Els canyars - Revista Cambrils\nArticle publicat a Revista Cambrils el maig de 2001\nPublicat el Dilluns, 27 de juliol de 2020 10:30h\nEstampes cambrilenques / Maig de 2001\nReconec que és un tema una mica estrany. Parlar, avui, de les canyes i dels canyars sembla que no entri en el pla de la temàtica general de les «estampes» que, ordinàriament, tracten d’històries i costums. Però alguna cosa hi ha d’això, segons intentarem d’esbossar. Les canyes són, segons la definició científica, una tija buida amb un septe a cada nus, que serveix de punt d’inserció de les fulles. A més de la canya comuna, de la qual parlarem especialment, hi ha diversos tipus de canya, les més conegudes de les quals són l’americana, la dolça o de sucre i la d’índies, que és més aviat una planta ornamental. Tots aquests tipus de canya els podem veure a casa nostra, però les tres darreres només esporàdicament en jardins i closos.\nOn hi ha moltes canyes s’esdevé un canyar. Les canyes es reprodueixen per les arrels i ocupen bones extensions si els terrenys són òptims i l’home no els posa entrebancs. Naturalment que els canyars no ocupen espais de conreu i més aviat els veurem en marges, vores de camins o a les ribes de barrancs, rius i rieres. Acostumen a ser molt resistents a les secades, però prefereixen ser a llocs humits. En el primer cas acostumen a criar-se’n petites d’estatura, però si el terreny és bo i humit s’arriben a fer d’una alçada considerable, entre 3 i 6 metres.\nEn la construcció de les cases d’abans, amb les canyes es feia el cel ras que, com ara, era un sostre de superfície plana i llisa. El tramat de canyes es posava entre els cairats i les teules\nBé, i les canyes per a què serveixen? O potser seria millor preguntar-nos per a què servien? Perquè és indubtable que aquesta planta gramínia en els nostres dies ha perdut molt del protagonisme que va tenir en temps passats, de manera que avui no té cap de les utilitats per les quals abans servia; pràcticament no s’usa per a res. Però perquè resti constància per a les noves generacions que ja no n’han percebut el seu aprofitament, anirem fent un repàs de tots aquells usos que donaven a la canya un cert prestigi. Ho farem per ordre d’importància segons el nostre criteri.\nEn la construcció de les cases d’abans, amb les canyes es feia el cel ras que, com ara, era un sostre de superfície plana i llisa. El tramat de canyes es posava entre els cairats i les teules. Ara el cel ras es fa amb obra i guix.\nEls canyissos eren un teixit o reixat fet amb canyes, normalment partides, que servien per fer ombra o per fer separacions entre finques. També els canyissos es feien servir, una mica aixecats del terra, per assecar certes fruites com figues, raïms, préssecs, i d’altres que posteriorment eren convenientment envasades per a la venda al públic o per al consum domèstic, especialment a l’hivern. En aquest aspecte dels canyissos és on de vegades encara avui podem veure la utilitat de les canyes.\nD’aquesta faisó que en podríem dir industrial, encara que potser caldria més titllar-la d’artesanal, cal remarcar com les canyes, convenientment treballades, servien per fer cistells i paneres. Abans, en la vida dels pobles, no hi mancava mai l’ofici del cisteller, que era l’artesà que amb la seva traça feia tots els derivats de la cistelleria. Ja deia l’adagi que «qui fa un cove fa un cistell», i era veritat: cistells, paneres, coves i altres estris de tota mida i de tota mena. Cal advertir, però, que quasi mai es feien amb canyes soles sinó que es combinava la canya i el vímet, ja que aquest és molt més fort i amb aquestes es feien les parts de l’estri que havien d’oferir més resistència a l’hora de ser usat.\nAtès que avui aquest tipus de cistelleria, diríem d’anar per casa o pel tros, ja no es fa com abans, encara darrerament hom pot veure un bon home que en fa i en ven en el mercat ambulant dels dimecres. La cistelleria actualment és més aviat ornamental i objecte de regal que no pas d’ús habitual. Per això ja no es fan amb canya, que és un material més tosc i ordinari. Des d’aquesta mateixa perspectiva de l’ús industrial de les canyes cal particularitzar els mànecs d’escombra que, com tantes altres coses, també han caigut en desús perquè les escombres i els mànecs es fan normalment amb materials sintètics.\nUn altre aspecte de per a què servien les canyes era el de clavar-les a terra al costat de bajoqueres i tomaqueres a fi de facilitar que s’enramessin i no toquessin els fruits el terra. Es tracta de plantes específicament d’enramar o almenys així eren abans, ja que tant els treballs com els productes agrícoles estan canviant cada vegada més. Des d’aquesta perspectiva agrària també es feien o es fan servir les canyes per batre, com es diu per costum, o fer caure les ametlles i especialment les garrofes de l’arbre respectiu. Tant les unes com les altres en part cauen soles, sobretot si fa vent, però moltes resten fixades fortament a l’arbre i han de caure a cops de canya. Els ametllers no acostumen a ser arbres gaire grans o grossos, però sí que ho són els garrofers amb grans volums i alçada, per això per batre les garrofes es trien les canyes més altes i fortes per poder fer millor aquesta feina.\nSeixanta, setanta o més anys enrere els canyars que hi havia a la façana marítima entre la sorra i les terres de conreu servien per vestir-se i desvestir-se discretament abans o en sortir de l’aigua\nAra ja en un pla més infantil i còmic hem de fer esment que amb canyes es construïen en el meu temps d’infant tota una sèrie d’andròmines que servien en un moment donat per divertir-se. Posem per exemple les pipes que s’omplien amb llemenosa i servien, el 5 de gener, per anar a esperar els Reis Mags o també els canuts per fer els quals es pelava un tros de canya respectant-li el tel i en un cap del qual es deixava una espècie de broquet per on, bufant, sortia una mena de música monòtona que res tenia a veure amb el pentagrama convencional. També en aquest mateix sentit d’entreteniment cal fer esment dels canuts que, fets amb la part superior de les canyes, quan aquestes ja no tenen nusos, servien per expulsar amb una certa força els pinyols dels lledons, un fruit dolcet quan és madur, de color marró, rodó i petit de mida que anava molt bé per desenvolupar guerres infantils i per al lluïment dels tiradors més experts.\nSobre els canyars ens resta encara un comentari, potser anecdòtic als ulls de la gent d’avui, però que feien un servei inestimable a infinitat de persones durant els mesos d’estiu en els quals abellia banyar-se a la mar. Seixanta, setanta o més anys enrere els canyars que hi havia a la façana marítima entre la sorra i les terres de conreu servien per vestir-se i desvestir-se discretament abans o en sortir de l’aigua. En els anys que jo evoco a ningú ni li era permès d’anar, com ara, ensenyant-ho quasi tot pels carrers. Per això anaven molt bé els canyars que, a Cambrils, s’estenien des del Regueral fins a la riera de Riudoms, a més d’algun altre indret de la costa.\nI és que abans els canyars i les canyes feien el seu servei, encara que ara no en fem cap cas.


ferula zancolli orliman- ortopedia batalle rubi\nOrliman és garantia d’alta qualitat en ortesis i un clar exemple és la seva fèrula de Zancolli que ens permet inmovilitzar l’articulació proximal del polze per evitar el dolor de les artrosis degeneratives i altres dolencies tendinoses del polze.\nFabricat teixit semirígid i encoixinat, teixit de ris de cotó intern per a major confortabilitat.\nFèrula abductora conformable en el polze.\nTancament de velcro ajustable.\nLycra elàstica dorsal.\nSivelles de tancament.\nDolencies tendinoses del polze.\nTractament conservador després de cirurgia o lesions.\n– Rentar a mà, havent tret la fèrula metàl·lica, amb aigua freda i sabó de prendes delicades assecant a l’aire sense calefacció ni secadora ni exposada directament al sol. D’aquesta manera augmentarem la durabilitat en òptimes condicions de la canellera.\nBe the first to review “Fèrula Zancolli - Orliman” Cancel·la les respostes


À Punt - ‘Al ras’ torna en directe a la Fira de Cocentaina\n‘Al ras’ torna en directe a la Fira de Cocentaina\nÀ Punt | 31/10/2019 17:16\nEl magazín de la ràdio visita la capital del Comtat\nAl ras, el magazín matinal de la ràdio d’À Punt, presentat per Jèssica Crespo i Joan Espinosa, emetrà el programa de demà divendres 1 de novembre, festa de Tots els Sants, des de la fira de Cocentaina. El magazín ja va estar l’any passat a este multitudinari esdeveniment de la capital del Comtat.\nDurant les tres hores i mitja que dura el programa, parlarem de la fira i de moltes més coses. Seguirem la inauguració oficial i també farem un poc d’història. Entrevistarem Jordi Verdú, autor d’El Privilegi de la fira de Cocentaina, a Maria Belda, il·lustradora del llibre, i a Miguel Soler, el pregoner d’enguany.\nA més, Pepe Marcet ens contarà anècdotes de la fira i l’historiador Pablo León ens explicarà aspectes del passat i Verónica Cantó, membre de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua i contestana, ens donarà a conéixer les paraules i les expressions relacionades amb la fira. I com és Tots els Sants també parlarem de pel·lícules sobre Halloween en Pau Gómez, periodista especialitzat en cinema. L’escriptor Juan Fran Ferrándiz estarà demà de matí també amb nosaltres.\nEn l’apartat gastronòmic parlarem amb Esther Gaur, presidenta de l’Associació de Mestresses de Casa de Cocentaina, que s’encarreguen de L’esmorzaret de fira. També estarà als nostres micròfons el periodista gastronòmic Carles Galletero. I la música vindrà per boca del grup alcoià Marco Pompero.


El Consell d'Europa adverteix a Espanya contra la proposta de reforma del CGPJ - À Punt\nEl Consell d'Europa adverteix a Espanya contra la proposta de reforma del CGPJ\nEl TSJCV rebutja la proposta per "allunyar-se de la doctrina constitucional".\n21 d'octubre 2020 - 19:10\nEl president del Grup d'Estats contra la Corrupció del Consell d'Europa (Greco) Marin Mrcela, ha advertit a Espanya que la proposta del govern de coalició per a reformar el sistema d'elecció del Consell General del Poder Judicial (CGPJ) "pot violar els estàndards anticorrupció" fixats per aqueix organisme.\nEn una carta enviada a la cap de la delegació espanyola, Ana Andrés, Mrcela ha recordat que els estàndards fixats pel Consell d'Europa marquen que almenys la meitat dels membres dels consells judicials han de ser jutges triats pels mateixos jutges i que repetidament s'ha subratllat que "les autoritats polítiques no han de participar en cap etapa del procés de selecció del torn judicial".\nSegons la regulació actual, dotze dels vint membres del CGPJ són jutges triats per tres cinquens del Parlament, a partir d'una llista de magistrats avalats per associacions professionals o col·legues. La proposta del PSOE i de Podem implica que en una segona votació podrien ser triats només amb majoria absoluta.\nEl president de Greco aprofita el seu escrit per a recordar a Justícia que no ha atés la recomanació que el Consell d'Europa va traslladar ja fa set anys a Espanya: avaluar el marc legislatiu del CGPJ i la seua repercussió en la imatge d'independència d'aqueix organisme per a esmenar possibles deficiències.\nEl TSJCV rebutja la reforma\nPer la seua banda, la sala de govern del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV) ha expressat aquest dimecres el seu rebuig a la reforma del sistema d'elecció dels membres del CGPJ, alineant-se amb la posició d'altres tribunals autonòmics, com l'andalús, el madrileny, el castellanolleonés i l’extremeny.\nEls membres de la sala insisteixen que la reforma plantejada pel PSOE i Podem "s'allunya de manera radical de la doctrina constitucional, infringeix els pressupostos que legitimen l'elecció parlamentària d'aquests vocals, compromet la independència del Consell General del Poder Judicial i lesiona de manera inadmissible la imatge d'independència del Poder Judicial".\nPer això, la sala "mostra el seu rebuig a la proposta de reforma plantejada quant a la manera d'elecció de vocals, al mateix temps que insta els responsables polítics a aconseguir els oportuns acords, apartant-se de solucions que minven encara més la independència del CGPJ".


