomia i la pràctica lingüística.\nQuè cerca? Mentors i mentores per acompanyar una persona jove en una situació de vulnerabilitat o dificultat.\nPerfil del voluntari/a: Joves entre 20 i 30 anys, amb disponibilitat, ganes, empenta, compromís, obertura i empatia. Interès i afinitat amb adolescents.\nLloc: Barcelona (Besòs, Verneda i Zona Nord, Torre Baró, Ciutat Meridiana i Vallbona).\nDisponibilitat: Una tarda a la setmana fixa (2 hores més el desplaçament per arribar al punt de trobada). Reunió breu de seguiment trimestral. És imprescindible passar per una formació obligatòria i certificada de 10 hores.\nDurada: Des de l’inici fins al desembre.\nObservacions: Qualsevol persona que compleixi els requisits anteriors, independentment del seu nivell o àmbit d’estudis, pot participar en aquest voluntariat com a mentor/a d’enTàndem. No és imprescindible estar estudiant o treballant per fer aquest voluntariat.\nMentoria per a alumnat d’educació secundària


Més de cent veïns aspiren a alguna de les places del Pla d’Ocupació | Noticias La Marina Plaza\nPublicado: sábado, 29 marzo, 2014\nMés de cent veïns aspiren a alguna de les places del Pla d’Ocupació\natur,ocupació,Pedreguer,Pla d'Ocupació Local\nLa comissió baremadora ha acabat la seua funció el passat divendres, per seleccionar quines 60 persones poden acollir-se al taller ocupació i gaudir d’un contracte de treball durant tres mesos\nUn total de 103 persones han omplit la solicitud per a optar a alguna de les 60 places ofertades per l’Ajuntament de Pedreguer en la primera fase del Pla d’Ocupació Local de 2014. Una vegada feta la selecció, aquells que la superen gaudiran d’un contracte de treball de tres mesos. S’organitzaran tres tandes de 30 contractats, de manera que els primers començaran a treballar en el mes d’abril i els últims acabaran el seu cnotracte en novembre.\nAquest II Pla d’Ocupació Local de Pedreguer amplia la oferta de treball respecte a la primera edició, que es va desenvolupar l’any passat. Així, la durada del pla s’allarga de 6 a 9 mesos, i el nombre total de contractats, de 40 a 60. Cadascú d’ells percebrà una beca de 450 euros mensuals, superior també als 385 de l’any anterior. A més, els participants rebran una formació i orientació laboral per tal de facilitar-los les eines a utilitzar en la recerca de treball.\nUna comissió formada per cinc treballadors de l’Ajuntament de Pedreguer ha puntuat ja cada candidat segons els criteris establerts, de manera que els 60 que han obtés més puntuació entraran dins del pla, mentre que 28 persones han quedat com a reserves.\nEls beneficiaris del programa són persones desocupades inscrites al Servef i a l’Agència de Col·locació de Creama de Pedreguer, i veïns del municipi, empadronats de manera ininterrompuda al llarg de 60 mesos.\nTenen preferència els col·lectius més afectats per la crisi al municipi, i els aturats de llarga duració, així com les famílies sense cap ajuda econòmica.\nPer altra banda, cal recordar que el passat 24 de març es va obrir el termini per participar en la segona part d’aquest pla i que obre el ventall de llocs a auxiliar administratiu i ajuda a domicili. Hi ha de temps per participar fins el 4 d’abril. Les bases d’aquesta segona part es poden consultar en aquesta pàgina de la web municipal.\nEl Pla d’Ocupació Local no és, tanmateix, l’única iniciativa que es desenrotlla enguany a Pedreguer per mirar de suavitzar l’impacte de la crisi en el mercat de treball. Paral·lelament, s’ha posat en marxa, des del passat mes de desembre, el taller d’ocupació Verd i Pedra, concedit a l’ajuntament per la Conselleria de Economia, Indústria, Turisme i Ocupació.\nEtiquetas: atur, ocupació, Pedreguer, Pla d'Ocupació Local


