'Dotze mesos: refrans, vida, cultura' d'Antoni Fontelles (Resenya Bibliografica) - Cultura Valenciana\nFontelles Fontestad, Antoni\nDotze mesos: refrans, vida, cultura\nInstitut d’Estudis Valencians, 2021\nDificilment trobarem algu dins del valencianisme que no conega l’obra de Antoni Fontelles, autor de llibres de referencia en temes relacionats en la llengua valenciana, principalment gramatica i sociologia. En esta ocasio, sense eixirse’n de la tematica llingüistica, aborda un ambit en principi mes llauger, el dels refrans.\nPero llauger no vol dir senzill, ni molt manco, i el llector comprovarà que, si se vol profundisar, les dificultats s’amontonen. I el cas es que Fontelles no pot deixar de profundisar. Com en el restant de la seua obra, l’exhaustivitat es el seu sagell personal.\nNo se tracta puix d’un recopilatori a l’us, d’un conjunt d’adages llistats en un orde determinat, siga este alfabetic o tematic. Fontelles acota aci l’estudi als refrans que tenen que vore en els mesos de l’any, i els seus noms son els tituls dels capituls: ’Giner’, ’Febrer’, etc. En cada u s’inclouen els refrans que fan referencia directa al mes (per giner, tanca la porta i encen el braser) o a una festa o dia del santoral que correspon al mateix (per Sant Antoni, fa un dia del dimoni). I, encara que en molts dels mesos hi ha alguna referencia a la duracio del dia (cóm s’allarga o s’acurta en el pas dels dies), s’inclou un capitul especific per ad este tema, ‘Dies curts / dies llarcs’, aixina com un atre dedicat a ‘Les estacions’ i un ultim per als ’Sants i festes religioses’, que conté un llistat dels sants mencionats a lo llarc del text.\nAdemes, a l’inici dedica unes pagines a introduir al llector en el calendari (orige i versions), els mesos, la semana i els dies. A banda, de cada mes, el corresponent capitul comença fent una explicacio de la seua etimologia. Unes ilustracions d’Enric Calvo servixen de presentacio dels mateixos.\nA l’haver fet Fontelles un recull de diversos autors, molts dels refrans se presenten en diferents versions, no totes elles igualment fiables, en el sentit de que clarament, com mostra l’autor, alguns recopiladors han fet una ‘reescritura’ de la sentencia per a adaptar l’ortografia, la sintaxis o el lexic al catala normatiu.\nEn la llectura del llibre te domina la sensacio de que estas contemplant el passat, eixe mon en el que la vida colectiva seguia el ritme inexorable de les estacions, de l’orage, de les faenes del camp i de les festes, sempre vinculades al santoral. Efectivament: refrans, vida, cultura. Moltes raons per a llegir-lo.\nEsta resenya bibliografica esta escrita per J.P.B. en la revista del Rogle Constanti Llombart nº185 – Febrer 2022.\n>>>COMPRAR LLIBRE ACI<<<


Farm Stay Castro Ginnetti Velletri Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 22 allotjaments a Velletri.\nVia Vecchia di Napoli 310, Velletri, Velletri, Itàlia, 00049 - Veure al mapa\nAl visitar Velletri, vosté es sentirà com a casa a Farm Stay Castro Ginnetti, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Farm Stay Castro Ginnetti, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, insonorització, ventilador, aparell de televisió a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Farm Stay Castro Ginnetti és una elecció inteligents per a viatgers a Velletri, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (12) Parelles (7) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (2) Grups (3)


Dies amb gust d'estiu: sol i calor - El temps\nNéstor Gómez 17/04/2018 - 12.52\nSi trobàveu a faltar la calor, si trobàveu a faltar els dies de sol i estàveu una mica cansats de tanta pluja, neu i cel tapat, ja tenim aquí l'anticicló que ens ha de garantir una bona tongada de dies estables.\nArriben dies amb gust d'estiu, amb la calor com a ingredient nou i potent. El fet d'estar tants dies i setmanes amb temperatures per sota del valors habituals provoca que el salt de les temperatures faci la sensació que s'han passat de frenada, però no serà així. Tindrem valors més càlids per aquestes dates, però sense viure cap situació desbocada.\nAra arriben dies en què la vestimenta de la gent sorprèn per la barreja de jaquetes amb samarretes de màniga curta o de botes i sandàlies. Ben segur que les jaquetes acabaran penjades del braç o dins les bosses, perquè ens faran nosa al migdia. Les màximes els pròxims dies arribaran descaradament als 25 ºC i posaran la mirada en els 30. Els dies més càlids els tindrem el cap de setmana i inici de la setmana que ve, quan les màximes flirtejaran amb els 30 ºC.\nUna dorsal anticiclònica, que penetra des de la península Ibèrica fins al centre continental, ens porta una massa d'aire càlid procedent del nord d'Àfrica que farà que tinguem temperatures preestivals, amb calor durant les hores centrals del dia.


El projecte Mangrana vol fer el salt virtual a través del micromecenatge\nEl projecte cooperatiu, que aposta per recolzar la cultura contemporània, s'ha marcat un objectiu de 16.000 euros per establir-se en l'entorn digital\ndigital cooperativa micromecenatge Ponent Coopera mangrana\nCampanya de micromecenatge de Mangrana\nEl projecte cooperatiu 'Mangrana, cultura contemporània' ha engegat una campanya de micromecenatge per tal d'assegurar el seu salt a l'esfera digital a través de la plataforma TotSuma.\nResten 36 dies per aconseguir l'objectiu econòmic d'aquesta campanya\nMangrana és una publicació trimestral especialitzada en cultura contemporània on es convida als lectors a endinsar-se en l'elaboració d’una obra, entendre alguns processos de la creació artística i gaudir en format imprès d'algunes de les seves peces.\nUna publicació en paper creada des de l'art i per a l'art que vol revolucionar també el món virtual per tal de crear sinergies artístiques.\nÉs per aquest motiu que ha engegat una campanya de micromecenatge per digitalitzar-se. Així, vol crear un espai digital participatiu i col·laboratiu amb el qual poder interactuar arribant a trobar artistes concrets dels diferents sectors artístics: arts visuals, performatives, escèniques, musicals i un llarg etcètera.\nAmb els donatius de la campanya, entre altres, els mecenes obtindran diverses recompenses, com ara els 3 primers números de la revista, un lot corporatiu, entrades a diversos esdeveniments culturals (FiraTàrrega, Dansàneu o Galaticat), un lot de llibres o un lot d'arts visuals de Rebeka Elizegi i Sònia Alins.\nMangrana es consolidà a través de la iniciativa de Ponent Coopera, l’Ateneu Cooperatiu de les terres de Lleida\nNoms destacats del món de la cultura i l'art contemporani recolzen la iniciativa de Mangrana, com ara la reconeguda artista Sònia Alins, l'escriptor i actor Jordi Villacampa, el director del Museu Jaume Morera, Jesús Navarro; el coordinador de les exposicions del Centre d'Art la Panera, Antoni Jové; o la galerista Roser Xandri, al capdavant de l'Espai Cavallers de Lleida.\nLocalitzen més de 700 plantes de marihuana en una nau industrial a Lleida\nMés de 100 famílies ponentines, sense plaça a l'escola tot i el sorteig i tenir punts


Ambra San Teodoro Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDifferent Locations in San Teodoro (Check-in at Via Sardegna 1), San Teodoro Centre, San Teodoro, Itàlia, 08020 - Veure al mapa\nMés informació sobre Ambra\nConvenientment situat a San Teodoro, Ambra és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Ambra, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar, lloguer de bicicletes.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Ambra és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a San Teodoro.\nCal que informeu el Ambra de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 100 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Bona Pasqua 2020 | Diumenge de Pasqua, SMS, missatges de text, missatges | Feliç dia de Sant Valentí: - desitjos, missatges, pressupostos i imatges - Dia De Sant Valentí\nPrincipal Dia De Sant Valentí Bona Pasqua 2020 | Diumenge de Pasqua, SMS, missatges de text, missatges\nEls missatges de missatges de text de bona Pasqua ja són a punt per ser enviats a la vostra família i amics en aquest propici diumenge de Pasqua. Com totes les altres ocasions que arriben uns dies abans, heu d’enviar-vos uns missatges de text agradables als vostres éssers propers i estimats. La Pasqua és també una festa cultural i religiosa de Christian que està a la cantonada. I segur que necessitareu missatges i missatges de missatges de Pasqua divertits i divertits per enviar als vostres amics, familiars i éssers estimats. Setmana Santa 2020 és el diumenge 12 d'abril. Per tant, hem compilat una llista dels millors missatges de Pasqua amb cites, poemes de Pasqua, etc. Agafeu aquests bells missatges de text i sms, només cal copiar-los i enviar-los als vostres estudiants universitaris, per al personal de la vostra oficina o secretari, cap, mare, pare, xicota i xicot. Els missatges de text i missatges de text de Setmana Santa són només una manera d’expressar la vostra felicitat per aquest propici dia de la resurrecció . La gent està tan contenta i emocionada en aquest dia que es dedica a compartir alegria en forma de missatges de text i sms. La Setmana Santa és una època familiar plena d’alegria i felicitat. Per tant, si esteu lluny dels vostres éssers estimats, no us sentiu trist, endavant amb aquesta col·lecció de missatges feliços de Pasqua i sms i text de la Bíblia als vostres éssers estimats. Aquí també hi ha alguns missatges de text dolços de Pasqua per a ella o missatges d’oració per a ella.\nPoemes i poesia d’aniversari\nL’ESTRELLA DE DAVID és un símbol famós i una extraordinària peça de geometria. Aquí teniu una manualitat molt senzilla que explica com fer l’estrella de David amb eines senzilles com llapis, paper, brúixola, etc.\nFeliç dia de Sant Patrici, dia del 17 de març de 2020, data del dia de Sant Patrici, celebració del dia de Patricks, quan és, què és, història, fets, dia de St. Paddy, dia de San Patty\nVegeu fins on coneixeu el Nadal\nFer pessigolles a les cèl·lules cerebrals i veure fins a quin punt coneixeu el Nadal amb aquest concurs.\nHistòria de la Independència de l'Índia - El moviment per la independència de l'Índia va ser una sèrie d'activitats. La història de la independència de l'Índia és la història d'una lluita prolongada per aconseguir la independència del domini britànic.\nLes millors cites de Ramadan Mubarak 2020: Cites i dites de Ramadan Mubarak, envieu aquests missatges de desitjos de Ramadà a la vostra família i amics. Ramzan Whatsapp i Facebook Wishes o Ramzan cita imatges. Repassa aquestes belles citacions de Ramadà del sagrat Alcorà, el llibre islàmic més sagrat. Llegiu aquestes frases motivacionals i instructives del Ramadà i submergiu-vos en l’esperit de l’ocasió.