John Cunningham - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nA Dinamarca va ser conegut com a Hans Koning i el 1603 es va convertir en capità de la marina danesa. El 1605 va ser capità de la Trost i comandant en cap d'una expedició danesa a Groenlàndia, composta per tres vaixells, el Trost, el Den Rode Love (comandat per Godske Lindenov) i el Katten (comandat per John Knight). James Hall era el pilot de l'expedició. L'expedició va arribar a la costa oest de Groenlàndia, al fiord del Rei Cristian, i va realitzar una campanya de reconeixement en direcció nord, on va cartografiar la costa fins als 68° 35′ N. No van aconseguir trobar restes dels antics colons, però si van veure i van capturar a alguns inuits i van recollir mostres d'un mineral que creien contenia plata. L'informe al rei anava acompanyat de 4 mapes, els primers de la costa oest de Groenlàndia. Aquest informe i altres publicats per Samuel Purchas van ser una valuosa font de coneixements sobre Groenlàndia que Anglaterra va utilitzar amb més avantatge que la mateixa Dinamarca.\nL'any següent, el rei Cristià IV de Dinamarca va enviar una nova expedició a Groenlàndia, aquesta vegada al comandament directe de Lindenov, de nou amb Hall com a pilot. Cunningham participava aquesta vegada només com a capità. Cinc vaixells van ser enviats: el Trost (comandat per Lindenov), el Den Rode Love (al comandament de Cunningham), el Katten (comandat per Anders Nolk), l'Ørnen (comandat per Hans Bruun) i el Gillibrand (comandat per Carsten Richardson). L'expedició va desembarcar al sud-oest de Groenlàndia i va continuar l'exploració mineralògica a la mateixa zona. Les males condicions, el gel i els corrents a l'estret de Davis, van empènyer els vaixells a l'oest, fins que van arribar a prop dels 66° N, quan van poder posar rumb est i arribar a la costa occidental de Groenlàndia. Tot i que van albirar l'illa de Baffin, no van aconseguir posar peu en ella. Van tornar a recollir mostres de mineral i capturar diversos inuits.\nEl 1615 va ser un dels comandants de l'expedició naval dirigida per Gabriel Kruse que va ser enviada a Spitsbergen per a demandar els peatges als baleners estrangers. Allà es va trobar amb altres experimentats mariners, com Robert Fotherby, Thomas Edge i Adriaen Block. A l'any següent, com a capità de la Gabriel, va formar part de l'expedició naval encapçalada per Jorgan Daa enviada per lliurar les costes de Noruega, les Illes Fèroe i Islàndia dels baleners il·legals i la pirateria. El 1619 va ser nomenat Governador de la província de Finnmark, un lloc que va mantenir fins a la seva mort el 1651.\nBrica, Carl Frederik. Dansk biografisk lexikon, tillige omfattende Norge for tidsrummet 1537-1814. Kjøbenhavn: Gyldendal (F. Hegel & Søn), 1890.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=John_Cunningham&oldid=24434260»


Salut immunitza els primers vacunats amb la segona dosi - Diari de Girona\nLeocàdia Penya, de 85 anys i usuària de la residència de gent gran de la Pobla de Segur, ha estat la primera a rebre-la\nddg. lleida acn 17.01.2021 | 23:10\nSalut immunitza els primers vacunats amb la segona dosi ACN\nLeocadia Penya, una dona de 85 anys que viu a la residència geriàtrica Nostra Senyora de la Ribera de la Pobla de Segur (Lleida), es va convertir ahir diumenge en la primera catalana a rebre la segona dosi de la vacuna de Pfizer, de manera que serà també la primera a quedar immunitzada contra el coronavirus a Catalunya, el mateix dia que les dades indicaven una contínua i a l'alça propagació del virus. Cal recordar que la immunitat al virus s'adquireix una setmana després d'aquesta segona dosi.\nPenya, que és veïna de les Valls d'Àneu (Lleida), va rebre la primera dosi de la vacuna el passat 27 de desembre, per la qual cosa ahir complia exactament 21 dies des de la primera injecció.\nLa primera persona a Catalunya que va rebre la primera dosi de la vacuna, també el 27 de desembre, va ser Josefa Pérez, una dona gran resident al geriàtric Feixa Llarga de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelona). En el seu cas, serà inoculada amb la segona dosi avui dilluns, segons va informar fa uns dies el secretari de Salut Pública, Josep Maria Argimon.\nA Galícia, la primera gallega immunitzada va ser la compostel·lana Neus Cap, de 82 anys d'edat i resident del centre de majors públic Porta do Camiño, a Santiago de Compostel·la. Cap va completar la immunització contra el coronavirus, «la bestiola», tal com l'anomena ella, a les 8.23 del matí. Després de vacunar-se va desitjar «que no deixin de vacunar, que és una cosa meravellosa».\nNeus Cap s'havia convertit el passat 27 de desembre en la primera persona a la comunitat gallega a rebre la vacuna contra la covid-19, un procés que 21 dies després, ahir 17 de gener, va finalitzar. «Que com estic? Bé, bé, bé. Ni tan sols la vaig sentir», va confessar, després de la inoculació.\n«Tant de bo sigui bona», va demanar Neus Cap, encara que aquesta vegada no hi va haver mitjans de comunicació presents a l'interior del centre a causa de les restriccions derivades de la pandèmia. En el seu lloc, un equip de la Xunta va recollir les imatges i les primeres reaccions.\nDesprés de la punxada, la gallega va declarar trobar-se «de meravella» i es va dirigir a escèptics i negacionistes: «Els diria que se la posi tot el món». I és que, tot i no tenir «por de morir», Neus Cap sí que va confessar tenir «por que vingui aquesta bestiola que tanta gent va matar».\nDesprés d'haver rebut aquesta segona dosi de Pfizer-BioNTech, passades les 8.00 del matí, una de les primeres vacunades va relatar que aniria «a esmorzar».\nEl PSOE ha obert un expedient i ha suspès cautelarment de militància els quatre alcaldes que van acceptar la vacuna contra la covid: Fran López, alcalde de Rafelbunyol (València); Ximo Coll, del Verger, i Pujol Vives, dels Poblets (Alacant); i Francisca Alamillo, de Torrecampo (Còrdova).\nGirona registra un nou rècord de cinquanta morts pel virus.


«Boig per tu»: la cançó preferida d’Antoni ‘Sicus’ Carbonell (Sabor de Gràcia) | Enderrock.cat\n«Boig per tu»: la cançó preferida d’Antoni ‘Sicus’ Carbonell (Sabor de Gràcia)\nEl líder rumber mostra la seva predilecció per la cançó més emblemàtica de Sau\nParlem amb el músic com a part d'una nova secció estiuenca amb més d'una cinquantena d'artistes\nJoaquim Vilarnau | 19/08/2021 a les 17:00h\nArxivat a: Enderrock, la cançó que m'hagués agradat escriure, Sicus, sau, actualitat, Sabor de Gracia\nAquest estiu hem volgut parlar amb tot un seguit d'artistes -Gullem Solé (Buhos), Miki Núñez, Beth, Pupil·les, Joana Serrat, La Queency, Mireia Vives, Joan Reig o Ferran Palau, entre molts altres- per saber quins són els seus grans referents. Tots ells, escriuen i componen les seves pròpies cançons, ja sigui per als seus projectes en solitari o per al grup del qual formen part, però el que els hem volgut preguntar és quina cançó en català, d'un/a altre/a artista, és la seva favorita. Avui us expliquem la cançó que Antoni ‘Sicus’ Carbonell (Sabor de Gràcia) hauria volgut escriure.\n“Boig per tu”, de Sau, és el tema que més convenç el rumber català. “És una cançó en què harmonia, melodia i lletra s’equilibren a la perfecció. És d’aquelles cançons que formen part de la nostra vida. Jo soc del 1974 i la vaig viure de ple. És una de les grans cançons que tenim i hagués estat un privilegi escriure i compondre aquesta obra d’art. Però si ho hagués fet jo, no hauria tingut un èxit tan gran, perquè hauria estat una rumba!”, diu rient.\nSicus, que s’autodefineix com ‘el germà gitano de Pep Sala’, lamenta no haver arribat a temps d’establir amistat amb Carles Sabater, “amb qui només ens vam saludar algunes vegades”. Es dona el cas que Sicus va convidar Pep Sala a cantar a la seva versió del clàssic de Sau: “va ser sopant a Madrid amb el Pep, l’Steve Hogart (Marillion) i un amic comú. Jo els vaig dir que els volia fer ‘un mig amic’, i vaig demanar permís a l’Steve per fer una versió rumbera de “Hope for the Future”, i em va contestar que d'acord. Tot seguit em vaig adreçar al Pep i li vaig dir que també volia versionar el “Boig per tu” i em va respondre ‘seria un honor que ho fessis’. Tot seguit els vaig advertir: ‘ara ve el mig amic!'. Es van mirar amb cara interrogativa i els vaig dir ‘com ja tinc l’ok de tots dos, vull la vostra col·laboració a la gravació, cantant rumba. Ja no podeu dir que no perquè ja m’heu dit que si’. Van riure i el Pep va sentenciar: ‘germà, ets gitano-gitano. Com en saps!’. Les dues cançons formen part del disc Gitanos catalans (Picap, 2015)".\nAquest estiu Sabor de Gràcia no para, ja que, a més d'alguns bolos que els han anat sortint, fa temporada diària al teatre Apolo de Barcelona amb l’espectacle Sabor de rumba.\n«Palmera Destroy» és la cançó favorita de Maluks\n«Jo vull estimar-te»: la cançó preferida de Las Karamba\n«Ja no vull», la cançó preferida de La Sra. Tomasa\n«La cançó del noi dels cabells llargs»: la preferida de la Companyia Elèctrica Dharma


Tanca l'emblemàtica Casa Guillermo a la Via Massagué - Diari de Sabadell\nGuillermo Matarranz, dins de la botiga / M.A.L.\nTanca Casa Guillermo, l'emblemàtica botiga de roba per a dones que estava situada al número 2 de la Via Massagué. El motiu és la jubilació de Guillermo Matarranz, de 68 anys, el propietari actual de l'establiment i que és la tercera generació del negoci que va obrir el 1926.\nLa seva filla, Anna Matarranz, continuarà la tradició familiar, però en un altre local que està situat al carrer Advocat Cirera número 5. L'obertura de la nova botiga està prevista per a la tardor.\nGuillermo Matarranz explica que l'establiment era "massa gran" per la seva filla. Per això, la nova botiga compleix amb els requisits d'espai. En aquests moments s'està adequant el nou local, que inclourà un mobiliari renovat "però seguirà amb el mateix estil i esperit", assegura Matarranz.\nD'aquesta manera, Casa Guillermo podrà continuar donant servei a la clientela fidel i coneguda. "La gent no es quedarà sense res", afirma el botiguer. Ara només queda el permís d'obertura i acabar de muntar l'establiment.\nUn grup inversor ha comprat amb l'emblemàtic local de la Via Massagué, que està situat en un edifici catalogat.\nTemes:Casa Guillermo, comerç, Guillermo Matarranz, Via Massagué\nBUSCADOR: On podem trobar para-sols a Sabadell?