Coll de Panissars-Alcarràs. Etapa 9: de l’Estany a Artés\nAl llarg de tota aquesta etapa del Camí de Sant Jaume, de l'Estany a Artés, no es passa per cap poble. Es tracta d'un tram llarg i poc freqüentat, amb un paisatge ple de boscos de roures i alzines.\nL'itinerari, gairebé sempre en baixada, travessa grans boscos de roures i alzines, i pràcticament no se sent res més que els sons de la natura. Hi ha la possibilitat de desviar-se als pobles de Santa Maria d'Oló i Calders, que queden a prop de la ruta, però si es va ben proveït d'aigua i aliments el desviament és innecessari.\nDes de bon començament, a la sortida de l'Estany, cal seguir les marques del sender de gran recorregut. Arribats al collet de Sant Pere, continuem recte pel GR-177-1 en direcció a Santa Maria d'Oló pel camí de Rubís. Al cap de dos quilòmetres s'arriba a la Rovirassa o serrat de Rubís, i un quilòmetre més tard, a les runes del mas i de l'ermita de Sant Miquel. Rere l'ermita hi ha un replà, des d'on es gaudeix d'una bona panoràmica de la comarca.\nUn xic més endavant, el sender travessa la carretera que duu a Santa Maria d'Oló. El poble es divideix en dues parts: la vella, enfilada dalt d'un turó elevat sobre la riera d'Oló, i la nova, situada al peu del turó. Pel rodal de la vila s'estenen alguns petits nuclis formats per esglésies o ermites i algunes cases al voltant. En destaca especialment l'església romànica de Sant Feliuet de Terrassola, del segle XI, vistosa i ben restaurada. I també Sant Jaume de Vilanova, una de les ermites romàniques de planta circular més notables de Catalunya, adossada al mas Vilanova. També són destacables alguns masos monumentals o fortificats, com el de Ciuró, el de Vilarassau, el mas Rocafort, el mas Rocabruna i d'altres.\nSi el pelegrí ha pujat fins al poble, ha de desfer el camí per continuar la ruta. En aquest tram, el GR segueix la carretera, i cal anar amb compte perquè no hi ha voral. Un cop als Rojans, ha de seguir pel sender, ara una pista de terra, i travessar el llogarret d'Urbissol. El GR es desvia llavors a l'esquerra en direcció a Calders, però el caminant l'ha de deixar i continuar recte per arribar a Artés.\nSi hom té temps i decideix acostar-se a Calders, veurà que el poble s'alça sobre una carena que domina el paisatge circumdant. La història de la vila està lligada a la del seu castell, les ruïnes del qual s'enlairen al punt més elevat del terme. Documentat del segle X, s'hi poden veure restes de mur i d'una torre mestra. A poca distància, l'església de Sant Vicenç de Calders presideix una plaça ben arranjada. És un poderós edifici d'origen romànic modificat completament durant el segle XVII. Artés és el punt d'arribada de l'etapa. Situada a l'extrem oriental de la plana del Bages, és una vila coneguda pels vins, que es produeixen sota la denominació d'origen Pla de Bages. Val la pena apropar-se al nucli antic, on es poden veure les muralles d'una antiga fortalesa i l'antic campanar de l'església parroquial de Santa Maria, documentada del segle X. Al costat de la torre es poden veure les restes de l'absis. Sota el paviment de l'església s'han trobat els fonaments d'un temple anterior i diverses tombes. Els carrers del voltant, els més antics del poble, són estrets i costeruts, i carregats d'història.\nDistància del recorregut: 24,93 km\nOficines de turisme: Santa Maria d'Oló\nPunts d'interès: Monestir de Santa Maria, Ermita de Sant Miquel, Santa Maria d'Oló


El títol d’Arquitecte ja equival legalment al de Màster en Arquitectura | COL·LEGI D'ARQUITECTES DE CATALUNYA\nEl títol d’Arquitecte ja equival legalment al de Màster en Arquitectura\nEl Consell de Ministres ha establert ja la correspondència entre les titulacions anteriors al Pla Bolonya (diplomats i llicenciats) i les posteriors al Pla Bolonya (grau i màster), d’acord amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l’Educació Superior (MECES).\nPel que fa al títol d’Arquitecte, l’acord del Consell de Ministres, aprovat el passat 4 de setembre, l’equipara al nivell de Màster, és a dir, al nivell 7 del Marc Europeu de Qualificacions i nivell 3 del MECES. Aquest fet posa solució a una qüestió que els col·legis, a través del CSCAE, havien reclamat de fa temps: l’equiparació de titulacions amb els altres professionals europeus.