Que véngui qualcú i ho escrigui! – Notes i apunts\nQue véngui qualcú i ho escrigui!\nPublicat el 21 Octubre 2008 21 Octubre 2008 per amadeu\nM’agraden les pel·lícules de gàngsters i mafiosos. Goodfellas, Una història del Bronx, Scarface, L. A. Confidential, Pulp Fiction o Reservoir Dogs, sense que ens oblidem de la històrica genial trilogia d’El Padrí; o darrerament, American Gangster, que tambe em va fer xalar. Les històries de la màfia són la crònica i el retrat d’una època i una societat, quasi sempre la nord-americana -no en va, ells són els que fan les pel·lícules-, contades des de la part més bruta, la que mou les drogues, les armes, la prostitució, la corrupció: l’ordre del poder del món occidental.\nGomorra, el llibre que ha suposat l’enterrament en vida del seu autor, Roberto Saviano, explica tot això mateix, però sense bales de fogueig: és la història veritable de la màfia napolitana contada en primera persona, amb assassinats de veres, mafiosos reals, drogues, prostitutes, esclavitud en empreses a les quals acudim cada dia, i morts, molts de morts. Una terrible història, la de Nàpols i de tot el sud italià, que embruta els seus carrers de manera literal, i la seva societat en bona part, amb una horrorosa xarxa de corrupció que afecta a polítics, empresaris, sindicalistes; només els capos en surten beneficiats. I tanmateix, tot i aquesta misèria, la de Nàpols, com les americanes, és una història per contar, increïble, patètica, tristíssima, però que en el fons, val la pena escoltar, llegir, o veure.\nSón les èpoques de crisi com la d’ara les que afavoreixen el paper de les màfies; paradoxalment, les nostres illetes l’han inventada en plena expansió econòmica, fent enfora la misèria, però això sí, estenent una llarguíssima xarxa de corrpució que ja voldrien per a ells els camorristes… Però ara la misèria ha arribat, de cop, i tot s’esfondra: s’esfondra el Sistema, que és també el nom propi de la Camorra; un sistema, capitalista i corrupte fins al moll de l’os.\nNingú podrà negar que no ens hem modernitzat. Dels antics cacics típics des nostros als moderns mafiosos corruptes a l’estil de les grans històries, terribles, dels americans i italians. Tenim, ara mateix, casos de drogues, d’extorsió, de corrupció urbanística, de frau fiscal, de suborn, d’abús de menors; tenim l’estampa de tres individus al voltant d’una taula repartint-se el botí del saqueig, de polítics emmanillats, de matrimonis que són associació mafiosa, i ara també de comptes en paradisos fiscals. Ens falten els cadàvers surant i el tràfic de blanques o d’armes, pot ser, però ningú negarà que, ben explicada, la història de les nostres illes aquests darrers anys és una bona història per contar al gran públic.\nEn temps de crisi, solucions imaginatives: que el Govern contracti a dos o tres guionistes, i un bon productor, i donem un impuls a la indústria cinematogràfica balear! Expliquem la nostra bona història, la d’un país podrit fins a les celles comandat -i no simplement movent-ne els fils- per una legió de mafiosos, el somni de qualsevol camorrista: una Història penosa per Mallorca, però excel·lent per al cine; és el que som, tanmateix: una país de pena, però un excel·lent decorat. I si això no pot ser, que se’n faci un llibre, o una col·lecció de còmics, o el que sigui.\nSi el problema són els doblers, agafem tots una pala i una xapeta, i cavem, que és ben sabut -o sap el govern espanyol, i per això no n’amolla- que en aquest país nostre, el doblers surten fins i tot de davall les pedres…\nPerò per favor: que qualcú véngui i ho escrigui, tot això! O aviat ens n’oblidarem…\nPosted in Corrupció, Per anar pel mónEtiquetat Corrupció, Mallorca\nEl cinturó de na Francina\nDeu ser cosa del xerrar, això de la destrucció del litoral. Article salat=balearització=destrucció. #soscostabrava! twitter.com/SOSAiguafreda/… 22 minutes ago\nRT @SOSPosidonia: Lady in Blue, 20m, bandera de Polònia. Fondejat sobre #posidònia davant Cala Falcó @112IllesBalears @AgentsMediAmbIB @CMA… 36 minutes ago\nRT @SOSPosidonia: Lalibela, 42m, bandera de Malta. Mira si n'hi havia d'arena, per fondejar, i ha anat a fer-ho justament al límit de la #p… 43 minutes ago\nRT @DonMitxel_VI: Otro héroe twitter.com/europapress/st… 45 minutes ago\nRT @SOSPosidonia: Blua, 15m, bandera espanyola. Fondejat sobre #posidònia a Cala Mondragó, davant el parc natural i dins el LIC ES5310030 C… 51 minutes ago


Castelló tindrà un pressupost de 190 milions, encara que no al gener\nL'Ajuntament de Castelló tindrà un pressupost de 190 milions, encara que no al gener\nEl portaveu de l’equip de govern, José Luis López, ha destacat que són uns comptes “històrics” per a la recuperació econòmica i social per la COVID\nDesprés de diverses setmanes de negociacions, l’Acord de Fadrell ja té clares les principals actuacions i objectius per a 2021: contribuir a la recuperació econòmica i social de les persones a les quals més ha afectat la pandèmia del coronavirus. I és que ahir el PSOE, Compromís i Podem-EUPV van tancar el pressupost de l’Ajuntament de Castelló per a aquest 2021 en la Comissió de Seguiment de l’Acord de Fadrell, amb 190 milions d’euros.\nEncara que es desconeixen els detalls sobre les partides, aquest mateix matí el portaveu de l’equip de govern, José Luis López, ha assenyalat que es tracta d’uns comptes històrics centrats en la pandèmia i la crisi que ha provocat: “són uns pressupostos marcats per la recuperació econòmica i de les persones que pitjor ho han passat aquests mesos i pels reptes que planteja la pandèmia”. En aquest sentit, ha destacat que “és un pressupost històric que ascendeix a 190 milions d’euros” i que, donada la situació, “no s’entenien altres pressupostos”.\nMalgrat que ja és clar que el consistori comptarà amb 190 milions d’euros per a enguany, caldrà esperar a la seua aprovació, segons ha reconegut el també edil d’Ordenació del Territori. En aquest moment, els membres de l’Acord de Fadrell es troben “tancant qüestions d’algunes partides” i una vegada siguen clares, començarà la ronda de reunions amb l’oposició “perquè hi haja el màxim consens”, segons López.\nAixí, el següent pas serà l’aprovació dels patronats i portar-lo al Ple, però no al de gener. “Volem que estiga com més prompte millor, perquè considerem que cal destinar temps suficient per a aconseguir consensos. Cal pensar que aprovem els pressupostos de 2020 fa uns sis mesos, és a dir, que no tindre pressupostos no significa que la ciutat es pare, però per descomptat l’objectiu és aprovar-los al més prompte possible, òbviament”. El portaveu ha insistit que s’espera que s’aproven abans d’estiu “segur” i ha llançat un missatge de calma: “és moment d’acordar, no de discrepar”.\nArxiu: presentació dels pressupostos de 2020\n“Escut social i econòmic enfront de la crisi”\nD’altra banda, després de la reunió telemàtica de la Comissió de Seguiment de l’Acord de Fadrell, el portaveu municipal socialista, David Donate, va assenyalar que “l’acord de pressupostos actuarà d’escut social i econòmic enfront de la crisi, prioritzant les polítiques que impulsen la recuperació de la ciutat i incidisquen en els col·lectius i sectors més castigats pels efectes de la covid-19, com ho hem fet en 2020″.\nIgnasi Garcia, portaveu del grup municipal de Compromís, va assegurar que “volem un pressupost progressista, que siga un escut social per a afrontar la crisi de la covid, i que ens permeta desenvolupar l’acord de Fadrell abordant l’emergència sanitària i l’emergència climàtica. Amb aquests comptes, l’Ajuntament de Castelló serà motor econòmic i garantirà polítiques educatives, feministes i ecologistes”.\nPer part seua, Fernando Navarro, portaveu de Podem-EUPV, va posar en valor que el pressupost fa un esforç “per a ampliar l’escut social, incrementar la cobertura davant les necessitats d’habitatge i espenta cap a la reactivació amb una mirada verda adaptada als criteris de sostenibilitat que proposa el pla de reconstrucció de la UE”.