factor | factora - Cercaterm | TERMCAT\nca factor | factora, n m, f\nca apoderat | apoderada, n m, f sin. compl.\nca gerent, n m, f sin. compl.\nes factor | factora\nPersona encarregada de dirigir, en nom propi i per compte d'una altra persona, un establiment mercantil.\nEl factor és la persona auxiliar de l'empresari, però que es diferencia de la resta d'auxiliars perquè és apoderat general; la resta d'auxiliars són apoderats singulars, com ara el representant de comerç, els dependents i els fadrins. La persona factora es troba vinculada amb l'empresari per una relació de subordinació que té un caràcter generalment estable.\nLa regulació jurídica de la figura del factor es troba recollida en el Codi de comerç (CCom). El concepte legal de factor pot rebre altres noms com ara el de gerent o el de director general. L'empresari pot disposar de tants factors com siguin necessaris per al bon funcionament del negoci empresarial, fins i tot, hi pot haver diversos factors derivats de l'extensió geogràfica de l'activitat empresarial per mitjà de les sucursals de l'empresa.\nEls factors substitueixen els empresaris en el tràfic jurídic i duen a terme totes les operacions necessàries que afecten l'actuació de l'empresa. Els factors han de complir tots els requisits de capacitat exigits als empresaris i que es troben recollits en la legislació mercantil (art. 4, 5, 13 i 14 CCom quant a les prohibicions i a les inhabilitacions) atès que representen els empresaris i actuen en nom seu (art. 282 CCom). En el CCom es regulen la relació interna entre els empresaris i els factors i el vessant extern d'aquesta vinculació, és a dir, el poder de representació dels factors respecte a terceres persones (art. 283 al 302 CCom).\nLa jurisprudència del Tribunal Suprem i la doctrina mercantilista consideren que els factors tenen els poders necessaris per a desenvolupar les funcions que normalment corresponen al lloc de treball on han estat ubicats. La definició del poder atorgat a favor del factor pretén protegir les terceres persones que, de bona fe, realitzin negocis jurídics amb l'empresari. Es considera que l'actuació del factor ha de ser notòria respecte de l'empresari en les funcions que desenvolupa per a donar una garantia envers terceres persones que contracten amb els factors (art. 286 CCom). Els factors notoris són els apoderats generals que actuen en nom i en representació dels empresaris sense que llur poder per a desenvolupar l'activitat es trobi inscrit en el Registre Mercantil.\nL'àmbit de la representació del factor envers els empresaris es determina en un poder de representació. El poder és un poder general atorgat perquè el factor pugui executar totes les funcions corresponents a l'exercici de l'activitat empresarial del poderdant. Els límits al poder de representació s'han de recollir en el mateix poder si és un poder exprés, i les limitacions no han de ser gaire extenses perquè no anul·lin les funcions del factor.\nAtenent les disposicions del CCom i del Reglament del Registre Mercantil (RRM), els poders generals atorgats pels empresaris han de ser atorgats en un document públic que s'ha d'inscriure en el Registre Mercantil (art. 18 CCom). Els empresaris individuals tenen la facultat d'inscripció en el Registre Mercantil (inscripció potestativa); tanmateix, si els empresaris no s'hi troben inscrits, els poders generals que atorguin tampoc no s'hi podran inscriure. Els empresaris socials tenen l'obligació d'inscriure's en el Registre Mercantil, que en alguns casos és constitutiva de llur personalitat jurídica i, en conseqüència, la inscripció de llurs apoderats generals en el Registre Mercantil també és obligatòria (art. 94.5 RRM).\nLa representació dels factors respecte als empresaris es duu a terme de la manera següent: a) els factors han d'actuar en nom dels empresaris o amb llur poder i en tots els actes que executin i en tots els contractes que subscriguin ho han de fer constar expressament (art. 284 RRM); b) els factors es troben autoritzats a exercitar tots els actes que fan referència al funcionament del negoci; c) els empresaris han de respondre de les sancions per infraccions fiscals o administratives que es puguin derivar de l'actuació dels factors; si s'ha actuat amb culpa dels factors, els empresaris es poden dirigir contra seu per a repetir les despeses que ha ocasionat llur actuació (art. 289 CCom), i d) els factors no han de respondre dels actes i dels contractes realitzats en nom i representació dels empresaris, que són els responsables dels actes dels factors realitzats en nom i representació dels empresaris davant de terceres persones (art. 285 CCom). Com a excepció a aquesta exempció de responsabilitat, els factors han de respondre quan hi ha confusió de patrimonis amb els de llur principal (art. 285 CCom), quan no hi ha notorietat de relació amb els empresaris (art. 284 CCom), quan en llurs actes s'excedeixi del gir o del tràfic jurídic i actuï en nom propi o actuant en nom dels empresaris s'excedeixin de llurs poders, en aquest darrer cas la tercera persona afectada es pot dirigir indistintament contra els empresaris o contra els factors (art. 287 CCom); o quan els factors desenvolupen actes amb negligència o amb infracció de les ordres que han rebut dels empresaris han de respondre davant d'aquests (art. 297 CCom).\nDels deures dels factors envers els empresaris se'n pot destacar la prohibició de competència amb els empresaris. La prohibició es reflecteix en el deure de fidelitat respecte de la persona mandant i en el cas que l'incompleixi, els beneficis que els factors obtinguin arran de llur actuació són per als empresaris i les pèrdues són a càrrec dels factors (288 CCom).\nEl CCom regula l'extinció de la relació entre els empresaris i els factors, des d'un punt de vista intern, entre empresaris i factors, i des d'un punt de vista extern referent als efectes de la revocació del poder atorgat als factors.\nQuant a les causes de l'extinció de la relació entre els factors i els empresaris, l'article 300 del CCom determina com a causes de comiat dels apoderats per part dels principals, encara que hagi transcorregut el termini de l'encàrrec: a) el frau o l'abús de confiança en les gestions encarregades; b) dur a terme una negociació de comerç per compte propi, sense coneixement exprés ni autorització del principal, i c) faltar al respecte als empresaris o a les persones de llurs família o dependents. L'article 301 del CCom recull com a causes de comiat dels dependents respecte de llurs principals: a) la manca de pagament, en els terminis fixats, del sou o els estipendis convinguts; b) la manca de compliment de qualsevol de la resta de condicions pactades en benefici dels factors, i c) els maltractaments o les ofenses per part del principal. L'article 302 del CCom determina que en els casos en què l'encàrrec no té un temps determinat fixat per a executar-se, es pot donar per finalitzat quan qualsevol de les parts ho denuncia, i ha d'avisar l'altra part en el termini d'un mes. Els factors tenen dret, en aquest cas, al sou que li correspon aquell mes.\nPel que fa als efectes de la revocació del poder atorgat a favor dels factors: a) els poders poden ser revocats en qualsevol moment. Fins aleshores, els poders es consideren subsistents, malgrat la mort de l'empresari individual, que no és causa d'extinció del poder atorgat (art. 290 CCom), i b) la revocació dels poders dels factors té efecte des del moment que se'ls notifica la revocació; en canvi, davant de terceres persones, des que s'inscriu la revocació en el Registre Mercantil; en el cas dels factors notoris, la revocació té efecte des que se'n fa difusió per mitjà d'anuncis o de circulars (art. 291 CCom).\nEl Reial decret 1382/1985, de l'1 d'agost, relatiu al règim especial de treballadors d'alta direcció, regula la relació jurídica dels empresaris respecte dels factors i la qualifica de relació laboral especial.\nEl Reial decret 1382/1985 recull les causes d'extinció de la relació entre gerents i empresaris. Un cop extingit el contracte laboral especial entre gerents i empresaris es considera il·lícit el pacte de no-concurrència excepte si el contracte té una duració inferior a dos anys, si l'empresari té un interès efectiu industrial o comercial i si satisfà el gerent una compensació econòmica adequada.\nEl Reial decret 1382/1985, que regula les relacions entre els empresaris i els alts directius determina que els gerents no es poden trobar vinculats laboralment amb altres empresaris si no és que hi ha una autorització singular dels empresaris o un pacte escrit en sentit contrari.


Un grup d'homes armats, considerats "terroristes" per les autoritats locals, va assaltar el comboi en què viatjaven durant el rodatge d'un documental\nEls periodistes David Beriain (a l'esquerra) i Roberto Fraile. DMAX / Efe\nSabadellEl periodista navarrès David Beriain i el basc Roberto Fraile han sigut assassinats a Burkina Faso. Els dos homes formaven part d'un comboi que aquest dilluns va ser assaltat per un grup d'homes armats, i en primera instància se'ls va donar per desapareguts. El govern espanyol ha confirmat aquest dimarts la seva mort, i fonts de les forces de seguretat de Burkina Faso han assegurat a Reuters que també ha sigut assassinat un ciutadà irlandès que viatjava amb ells, tot i que per ara no hi ha confirmació oficial. Movistar+, per a qui Beriain havia treballat, ha identificat aquesta tercera víctima com a Rory Young, president de Chengeta Wildlife, una entitat dedicada a combatre la caça furtiva a l'Àfrica. Els dos periodistes estaven preparant un documental, precisament, sobre la lluita contra la caça furtiva a Burkina Faso.\nDesprés que la ministra espanyola d'Afers Exteriors, Arancha González Laya, avancés que s'havien trobat dos cossos que amb tota probabilitat corresponien als dels periodistes desapareguts, el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha confirmat la seva identitat i la seva mort en un tuit. "Es confirma la pitjor de les notícies", ha dit Sánchez, que ha enviat "tot l'afecte" als familiars i amics de les víctimes i ha fet "un reconeixement als qui, com ells, fan a diari un periodisme valent i essencial des de les zones de conflicte". Beriain, nascut a la localitat navarresa d'Artajona, tenia 44 anys, i Fraile, que l'acompanyava com a càmera, era originari de Barakaldo (Biscaia) i en tenia 47. L'ambaixada espanyola a Mali ha estat en contacte amb les famílies dels periodistes.\nEls fets van tenir lloc cap a les 9 h del matí de dilluns a la província de Kompienga, al sud-est del país africà. Els dos periodistes i l'activista irlandès acompanyaven una unitat formada per membres de l'exèrcit, la policia i agents forestals que té la missió de lluitar contra la caça furtiva. El comboi, format per una quarantena de persones que viatjaven en dues furgonetes tipus pickup i unes vint motos, havia sortit de la ciutat de Natiaboani en direcció a Pama, la capital provincial. A l'altura del quilòmetre 60 es van aturar i, mentre els periodistes preparaven un dron per gravar imatges aèries de la zona (pròxima al parc natural d'Arli), va començar l'atac.\nUn grup d'homes armats va arribar a la zona en camionetes i motocicletes, i els membres del comboi es van dispersar. Alguns van aconseguir fugir (tot i que com a mínim tres van resultar ferits), però quatre van ser retinguts pels assaltants: a part dels dos ciutadans espanyols i de l'irlandès, hi ha un membre de les forces amades de Burkina Faso que continua desaparegut, segons les autoritats locals. El govern del país africà ha atribuït l'atac a "terroristes", i en un missatge d'àudio encara pendent de verificació el Grup de Suport a l'Islam i els Musulmans, vinculat a Al-Qaida, l'ha reivindicat.\nDes del 2015, els atacs de grups jihadistes han deixat més de 5.000 morts i un milió de desplaçats interns a la zona nord i est de Burkina Faso\nEl nord i l'est de Burkina Faso han patit un increment de la violència jihadista en els últims anys per la presència d'Ansarul Islam, la branca d'Al-Qaida al Sahel, i un altre grup anomenat Estat Islàmic al Gran Sàhara. Des dels primers atacs el 2015 fins ara hi ha hagut més de cinc mil víctimes mortals i un milió de desplaçats interns. El maig del 2019 dos turistes francesos van ser segrestats amb el seu conductor, que va ser assassinat, al Parc Nacional de Pendjari, i van ser rescatats per forces especials franceses al veí Benín, en una operació en què van morir dos soldats. L'exèrcit burkinès va explicar dilluns que la setmana passada van morir quatre militars i dos "terroristes" en operacions antijihadistes. Des del mes de febrer, el govern de Christophe Dabiré es planteja obrir un procés de diàleg amb els grups armats. “És una zona perillosa, camp habitual de grups terroristes i bandits", ha explicat González Laya.\nDavid Beriain tenia experiència com a periodista en zones de conflicte, ja que havia treballat en països com l'Iraq, l'Afganistan, el Sudan, Líbia o la República Democràtica del Congo. Va dirigir documentals com Diez días con las FARC (amb el qual va guanyar el premi de periodisme digital José Manuel Porquet) i la sèrie documental Clandestino, a DMAX, amb la qual va mostrar des de dins el funcionament del Càrtel de Sinaloa. Com a productor va signar, entre d'altres, la docusèrie El Palmar de Troya , per a Movistar+. També era un dels fundadors de la productora 93 Metros, especialitzada en documentals.\nA Clandestino, Beriain va estar acompanyat, des de darrere de la càmera, per Fraile, que va treballar durant més de vint anys a la televisió autonòmica de Castella i Lleó i que també era un habitual en zones de guerra, com l'Afganistan i Síria. En aquest país va patir ferides per l'esclat d'una granada a Alep el 2012.