\nSeguint el mateix criteri que amb les titulacions d'enginyeria, el Consell de Ministres ha equiparat el títol d'arquitecte tècnic al nivell de Graduat, és a dir, al nivell 6 del Marc Europeu de Qualificacions i nivell 2 del Marc Espanyol de Qualificacions per a l’Educació Superior (MECES).\nEl dia 2 d'octubre el BOE publica la Resolució de 14 de setembre de 2015, de la Direcció general de Política Universitària, que publica l'Acord del Consell de Ministres de 4 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència al nivell del Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del Títol Universitari Oficial d'Arquitecte.\nConsulta el BOE del 2 d'octubre aquí.\nTRÀMIT PER OBTENIR EL CERTIFICAT\nEl tràmit per a obtenir el certificat de correspondència del títol d’Arquitecte pre-Bolonya amb el Màster s’ha de fer a la seu electrònica del Ministeri d’Educació, i el certificat de Firma professional o el DNI electrònic són mitjans d’identificació reconeguts per realitzar el tràmit. També es pot fer amb l’identificador del sistema d’identitat electrònica per a les Administracions Clave. Més informació del Ministeri d'Educació aquí.


Legislació per a majors de 18\nInici > Què estudiem després dels 16 anys? > Què diu la llei? > Legislació per a majors de 18\nLegislació per a majors de 18 anys\nLa Llei orgànica 2/2009, d’11 de desembre, de reforma de la Llei orgànica 4/2000, d’11 de gener, sobre drets i llibertats dels estrangers a Espanya i la seva integració social, diu en l’article 9.2:\n“Els estrangers més grans de divuit anys que es trobin a Espanya tenen dret a l’educació d’acord amb el que estableix la legislació educativa. En tot cas, els estrangers residents més grans de divuit anys tenen dret a accedir a les altres etapes educatives postobligatòries, a obtenir les titulacions corresponents, i al sistema públic de beques en les mateixes condicions que els espanyols.”\nEn relació amb la població estrangera, la formació d’adults s’entén fora de l’educació obligatòria i, per tant, en concordança amb l’article 9.3 de la LODILE s’entén que els estrangers s’han de trobar en situació de residència legal per accedir a la titulació d’aquest sistema d’educació.\nLa Llei catalana 12/2009, d’educació, de 10 de juliol, estableix l’article 69:\n“L’educació d’adults té per finalitat, en els termes que determina la llei específica que la regula, fer efectiu el dret a l’educació en qualsevol etapa de la vida, amb els objectius específics següents: Formar els alumnes en els ensenyaments obligatoris, amb les metodologies adequades a llur edat.\nPreparar els alumnes per a l’accés a les etapes del sistema educatiu de règim general i, si escau, de règim especial.\nValidar les competències adquirides per altres vies formatives.\nEls programes d’educació d’adults i les accions formatives corresponents han d’incloure, si més no, els àmbits següents: L’educació general i l’accés al sistema educatiu, que comprèn les competències bàsiques, els ensenyaments obligatoris i la preparació per a l’accés a les diverses etapes del sistema educatiu.\nL’educació per a adquirir competències transprofessionals, que comprèn la formació en tecnologies de la informació i la comunicació i l’ensenyament de llengües.\nL’educació per a la cohesió i la participació social, que comprèn l’acollida formativa a immigrants adults, la iniciació a les llengües oficials i a una llengua estrangera, la introducció a les tecnologies de la informació i la comunicació i la capacitació en l’ús d’estratègies per a l’adquisició de les competències bàsiques.”\nTrobareu més informació respecte a la normativa de la formació de persones adultes al web Currículum i Organització del Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya.