Reflexions Joan A. Forès: 27/07/2018. Xevi Xirgo. No hi han entès res? “Casado diu que vol posar fi a la ira dels catalans i que en té la recepta: més Codi Penal. Brillant. Pablo Casado, que és aquest senyor que té un màster en dret autonòmic i local per la Universidad Rey Juan Carlos I (i que com a vostè i a mi l’hi van aprovar convalidant-li 18 de les 22 assignatures, sense assistir a classe i entregant quatre treballs que entre tots plegats no sumaven ni noranta pàgines); Pablo Casado, deia, va ser ahir a Barcelona per presidir la reunió de la nova executiva del PP espanyol. Si tenim en compte que en aquesta nova executiva del PP l’exministre Jorge Fernández Díaz (sí, el de l’operació Catalunya) ha estat designat com a nou secretari d’Interior i Llibertats, ja no sé si val la pena continuar, perquè sembla un acudit.\nNo hi han entès res?\n“Casado diu que vol posar fi a la ira dels catalans i que en té la recepta: més Codi Penal. Brillant.\nPablo Casado, que és aquest senyor que té un màster en dret autonòmic i local per la Universidad Rey Juan Carlos I (i que com a vostè i a mi l’hi van aprovar convalidant-li 18 de les 22 assignatures, sense assistir a classe i entregant quatre treballs que entre tots plegats no sumaven ni noranta pàgines);\nPablo Casado, deia, va ser ahir a Barcelona per presidir la reunió de la nova executiva del PP espanyol. Si tenim en compte que en aquesta nova executiva del PP l’exministre Jorge Fernández Díaz (sí, el de l’operació Catalunya) ha estat designat com a nou secretari d’Interior i Llibertats, ja no sé si val la pena continuar, perquè sembla un acudit.\nPerò em sembla que sí. Continuaré. Perquè el nou líder del PP, Pablo Casado, va dir ahir que vol “llançar un missatge de reconciliació” a la societat catalana (ens deu veure molt malament!) i que vol posar fi a “la ira” que es veu que patim. Un cop que va venir el registrador de la propietat Mariano Rajoy a presidir una executiva del PP a Barcelona la seva recepta va ser prometre una pluja de milions. Casado no. Casado té una altra recepta: vol reconciliar-nos tornant a intentar forçar l’aplicació de l’article 155 i incorporant al Codi Penal els delictes de sedició impròpia i de convocatòria il·legal d’un referèndum. No fos cas, diu, que a Pedro Sánchez, atrapat com es veu que està en mans dels independentistes, se li acudís pactar un referèndum a Catalunya. Són bons, aquests populars. Diu que ens volen ajudar a treure’ns de sobre aquest patiment, aquest furor, aquest enuig i aquesta ira que es veu que patim i ens recepten Codi Penal (més Codi Penal). Pixen cada cop més fora de test (amb perdó de l’expressió), i suposo que és gràcies a aquests discursos tan profunds i elaborats que s’han guanyat a pols la brillant implantació que tenen a Catalunya (els seus tristos quatre diputats al Parlament). Qualsevol que ahir sentís Casado es podria pensar que no hi han entès res, del que passa a Catalunya. A mi em sembla que sí. Ho han entès tot. Per això ja han renunciat a Catalunya i ara es dediquen a fer discursos en clau espanyola, ni que sigui provocant més ira d’aquesta que diuen que volen combatre.\nHo han entès tot. I saben que sí, que ens n’anem. Per això diuen el que diuen.


L’Ajuntament engega la campanya de conscienciació sobre la importància de la cura i neteja de l’entorn del nostre poble, sota el lema Sí a Ferreries net!\nDes de l’Ajuntament, presentar aquesta campanya ens fa especial il.lusió perquè ha estat el fruit de la feina desenvolupada al llarg del passat curs escolar en què s’hi han vist implicats tots els centres educatius del poble.\nLa idea de la campanya sorgí en el marc del Consell Escolar Municipal, ens que aglutina representants de tots els sectors educatius (famílies, alumnes, professorat i direccions de centres i representants de tots els grups polítics). Després de fer-hi una anàlisi de quines eren les necessitats i macances de Ferreries sobre les quals les escoles podien incidir es proposà aquesta campanya que incloïa tota una sèrie d’accions conjuntes per millorar la cura de l’entorn i la seva neteja.\nLa campanya no persegueix només una imatge i un eslògan final, sinó desenvolupar tota una sèrie d’accions que permetessin l’alumnat analitzar la situació en què es trobava el poble, reflexionar-hi, fer-ne propostes de millora i assimilar en definitiva la importància del respecte per l’entorn del poble.\nAlgunes de les accions es programaren en el marc de les pròpies programacions de cadascun dels centres (concursos d’aules netes i eficients; confecció de vídeos i contes amb temes mediambientals…) i altres es realitzaren de forma conjunta i coordinada entre totes les escoles. Entre aquestes darreres, ens agradaria resaltar les xerrades a les escoles que la brigada de neteja juntament amb la regidora de Medi Ambient realitzaren a les diferents escoles per explicar el dia a dia de la seva tasca i conscienciar els al·lots i al·lotes de la importància de la seva col.laboració i implicació.\nAixí mateix, es realitzà una activitat conjunta en el marc del Dia de la Terra (divendres, 22 d’abril), que consistí en l’apadrinament per part de cadascuna de les escoles d’una zona del poble per anar-hi a recollir tot el que s’hi trobés tirat pel terra i dur-ho finalment a la plaça Francesc d’Albranca, on l’alumnat pogué copsar la quantitat de brutícia acumulada i feu propostes per millorar la situació.\nTotes aquestes accions de conscienciació culminaren amb la confecció dels cartells que a partir d’avui es podran veure en diferents indrets del poble i que reflecteixen les idees a què ha arribat l’alumnat sobre el tema.\nVam decidir que la confecció dels cartells no es plantejaria com a Concurs individual, sinó com a col·laboració col·lectiva dels alumnes amb la neteja del poble. És per aquest motiu que entre els 60 cartells de la campanya no en trobareu cap d’igual, ja que se seleccionaren totes i cadascunes de les propostes fetes sense fer-ne distinció.\nEsperam que aquesta campanya serveixi per fer-nos més conscients a totes i a tots de la necessitat de mantenir els carrers i places del nostre poble nets i agradables per a la convivència de tots!


Els pobres són evangelitzats.\n[Lliçó inaugural del curs 2004/2005]\nEstimat Sr. Bisbe, benvolguts companys de claustre i alumnes, amics i amigues:\nDesprés de pensar-ho un poc em va semblar que anit era més oportú parlar de la resposta de Jesús a Joan Baptista que no del programa teòric que proclamà a la sinagoga de Natzaret, que encara era en infinitiu futur (“anunciar la Bona Nova als pobres”) mentre que la resposta que envià a Joan Baptista és en present (“els pobres reben la Bona Nova”). Aquesta nit no m’interessa parlar d’un programa d’acció social cristiana, sinó del procés i les reaccions que se senten en el cor de qui anuncia aquesta Bona Nova als pobres.\nNo conec del tot els sentiments ni les reaccions de Jesús quan acomplia aquesta missió amb els pobres, coneixem, això sí, el seu goig, la ràbia, la paciència i poca cosa més. Jo sé els sentiments i les reaccions que he sentit i compartit en els meus 25 anys de feina o missió entre els marginats, 14 a es Jonquet, 23 a la presó, 10 a Siloè i 4 a Zaqueu. Com ja vos he dit tot quan sé de la Paraula de Déu en aquests 44 anys de docència bíblica, aprofit avui per comentar-vos el que he viscut i après en l’altra vessant, la dels exclosos i marginats. Voldria parlar-vos amb aquell to que el meu mestre, el pare Luís Alonso Schökel, descriu en la seva introducció a l’Eclesiastès amb aquestes paraules: “En el momento en que experiencia y reflexión se constituyen en fuente de conocimiento y enseñanza, se siembra la semilla de la crítica”. Tant de bo que la formulació de la meva experiència d’aquests 25 anys amb marginats, ajudi als qui venen darrere a no cometre els meus errors i a trobar nous camins i recursos per respondre amb l’estil de Jesús als nous reptes i pobreses de la nostra societat.\n1.- Anam als pobres per vocació?\nLa majoria dels qui servim als pobres des d’una perspectiva cristiana crec que pròpiament no ho feim per vocació. En general som més bé persones dedicades en principi a altres tasques, sens dubte importants i necessàries (unes més que altres), però que un bon dia o una temporada ens topam amb un sector de la pobresa concreta i llavors se’ns planteja la pregunta de si seguim aprofundint, si alternam els dos quefers o si optam decididament per un dels dos. Si l ‘alternativa no se’ns planteja amb força, vol dir que els pobres encara no ens han interpel·lat prou o que consideram l’altra tasca més important. També pot ser que les circumstàncies personals no permetin el canvi i falta saber fins a quin punt depèn de nosaltres mudar-les. Volia dir que, generalment, no som nosaltres qui decidim anar seriosament als pobres per vocació, sinó que quasi sempre són ells que compareixen a la nostra vida, ens criden i exigeixen resposta.\n2.- El procés de canvi\nSi ens deixam interpel·lar pels pobres, fins el punt de dubtar i canviar d’opció de vida amb conseqüències notables, llavors començam un procés -jo diria una altra conversió- que en primer lloc afecta a la concepció de Déu que teníem abans. Aquí consider que s’inclou el bessó de la qüestió, en la pregunta del salm 42 (41) , 4 “On és el teu Déu?”, perquè nosaltres no sols som uns professionals de la solidaritat, uns amics dels pobres (que no seria poc...), sinó qualque cosa més: som evangelistes que, en nom de l’Església de Jesús, rebem d’un bisbe la missió de “portar la Bona Nova als pobres” (Lc 4,18). Doncs bé, la meva primera experiència fou sentir-me amb les mans buides i sense paraules que ells poguessin entendre. Jo sabia fer feina a altres indrets i tenia missatge per a altres auditoris, però aquells marginats no tenien orelles per a entendre’l. Si parl de mi no ho faig per narcisisme, sinó per animar aquells qui en situacions semblants experimentin la primera i feel companya d’aquest camí: la impotència. També insistesc que la resposta als pobres des de l’Evangeli no comença sols per donar-los menjar, vivenda, feina, salut... (això també ho intenten Creu Roja i altres entitats). La nostra resposta comença pròpiament en nosaltres mateixos, és la resposta a la pregunta que els pobres ens formulen sense paraules: “On és el teu Déu?”