el blog d'en Kasku: de juny 2010\nSoroll i resistència\nLa quantitat de soroll que un pot aguantar sense que li molesti està en proporció inversa a la seva capacitat mental.\nRealitats i somnis\nSempre he somiat amb passió, però amb els sentits desperts. Mai he confós el somni amb la realitat. No obstant això, sóc capaç d'endinsar-me en les profunditats del somni fins al punt d'experimentar una segona realitat.\nLes ciutats blanques\nSempre m'ha faltat cor. Des que sóc capaç de pensar, penso sense pietat.\nPerò així, on vares dormir el diumenge a la nit?\nEn un bar, dos fan un cafè.\n-Però així, on vares dormir el diumenge a la nit?\n-Ostres. Aquesta és una pregunta que a hores d’ara no estic en condicions de contestar, però tractant-se de tu, faré un esforç, company. Aquí va: la cosa va ser que, allà cap a dos quarts de vuit del vespre del referit dia, diumenge, després de passar-me gran part de la jornada (per no dir tota) en posició horitzontal (però sense companyia), em vaig trobar en la penosa situació de no tenir ja més tabac a casa. Sé que tu pots comprendre l’angoixa creixent que s’apodera d’un fumador en aquests casos. Així que em vaig guarnir mínimament per a l’ocasió (samarreta sense taques d’oli, pantalons llargs) i vaig procedir a baixar al carrer, disposat a arribar-me al restaurant que hi ha a la cantonada i aprovisionar-me convenientment d’una bona quantitat de droga legal: res, tres o quatre paquets. I fins aquí puc parlar: tan bon punt vaig travessar la plaça de sota casa meva va aparèixer a l’horitzó una llum encegadora que, valgui’m la redundància, em va encegar. Quan vaig alçar la vista, el vaig veure: un estranyíssim aparell volador, una mena de zeppelin de la mida del Camp Nou (no exagero, i potser em quedo curt) es trobava suspès a l’aire just a sobre meu. Amarat de pànic, vaig provar de fugir. Va ser en va. Recordo ara fugisserament unes escales metàl•liques (de color fúcsia), uns rostres estranys (de color verd), uns cossos encara més estranys però no per això del tot desagradables (o això em va semblar, no vaig tenir massa temps per fixar-m’hi), unes pantalles que feien pampallugues, uns cables que penjaven per tot arreu, una llitera enorme i molt acollidora on em van estirar, una són terrible que em va vèncer... i res més. Quan em vaig despertar ja era el dilluns al matí, jo anava en bicicleta cap a la feina i tot semblava normal. Em vaig aturar i vaig fer una, dues trucades; els que van respondre ho van fer en un to una mica sorneguer, i em varen preguntar si tot anava bé. I si, tot anava bé, vaig respondre jo. Bé, de fet, en tornar a pedalar, vaig notar unes petites molèsties o irritacions que, mira, de fet no eren res, perquè varen desaparèixer aquell mateix vespre, tan bon punt vaig arribar a casa i vaig localitzar una crema hidratant que ja fa temps em varen recomanar i que sempre tinc a mà, previsor que és un.\n-Déu n'hi do. Escolta, em dónes un cigarret?\nEl rostre i les músiques\nEscolto la Suite n. 1 de violoncel de JS Bach. Toca l'instrument Ophélie Gaillard: em sembla una música dolça, ensimismada, on hi ha pauses i paciències, travessada per l'amor i també la lucidesa.\nQuan acaba, la torno a posar sencera, però ara qui toca és Pau Casals: en surt foscor i passió, el so es recargola aspre i exasperat com un dolor imperiós, necessitat de manifestar-se.\nApago l'aparell i miro les caràtules, els rostres, durant una estona.\nTot amor lluita\nTot amor es debat per concretar-se, però en el moment del triomf es topa amb la seva derrota última. Tot amor lluita per sepultar les fonts de la seva precarietat i incertesa, però si ho aconsegueix, aviat comença a pansir-se, i desapareix. Eros està posseït per l'espectre de Tànatos, que cap encanteri màgic no pot exorcitzar.


Saint-Félix-de-Tournegat Allotjaments vacacionals - Occitanie, França | Airbnb\nLloguers vacacionals a Saint-Félix-de-Tournegat\nEls allotjaments vacacionals més ben valorats a Saint-Félix-de-Tournegat\n“Com fotògrafa d'interiors podria dir que la casa de Laurent i la seva família és molt millor del que es veu a les fotos. Un xalet a l'estil modern amb materials de molt bona qualitat i bon gust que fan amb que et sentis molt a gust a casa seva. El poble de Foix és molt pintoresc i vam gaudir un munt de la piscina per nedar i relaxar. Molt bona experiència !!”\n“Casa molt ben situada, a prop de tot l'interessant de la població i fàcil per desplaçar-se als voltants. Perfectament equipada i molt, molt neta. Propietari sempre disposat a ajudar i donar tota la informació perquè l'estada sigui un èxit i oferint-per a qualsevol problema o dubte que tinguis Totalment recomanable.”\nEquipament i serveis que triomfen als allotjaments vacacionals a Saint-Félix-de-Tournegat\nAltres allotjaments vacacionals fantàstics a Saint-Félix-de-Tournegat\nSUPERHOSTAllotjament agrícola4.98 (60)\nCaseta per a convidats sencera4.89 (54)\nSUPERHOSTPrivate room4.81 (76)


Amb dues rodes: PEDALS DE LEÓN I MOLINET...\nPEDALS DE LEÓN I MOLINET...\nJa hem arribat de fer la Pedals de León ,els tres integrants de la expedició Empordanesa .Tal com espera-vam a sigut una ruta bastant trencacames ,però molt espectacular, per la gran bellesa dels paratges pels que transcorre.\nAlgú a dit que es podria dir “Pedals de molinillo”,i es que el plat de postres i el pinyó gros,es fan servir durant bas-tantes estones. L'Eduardo ,que es el responsable d'aquesta ruta,ens va explicar ,abans de començar ,com aniria el tema de les etapes,una mica del que tro.variem pel camí ,i de totes les possibilitats per trobar llocs per fer un mos.També ens va recomanar que ens agafessin la ruta amb tranquil·litat i gaudint,tot el que poguéssim,del preciosos paratges que tro.variem pel camí.\nCrec que es molt encertat,tot el que ens va dir ,i que aquesta es una ruta que es millor fer-la amb un ritme suau i no anar amb el temps just.\nDesprés cada un;segons el seu nivell;pot triar els dies que necessiti per seguir aquesta norma.\nAmb el nostre cas,la varem fer en quatre etapes ,i crec que varem anar molt bé. Normalment cada dia sortíem a pedalar cap a las nou del matí i amb molta fresca. Després anàvem fent ruta,i entre la 1h. i les 2h. del migdia,ens paràvem a dinar,segons el lloc que troba.vam pel camí.\nEl dinar era de forquilla i ganivet;res d'entrepans ni barretes; i només un dia varem tingué una mica de problemes i vam dinar d'embotits i formatge ,al “Bar Pumarín” de Morgovejo.Sembla que varem ser el únics ciclistes que varem aconseguir menjar allà.\nDesprés de dinar, tocava tornar a pedalar,i aquí la cosa ja es complicava bastant. Pedalar amb la panxa plena,amb 35 graus de temperatura i amb unes rampes del 25 %....,buff....!!!\nEn teoria el terreny era de constants pujades i baixades,però no se perquè las pujades es feien molt i molt llargues i les baixades duràvem massa poc....!!Totes maneres com ja he dit ,el plan que portàvem era rutero-turistic i sempre ens agafàvem una estoneta per fer fotos i reposar una mica.\nCom que tinc molt poca memòria,per anar descrivint la ruta dia per dia ,només vos diré resumit el que més ma quedat gravat d'aquest dies :\n-Les llarguíssims pujades de “platillo “i calor..!!\n-Las fons d'aigua fresca que trobàvem per tot arreu..!!\n-L'immensitat de las muntanyes,la seva màgia, i la seva solitud .\n-La bellesa dels petits pobles envoltats pels “Picos de Europa”.\n-La tristor dels llocs on les cases cauen perquè ja no i queda ningú.\n-La fred i la calor que es pot arribar a sentir amb un mateix dia.\n-Els plats de mongetes estofades, que ens donàvem força......a reacció.\n-El mal que pot arribar a fer el vi amb gasosa..(Video)\nEls ronquets d'en Narcís\nL'efecte que l'aigua freda li fa em en Pepe.(Video)\n-Lo maco que es pedalar amb bona companyia.(Video)\nI si voleu saber més ,mireu les fotos i els vídeos .MES FOTOS AQUÍ\nFins la propera .......” La Trans-avis”\nEl Eduardo es uno dels responsables de mi "lado trialero", jeje\nPor lo que cuentas es una ruta exigente y bonita. Habrá que ir a conocerla ;)\nQue buenas vacaccciones os habeis pegado ehh!!! Y teneis que contar el secreto para que os dieran de comer en el bar Pumarin ehh :)\nEi,Noé..!! ya le di recuerdos de tu parte.El tio es un enamorado de la montaña,se le nota,y sabe transmitirlo muy bien a quien le escucha.La ruta es exigiente si se quiere ir deprisa,pero a ritmo rutero-turistico ,se disfruta mucho.El secreto del bar Pumarin,?? je,je....pedir para comer,con mucha cara de pena y con mucho,mucho cariño.Le dejamos una buena propina ,y espero que mire a los ciclistas con otra cara despues de irnos nosotros...!!


Demanda contra el Santander per presumptes comissions il·legals - Notícies Economia - Notícies Economia - e-notícies\nEconomia · 6 d'Octubre de 2009. 20:24h.\nDemanda contra el Santander per presumptes comissions il·legals\nPresentada davant un jutjat de Vinaròs i al Banc d'Espanya\nImatge d'una oficina del Banco Santander\nL'impulsor de l'ONG Directa manté presentada davant el jutjat número u de Vinaròs i al Banc d'Espanya una denúncia pel que considera un cobrament de comissions il·legals pel Banco Santander.\nLa denúncia es va originar pel fet que, segons el denunciant, el banc cobra de vegades una comissió de fins a 28 euros als seus clients quan aquests abonen diners als seus comptes perquè les seves targetes de crèdit es mantinguin amb suficient garantia financera.\nSegons el denunciant, l'entitat s'aprofita d'un buit legal per cobrar aquestes comissions quan els pagaments es realitzen a partir de determinada hora. És a dir, no es cobren comissions si els pagaments es realitzen d'hora.\nDe la seva banda, el banc té també presentada una denúncia contra l'impulsor de l'ONG, després que aquest es negués a pagar diverses quantitats que, segons l'entitat, li deu.\nUn Nobel d'Economia qüestiona Zapatero\nHisenda reclama més de vuit milions d'euros al CTTI\n#3 maduixa, barcelona , 27/05/2012 - 19:29\nPer què la responsable d'una sucursal del Banc Santander a la Universitat Pompeu i Fabra de Barcelona no parla català? No ho entenc....ni tan sols es d'aquí.\n#2 gregorio martinez fernandez, castellon, 10/10/2009 - 17:48\nEn la confusion de tarjetas y prestamos he tenido que leer otra vez la conclusion del banco de españa, lo hacen tambien con los prestamos y no se si lo hacen con las hipotecas..www.ongdirecta.org seccion denuncias contra organizaciones...\n#1 joan, LLORET DE MAR, 07/10/2009 - 08:21\nTambé s'hauria de parlar dels swaps o clips. Els productes financers tòxics que han venut a tort i dret a milers de petites i mitjanes empreses que ara s'estan enfonsant... quina colla de lladres, sense cap exepció, ho han fet tots els bancs i caixes!