Serrallers Vilassar de Dalt Serralleria Vilassar de Dalt - cambiarcerraduras.es\nSerrallers Vilassar de Dalt Serralleria Vilassar de Dalt\n1 Serrallers Vilassar de Dalt Serralleria Vilassar de Dalt\n1.1 Serrallers Vilassar de Dalt 24 hores\n1.2 Serrallers Vilassar de Dalt barats\n1.3 Obertures de portes a Vilassar de Dalt\n1.4 Servei integral de serralleria a Vilassar de Dalt\n1.5 Serralleria Econòmica a Vilassar de Dalt\n1.6 Millori la seguretat de la seva llar a Vilassar de Dalt\n1.7 Serveis de serralleria a personalitzats a Vilassar de Dalt\n1.8 Obertures de pany a Vilassar de Dalt\n1.9 Serrallers Vilassar de Dalt A prop\nA Serrallers Vilassar de Dalt disposem d’una empresa de serralleria que aquesta distribuïda per tota la Província. Com no anava a ser menys tenim una de les nostres centrals ubicades a Vilassar de Dalt per ser més exactes aquesta central aquesta situada en el centre del municipi de Vilassar de Dalt.\nObertura de portes Vilassar de Dalt: El servei de serralleria per excel·lència és el de les obertures de portes. Som expert en aquesta disciplina i vam obrir la seva porta en el mínim temps possible i sense ocasionar danys en ella.\nCanvi de panys Vilassar de Dalt: Canviem tant bombins com panys siguin de el tipus que siguin. Fem servir marques de prestigi que elevin la seguretat del seu habitatge. La seguretat és important i ens la prenem molt enserio.\nObertures de panys Vilassar de Dalt: Realitzem obertures en totes les marcar de pany i sense necessitat de trencar el pany, vam obrir netament. .\nSerrallers Vilassar de Dalt compta amb un grup de serrallers professionals les veinticuatros hores que porten més de 20 anys exercint aquesta professió que cada dia té més demanda entre la nostra població.\nSi està buscant un manyà d’urgència a Vilassar de Dalt, només s’ha de trucar-nos i acudirem a la major brevetat per solucionar el seu problema.\nSerrallers Vilassar de Dalt es troba disponible les 24 hores a la vostra disposició. Però no només estem disponibles les 24H sinó que també treballem tots els dies de l’any. D’aquesta manera, vam aconseguir tenir als nostres clients proveïts d’aquest servei.\nSerrallers Vilassar de Dalt barats\nCom podeu veure, Serrallers Vilassar de Dalt és una empresa que cobreix totes les expectatives que puguin tenir els nostres clients ja que no volem deixar res a l’atzar.\nSerrallers Vilassar de Dalt és el servei professional de serralleria que necessita quan té un problema, cap problema que se’ns resisteixi.\nObertures de portes a Vilassar de Dalt\nServei integral de serralleria a Vilassar de Dalt\nOferim tot tipus de serveis de serralleria a domicili en el municipi de Vilassar de Dalt, amb el nostre equip de Serrallers Vilassar de Dalt. A més, vam arribar en un termini màxim de 30 minuts.\nEls nostres Serrallers Vilassar de Dalt, té tres regles que sempre han de complir quan estan atenent un servei. La primera d’elles és que han d’arribar els més ràpid possible a l’epicentre de el problema. La segona regla dels nostres serrallers és deixar el problema solucionat de la millor manera possible.\nA la nostra plantilla de professionals no només es troben els nostres serrallers. A més també comptem amb diverses operadores que s’encarreguen d’atendre les vostres trucades a la central de Vilassar de Dalt.\nSerralleria Econòmica a Vilassar de Dalt\nMillori la seguretat de la seva llar a Vilassar de Dalt\nA Serrallers Vilassar de Dalt l’assessorem sobre com millorar la seguretat de la seva llar i així poder mantenir els lladres fora de casa.\nA Serrallers Vilassar de Dalt ens importa la seva seguretat i molt. Per això, si aquesta buscant millorar-la, truqui i poseu-vos en mans de professionals de la seguretat.\nServeis de serralleria a personalitzats a Vilassar de Dalt\nA Serrallers Vilassar de Dalt oferim un servei personalitzat a cada client segons les seves necessitats. Sigui el que sigui que necessita, nosaltres ho farem per vostè.