. Els babilonis ho demanaven amb orgull als desterrats, com si Jahvè fos més dèbil que els exèrcits de Nabucodonosor. Els pobres ho demanen amb l’exigència de qui pateix a tothom que pretén creure en Déu: “On és el teu Déu?”\nQuan després de tantes vivències profundament impactants devora els pobres tornam a ca nostra i pregam a Déu, sorgeix la mateixa pregunta que el dimoni feia a Jesús al film “La pasión”, dirigit per Mel Gibson, a l’ hort de Getsemaní: “On és el teu Déu? ”.\n3.-El Creador de l’ordre i el Salvador del món.\nGeneralment, els qui ens consideram alegrement normals quan aprofundim en el món de la marginació, o sigui quan duim anys darrere o devora els exclosos, sabem històries i som testimonis de fets que mai haguéssim cregut possibles. Llavors, evangelitzar dins aquests desastres, per dir-ho amb una paraula molt suau, requereix tot un altre estil, llenguatge i categories dels que habitualment feim servir en la societat que anomenam normal, perquè amb tots els avantatges que ens han donat la disciplina, l’esforç i la cultura en les quals ens formaren, aprenguérem valors i principis fonamentals que ordenen la nostra fe i la vida. Déu creà el cosmos anul·lant el caos, aquest Déu és habitualment el nostre: el Déu de l’ ordre. Però els marginats són les criatures del caos, molts d’ells des d’abans del seu naixement, i sempre han viscut i viuran dins un caos i amb un valors totalment diferents dels nostres. Per exemple, nosaltres tenim la veritat com un valor fonamental, en canvi a molts d’ells sols els queda la mentida com a únic recurs per sobreviure i per tant el nostre Déu de l’ordre no encaixa en les seves vides.\nAfortunadament la Paraula de Déu ens mostra també un altre Déu: el de la Salvació. És el que tapà amb fulles de figuera la nuesa d’Adam i Eva, el que marcà Caín en el front per tal que ningú el matàs, el qui tancà l’arca de Noè per defora per assegurar-se que no tenia encletxes, és aquell senyor que fa un sopar de noces i vol que la sala estigui ben plena i per això convida tothom, dolents i bons, el que paga amb el mateix jornal a tots els obrers de la vinya, tant si hi han treballat tot el dia com si sols hi han estat una hora i, sobretot, és el pare que fa una festa quan el fill, empès per la fam i no per cap altre sentiment, torna a ca seva després de tudar tota la seva hisenda. Aquest Déu el descobrim devora els pobres, però integrar-lo de veritat en la nostra fe tan profundament com hi duim l’altre no és un procés fàcil.\n4.- L’exemple de Job.\nLa brega que aquest patriarca sosté amb Déu consider que és molt il·luminadora en tot procés de canvi o de creixement de qualsevol creient. El problema no està en Déu, sinó en la imatge que d’Ell ens han inculcat o ens hem format. Aquesta concepció de Déu és el paradigma damunt la qual hem fonamentat la vida. Aquest referent ens dóna als creients sentit i seguretat, Ell és la clau hermenèutica de tot quan vivim, patim o desitjam. Quan aquesta imatge del nostre Déu no sabem com aplicar-la als nous plantejaments que la vida ens presenta, es produeix un buit existencial que provoca dubtes fonamentals, soledat, agressivitat i frustració. Com que la vida no perdona i exigeix canvi i creixement, ens arriben sacsades fortes i llavors la temptació és d’ignorar-les o pretendre donar-li’ls resposta des del concepte anterior de Déu, tot i veure que no dóna resposta convincent als nous plantejaments. Es requereix valentia per acceptar aquesta realitat. Molts es defensen filtrant la interpretació de la realitat de tal manera que no fereixi la seva comoditat; altres no saben o no volen cercar una ajuda que els alliberi de la seva situació de malestar, per no saber encaixar la nova realitat amb el Déu vertader, i conscientment es resignen a viure amb una certa mentida interior que els classifica en el país dels morts, encara que aparentment pretenen fer veure que són vius. No tothom creu que duim dins nosaltres una imatge de Déu que sempre tendrà algun aspecte incomplet, per no dir fals o idolàtric. Quan aquest conflicte es produeix, és una sort poder-lo compartir amb qui l’ha passat i tenir un profund coneixement de la Paraula de Déu per atrevir-nos, com Job, a cercar un altre Déu amb totes les seves conseqüències.\nEls exclosos promouen, sota el meu punt de vista, aquest procés de creixement i són el motor que fa avançar la nostra llibertat vers una situació més a prop del Déu vivent i vertader, Pare d’ orfes i defensor de viudes (Sl 68 (67), 6).\n5.- El Déu de la misericòrdia.\nDurant molts anys dins aquella segona galeria de la presó vella (on hi estaven els presos de més llarga condemna, els més reincidents i els considerats més perillosos), em preguntava amb angoixa: Què fa Déu dins la presó?. Era el desordre, el dolor, la misèria, la injustícia i de vegades la pudor que m’impedien situar una presència de Déu enmig d’aquell infern. Ho tenc molt reflexionat i vaig publicar els meus pensaments sobre aquesta pregunta en un escrit que, per a sorpresa meva, ha tengut ressò més enllà de les nostres fronteres.\nEl primer que me ve al pensament és que Déu estima entranyablement aquests fills seus que encara no saben que ho són. M’he convençut plenament de tal amor quan he fet cap per a enterrar-ne alguns que no tenien ningú en el món, ni tan sols per identificar-los davant del jutge quan els han trobat morts en el carrer. Ara pens amb noms i dates concretes, feia anys que els seguia i, coneixent les seves dissorts, misèries, delictes i víctimes, vaig arribar a la conclusió -per a mi certa- que, en cloure els ulls, sentiren aquelles paraules: “Vine, beneït del meu Pare”. Era evident que ja els bastava amb el que havien patit i fet patir en aquest món pervers i que ja els tocava un poc més de benestar a l’altre.\nAleshores, Déu necessàriament és misericordiós perquè és just; no seria condret si no ho fos. Com el pare acollí el fill pròdig, no perquè s’ ho meresqués sinó perquè era un bon pare, obrant així feia allò que li tocava fer, cosa que no entenem quan som de la confraria del germà major, que són majoria. Són els exclosos i marginats qui ens ensenyen el rostre de Déu Pare. El món no entén altra justícia que la representada pel germà major, però Jesús ens revela la justícia de Déu que és misericòrdia perquè Déu és amor.\n“En l’Evangeli es revela la justícia de Déu”, diu sant Pau (Rm 1,17). Aquesta paraula, dikayosine (justícia) que Luter entenia com a justícia vindicativa i a posta sofria tant, cal mantenir-la com en el text original, sense adjectiu, perquè la justícia de Déu s’identifica amb el seu amor essencial i misericordiós. O sigui que perquè Déu és just a posta perdona, con diu sant Anselm. Si la seva justícia fos la vindicativa, hauria de condemnar el pecador, cosa que no fa sinó tot el contrari, doncs Déu no sols és el que garanteix l’ orde, sinó també el que salva el desordre.\nEn el nostre món, tan abundant en recursos i tan mal repartits per egoisme i avarícia d’alguns, tot el que sigui rescabalar la igualtat entre els homos és fer justícia, a posta, quan som misericordiosos amb els pobres, els restituïm allò que és seu i que per voluntat del Creador tocava haver estat sempre seu.\nBé sabem que Déu no canvia la llibertat humana, baldament hagi provocat una desigualtat tan escandalosa i creixent. Sols amb misericòrdia i lluitant per donar a tots el que és seu, és a dir lluitant per una utòpica justícia, podem adobar un poc aquesta situació injusta, opressiva i excloent.\n6.- La misericòrdia.\nAquest és el primer atribut que Moisès escolta de Déu mateix (Ex 34, 6). Certament que la misericòrdia s’ha de practicar amb sentiment, perquè si no fos així no seria humana i humiliaria el pobre, però per ajudar a créixer i superar la situació de misèria ha d’incorporar els recursos del qui la rep. De totes maneres convé estar alerta a les males passades que el cor dels inexperts o novicis en la tasca és capaç de fer, pensant i tot que ho fan bé. De vegades l’energia que tota persona té dins ella per sortir del seu estat està amagada molt endins i ben tapada per comoditat. Sols la paciència i l’amor intel·ligent del misericordiós aconseguirà fer-la sortir i encara no sempre. Sempre serà una bona passa haver-ho intentat. La meta de la misericòrdia està més enfora, es tracta de conèixer les causes de l’estat del miserable i organitzar la lluita per tal d’atacar-les, per això falta fer una anàlisi pacient i de professional i el coratge per dialogar amb altres, i entre tots crear nous recursos i altres estructures socials. Deim que l’amor és creatiu i podríem afegir-hi que els pobres ens provoquen la inspiració i la força per crear. Si me deixau mirar enrere sense orgull ni vana glòria, vos diré que sense fer-ne comptes, empès per necessitats concretes i també amb l’ajuda d’altres que sempre compareixen quan Déu vol, he creat “Siloè”, del que jo i tants altres -vius i ja morts- donam gràcies a Déu. El “Grec”, de tants bons resultats entre els joves aperduats pels carrers, també va néixer en Es Jonquet i a Cas Capiscol, i del seu naixement en tenc una bona part de gloriosa culpa.\nNo seguesc, si m’he arriscat a parlar-vos així és perquè siguem conscients del molt que rebem dels pobres i del molt que som capaços d’aconseguir quan estam motivats. Des de la meva experiència, contempl l’aventura que entranya tota creació de resposta a les necessitats dels pobres i exclosos. Guaitam a un món desconegut, trepitjam un terreny perillós d’on hi compareixen fantasmes i dificultats, moltes dificultats, som ignorants i no sabem d’on podríem copiar, i cometem errors que a poc a poc corregirem. Per a mi les dificultats econòmiques són les més petites, perquè estant amb els pobres el que és més normal és funcionar amb deutes. Quan aquell començament incert aguanta els anys i ha crescut, miram els principis i contemplam la bondat de Déu que, per ajudar els seus fills preferits s’ha servit de la nostra ignorància, temeritat i bona voluntat a la una. Aquest comentari vol ésser un crit de coratge als qui venen darrere.