Vi-FRANC. Ramon Francàs: Gran tast de Primeras Marcas amb els Primeurs 2012 de Bordeus\nGran tast de Primeras Marcas amb els Primeurs 2012 de Bordeus\nEls Primeurs 2012 de Bordeus de la distribuïdora Primeras Marcas (Jean Pierre Moieux) presentats aquest divendres a Barcelona han estat un molt bon referent de les potencialitats d’aquesta desigual i difícil anyada (dífícil especialment a la rivera 'gauche' i pels cabernets). Es recorda des de Primeras Marcas que la collita del 2012 a Bordeus s’ha caracteritzat, climàticament, com un any clàssic: hivern fred, sobretot febrer, seguit d'una primavera molt humida i un estiu sec abans d'un període de pluges a partir del 20 de setembre. A causa de les condicions climàtiques descrites, el comportament entre zones ha estat dispar. A Pomerol i St. Émilion, a causa de la maduració precoç del seu vi bàsic, el merlot, els resultats han estat sensiblement millors que en la resta de zones, on les pluges van afectar a la maduresa del cabernet sauvignon. La climatologia ha estat també favorable als blancs de Graves i Pessac Léognan, amb uns resultats destacables. En canvi, no ha estat un bon any pel sauternes. També s’apunta que “en general, estem d'acord amb les valoracions fetes pels crítics, encara que en algun cas, com pot ser el Château La Mision Haut Brion i el Château Ausone, la nostra apreciació és diferent i la valorem sensiblement per damunt”. Aquests dos grans vins, però, no s’han pogut tastar a la presentació de Primeras Marcas d'avui. Als locals del carrer Londres de Barcelona s'hi han vist molts sumillers (alguns de molt prestigi) i pocs periodistes en un espai que no és el més adequat per tastar. Empar Moliner no ha faltat a la cita.\nHi ha qui opina que l’anyada del 2012 a Bordeus, que rebria una nota de regular, és de millor qualitat i més barata que la del 2011. Jo crec, pel que s'ha vist avui amb Primeras Marcas, que és un any de merlots. Pels qui vulguin aprofundir en aquesta anyada els recomano la següent lectura d’un interessantíssim article del gran expert Steven Spurrier: http://www.decanter.com/bordeaux-2012/en-primeur-coverage/583811/bordeaux-2012-steven-spurrier-s-vintage-overview.\nS’han pogut tastar vins com ara el tancat Cru Bourgeois Château de Pez de Saint Estèphe (48% merlot, 44% cabernet sauvignon, 38% cabernet franc, 3% petit verdot i 1% Malbec) on no hi ha massa corpulència però sí cert equilibri. Un dels vins que sempre m’han agradat és el Grand Cru Classé de Pauillac Comtesse de Lalande de Château Pichon Longeville (com queda ben palès amb un dels taps que conté la copa de la fotografia de la capçalera d’aquest blog). Elaborat amb cabernet sauvignon, merlot, cabernet franc i petit verdot, en aquest darer vi.hi ha molta fruita i equilibri. Ja és un vi bebible, sense massa complexitats però sí alçada. Hi havia moltes altres joies al showroom professional de Primeras Marcas, com ara el Château La Dauphine de Fronsac (90% de merlot i cabernet franc). Aquest darrer vi m'ha agradat força. M'ha assaltat el seu balsàmic, el seu llorer. Tot i que és evident que encara li falta molt, també mostra certa mineralitat i notes metàl·liques. El Grand Cru Classé de Saint-Émilion Château Côte de Baleau (70% merlot i cabernet franc) també l'he trobat a una bona alçada. El Grand Cru Classé de Saint-Émilion de Château Fonroque (cabernet sauvignon i cabernet franc) és intens, amb notes a móres i prunes. És interessant i m´ha enamorat en nas. El Grand Cru Classé de Saint-Émilion Château La Serre (80% merlot i cabernet franc) s'ha mostrat un pèl tancat, tot i que és interessant. El contingut 1er el Grand Cru Classé de Saint-Émilion Château Figeac (40% merlot, 40% cabernet sauvignon i cabernet franc) mostra pebrot i certes astringències. El 1er el Grand Cru Classé de Saint-Émilion Château de Bélair Monange (85% merlot i cabernet franc que suma en aquesta anyada prestigioses vinyes) ha enamorat a molts. Jo l'he trobat amb notes làctiques, fruita i fusta en equilibri. Mostra inequívocament la seva procedència. És un gran Bordeus, amb raça i tensió. El Pomerol Château Latour a Pomerol (90% merlot i cabernet franc) és fruitós i floral, i m'ha agradat per les seves espèciues i bona acidesa. L’elegant Pomerol Château La Fleur-Pétrus (90% merlot i cabernet franc) no m'ha acabat de fer el pes. L'he trobat amb molta fruita i dubto sobre les seves potencialitats d'envellir amb dignitat. Sí m´ha sorprès molt gratament el Pomerol Providence (només 15.000 ampolles elaborades amb un 90% de merlot i cabernet franc). Mostra esplèndidament fruita negra sobre un fons d'espècies que m'ha sacsejat per la seva intensa rosa. El Château Gazin (90% merlot, 7% cabernet sauvignon i cabernet franc) l'he trobat amb un bon tacte, amb cremositat. Té bona acidesa però ara obliga a fer massa abstraccions. De Château Mazeyres (83% merlot i 17% cabernet franc) no m'ha agradat massa la seva fruita madura, que he trobat un pèl excessiva, tot i que opino que és força comercial. No m´ha entusiasmat ni Château Paloumey (63% cabernet sauvignon i merlot amb molta fruita i bona acidesa) o Château Beauséjour (tancadet i amb notes a regaléssia i bona acidesa). El Château Les Carmes Haut Brion (44% merlot, 38% cabernet franc i cabernet sauvignon de Pessac Léognan) m'ha semblat força cru, amb fusta i torrats. La fusta domina per damunt de fruitetes vermelles i negres. Château Brane Cantenac (55% cabernet sauvignon, 40% merlot, 4,5% cabernet franc i 0,5 carmenère) mostra l'essència de Bordeus, mostra pebrot verd i tanins ben polimeritzats). El Château Lascombes (50% merlot, 47% cabernet sauvignon, 2% petit verdot i 1% cabernet franc) mostra notes verdes i astringències, però una interessant mineralitat: grafit. I de Château Grand Village (80% merlot i cabernet franc de Fronsac) en destaco la fruita i el fet que tot està ben posat, tot i que no m´ha agradat gaire. Château Trotanoy (90% merlot i cabernet franc) és un gran vi, no ho descobriré jo ara aquí. Aquest 2012, però, no l'he trobat dels millors. Aquest vi s'elabora de la mateixa manera que a Pétrus i la producció arriba a les 25.000 ampolles.\nPrimeras Marcas també ha mostrat aquest divendres vins d’Ànima Negra (m'ha agradat més l'À.N. 2012 que no pas el Son Negre 2012). De Pujanza, tot i que encara els falta massa, em quedo amb la sobèrbia i l'acidesa un pèl elèctrica del Cisma, un vi que crec que té llarga vida. L'elaboradora Sara Pérez ha estat l'encarregada de presentar els seus vins. De Sara Pérez s'han tastat el Montsant de carinyena (50%), syrah (40%) i garnatxa Venus La Universal (massa d'hora per tastar-lo) i els Priorat Clos Martinet (el millor que he tastat de Sara Pérez en fases incipients: un vi dissenyat sobre l'elegància en fudres rodons de 2.000 litres), l'estratosfèrica garnatxa Els Escurçons (fruita vermella i flors en un vi excitant criat en àmfores de Miravet) i un encara molt dur Camí Pesseroles (60% garnatxa i carinyena). Viña Sastre s'ha presentat al tast amb el seu estil i segell ben característic, amb fusta i amb notes a café i torrats. La fusta és ben present, tot i una certa rexerca d'hedonisme. És una firma de prestigi que no abandona un estil ben clàssic dins la DO Ribera del Duero. Hem tastat Pago Santa Cruz, un interessant Regina Vides o l’imponent Pesus). Primeras Marcas també ha tret un vi que no era de l'anyada de la darrera collita. Ha estat el magnífic negre californià de Napa Valley Dominus State 2008 (un cabernet de llibre amb notes a pebrot, madur i càlid però senyorial, com el meu amic Lluís Ariza, que és un gran fan d'aquest gran vi). També s’hi ha presentat per primer cop un vi del celler empordanès Terra Remota, el més que interessant syrah amb una pinzellada de garnatxa Clos Adrien (que ara ja està molt bo i que apunta molt bones maneres), tot i que no s’ha donat a tastar la darrera novetat d’aquest celler d’Emma i Marc Bornazeau, el Tan Natural 2012, un monovarietal d'ull de llebre. No m'ha dit res de l'altre món el Sauternes de Château Doisy-Védrines (que ara és un almívar de préssec).


La botiga en línia Rinat a Motardinn\nVeure-ho tot ( Rinat )\nRinat Capa Base Under Shield\nRinat Mascareta Facial Reutilitzable\nRinat és el nom capdavanter a la indústria pels seus dissenys innovadors i els seus guants de futbol de gran qualitat durant molts anys. La companyia està motivada per crear guants de millor rendiment que us ajudin a jugar amb eficàcia al joc. El món avança tecnològicament i estem endavant al món ple de productes innovadors i millorats. En tots els àmbits de la vida, hem vist que es van canviar i millorar versions dràsticament de productes i serveis, gràcies a l'avanç dels processos de fabricació. Els guants del porter són una cosa que ja no queda enrere en aquesta cursa. Els accessoris de futbol Rinat són coneguts per ser fiables i igualment famosos entre jugadors i professionals de futbol recreatiu.


KurdisCat: IS estaria contratacant a la zona ocupada per les forces pro turques del nord de Síria\nIS estaria contratacant a la zona ocupada per les forces pro turques del nord de Síria\nLes tropes turques i els seus "aliats" de l'FSA fa dies que juguen a una mena de ping-pong a les poblacions de Kadrish, Tell'ar al-Gharbi i Tell'ar al-Sharq, entre Azaz i Jarablus. Ambdós bàndols entren i surten de les poblacions en un suposat combat. La realitat sobre el terreny no és contrastable ni hi ha cap font independent. Ni l'IS ni els rebels pro turcs deixen entrar cap periodista.\nSegons l'Estat Islàmic, el 20 de setembre va llençar un contra atac al sud-oest de la població d'Al Rai. Tal Hajjar, Shawah Al-Kabeera, i Shawah Al-Saghira haurien caigut en mans dels fonamentalistes (fletxes negres). Immediatament les forces pro turques de l'FSA haurien contratacat i recuperat posicions que haurien tornat a perdre. Cap dels dos bàndols ha ofert imatges dels suposats combats. L'IS té la costum de detallar amb vídeos i fotografies les seves accions. Avui, 28 dies després de la invasió turca, IS hauria fet públic un vídeo on mostra membres de l'FSA morts en un suposat atac prop d'Azaz. Però l'acció hauria passat al front oest, ben lluny de la zona on haurien els suposats combats.\nMentretant ningú sap, en realitat, en mans de qui estan Kadrish, Tell'ar al-Gharbi o Tell'ar al-Sharq. Dels "ferotges combats" entre uns i d'altres no hi ha ni balanç de víctimes, fet inusual a la guerra civil siriana.\nVerd: Tropes turques amb aliats de l'oposició (FSA)


Las ventanas abiertas – Lliures en la diversitat\nMichell Massé, Espanya, 2014. 62 minuts.\nΔ Les quatre protagonistes van adonar-se que se sentien atretes per les dones en moments i de maneres diferents. Comparar la seva vivència d’aquest moment i observar quins són els diversos sentiments o sensacions que s’entreveuen en les seves explicacions o la manera com narren les seves experiències.\nΔ Al llarg del documental es destaquen dues característiques clau comunes en les quatre dones i que, alhora, qüestionen part dels fonaments socials. D’una banda, el fet que siguin lesbianes i, per tant, es pugui entendre la dona com un ésser sexual més enllà del seu antic rol en la satisfacció d’un home. Debatre si en l’entorn proper encara es pot observar la consideració de la dona com un ésser no sexual: es considera que pot portar la iniciativa a l’hora de lligar o tenir relacions sexuals? En les pel·lícules o llibres trobem personatges femenins que expressin el seu desig sexual? Si és així, com ho fan? Analitzar si, en cas que els personatges femenins expressin el seu desig sexual, aquesta explicitació té repercussions positives o negatives en el relat.\nΔ En diversos moments del documental es parla de sentir-se diferent i d’amagar-se o tenir por de ser rebutjat. Recordar algun moment en què s’hagi experimentat aquesta sensació i enumerar les emocions que provocava la situació. Imaginar de quina manera les persones que en aquell moment es trobaven al voltant podien haver afavorit a reduir aquest sentiment de diferència. De quina manera es podrien traslladar aquestes idees a la manera de relacionar-nos amb els companys de classe o l’institut? Podríem canviar alguns aspectes per afavorir un ambient més inclusiu?\nΔ Un altre tema clau en el documental és la visibilitat del lesbianisme. En aquest sentit, Boti García relata un exercici que va dur a la pràctica amb un grup jove de lesbianes. Dur a terme l’activitat que proposa: fer una llista de personatges famosos gais i, a part, lesbianes. Els resultats de la classe encaixen amb la situació que explica Boti García? Per què creieu que és així?\nΔ Empar Pineda explica la desorientació que li suposava no poder posar nom a la seva orientació sexual i, per contra, el sentiment d’identificació que va sentir quan va conèixer el terme “lesbiana”. Valorar la necessitat de poder identificar i anomenar allò que un sent o viu i contraposar-la a les conseqüències que pot tenir aquesta constant categorització de la realitat (etiquetes, estereotips, prejudicis…).