\nComptem amb telèfon 24 hores per atendre’ls sobre qualsevol urgència de serralleria que els pugui sorgir. Els nostres telefonistes estan formats per poder resoldre els seus dubtes i informar-li sobre qualsevol servei de serralleria com es deia a Vilassar de Dalt.\nObertures de pany a Vilassar de Dalt\nEl nostre equip de Serrallers Vilassar de Dalt, són autèntics experts en l’obertura de vehicles. Tan sols ha de trucar-nos i acudirem allà on es trobi el seu vehicle. Per efectuar l’obertura sense que aquest pateixi cap tipus de dany.\nComptem amb les últimes tècniques en obertures de vehicles. Els nostres serrallers estan en constant formació per poder realitzar obertures en tots els models de vehicles que van sortint. Ja sigui una grua o un cotxe que el nostre equip de Serrallers Vilassar de Dalt obrirà el seu vehicle en el mínim temps possible.\nSempre treballem amb els millors materials per poder oferir serveis de qualitat en tots els nostres serveis de serrallers a Vilassar de Dalt. És així com aconseguim guanyar-nos la confiança dels habitants de Vilassar de Dalt. La millor publicitat és que ens fan els nostres clients.\nTambé prestem serveis de serrallers a Vilassar de Dalt a l’completa. Oferint un temps d’arribada rècord.\nSerrallers Vilassar de Dalt A prop\nVius a prop de Vilassar de Dalt? El teu negoci es troba a la zona? Si és així no dubtis en comptar amb nosaltres com els teus professionals en serralleria de confiança.\nEls Pobles i Barris propers a Vilassar de Dalt també compten amb la nostra garantia de qualitat i temps record d’arribada.\nVolem agrair a l’equip de serrallers Vilassar de Dalt que és qui forma a tots els nostres tècnics de país per ser més eficaços i poder oferir un servei de serralleria més barat les 24 hores.\n«Serrallers Vilassar de Dalt Serralleria Vilassar de Dalt»


L’estrès laboral representa un risc a la salut (II) | Servei d'Activitat Física UAB (SAF UAB)\nL’estrès laboral representa un risc a la salut (II)\n22 maig 2013 Saf\tDeixa un comentari\nL’altre dia parlàvem de com l’estrès laboral por afectar la salut dels treballadors. Avui seguim amb aquest tema i ens fixarem en un altre cas.\nL’estrès porta a una resposta inflamatòria del cos, que pot arribar a desencadenar malalties cardiovasculars. Així ho han afirmat els científics del Helmholtz Zentrum München després de fer un estudi sobre el cervell que s’ha publicat a diferents revistes com Behavior and Immunity i Medicina Psicosomàtica, i del qual s’ha fet ressò Sciencedaily.\nPer aquesta investigació es van observar 950 persones durant un període llarg de temps. La feina va ser feta per la doctora Rebecca Emeny, que formava part del Grup de Treball de Salut Mental, dirigit pel professor Karl-Heinz Ladwig del Helmholtz Zentrum München (HMGU). Als individus que formaven part de la mostra se’ls va fer un qüestionari sobre estrès psicològic a la feina i també es van mesurar les concentracions dels biomarcadors inflamatoris en la sang.\nEls resultats van mostrar que els treballadors sans que van ser exposats a estrès a la feina mostraven elevats paràmetres inflamatoris de forma significativa i s’exposaven a un doble risc de contraure malalties cardiovasculars. Més de la meitat dels participants de l’estudi van afirmar que havien experimentat tensió psicològica i estrès a la feina.\n“Els científics van trobar una clara associació entre l’aparició de l’estrès i les elevades concentracions de CRP (proteïna C reactiva), que és un marcador inflamatori, pel que van ser capaços de demostrar una reacció inflamatòria en el cos relacionada amb l’estrès”, informa l’article.\nD’altra banda, l’estrès laboral va conduir a altres efectes psicològics nocius, com ara depressió i trastorns del son, així com a conductes poc saludables com, per exemple, la inactivitat física. Fer esport de forma regular, durant almenys una hora per setmana, va reduir significativament l’activitat inflamatòria.