\nEl pare Lyonnet, quan ens explicava la carta als Romans, ens deia: “Si voleu saber el grau de cristianisme que fa una comunitat, mirau con tracta els seus pobres”. Seguint aquest principi, que és el de Jesús quan parla del bon samarità, diguem que la primera nota de l’Església de Jesús és la misericòrdia. Les quatre notes clàssiques seran més o manco discutibles en la seva realitat, però una església misericordiosa serà sempre un signe evident i contagiós de la Bona Nova de Jesús. La misericòrdia descentra una comunitat cristiana, la treu fora de sí mateixa i la situa en el món, li altera i canvia els pressuposts, el personal, els programes i el culte, sobretot la posa en camí d’una profunda experiència de Déu. Aquesta experiència és difícil de manipular per subjectivismes, ignoràncies o interessos, tal com la història demostra que ha passat i passa amb la presència real del Senyor Ressuscitat en el sagrament de l’eucaristia. Aquí, amb els pobres, la seva fesomia i la seva veu és molt més difícil de canviar o de discutir. Si així com hem ensenyat al poble cristià el dogma de la presència real, amb tota l’energia que en el decurs de la història hem fet servir, féssim ara el mateix amb aquesta misteriosa presència de Déu amb els exclosos, la nostra fe faria un canvi notablement positiu. Segurament seria un principi de noves energies i de joventut per a les comunitats cristianes. Si la misericòrdia és el primer atribut de Déu i segons Jesús resumeix la seva moral, tal com expressa la paràbola del bon samarità i formula el seu nou manament, aleshores la misericòrdia ha de ser essencial en la vida del cristià i de l’ Església.\nL’any 1123, l’artista de Taüll expressà tot això quan pintà la cara del captaire Llàtzer amb la mateixa fesomia que el Crist-Majestat de l’absis. Hi ha una misteriosa identificació de Jesús amb els necessitats, tal com el judici dels pagans ho formula a l’evangeli de Mateu. L’ evangelista descriu el judici amb un terme d’exigència que pot entendre qualsevol, sigui o no sigui creient, raó de més perquè els cristians, estimulats per les paraules de Jesús, tenguem encara més al cor la misericòrdia: “Vos ho dic per cosa certa: tot el bé que fèieu a qualsevol d’aquests germans meus, per insignificant que fos, el me fèieu a mi” (Mt 25,40).\nPermeteu-me aquí una referència al nostre Sínode Diocesà, una ocasió històrica per fer un canvi important en la nostra església i Manuel Bauzà, de tan bona memòria, ho escrivia amb aquestes paraules en el Diario de Mallorca dia 21 de març de 1999: “És possible que si l’ Església mallorquina deixàs de posar el pes en les celebracions i es decidís globalment a posar el gruix de la tasca en la missió, en l’ acció social i en la captació de nous cristians, és possible, i no del tot encara segur, que la tasca missionera engrescàs gent novella”. D’allò que ell posava en dubte jo en tenc prou seguretat. Aquella avinentesa per desgràcia es va perdre, ja que la ponència del compartir amb els pobres no la presentà la Delegació d’Acció Social i ni tan sols la cità el llavors recent estudi exhaustiu de FOESA sobre la pobresa a les Balears. Aquesta omissió per a mi i per a altres fou un escàndol després del qual res o poca cosa podíem esperar.\n7.- Més encara sobre la misericòrdia.\nLa misericòrdia dignifica tant qui la practica com a qui la rep. El primer és testimoni i canal de l’amor de Déu, el segon queda aixecat i tret de la seva exclusió des del moment que és tractat com es mereix una persona. Hauríem d’afegir també que la pràctica de la misericòrdia ens treu de dubtes. Em referesc al dubte que ens posam els creients quan pretenem conèixer i estimar Déu. Sempre queda la pregunta de si aquell que anomenam Déu no serà una creació personal, més o manco llunyana de la realitat misteriosa que Jesús, el Fill, ens ha revelat, si és el Déu vertader o una suma dels nostres millors desitjos no realitzats. Com que l’ amor no pot conviure amb el dubte sobre sí mateix, necessitam estar segurs que estimam Déu, llavors, ja que el que feim pels germans de Jesús més petits ho feim a Ell mateix, les obres de misericòrdia ens treuen de dubtes de si realment estimam o no a Déu. Encara afegiré un detall important sobre la misericòrdia que ens recorda sant Pau a Rm 12, 8, quan descriu la dinàmica de la comunitat cristiana dient o eleon, en hilaroteti “el que alivia, de buen humor”, “el qui fa obres de misericòrdia, que les faci amb alegria” (BCI). Sols la gràcia de Déu i l’esforç per obtenir un temperament optimista, poden aconseguir aquella alegria i bondat que fàcilment troba el caire joiós, fins i tot dins els pous més obscurs d’una realitat trista i conflictiva. L’alegria contagia esperança i eixampla els cors, aquesta alegria també és el fruit de la gratuïtat quan no cercam cap avantatge i ens acostam a la recomanació de Jesús: “Quan facis un dinar o un sopar... convida-hi pobres, invàlids, coixos i cecs. Feliç de tu llavors, ja que ells no tenen res per a recompensar-te...” (Lc 14, 12. 14).\n8.- Parlem ara de la denúncia.\nQualsevol que perseveri al costat dels exclosos es toparà amb situacions que clamen venjança al cel, llavors ens plantejam aquest dilema: si ho denunciï, segurament els poders interessats em treuran fora, taparan de mentides el que he dit i qui ho pagaran seran els mateixos pobres amb noves injustícies i venjances, però si no se sap el que passa i del que som testimoni, també aquests pobres en pagaran les conseqüències. La meva opinió és que convé més callar, cosa també més còmoda però que no sempre me deixa tranquil. Una denúncia seriosa i ben feta no la pot fer de vegades un particular. Encara que la firmi només un hauria de ser amb el recolzament explícit d’una o, millor encara, unes comunitats cristianes i no en parlem si fos tota la diòcesi. De vegades és possible fer conèixer una situació injusta a través de persones o organismes que no la viuen directament, perquè ho fan amb manco agressivitat i també amb una veu que té el prestigi d’una entitat reconeguda. A l’ hora de denunciar, convé no erosionar-se en petits incidents per dolorosos que siguin, val més esperar pacientment que la mesura estigui més plena i les paraules vagin acompanyades de més proves.\nAquí vull aprofitar per denunciar una situació repetida i vella entre nosaltres. Devers els anys vuitanta els qui estàvem amb drogoaddictes vérem el cel obert quan el Projecte Homo començà a Mallorca. Tots el recolzàrem, jo també, i el rebérem com una vertadera esperança per al món de la droga, la presó inclosa on drogoaddictes ho són gairebé tots. Jo creia els seus principis i els vaig aplicar tossudament fins que vaig haver de comprovar, amb tristesa, que no era un mitjà tan eficaç com volien suposar els seus dirigents, sinó que molts que havien passat pel Projecte, alguns del quals jo havia empès des de la presó, els tornava veure empresonats per haver reincidit en la droga i en els delictes de sempre. Llavors vaig haver de rebaixar el meu grau d’esperança envers els afectats, em vaig convèncer que el Projecte Homo és com una suite (valgui aquesta comparança) dins el món de la marginació, perquè quan finalment, després de moltes penúries i sofriments de molts, un drogoaddicte accepta entrar en aquest projecte, els pares i tots els qui l’ hem tractat podem fer un alè de gratitud i esperança. Almanco ho ha intentat i tot el temps que hi sigui, encara que sigui poc (tant de bo fossin els tres cicles complets), ja és una bona llavor que li queda, però -i aquí està la denúncia- per cada un que finalment entra en el Projecte Homo, són centenars o més els qui mai hi voldran anar perquè la seva voluntat està tan debilitada i el seu cervell tan empastifat de malura, que s’estimen més malviure pel món i seguir destrossant-se i destrossant abans que deixar de prendre el verí mortal de la droga. Aleshores me deman i també ho deman públicament: si tota la nostra societat i l’Església recolzam en tots els sentits aquest projecte tan esperançador i ho feim amb personal retribuït, amb infrastructures molt notables, amb voluntaris i molts milions, què feim per tants altres drogoaddictes que no són ni seran mai capaços de entrar-hi?. No me convenç la resposta que ells no tenen cura; tampoc en tenen molts malalts de càncer. Són malalts, no són viciosos, són persones amb un historial terrible que molts de nosaltres no hauríem resistit. Han tengut generalment molta mala sort i arrosseguen traumes alguns d’ells fins i tot abans de néixer. És vera que és molt difícil anar-los entorn, però posant en una balança el que feim per uns o pels altres el resultat de la comparació és greument injust i ofensiu. Ja sé que és un tema difícil de resoldre perquè són persones que ja estan al final de tot, amb malalties en fase terminal, moltes desenquadernades, que sols els interessa la pròxima dosi de droga que volen aconseguir a qualsevol preu sense cap escrúpol. Tractar amb ells no dóna ni vots, ni amistats, ni èxits, sinó molts maldecaps i patiments. No tothom és bo per a aquesta tasca, no ho són els massa compassius, però sí els misericordiosos que sentin estimació sana vers aquestes pobres criatures que són un resultat de la nostra societat malalta i de la mala sort, que campa per la vida més del que deuria, i de la feblesa del fang humà. Jesús anava darrere l’ovella perduda deixant un poc les altres en el sestador.\nAquest col·lectiu, després d’anys difícils a l’associació Zaqueu amb la que he col·laborat profundament, pareix que està atès en part des del Consell de Mallorca i de la Creu Roja, però encara li falta bastant al tema per considerar-lo resolt i és un camp que, pel que té de difícil i no ésser gens rendible, requereix una presència dels cristians amb vocació pels més exclosos de la societat.