Llibres per a mascotes | Dispensari Veterinari del Vallès\nLlibres per a mascotes\nEnviat per Dispensari el dl., 18/04/2016 - 07:46\nUna petita selecció de les lectures més aconsellables per fer felices les vostres mascotes. Demaneu-los als especialistes de les nostres botigues!\nNo tots els animals són tan llestos com el Socket, aquest intel·lectual gosset que s’entreté fullejant les pàgines dels llibres, però vosaltres, els seus amos, podeu llegir per ells. A les nostres botigues veterinàries tenim algunes lectures molt recomanables que us podran ajudar en el dia dia de la cura i atenció dels vostres animals.\nAutor: Jaume Vidal\nHi trobareu molta informació útil sobre l’educació canina des d’una perspectiva diferent i eficaç. L’autor, educador caní i ensinistrador de gossos especialistes us ensenya a tractar els animals des de la comprensió, l’empatia i l’amabilitat tot mostrant-vos petits canvis, sempre en positiu, que us permetran assolir una millor convivència i un gos més educat, tranquil i feliç. (Inclou un DVD)\nQué puedo hacer cuando mi perro tira de la correa\nUn manual molt útil per aquells que teniu gossos que es distreuen amb facilitat, pels que tenen tendència a llençar-se sobre alguna cosa o persona, o pels que borden o mostren comportaments agressius. Us ajudarà a ensenyar-los a caminar de manera tranquil·la i relaxada, sense tensió a la corretja.\nQué puedo hacer cuando mi perro ladra\nL’autor us proposa pautes que us ajudaran a entendre la situació en els casos en que el vostre gos s’esvera i borda, per tal que mantingueu la calma i trobeu una solució bona i duradora sense espantar-lo o destruir-lo mentalment.\nDominancia, ¿realidad o ficción?\nDescobriu què en pensa l’autor sobre si els gossos tenen una agenda oculta per elevar el seu estatus sobre les persones o si són simplement uns oportunistes que s’aprofiten de les situacions.\nGràcies a aquest manual descobriràs un nou món de comunicació amb els gossos. Mitjançant un mètode basat en l’observació podràs estar molt més pendent d’ell i de les seves necessitats i contribuir així a incrementar el seu benestar.\n¡No lo mates... enséñale!\nUna obra fonamental per endinsar-nos en l’art d’ensenyar i ensinistrar el nostre gos mitjançant el reforç positiu i tècniques de modificació de la conducta.\nNova edició ampliada i revisada d’aquest manual introductori a l’ensinistrament amb el clicker de Karen Pryor, creadora d’aquest mètode. El Clicker és un petit dispositiu mecànic que emet un soroll característic similar a un “click” i que s’utilitza com a reforçador condicionat positiu.\nI la torna, per als que teniu gats:\nEl teu gat és encantador però... et destrossa la roba, s’esmola les ungles al sofà i et trenca els objectes de decoració. Tranquil!, Aquest llibre t’ofereix diverses pautes lliures d’estrès per tractar amb aquest adorable trapella.\nEl Dispensari Veterinari us desitja un feliç 2021!


Fundació Rafael Campalans. Convenció federalista\nLa Fundació Rafael Campalans, juntament amb la Friedrich Ebert Stiftung, van organitzar el passat 18 de setembre la Convenció federalista, una jornada que volem que es consolidi com un punt de trobada internacional d'intel·lectuals, experts, i líders polítics interessats i defensors de la idea federal.\nAquesta primera convenció federalista, va voler reflexionar a l'entorn del federalisme, entès com la voluntat compartida d'organitzar el govern multinivell de les societats complexes, amb un èmfasi especial en avançar cap a una Europa federal i en debatre sobre l'arquitectura institucional dins dels estats membres.\nVan inaugurar i donar la benvinguda a la convenció Maria Pallares, representant de la Friedrich Ebert Stiftung, i el president de la Fundació Rafael Campalans, José Montilla, que va reivindicar que "a Catalunya i a Espanya necessitem amb urgència un compromís compartit que ens permeti obrir la reforma de la nostra Constitució per organitzar millor l'Estat". "Una Espanya -va afegir- que volem amb una arquitectura de caràcter federal, que reconegui la nostra singularitat nacional, que faci una distribució més clara i endreçada de les competències, que ens doti d'un esquema de finançament per un correcte funcionament dels serveis públics".\nLa directora de la Fundació Rafael Campalans, Esther Niubó, va presentar i moderar la primera taula, "Per un federalisme europeu", tot defensant que "el federalisme europeu representa una oportunitat per Europa, per abordar de manera satisfactòria els importants reptes que té pendents en aquests moments i que ja no poden ser resolts eficaçment pels governs dels Estats".\nAlberto López Basaguren, catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat del País Basc (UPV/EHU), va recordar que "el dret d'autodeterminació és una creació del dret internacional, i el dret internacional limita a dos casos fonamentals: la reordenació del món després de la descolonització i la "remedial secession", és a dir, la secessió com a remei quan la vulneració dels drets fonamentals de les persones pertanyents és tal que no deixen una altra sortida". Basaguren va exposar les diferències terminològiques entre "identitat, sobirania, minories nacionals, el terme nació i el conveni marc de minories nacionals". (Adjuntem la seva presentació power point).\nPer la seva banda, Enrique Barón, expresident del Parlament Europeu (1989-1992), va assegurar que el federalisme és la millor fórmula "per aconseguir una convivència més harmònica i més racional" i va insistir en què "el federalisme i la solidaritat està en tots i cadascun dels debats que es plantegen a la Unió Europea". Per a Barón, "el 80%-90% del camí està fet: el que falta és passar d'una unió monetària federal a una unió econòmica i política real".\nRamón Jáuregui, diputat del PSOE al Parlament Europeu va apuntar tres raons que fan més forta la necessitat d'una idea federalista a Europa: en primer lloc, "la gestió de la crisi econòmica a Europa ha demostrat que la governança econòmica de la Unió reclama una major integració en clau federal". Segon, la superació dels vells dèficits democràtics europeus: "l'arquitectura democràtica de la UE és sòlida, més enllà que els sistemes electorals siguin nacionals, o no hi hagi una llei electoral europea". I, en tercer lloc, "la dinàmica natural de l'organització política de la UE". Per a Jáuregui, "amb la UE es fa evident evident que cada cop són més necessaris els poders integrats per a la resolució dels grans problemes", i per això és necessari que "els que creiem fermament en una Europa federal continuem aixecant aquesta bandera".\nMeritxell Batet, diputada per Barcelona al Congrés dels Diputats i secretària d'Estudis i Programes del PSOE, va ser l'encarregada de presentar i moderar la segona taula de la Convenció, "L'organització interna dels estats membres en una Europa federal", que va comptar en primer lloc amb la intervenció de Mario Kölling, investigador i coordinador de projectes de la Fundación Manuel Giménez Abad, que va defensar el federalisme com "un mecanisme permanent de reflexió per resoldre els problemes" i va insistir en la necessitat de "constitucions flexibles que s'adaptin a les diferents situacions històriques i polítiques". Segons Kölling, "Espanya està dins la senda federal, en què impera el principi d'unitat dins de la diversitat, com és el cas d'Europa".\nJosep Borrell, expresident del Parlament Europeu (2004-2009), va apuntar que "la crisi ha significat més disciplina, però també més solidaritat, i això ha evidenciat que calen institucions políticament més legitimades de les que tenim". "I com s'aconsegueix? Reforçant la dimensió intergovernamental de la UE o la lògica federal?", es preguntava Borrell. "La història ens ho respondrà. Borrell va admetre que "la crisi ha debilitat la lògica federalitzant inicial de la UE", i va afegir que "quant més vulguem avançar en la dimensió social de la Unió més necessari serà dotar-nos d'institucions políticament legitimades i donar-li capacitat fiscal".\nPer últim va intervenir Victòria Camps, catedràtica emèrita d'Ètica a la UAB, que va defensar el federalisme com "l'única forma d'organització social capaç de garantir les identitats nacionals i de respectar les diferències", i en aquesta línia va advertir que "no s'ha de confondre les diferències i les desigualtats: les diferències es respectes, les desigualtats es corregeixen". Per a Camps, "si volem realment ser federalistes hem de preguntar-nos què som capaços de cedir al govern federal, cosa que significa superar la lògica estatal i la lògica nacional, i dotar-nos de més esperit federal".\nMiquel Iceta, candidat socialista a la presidència de la Generalitat de Catalunya, va ser el primer en intervenir en la cloenda, tot defensant que "el federalisme és coherent amb els valors socialistes d'igualtat, llibertat, fraternitat i solidaritat", i és "diàleg, negociació i pacte". Per a Iceta, "no és el moment d'abaixar els braços, no és el moment de rendir-se, no és el moment d'abandonar la tasca de fer aquesta Espanya diferent i millor amb tots. No una Espanya de la victòria d'uns contra els altres, sinó l'Espanya que es construeix des de baix, que es reconeix feliçment a si mateixa com a diversa i plural, però que té més ganes que mai d'unir-se al voltant d'objectius d'igualtat, de llibertat, de justícia i de solidaritat. Aquesta és l'Espanya per la que he lluitat sempre, i jo no em penso rendir".\nPer a Gregorio Cámara, catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat de Granada i coordinador del grup d'experts del PSOE per a la proposta de reforma constitucional, "el federalisme és un punt de partida i d'arribada, perquè és el punt de trobada". El federalisme i els seus mecanismes són, per a Cámara, "la millor manera d'organitzar la complexitat democràticament i de manera flexible, lluny del centralisme obsolet; el millor espai per a l'exercici de les llibertats democràtiques". Perquè, va insistir, "el federalisme va més enllà de l'organització territorial de l'estat: és la millor manera de garantir i mantenir la qualitat democràtica, avançar en el model social, defensar millor els drets de la ciutadania".\nLa intervenció final de la Convenció federalista va ser la de Massimo D'Alema, exprimer ministre d'Itàlia, president de la Fundació Europea d'Estudis Progressistes (FEPS), que va defensar que el federalisme com "la millor manera per coexistir i afrontar els reptes que té Europa, però també Espanya". Per a l'exprimer ministre italià "el futur de Catalunya no hauria de ser en cap cas el d'estar al límit de la comunitat internacional", i va alertar que "la independència és una bandera, una emoció que serveix per crear il·lusions, però que pot deixar un terreny sembrat de desil·lusions i ressentiments".\nPodeu accedir a totes les intervencions de la Convenció federalista aquí.\nI aquí, si voleu veure breus clips d'algunes de les intervencions.\nAPARICIÓ ALS MITJANS DE COMUNICACIÓ\nBTV, 18 de setembre\nTV3, 18 de setembre (a partir del minut 14:28)\nLa Vanguardia, 18 de setembre\nEl Periódico de Catalunya, 18 de setembre\nAra, 18 de setembre\nEl Punt Avui, 18 de setembre\nPresentació power point d'Alberto López Basaguren\nEscocia: el referendum sobre la independencia y la propuesta de reforma de la devolution, d'Alberto López Basaguren\nLa independencia de Escocia en la Unión Europea Alberto López Basaguren\nReform options for the EU budget. First reflections on the new departure for a new EU budget, de Mario Kölling