\nEn la seva anàlisi, els científics de la HMGU han fet una contribució substancial a una comprensió més profunda de les respostes relacionades amb l’estrès en el cos. “Els coneixements obtinguts d’aquest estudi constitueixen importants punts de partida per a la recerca de mesures preventives que protegeixin contra les malalties relacionades amb l’estrès com la malaltia coronària del cor” diu el Dr Emeny, primer autor de l’estudi.\nEls factors ambientals i d’estil de vida juguen un paper important en el desenvolupament de malalties comunes a Alemanya, com ara les malalties cardiovasculars i la diabetis. L’objectiu de la Helmholtz de Munic és desenvolupar nous enfocaments per a la diagnosi, la teràpia i la prevenció de les malalties més comunes.\nFotografia per: sevtia.com.mx\nBenestarCampusforma físicaSAFSAF UABsalutsalut laboralServei d'Activitat FísicaUABwellness\nEntrada anteriorTrastorns Musculesquelètics (TME)Següent entradaFer esport ens pot ajudar a deixar de fumar


Queixes a Catalunya perquè els mòbils es connecten a Andorra Tele\nQueixes a Catalunya perquè els mòbils es connecten a Andorra Telecom en territori espanyol\nL'Agència Catalana de Consum ha alertat d'un increment de les queixes de persones a les quals els mòbils se'ls connecten a la xarxa andorrana des de la Seu d'Urgell, amb un alt increment a les factures dels usuaris. Andorra Telecom ja ha anunciat que farà proves per analitzar per què passa i tractar d'evitar-ho.\nL'Agència Catalana de Consum ha rebut últimament moltes reclamacions per l'activació de la itinerància amb Andorra de clients d'operadores espanyoles mentre estan en territori espanyol. Andorra Telecom assegura no és responsable del problema dels usuaris espanyols que, sense voler-ho, es connecten a la xarxa andorrana. I és que, afegeix, l'empresa que factura és espanyola. De fet la companyia andorrana ha confirmat que els estranya molt la situació i que faran proves per veure què pot passar tant a una banda com a l'altra de la frontera.\n"Les ones electromagnètiques no entenen de fronteres. Quan s'ha de cobrir una zona, els operadors espanyols han de cobrir la duana espanyola i la frontera i, naturalment, aquestes ones sempre arriben un tros més enllà", detalla el portaveu d'Andorra Telecom, Carles Casadevall. També ha afegit que "les antenes que tenen per cobrir Ós de Civís poden arribar a cobrir part del territori andorrà". Pel que fa a Andorra Telecom, Casadevall ha afegit que "farem un test, però a la Seu d'Urgell no arribem segur".\nAquesta situació també ha passat amb França, concretament a les zones properes a la frontera del Baladrà, com seria el cas del Pas de la Casa, on "és impossible que les ones electromagnètiques no arribin al Pas".\nDes d'Andorra Telecom recomanen que els usuaris seleccionin a la configuració del mòbil la xarxa de forma manual, una opció que solucionaria aquests problemes.\nTambé recorden que tenen diferents convenis amb França i Espanya, en els quals els usuaris poden utilitzar internet i fer trucades amb un preu tancat cada dia.\nInforma: Sergi Expósito-Jordi Cama


BARCELONA REDS - Liverpool FC Official Branch -- Penya / Peña Oficial del Liverpool FC: Bucle dramàtic.\nLIVERPOOL FC 1-2 AC Fiorentina\nNovament el descompte esgarrapa punts al Liverpool. Aquesta vegada no es tractava de punts vitals, doncs el partit poca història representava per als interessos reds, tret de l'honor de endur-se la victòria, en el comiat del conjunt d'Anfield a la competició europea per excelència. El que si és cert, és que són masses i molt cars els errors comessos en els darrers minuts en aquesta competició. Fins a 6 punts (4 Olympique Lyonnais i 2 Fiorentina aquesta nit) han volat del caseller dels de Benítez en els darrers instants dels partits. Sis punts que haurien donat una classificació holgada per a la ronda de eliminatòries. Ja és massa tard lamentar-se i tant sols queda l'advertiment per a treballar i solventar durant les properes setmanes aquestes situacions.