\n9.- Desmitifiquem els pobres.\nExisteix un discurs sobre els pobres, propi dels qui hi duen poc temps o sols hi van de pas, que es caracteritza per una descripció que qualificaria de romàntica i falsa. L’afirmació “els pobres són Jesús” la consider falsa, Jesús no pot identificar-se amb aquell desgraciat, per no dir-li malanat, que no fa més que desastres i víctimes per aquí on passa, perquè en realitat aquell al·lot és un dimoni vivent. “Quina entesa hi pot haver entre Crist i Belial?” (2 Cor 6, 15). Parl de casos extrems, més freqüents del que es pensa. Diguem que molts pobres són dolents, egoistes, mentiders, agressius, bruts, venjatius i sense cap sentit de corporació entre ells. No vol dir que tots siguin així, però ho són més dels que voldríem. Llavors, quan en el camí devora d’ells surt aquest aspecte tan miserable, tenim el perill de desanimar-nos, sentir rebuig i fins i tot deixar-los a la bona de Déu i retirar-nos a casa. Convé ser durs i exigents, saber dir que no (cosa difícil i que no sap fer tothom), mantenir-se, autoritzar-nos els sentiments de ràbia que Jesús de Natzaret també va sentir. Malgrat tot, el que ajuda a seguir al seu costat és aquella afirmació de la teologia de l’alliberament: “Déu estima els pobres, no perquè siguin bons al·lots, sinó perquè són pobres”. De fet la seva maldat, quan la tenen, és una altra conseqüència de la mateixa pobresa.\n10.- La bellesa amagada en els exclosos.\nPodem considerar la vida com una experiència estètica que, com en els quadres de Rembrandt, té un rerefons fosc i profund que dóna relleu i contrast als colors i les formes de la pintura. La bellesa que s’amaga també es fa palesa entre els exclosos, té un gust amarg i dolç a la vegada. Quan enterres un drogoaddicte que ha mort abans d’ hora després de tants delictes i presons, després de tants sofriments d’ells mateixos, dels seus pares i de les seves víctimes, sents una pau que crec que ens la donen els braços del Pare que el rep en misericòrdia i amor. No hi ha paraules per a expressar la soledat, la fe, la pena i la profunditat que provoquen escenes com aquesta. Si després escoltes els pares la pau es doble. Si quan morí no hi havia ningú en el món que pogués o volgués saber res d’ ell, aquella misteriosa pau se triplica i queda dins l’ànima com una riquesa formosa, font de gratitud a Déu i a la vida.\nLa bellesa d’aquestes vivències és consemblant a la de sant Josep d’Arimatea quan desenclavava el Bon Jesús, molt preocupat en aquells moments davallant el cos sagrat del seu Senyor, calent encara i sangonós. Quan tornà a ca seva i mirava els claus que s’havia quedat en pietosa penyora, li revení la satisfacció d’haver acomplit el seu deure d’amic i deixeble. Cap altre mèrit volgué per aquell gest tan dignificant i absolutament gratuït.\nLa vida devora els pobres i exclosos és una avinentesa constant de descobrir i practicar la gratuïtat, no sols perquè ells no poden pagar (com diu sant Lluc 14, 14), sinó perquè molts dels esforços són estèrils i alguns de vegades tan incompresos dels qui haurien de recolzar-te, que fins i tot t’envolten de silencis violents o de calumnies. Llavors la gratuïtat és absoluta i, per tant, profundament bella i atraient, com la bellesa ontològica de les bones obres. Un altre aspecte de la bellesa entre els exclosos és la sensació d’impotència que és tan constant, perquè quan hem superat el desànim o la ràbia que de moment se sent, la pregària profunda ens dóna la mida del mal que experimentam, de la nostra petitesa de criatures i de la misteriosa grandesa de Déu que mai podrem comprendre. La impotència és el portal d’una escola de saviesa, de pregària, de creativitat, de paciència activa, d’enginy i de sana rebel·lia, sense aquesta guia no sabríem arribar a la veritat del compromís ni a aquella fidelitat que, per tal de mantenir la seva identitat profunda, ha de canviar aspectes importants d’ella mateixa. A l’ hora d’estendre la xarxa de serveis als exclosos i reclutar servidors, convé ensenyar-los a descobrir aquesta bellesa un poc amagada i fer-los sentir la seva atracció.\n11.- La salut dels treballadors en marginació.\nEn aquest camp de feina amb pobres he trobat a faltar la unió de tots els qui des de l’ Església caminàvem per aquests verals. Consider que és a la delegació d’Acció Social a qui correspon la tasca d’unir, reunir informació, anàlisis, projectes, reptes, etc. Crec que sobretot en el meu temps ha faltat amistat. Moltes vegades, durant anys, ho vaig demanar al bisbe, fins que em vaig cansar de no aconseguir res i he seguit fent el que bonament he pogut.\nEls exclosos i el seu món plantegen interrogants tan forts sobre Déu, sobre el compromís del cristians i de l’ Església, sobre la societat i sobre cadascun de nosaltres, que moltes vegades caminam perduts, cometem errors i sofrim els dubtes i la fosca que resten energia i salut. Aquesta situació moltes vegades es viu en soledat, perquè no tothom la coneix, i d’aquí neix una amargura i una agressivitat que afecten idees que fins ara es tenien en seguretat i pau, i fins i tot les opcions fonamentals de la vida en poden ressentir-se.\nÉs ben cert que hem fet una opció fonamental per al seguiment de Jesús, nostre Bon Pastor que no ens deixa mai, però de vegades tenim la sensació d’haver perdut la nostra guarda i no sabem on trobar-la. Les respostes als nous interrogants vénen a poc a poc, encara que mai tendrem una fórmula total i definitiva. El món dels exclosos és complicat, mal d’entendre, dolorós, gasta les forces físiques i cansa l’ esperit. Per no caure en l’ amargor o en l’agressivitat és necessari un aliment adient que jo concretaria en un fòrum obert, on s’alimenti l’amistat i la nostra motivació específica, que se composa d’informació, estudi i pregària personal i comunitària. De la informació i de la pregària ningú no en dubta, però de l’estudi crec que no en tenim prou convicció. En tots els estaments, les empreses que volen ser rendibles bé que tenen cura de posar al dia el seu personal, en canvi l’Església ens envia a un món ben difícil i tenc la sensació que no es preocupa massa de la nostra rendibilitat apostòlica a nivell de pensament, ni de la nostra salut psicològica. També crec que la teologia que surt d’una llarga vida al costat dels exclosos fa por a algunes persones que no coneixen d’aprop aquest món i es conformen en formulacions o idees que resulten insuficients o inútils. Sense idees clares anam a les fosques i empesos pel voluntarisme i tal volta esbucam en lloc d’edificar. Tots estam d’acord que, almanco entre idees i acció, existeix una relació mútua tal que fins i tot els ignorants i els inconscients en són usufructuaris o víctimes.\nLa teologia de l’ alliberament no serveix per al nostre quart món europeu perquè allà, a Amèrica, el poble és conscient de la seva opressió i té un sentit de poble que el fa capaç d’unir-se vers una meta comú de llibertat. En el nostre quart món l’exclusió no forma un poble sinó una minoria produïda per la societat occidental. Pròpiament no és una opressió el que pateixen, sinó una exclusió del sistema general on s’assenten la convivència, el treball, el benestar i la cultura. La majoria rebutja o menysprea aquesta minoria d’exclosos que no troba una encletxa per on entrar en el món dels “normals”, però és que no volen entrar-hi en la normalitat, s’estimen més la seva soledat i la llibertat que en treuen. Els seus valors i llenguatge no tenen res a veure amb els valors i llenguatge de la societat en general. Si els pobles oprimits d’Amèrica veuen en l’ Església una salvació, els nostres exclosos la consideren escandalosa, incoherent i molt llunyana, i senzillament no els interessa. Cadascun de ells sobreviu com pot entre mentides, malalties, delictes i una gran soledat, no tenen cap sentit corporatiu que els uneixi i es traeixen entre ells mateixos per poca cosa sempre que els convé. Com pensar, doncs, una resposta al nostre quart món dels exclosos?. La resposta no la trobarem en els llibres, hem de cercar-la en la realitat que viuen ells. Aquesta realitat, per a ser salvada en Crist, ha de ser viscuda pel teòleg que la vulgui pensar davant Déu i la seva Paraula, però primer ha de sentir-la en les pròpies carns per invertir l’ordre d’aquell binomi conegut: l’ortopraxi comanda a l’ortodòxia.\nAquí els pobres són considerats com a principi hermenèutic, amb altres paraules, com els profetes que ens proclamen una comunicació de Déu, no perquè ells en siguin conscients o oients (com els profetes de l’AT), sinó perquè contemplades amb fe les seves vides, obres i patiments, ens interpreten el present mirat amb els ulls de Déu i pronostiquen un futur de salvació o de perdició segons la resposta que nosaltres donem a la seva Paraula. Les seves vides proclamen la desigualtat injusta del nostre món, mostren la debilitat i la misèria humanes, la fragilitat del fang del qual estam fets, la mentida institucionalitzada, la incoherència dels fonaments socials. També criden de vegades la distància entre l’Evangeli de Jesús i el seguiment que en pretenen fer els seus. Aquestes afirmacions poden semblar massa generals i abstractes, però quan són la formulació de vivències concretes, amb noms i llinatges, indiquen un camí de conversió a l’ Evangeli de Jesús que els pobres ens faciliten. Assentat aquest principi bàsic que els pobres i els exclosos tenen una dimensió profètica, queda la compassió (de patir-amb, com-patir) com la primera reacció de Déu davant la seva realitat. No és més que una perllongació de la reacció que descriu el llibre de l’ Èxode a 3, 7-8 davant els treballs i opressions dels israelites esclaus a Egipte. Aquesta compassió de Déu, quan els homes la compartim és la font d’on vol sortir la justícia, perquè reclama un canvi total dels nostres idearis, de la societat, de l’Església, dels programes i, especialment, de les actituds profundes davant la misèria. En aquest punt és on s’agermanen la justícia i la misericòrdia per tal de canviar una societat excloent, estructurada en el guany, en una altra de diferent, acollidora, que vol incloure a la taula de la vida els bons i els dolents, tal com aquella taula de noces de la paràbola de Jesús (Mt 22, 10).