Gènere – Pàgina 2 – Joves d'Esquerra Verda\nLa sectorial de gènere és un espai mixt des d’on lluitem per l’equitat de gènere. Això significa l’assoliment de la igualtat real entre identitats de gènere, sexuals, orientacions sexuals i el respecte a la diversitat. Identifiquem l’heteropatriarcat com a estructura opressora de tota expressió no normativa mitjançant el masclisme, l’heterosexisme i la LGBT+fòbia, impedint les persones viure amb dignitat.\nPer això, treballem en les alternatives als models tradicionals; diferents formes de ser home i de ser dona és possible per arribar a una societat lliure de violències masclistes. Treballem també des d’una visió feminista àmplia en la que la sexualitat, el gènere, la classe i l’ètnia interseccionen, tenint en compte la diversitat dels nostres entorns.\nDes de la sectorial de gènere creiem que hem de treballar conjuntament homes i dones, així com en xarxa amb els moviments socials i polítics, perquè l’alliberament sexual és cosa de totes i tots i és una lluita transversal en tots els àmbits de les nostres vides i no podem deixar passar el temps per a aconseguir una societat lliure, justa i diversa.\nTroba’ns a genere@joves.cat!\nJEV participa com cada any del Dia Internacional Contra la violència envers les dones\n25 de Novembre de 2014 8 de Novembre de 2015\nUn any més l’organització juvenil denuncia la violència que dia a dia patim les dones, enmig d’un context polític en el que la dreta més liberal, desmantellant l’Estat de Benest... Segueix llegint


'Pere Garau, molt més que Nuredduna': «El projecte de Cort per a Nuredduna amplia les dinàmiques gentrificadores del centre històric de Palma a l'eixample»\n08 desembre 2021 19:14\nLes entitats que conformen la campanya 'Pere Garau, molt més que Nuredduna' (Flipau amb Pere Garau, ARCA i Ass Comerciant Mercat Pere Garau) fa un any que adverteixen que concentrar la gran inversió de dos milions d'euros en un espai reduït del barri de Pere Garau -280m de Nuredduna- és condemnar els seus habitants a desplaçar-se a viure a llocs més allunyats per no poder fer front als increments de preus del lloguer.\nAquest advertiment serveix tant per a habitatges com per a comerços. En aquest moment, els lloguers d'habitatge que s'ofereixen a Nuredduna i rodalies superen els 1.300 euros i algun local comercial es publicita a 3.500 euros per uns 85 metres en planta, preus inassumibles per a un comerç de tipus tradicional.\nTuristificar els barris desplaça la població\n«L'enquesta oferida per Cort que pretén oferir als turistes llocs que han sabut conservar la personalitat als barris demostra que Nuredduna serà una via de transformació que no posa al centre la ciutadania de Palma sinó un altre tipus d'interessos», han remarcat.\nA més, han destacat que un Nuredduna «turistificat i amb presència de franquícies a mitjà termini no és en absolut el que necessita un barri com Pere Garau, el més poblat de Palma i que ara, d'alguna manera, se'l desposseeix de la seva part amb una renda per càpita més elevada».\nPer a les entitats que formen la campanya, «a Nuredduna no es crea un eix cívic, només es transforma un carrer de 280 metres en una altra cosa. Nosaltres sempre hem advocat per un eix cívic complet amb trànsit del transport públic i no només la reurbanització d'un carrer amb acabats de luxe».


El Bitó comú (Botaurus stellaris ), és una de les espècies més escasses de la família dels ardeids a Catalunya. Els seus requeriments ecològics el fan seleccionar les zones humides ben conservades o també llacunes, estanys i rius amb un cert grau de tranquil·litat. El delta del Llobregat acull aquesta espècie durant els mesos d'hivern, habitualment entre el mes d'octubre i el mes de febrer, on sembla mantenir una certa fidelitat, arribant a assolir la classificació d'hivernant regular escàs.\nEnguany, la primera cita de la seva migració de tardor s'ha produït el 27 d'octubre i va ser detectat sobrevolant els calaixos de depuració, als Espais Naturals del Riu. Aquesta és una de les zones on hi ha major nombre d'observacions durant els darrers anys, junt amb la llacuna de cal Tet. El seu comportament esquiu i la coloració del seu plomatge, perfectament mimetitzat amb l'entorn, el fa gairebé invisible al visitant, sobre tot quan l'ocell queda aturat als marges de les llacunes envoltat de canyissar. Però la seva necessitat de canviar de lloc per alimentar-se, el fa aixecar el vol i quedar exposat als ulls de l'observador.\nLa població hivernant del delta del Llobregat dels últims anys acostuma a ser d'un o dos exemplars. L'hivern de fa 10 anys van ser detectats fins a 4 ocells diferents. Aquesta és la dada màxima assolida als espais naturals. Els experts confien en que pugui ser superada en un futur no massa llunyà.\nAutor Fotografia: Víctor Cañadas


Ajuntament de Canet de Mar - Com tractar els residus si tinc la COVID-19 o crec que ho puc tenir\nCom tractar els residus si tinc la COVID-19 o crec que ho puc tenir\nPUBLICAT Dilluns, 23.03.2020\nL’Agència Catalana de Residus ha fet arribar una sèrie de mesures que cal tenir en compte a l’hora de tractar els residus de les persones que han donat positiu a la prova del Coronavirus, que es troben aïllades i per aquelles persones que creuen que poden estar contagiades.\nPer seguretat, des de l'Ajuntament de Canet de Mar s'ha decidit que totes aquelles persones contagiades o que creuen que ho poden estar per la simptomatologia que presenten poden treure cada dia els residus. Aquests però cal que estiguin identificats amb l'etiqueta de color taronja que serveix per poder treure diàriament els bolquers, excrements d'animals i altres.\nEls familiars d'aquestes persones poden passar a recollir aquestes etiquetes a l'Oficina d'Atenció Ciutadana (OAC) situada a l'edifici de l'Ajuntament o a la comissaria de la Policia Local de Canet. En cas de no poder-se desplaçar fins a la zona, es poden demanar a través del correu electrònic: canet.sanitat@canetdemar.cat i des de l'Ajuntament us les farem arribar.\nQuè fem amb aquests residus?\nFent ús de guants i mascareta, cal dipositar tots els residus de la persona contagiada en una bossa de plàstic dins d’un cubell, preferiblement amb tapa i pedal, a l’habitació. Amb aquests residus no s’ha de fer cap separació per al reciclatge.\nTancar la bossa i dipositar-la dins d’una altra bossa de plàstic juntament amb els guants i la mascareta de la persona que ha manipulat aquests residus.\nUn cop tancada aquesta segona bossa, dipositeu-la dins la bossa corresponent a la fracció RESTA del domicili i col·loque l'etiqueta de color taronja de "bolquers".\nDipositeu la bossa RESTA directament al carrer, a terra davant de la façana.\nEn acabar, realitzeu una neteja completa de mans, amb aigua i sabó (o amb una solució hidroalcohòlica) durant almenys 30 segons.\nCal remarcar que està totalment prohibit dipositar la bossa de restes d’una persona contagiada en els contenidors o cubells de qualsevol de les fraccions de recollida selectiva o abandonar-les a la via pública.\nL'horari per treure la brossa segueix sent el mateix: de 20 a 22h.\nTOTS ELS RESIDUS D'AQUESTS DOMICILIS S'HAN DE LLENÇAR COM A REBUIG!!\nDes de l'Ajuntament de Canet de Mar recordem que la Deixalleria està tancada i que s'ha cancel·lat, fins que acabi l'estat d'alarma, el servei de recollida de trastos vells / voluminosos. Per tant, demanem que no abandoneu aquestes deixalles al carrer. Guardeu-les a casa fins que tot torni a la normalitat. Tanmateix, per residus petits, resta en funcionament el servei de Mini Deixalleria ubicat a la Plaça Mercat.\nEstat d'Alarma residus Coronavirus


Sant Julià disposarà a mitjans del 2023 de la nova deixalleria comunal\nDes del Govern s'assegura que la zona de la Portalada està "totalment estabilitzada" malgrat que es manté "activa"\nEls treballs que actualment s'estan duent a terme a la zona. M. P. (ANA)\nSant Julià de LòriaSant Julià de Lòria disposarà a mitjans del 2023 d'una nova deixalleria comunal després que l'esllavissada a la Portalada del 2019 inhabilités el magatzem comunal que la corporació té ubicat a la zona. El cònsol major lauredià, Josep Majoral, ha anunciat que el comú ja disposa del projecte constructiu de la nova deixalleria, i la voluntat és iniciar el projecte "tan aviat com sigui possible". De fet, està previst que l'actuació comenci a principis de l'any vinent si es respecten els terminis. L'equipament s'instal·larà a la CG1, tot just davant d'Automòbils Pyrénées, en un punt on el Govern disposa d'un terreny que limita amb la parcel·la propietat de Sant Julià.\nEn aquest sentit, i amb la voluntat d'abaratir costos de construcció, el comú i el Govern han signat aquest divendres un conveni pel qual l'executiu cedeix un terreny de 35 metres quadrats de la seva propietat per tal que els vehicles de gran tonatge que es dirigeixin a la futura deixalleria puguin fer les seves maniobres. Aquesta cessió, tal com ha afirmat Majoral, representarà que el comú no hagi de fer una depesa tan elevada, ja que s'estalviaran tasques d'excavació, facilitarà l'accés a la infraestructura "i ens fa guanyar superfície a l'interior de l'edifici". Actualment, el comú té diversos magatzems llogats que utilitza com a deixalleria, i aquí rau la importància de "tenir unes instal·lacions amb condicions tècniques i també per al personal que hi treballa".\nPreguntat per l'estat actual de la zona de la Portalada, el ministre de Territori i Habitatge, Víctor Filloy, ha recordat que es tracta d'una problemàtica que ara com ara continua judicialitzada, tot i que s'espera arribar a una solució com més aviat millor. En relació amb els possibles moviments de terres, ha posat en relleu que la zona "està totalment estabilitzada", malgrat que es continua monitorant perquè "està viva". El que és cert, però, és que "ara ja fa molts mesos que està estable, però és una zona que continuem controlant i que, per altra banda, continua amb el seu procés judicial".\nEl ministre de Territori i Habitatge, Víctor Filloy, i el cònsol major de Sant Julià de Lòria, Josep Majoral, després de la signatura del conveni. M. P. (ANA)\nComú de Sant Julià Govern deixalleria


Premi Solidaritat – Portal d'entitats – Vilanova i la Geltrú\nOberta la convocatòria 2018 del Premi Solidaritat.\nUn any més s’obre la convocatòria per presentar candidatures al Premi Solidaritat. Un guardó que des de 1983 reconeix a persones, entitats i col·lectius per la seva lluita a favor dels drets humans a Catalunya.\nFins el dia 10 de desembre es poden presentar candidatures. El Jurat, format per membres del IDHC, representants de la societat civil i altres persones destacades de l’àmbit dels drets humans, estudiaran les propostes i escolliran la candidatura garlardonada que s’anunciarà el proper mes de gener. L’acte es celebrarà al Parlament de Catalunya.\nQualsevol persona, grup de persones o col·lectiu pot presentar candidatures fins al 10 de desembre de 2018.\nPer presentar candidatures ha d’emplenar-se el formulari de presentació de candidatures i enviar-se per correu electrònic a institut@idhc.org, indicant en l’assumpte Premi Solidaritat 2018.\nLa concessió del Premi Solidaritat 2018 es farà pública la segona setmana de gener de 2019.\nLa junta directiva de l’IDHC decideix la menció a iniciativa pròpia i, per tant, no s’accepten candidatures.\nMés informació: Institut Drets Humans Catalunya\nEtiquetat a:ciutadania comunitari Convivència dretshumans entitats exclusió participació\n← La Sala, escenari dels concerts de petit i mitjà format del Medusa Rocks\nLa 8a edició de la Jornada de la Inclusió Social abordarà les desigualtats socials en la salut i la intervenció comunitària →