\nEl partit d'avui es presentava com una bona oportunitat per poder veure el debut a Anfield i com a jugador titular d'Alberto Aqualani, així com algun jugador jove del planter. Així ha estat i Benítez ha disposat de sortida del jugador italià i del jove Stephen Darby en el lateral dret. L'ex-jugador de la Roma, ha efectuat un partit discret, tot i que de molt bona entessa amb Javier Mascherano i amb Steven Gerrard que actuava en una posició més avançada que el doble pivot italo-argentí. A "Il Principino" se li han vist ganes de lluir-se amb accions innecesàries com ara tocs de tacó, però també ha disposat sempre d'una molt bona col·locació i oferiment als seus companys.\nEl primer temps ha estat de clar color italià, malgrat la possesió de pilota molt alta dels locals. Els jugadors de Cesare Prandelli han gaudit d'una doble oportunitat a la sortida de dos corners per part de Di Natale i Montolivo, que Diego Cavalieri, substitut avui de Reina, ha sabut desvaratar amb bones intervencions. Curiosament però, qui ha trobat el gol ha estat el Liverpool en el minut 43. Yossi Benayoun s'avançava al primer pal per rematar de cap creuat un servei de falta d'Steven Gerrard.\nEl segon temps, ha vist un millor Liverpool. Gerrard s'ha posat l'equip a les seves esquenes i ha començat a tirar dels seus companys cap a la porteria de Frey. Lamentablement però, el Liverpool veia com Jorgensen igualava el matx en una bona i ràpida jugada atacant italiana. Poc després tornava als terrenys de joc Fernando Torres. Era la primera vegada que Gerrard, Aquilani i Torres coincidien sobre un terreny de joc, tot i que, la coincidència ha durat ben pocs minuts, donada la substitució del jugador italià pel jugador malagueny Daniel Pacheco, que feia així el seu debut oficial amb el primer equip del Liverpool. Pacheco, hagués pogut celebrar un debut excepcional, si en la seva primera intervenció hagués aconseguit marcar, però Frey ha sabut refusar a corner una pilota que anava directa a gol.\nAmb Torres al camp, s'ha vist un altre Liverpool. Les ja clàssiques connexions entre Gerrard i el de Fuenlabrada, han començat a aparèixer i s'ha vist al millor Liverpool de fa dies. Però el que és el futbol. En el minut 92 una greu errada de Darby al controlar la pilota, ha permés a Vargas arribar a l'àrea per fer la passada de la mort a Gilardino que batia sense contemplacions a Cavalieri.\nAmarg regust de boca per acomiadar la Champions, però queda el consol de la recuperació física tant d'Aquilani com de Fernando Torres. Estem convençuts que es veurà un altre Liverpool.\nCavalieri, Darby, Agger, Skrtel, Insua, Benyaoun, Mascherano (Fabio Aurelio 86'), Aquilani (Pacheco 76'), Dossena, Gerrard (C) i Kuyt (Torres 65').\n1-0 Benayoun 43'\nPublicado por Stubbins a las 22:41\nEtiquetas: Champions League 09/10\nSembla un dejà vu, però no ho és.\nGerrard: 5 pts.\nTorres: 1 pt.\n9 de desembre de 2009 a les 23:15\nAquesta no ha estat la champions del Liverpool. La veitat es que la temporada no està sent bona. A veure si entren amb més bon peu el 2010.\n10 de desembre de 2009 a les 18:48\nInteresante blog. Visita también www.comofutboldeplaceta.blogspot.com\n11 de desembre de 2009 a les 11:15\nJuan LFC ha dit...\nTe voy a dejar unos votos que hace tiempo que no lo hago.\n5 puntos Gerrard\n3 puntos Agger\n1 punto Torres\n13 de desembre de 2009 a les 11:36\nGerrard: 10 pts.\nMascherano i Agger: 3 pts.\nTorres: 2 pts.\nPuntuen per al general.\n15 de desembre de 2009 a les 19:41\nGuanyar segueix costant horrors.\nEl "Chelsea" romanés\nNo hi ha partit sense ensurt.\nSense Torres, no hi ha gol.\nAl servei Blake, a la resta Mascherano.