\nLa meta principal no és canviar els pobres i exclosos -tan impossible en moltes ocasions...- sinó estar amb ells, que tal vegada sigui l’única cosa possible moltes vegades, com féu Jesús que, amb els exclosos del seu temps, el primer que pretenia no era canviar-los, al contrari del que volien els fariseus i que el temple imposava com a condició per poder-los admetre. Jesús menjava amb ells per tal de donar-los testimoni de l’amor del seu Pare que a ningú exclou ni margina. Mai va exigir que el seguissin abans o després de ajudar o curar a ningú. Aquest estar de Jesús amb els exclosos del seu temps era un acte sagramental, signe eficaç de l’amor i la salvació de Déu. A nosaltres ens toca descobrir la sagramentalitat de la vida al costat dels pobres enmig de la seva secularitat, tan pròpia del nostre quart món. No és suficient dir que l’eucaristia i la pregària ens donen força i sentit per anar als pobres, cal afegir que estar amb ells, fent mil diverses accions i gestions, és senzillament estar amb Déu i caminar a la seva presència, perquè creim en el vuitè sagrament que Jesús fonamentava rentant els peus dels deixebles i que l’evangelista Joan posà en el lloc de la institució de l’eucaristia, la qual ja havia tractat en el discurs del Pa de vida. Aquell vespre de la Cena, quan Jesús estava fent testament, volgué expressar visiblement que el servei forma part essencial de l’eucaristia, a posta molts pensam que amb aquell gest Jesús instituïa el sagrament octau: el servei als més allunyats, com era Judes.\nVull acabar amb tres cites. Dues són del teòleg Jon Sobrino en el seu llibre "La fe en Jesucristo". Ensayo desde las víctimas. Valladolid 1999.\nLa primera: "Los pobres i las víctimas aportan a la teología algo más importante que contenidos: aportan luz para que los contenidos puedan ser vistos”.\nLa segona: “ Los pobres y las víctimas de este mundo son, por los valores que tienen - muchas veces y por lo que son- siempre sacramentos de Dios y presencia de Jesucristo entre nosotros. Ofrecen luz y utopía, interpelación y exigencia de conversión, acogida y perdón”. p. 20.\nLa tercera cita és de Francesc d’ Olesa en el seu llibre “Cobles del menyspreu del món”, publicat a Mallorca l’any 1540. Diu així:\n“Donat m’ heu beure quan jo sedetjava,\nhaveu-me vestit, essent despullat;\nhaveu-me pascut, quan jo fametjava;\nhaveu-me acollit, quan peregrinava\ni essent en lo càrcer heu-me consolat”.


Maletes pedagògiques | Servei Educatiu del Vallès Oriental I\nSE CRP del Vallès Oriental I09/01/20\nUs presentem aquesta maleta pedagògica per a treballar els diferents àmbits del currículum amb l’alumnat nouvingut d’origen estranger. És una recopilació de jocs, llibres, dossiers i altres materials que volen ser un suport per als docents que tenen a les seves aules aquesta tipologia d’alumnes.\nMaletes de jocs de taula\nSE CRP del Vallès Oriental I08/01/20\nJa podeu demanar en préstec les dues maletes que hem elaborat amb diferents jocs de taula. En aquestes maletes hem intentat incloure jocs per treballar els diferents àmbits, i trobarem propostes de caràcter més matemàtic, lingüístics o de coneixement del medi.\nTenim una… Llegeix més»


El patrullatge policial per les escales de Salt evita que s'ocupin pisos buits - El Gerió Digital\nEl patrullatge policial per les escales de Salt evita que s'ocupin pisos buits\nL'ajuntament fa una valoració positiva del primer mes de funcionament del programa al qual s'afegiran cinc comunitats més\nDilluns, 12 de març de 2012 21:40h\nUn agent de la Policia Local de Salt patrullant dins un dels edificis del grup Sagrada Família © ACN\nEl passat 6 de febrer agents de la policia local de Salt van començar a patrullar a peu per l'interior de les escales dels deu blocs que conformen el grup Sagrada Família. L'objectiu del programa -que s'emmiralla en un projecte de la policia de Nova York- és evitar que s'hi produeixin activitats que generin inseguretat com, per exemple, que alguns veïns punxin els subministraments o que hi hagi pisos ocupats il·legalment.\nL'alcalde de Salt, Jaume Torramadé, ha explicat que des que la policia patrulla per les escales no han detectat nous pisos ocupats. "Només el fet que hi hagi un distintiu que alerta que la policia patrulla per les escales ja frena aquestes activitats", ha detallat l'alcalde.\nAbans de posar-se en marxa el projecte, el president del grup, Jaume Casaponsa, ha explicat que es trobaven amb portes esbotzades i pisos ocupats de manera regular. Al grup hi ha uns 200 habitatges i una trentena estan buits. "Abans rebentaven les portes per robar tot allò que podien dels pisos tancats i que són del banc", ha relatat també el president del grup Sagrada Família, Jaume Casaponsa.\nUn mes després de posar-se en marxa el projecte, l'ajuntament ha fet una valoració molt positiva de la iniciativa. Segons dades municipals, s'han fet 700 patrullatges als deu blocs i no s'ha detectat cap delicte "significatiu". El president del grup ha explicat que, gràcies al programa, la gent se sent més segura. "Només amb el fet de veure la policia sovint la gent està més tranquil·la", ha reconegut Casaponsa que afegeix que també ha millorat l'aspecte de les escales perquè estan més netes i ja no es deixen cotxets a baix ni tampoc bicicletes lligades a les baranes.\nA banda d'això, l'ajuntament no ha detectat tampoc cap cas d'escales on el subministrament estigui punxat pels veïns per evitar pagar les despeses de comunitat. "La veritat que els resultats són més positius del què ens esperàvem", ha assegurat l'alcalde, que recorda que no han iniciat el programa per les comunitats més conflictives per tal de posar-lo a prova de manera progressiva.\nNous blocs se sumen al projecte\nPer tal que la policia patrulli per l'interior de l'escala, la junta de la comunitats de veïns ho ha d'aprovar i ha de demanar-ho per instància a l'ajuntament. La regidora d'Habitatge, Glòria Pàmies, ha explicat que a finals de setmana s'incorporen tres edificis més al projecte. Es tracta dels números 71, 73 i 75 del carrer Àngel Guimerà -també al sector centre, amb 69 habitatges- i que dos blocs més del carrer Francesc Macià -els número 10 i 12, amb un total de 29 pisos més- ho estan acabant de pactar amb els veïns.\n"El boca a boca fa que les altres comunitats es vulguin sumar al projecte", ha explicat l'alcalde, que assegura que els veïns del grup Sagrada Família estan contents amb el programa i, per això, les comunitats més pròximes també han sol·licitat formar-hi part.\nL'alcalde de Salt, Jaume Torramadé, ha explicat que de moment poden fer front a la càrrega de feina que suposa aquests patrullatges amb la plantilla actual de la policia. Ara bé, Torramadé ha assenyalat que si el nombre de comunitats adherides al projecte continua creixent hi hauran de destinar més agents. "La previsió de l'equip de govern ja passa per ampliar la plantilla d'agents en un futur", ha manifestat.\nL'ajuntament preveu fer un nou balanç del programa al juny, quan es compleixin tres mesos de funcionament del "Passadissos nets i segurs".


El Geoparc engegael pla per posicionar-se com a atractiu turístic - Regió7\nEl Geoparc engegael pla per posicionar-se com a atractiu turístic\nEl document té per objectiu donar a conèixer què és, on es troba i què es pot fer en aquesta destinació\nEl Geoparc de la Catalunya Central ja té enllestit el seu pla de màrqueting i es disposa a començar a portar a terme les diferents accions que s'hi plantegen i que tenen per objectiu donar a conèixer què és el Geoparc, on és i què s'hi pot fer, i a la vegada aconseguir que tothom se'l faci seu. El pla de màrqueting, que s'ha estat treballant al llarg de tot aquest any amb la participació de diferents agents del territori, ha de servir per estructurar el discurs al voltant del Geoparc, donar valor al patrimoni natural i geològic del territori i posicionar-lo com un dels actius turístics més destacats i transversals de la comarca del Bages.\nL'estratègia de màrqueting per a la destinació Geoparc és un pas més per desenvolupar el geoturisme al territori i oferir un paraigua perquè els diferents agents i administracions locals puguin aixoplugar les seves propostes particulars sota el segell Unesco. El nou pla de màrqueting fa un pas més enllà en el relat que s'havia utilitzat fins ara per convidar a la descoberta del Geoparc, i proposa directament viure, trepitjar i tastar un territori amb 40 milions d'anys d'història, 1.300 km2, 36 municipis i 74 geoespais.\nViure, perquè visitar el Geoparc és formar part d'un paisatge espectacular, ser conscient de ser en una zona única reconeguda internacionalment amb un patrimoni geològic que ha incidit en el nostre desenvolupament, la nostra gastronomia, cultura i manera de ser. Trepitjar, perquè el terra del Geoparc és el d'un antic mar interior que va desaparèixer amb l'aixecament dels Pirineus i que ha deixat vestigis com el massís de Montserrat i la vall salina de Cardona. I tastar, perquè els sediments d'aquest mar interior han donat una personalitat al sòl i als productes que s'hi conreen, amb productes tan singulars com els vins, els olis i les verdures i hortalisses.\nEl pla de màrqueting inclou quatre grans accions que tenen com un dels objectius principals posicionar el Geoparc de la Catalunya Central a les xarxes socials i definir un discurs propi que sedueixi i, a la vegada, doni a conèixer tot el seu potencial. A més de les accions externes, el pla també inclou programes d'implicació sectorial, seminaris d'emprenedoria geoturística i accions específiques per fomentar el sentiment de pertinença dels diferents municipis que formen part del Geoparc.