Vaixell blanc: Victor Serge-Memòries d'un revolucionari\nVictor Serge, Memòries d’un revolucionari\nEnguany ha estat reeditat per l’editorial madrilenya Ventisiete Letras Memorias de un revolucionario de Victor Serge. Es tracta d’un assaig de 603 pàgines que ajuda a entendre les lluites proletàries del segle XX. Victor-Napoleon Lvovich Kibalchich, conegut com Victor Serge i els àlies que va fer servir per firmar els seus articles Le Rétif, Le Masque, Ralph, Victor Stern, Alexis Berlovski, Sergo, Siegfried, Gottlieb, V. Poderewski i alguns altres, va néixer a Brussel·les el 31 de desembre de 1890, on els seus pares russos i polonesos respectivament vivien exiliats.\nVíctor Serge de formació autodidacte fou, com tants joves de la seva generació, un gran afeccionat a la lectura, entre els seus autors preferits hi ha Sully-Prudhomme, Zola, Louis Blanc, Bebel, Gorki, Tolstoi, Sorel, Anatole France, Léo Daudet i els escriptors anarquistes Reclus i Kropotkin. Del pensador rus llegeix Als Joves, que l’influenciarà definitivament en la seva conscienciació social. Serge als quinze anys militava en las Jove Guàrdia del Partit Obrer Belga de tendència socialista, però molt aviat va considerar el socialisme reformista i va abraçar la idea anarquista. El seu pas per la Colonia Anarquista al bosc de Soignes en Stockel l’acabarà de formar. Després passarà a França on l’any 1908 escriu articles amb el pseudònim de “Le Retif” (L’agitador) primer a La Revoltée i després a L’Anarchie, que més endavant dirigirà.\nL’any 1909 participa en les manifestacions de protesta per la condemna primer i execució després de Ferrer i Guàrdia. Posteriorment viu una etapa marcada per l’anarquisme individualista i il·legalista, denúncia el reformisme de la CGT i, finalment, és detingut per la policia que l’involucra com instigador de la famosa banda de Jules Bonnot. Serge serà condemnat a cinc anys de presó i, posteriorment, a l’expulsió del país. A finals de febrer de 1917 passa la frontera espanyola i arriba a Barcelona on viurà amb intensitat les lluites proletàries marcades per l’inici de la revolució soviètica a Rússia i les lluites socials a Espanya.\nVictor Serge troba feina d’impressor i s’afilia al sindicat d’Art d’Imprimir de la CNT. La figura que més l’impressiona de la CNT és Salvador Seguí “El Noi del Sucre”, tant per la seva eloqüència com per la claredat de les seves propostes revolucionàries. Serge, per aquesta època, publica articles a Tierra y Libertad, i participa activament en els preparatius de la vaga general d’agost de 1917 al costat d la gran figura humana de Salvador Seguí. Precisament “El Noi del Sucre” l’inspirarà un personatge de la gran novel·la proletària Naissance de notre force (El Nacimiento de nuestra fuerza). Seguí és Darío, el sindicalista gairebé sempre vestit d’obrer amb la seva inconfusible gorra i la seva corbata barata. En un passatge de la novel·la Darío i el jove professor exiliat (Sege) passegen per Montjuïc, el primer contemplant la ciutat li diu al segon: <<Esta ciudad la hemos hecho los trabajadores, la burguésía nos la ha arrebatado, pero un día la conquistaremos y será nuestra.>>\nLa vaga és va perdre, la batalla també però en el futur hi haurien més batalles, tal vegada alguna vegada guanyarien els obrers. Serge, després d’aquesta vaga insurreccional, va deixar Barcelona i va iniciar la seva marxa cap a Rússia per treballar a favor de la revolució soviètica. La seva vida de revolucionari va continuar marcada pel seu antiestalinisme, per la persecució comunista, pel Gulag..., però també pel seu trencament amb Trotsky, el seu pas pel POUM, el seu exili... Victor Serge després d’una intensa vida dedicada a la lluita per l’emancipació humana va morir a Mèxic el 17 de novembre de 1947.\n(Solidaridad Obrera, núm. 345, juliol de 2011)\nPublicat per Ferran Aisa a 11:13


Periodista Itinerant: L'Estat somiat pels tuaregs\nL’MLNA es va donar a conèixer a l’octubre de l’any passat afirmant que «té com a objectiu alliberar el poble de l’Azawad de l’ocupació il·legal del seu territori per part de Mali». El nou grup va néixer de la unió d’antigues milícies malianes, com el Moviment Tuareg del Nord de Mali, i nigerines. A més a més, també es nodreix de nombrosos guerrillers tuaregs que durant anys havien estat al servei de Moammar al-Gaddafi. La caiguda del dictador libi, però, va provocar que tornessin a les seves terres, emportant-se a sobre l’armament, principalment europeu, amb què els havia equipat l’excèntric sàtrapa. El nou esclat de violència –el darrer a l’Azawad havia acabat el 2009, però també n’hi va haver en les dècades dels seixanta i dels noranta– es veia venir després dels reiterats incompliments dels acords de pau per part de Bamako i deteriora encara més la situació en aquesta àrea del Sahel. A la sempiterna pobresa, enguany s’hi han d’afegir una alarmant sequera que afecta milions de persones i la presència des de fa un parell de lustres de grups armats vinculats a Al-Qaida.\nEl 17 de gener va ser la data escollida per l’MLNA per llançar una ofensiva contra diverses posicions militars governamentals del nord del país, concretament a la regió de Kidal. La rèplica de l’Exèrcit va ser contraatacar amb armament pesant i helicòpters de combat. Els xocs han comportat desenes de morts, milers de desplaçats i de refugiats i denúncies de violacions dels drets humans, sense que a hores d’ara la balança s’hagi decantat a favor de ningú. La violència s’ha estès a altres parts del país i a la mateixa Bamako la comunitat tuareg està sent víctima d’atacs per part de la població negra, que actua com a represàlia a l’ofensiva contra els militars destinats a l’Azawad.\nAmnistia Internacional (AI) va denunciar el proppassat 17 de febrer que el nord de Mali viu la «pitjor crisi dels drets humans en 20 anys», en paraules de l’investigador Gaetan Mootoo, que també va advertir que l’àrea pot veure’s abocada al «caos» si els combats continuen. AI també ha alertat dels assassinats indiscriminats dels dos bàndols i de la «poca voluntat o incapacitat» de les forces de seguretat malianes per protegir la població tuareg de Bamako. De la seva banda, el Comitè Internacional de la Creu Roja (CIRC) ha centrat l’atenció en la crisi humanitària que està generant el conflicte armat. Des del 17 de gener, més de 60.000 persones s’han desplaçat a altres parts de Mali provinents de les regions del nord-est, mentre que unes 50.000 –segons les dades de l’Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats– s’han convertit en refugiades al Níger, a Mauritània i a Burkina Faso, establint-se en campaments provisionals en unes condicions molt precàries i amb un accés molt limitat a aliments.\nL’arribada dels refugiats ha alertat els països veïns, que temen que la rebel·lió desestabilitzi aquesta depauperada àrea del continent. De moment, els governs centrals s’han unit en la condemna de l’alçament tuareg. La cimera de la Comunitat Econòmica dels Estats d’Àfrica Occidental, celebrada a Nigèria el proppassat dia 17, va exigir «el cessament incondicional de les hostilitats per part dels rebels», tot i demanar també a totes les parts implicades en la contesa la cerca d’un final del conflicte «a través del diàleg». El mateix president malià, Amadou Toumani Touré, ha protagonitzat algunes crides a la calma –també fetes per diversos líders musulmans del país–, però la seva intervenció ha estat criticada tant per l’oposició política com pels tuaregs.\nEleccions en plena crisi?\nA l’abril vinent, Mali ha de celebrar eleccions generals i Toumani Touré és conscient que arribar-hi en ple conflicte no seria bo per a les seves opcions de continuar al capdavant del país, posició que ocupa des del 2002. Segons l’opinió d’Oumar Mariko, el líder del partit Solidaritat Africana, Democràcia i Independència (SADI), el president malià ha fallat a l’hora de preveure l’impacte negatiu del retorn dels milicians a sou de Gaddafi, a diferència del que han fet els seus homòlegs del Txad i del Níger. Per a la comunitat tuareg, en canvi, Toumani Touré no és de fiar perquè ha incomplert les condicions dels acords de pau signats el 2009 i no ha invertit a l’Azawad, continuant les polítiques dels dirigents que el van precedir i condemnant a la misèria els habitants del territori.\nSembla clar que Bamako no està disposada a facilitar la independència de l’Azawad, que de ben segur també tindria conseqüències importants per a Burkina Faso i per al Níger, els altres territoris que han viscut aixecaments tuaregs en les darreres dècades. Si vol conservar una certa tranquil·litat, però, ha de mirar de resoldre un conflicte que agreuja la tensió al Sahel. La presència d’Al-Qaida del Magrib Islàmic (AQMI), una de les conseqüències de la desestabilització de la zona arran de la guerra contra el terror llançada per George W. Bush després de l’11 de setembre de 2001, ja suposa una amenaça prou important. I, després d’anys de reivindicacions ignorades, es dóna per fet que els homes blaus del desert consideren que ja toca escoltar-se’ls i ser tractats com a iguals. Com afirmava fa alguns dies el geògraf francès Denis Retaillé, en un article a El País, «pot semblar contradictori que un poble nòmada vulgui un Estat propi, però volen posar-se a l’altura dels seus interlocutors i de les organitzacions internacionals. Volen reconeixement».\n*Article publicat amb el número 1.052 del setmanari El Triangle, 24 de febrer de 2012.\nPublicat per periodistaitinerant a 14:43\nEtiquetes de comentaris: Azawad, Conflicte Irlanda, Mali, nòmadisme, Sahel, tuareg


La Bergerie de Vaulongue Saint-Raphael França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n1520 Boulevard Jacques-Baudino, Vallon de Coste, Saint-Raphael, França, 83700 - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, La Bergerie de Vaulongue està situat idealment a Saint-Raphaël; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Les Bateaux de St-Raphaël, Plage du Veillat.\nEl La Bergerie de Vaulongue, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen magatzem d'equipatge, biblioteca, àrea de TV/saló compartit.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, insonorització, plat de dutxa, servei de planxa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. La Bergerie de Vaulongue és una elecció inteligents per a viatgers a Saint-Raphael, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el La Bergerie de Vaulongue de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (37) Parelles (30) Viatgers en solitari (6) Famílies amb infants petits (1) Famílies amb infants grans (1) Grups (1)


L'ONU denuncia que continua morint gent a Veneçuela per malnutrició - Diari de Girona\nL'ONU denuncia que continua morint gent a Veneçuela per malnutrició\nL'ONU denuncia que continua morint gent a Veneçuela per malnutrició Diari de Girona\nL'alta comissionada de l'ONU per als drets humans, Michelle Bachelet, va assegurar que s'han seguit rebent des del juny informacions sobre casos de morts relacionades amb la malnutrició i malalties que es poden prevenir a Veneçuela. En el seu primer discurs davant el Consell de Drets Humans de l'ONU, la nova alta comissionada va explicar que en el mateix període van continuar les denúncies de detencions arbitràries, maltractaments i restriccions a la llibertat d'expressió en aquest país. «El govern no ha mostrat voluntat d'una rendició de comptes genuïna», va assenyalar, en referència a les violacions dels drets humans que va documentar l'ONU durant les protestes massives de 2017.\nBachelet, que va assumir el lloc d'alta comissionada la setmana passada, va dir que l'èxode de veneçolans demostra la importància de protegir els drets humans en tota circumstància i, en aquest cas particular, d'ajudar els països que els estan rebent. Va xifrar en 2,3 milions el nombre de persones que havien fugit del país fins a l'1 de juliol, el que equival al 7% de la població total. Les raons han estat «la manca d'aliments i d'accés a medicines essencials i a atenció mèdica», així com «la inseguretat i la persecució política».


Gästehaus Burgi Fugen Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHaidachweg 32, Fugen, Fugen, Àustria, 6263 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Gästehaus Burgi\nDissenyat tant per oci com per negoci, Gästehaus Burgi està situat idealment a Fugen; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Gästehaus Burgi asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, caixa forta.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, esquí, solàrium, parc infantil, ping pong que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Gästehaus Burgi.


Participa al certamen de pintura per persones amb diversitat funcional | Asem Catalunya\nParticipa al certamen de pintura per persones amb diversitat funcional\nT’agradaria participar en un certamen de pintura per persones amb diversitat funcional? Doncs la Fundació Setba convoca el certamen de pintura “El Balcó de les Arts“, destinat a persones amb discapacitat intel·lectual o del desenvolupament. El termini de presentació és del 15 al 19 de maig de 2017. Pot participar tots els artistes que tinguin\nT’agradaria participar en un certamen de pintura per persones amb diversitat funcional? Doncs la Fundació Setba convoca el certamen de pintura “El Balcó de les Arts“, destinat a persones amb discapacitat intel·lectual o del desenvolupament.\nEl termini de presentació és del 15 al 19 de maig de 2017.\nPot participar tots els artistes que tinguin residència a l’àrea metropolitana de Barcelona. Només poden participar els majors d’edat, que tinguin el certificat de discapacitat mínim 33% i que pertanyin a una entitat sense ànim de lucre, legalitzada i registrada a Catalunya. Com és Asem Catalunya.\nagrupació entorn a una entitat\nentitat registrada a Catalunya