Urban Knitting Cornellà: Preparació festes Almeda 2013\nPreparació festes Almeda 2013\nAhir vam tenir la reunió de preparació de les festes d'Almeda, i alguna coseta més. Us faig un resum del que vam parlar, per les que no vau poder venir.\nCom algunes ja sabeu, aquest any l'Associació de veïns d'Almeda està fent recapte d'aliments per a la Botiga Solidària, així que nosaltres volem possar el nostre granet de sorra en forma de llana. Aquest cop la idea és fer coses que la gent es pugui endur a canvi d'aliments. Vam decidir que farem papallones i tulipans, us deixo els patrons per a que pogueu anar fent a casa:\nAqui teniu la papallona:\nLa papallona un cop fet el patró circular, s'ha de doblegar en dos i fer una cadeneta per a enganxar-la. Us aconsello que feu servir llanes de colors llisos, les estampades no es veu molt bé la forma.\nI el tulipà:\nPer a les que necessiteu ajuda per a aprendre a fer-ho, farem dos tallers (si per tema d'horaris no us va bé, m'ho dieu e intentarem repetir-los):\nDimarts 25, de 19-20.30h : Taller per a aprendre a fer la papallona. Porteu agulla de 5mm, la llana la possem nosaltres!! Preu 10€\nDijous 27, de 19.20.30h: Taller per a aprendre a a fer el tulipà. Porteu també l'agulla de 5mm, la llana la tenim. Preu, 10€\nPossarem les papallones a la tanca que hi ha a la plaça on es fan les festes, i a mida que la gent se les vulgui endur, les anirem treient.\nEls tulipans intentarem possar-los pel parc o perls arbres, com vam fer amb les roses de Sant Jordi, quedarà taaaant bufó!!\nPer a les amants dels quadradets, també en necessitem per a decorar algún arbre de la plaça, tinc pendent agafar les mides dels arbres, però serà com per a les festes de Cornellà: mida de cada quadradet de 20x20cm.\nLes dates!! important, és clar!! Les festes són del 13 al 21 de Juliol, tot i que els dies forts seràn divendres 19 i dissabte 20. Així que la idea és:\nDivendres 12: montar la part dels quadradets, potser farem servir el trapillo que tenim de samarretes per a fer un dibuix tipus punt de creu aprofitant la tanca. Depén del temps i les mans que tinguem, és clar!!\nDivendres 19 i dissabte 20: possar les papallones i els tulipans per a "vendre'ls" a canvi de menjar: cada labor valdrà un kilo de menjar (o productes d'higiene personal). D'aquesta manera contribuïm a un projecte tan important i necessari com és la Botiga Solidària i, a més, no tenim la sensació de que desapareix la nostra feina de forma gratuïta. Una gran idea, oi??\nFinalment l'AVV d'Almeda ens ha pogut donar uns calerons per a comprar material, així que us avisaré quan el material estigui a Une Tu Creatividad per a que passeu a buscar-l'ho. Com que el presupost no és gaire gran, el que farem és que el primer cop us podeu emportar la llana sense deixar diners per al pot, però si voleu portar-vos més, heu de deixar 2€ de pot. Cada cop us podeu endur 3 cabdells de llana i 5 palets per a les tijes dels tulipans. Amb 1 cabdells han de sortir 3 papallones o 2 tulipans. Si teniu pensat fer tulipans, enrecordeu-vos d'agafar un cabdell de llana verda per a la tija i la fulla.\nQuan aneu a recollir la llana, si us plau digueu que teniu pensat fer: papallones, tulipans i/o quadradets, penseu que el més important són les papallones i els tulipans, per intentar recaptar el màxim d'aliments!!\nBé, diría que no em deixo res.... aish aquest cap meu!!\nSi teniu cap dubte, envieu-me un mail a filsunics@gmail.com\nDe tota manera farem alguna altre reunió de "seguiment" per a veure com va tot, okis??\nDoncs ara sí.... A LES AGULLES MIS VALIENTES!!!\ni bon Sant Joan!!\nPublicado por Monica en 1:46\nEtiquetas: Festes Almeda, trobada, tutorial\nPatró tulipà en castellà\nDia Mundial de Teixir en Públic a Cornellà 2013


Blog d'en Carles Lara: d’agost 2009\nAmb els d'avui ja van 10.000 km aquest any. Si fa o no fa, els mateixos que l'any passat per aquesta època. Aquests darrers dies no tenia gaires ganes d'anar en bici, per això durant el mes d'agost només he sumat uns 750 km. Aquest matí m'he aixecat amb més ganes i he sortit més animat. He buscat algun recorregut d'aquells pocs habituals i, com no podia ser d'una altra manera, m'he liat. I tant m'he liat, que he acabat fent 112 km. No era la meva intenció fer tant, però m'he confós amb les carreteres i no hi ha hagut més remei que fer els km. O sigui, que dels 80-90 km que volia fer inicialment, la cosa ha acabat amb 112 km bastant treca-cames, tot sigui dit. En fi que no està gens malament, sobretot ara que he vist a la web de la federació que dissabte hi haurà cursa a Vidreres. Suposo que serà el mateix circuit urbà que hem fet els darrers anys. No es que sigui un traçat especialment bo, de fet el trobo una mica perillós, però és d'agraïr que algú organitzi curses per la nostra categoria.\nPublicat per Carles Lara a 21:58 2 comentaris:\nDissabte a la tarda hi ha la tradicional cursa que finalitza a l'estació de ski de Vallter 2000. És una cursa de les curtes, però dures. Tot i que la pitjor part del port són els quatre primers kilòmetres del total de 12 que te, s'acaba fent llarg. Cada any, en acabar-la, he dit:"l'any vinent no hi vinc", però sempre he tornat. A la darrera edició, la de 2008, també vaig dir el mateix. Enguany, però, serà diferent. No hi aniré. No tinc gens de ganes de patir tant. Així que aquest any no em veureu a les rampes de Vallter jejeje. A tots els que hi aneu: molta sort i no patiu gaire jejeje!!!!\nPer cert, com passa el temps. Avui dia 27 d'agost la meva petita ja fa 3 mesos. Cada dia deixa dormir més, i no para de riure!!!!\nPublicat per Carles Lara a 17:56 2 comentaris:\nDes del 20 de juny a la carrera de La Pobla de Mafumet que no feia 100 km. He sortit amb la grupeta de sempre, l'Isra, l'Albert i la gent d'Olesa. Avui, per evitar la calor, molt més d'hora de l'habitual, a les 8:30. He anat, la veritat, bastant obligat. Des de que he tornat de Canadà que no tinc gens de ganes de sortir a entrenar. No acabo de trobar la motivació després dels dies de descans. Igual és perquè no veig un objectiu a curt termini. En fi, que finalment he aconseguit llevar-me i agafar la bici. Les sensacions durant tot l'entrenament molt dolentes. Suposo que, a més del parón de 10 dies, el no tenir ganes també afecta. Demà no crec surti a rodar. Davant la falta de curses a la vista i la calor que fa, crec aniré sortint dia sí, dia no.\nDesprés de 10 dies de descans absolut avui he sortit de nou a rodar. No havia tocat la bici des de la darrera cursa a Vancouver, la de ruta. Des d'aquell dia, res de res. I com es perd en tant poc temps! Però és el que tocava després de tantes jornades seguides de competició. Uns dies oblidant la bici i recuperant del jet lag. Les sensacions avui bastant dolentes. Sensacions extranyes a les cames, costava respirar...suposo que la calor que està fent aquests dies no ajuda gaire. He sortit amb l'Albert i em comentat les experiències de Canadà. Finalment, una seixantena de quilòmetres per anar agafant el ritme de nou...\nPublicat per Carles Lara a 23:47 4 comentaris:\nAquí penjo un petit fragment de la cursa de la crono escalada del Mount Seymour Park en els WPFG 2009.\nPublicat per Carles Lara a 23:31 Cap comentari:\nAquests dos darrers dies ens hem dedicat a fer una mica de turisme, a veure tot allò que durant els dies de competició no ha estat possible. La veritat és que una ciutat com Vancouver que a penes arriba als dos segles d'història tampoc ofereix gaires coses per veure. Tot l'encant d'aquest lloc resideix en la seva natura, les seves increibles muntanyes, els seus parcs i, bàsicament, en el seu entorn. A la ciutat, a part dels gratacels i alguna cosa puntual, no hi ha gaire cosa més per disfrutar-la. Aquests darrers dos dies el clima tampoc ha ajudat gaire, ja que ha estat plovent continuament i bastant fred, el termòmetre no passava dels 14-15 ºC en tot el dia.\n1.- Una de les poques coses típiques. El rellotge a vapor al port de Vancouver.\nAquesta tarda ja volem cap a Barcelona, també via Àmsterdam. Al final, de tot el viatge, queden moltes coses positives. L'experiència d'uns nous WPFG (ja en porto 3 edicions), el viatge en sí, conèixer un país tant excepcional com Canadà, les carreres, i com no, les medelles que ens emportem...jejejeje!!!\n2.- La collita de medalles. Quatre en total, 1 or (critèrium) i 3 bronzes (crono individual, crono escalada i ruta).\nLa competició ja ha acabat. Ara toca descansar una mica, i como no, fer turisme i disfrutar també del viatge. Ahir vam agafar el cotxe que tenim llogat i ens vam donar visitar la ciutat nordamericana de Seattle. De Vancouver a la frontera amb els EEUU hi ha uns 50 km, i després fins a Seattle hi ha uns 130 km més. Ja a la ciutat vam poder pujar a l'atracció més destacada, el Space Needel, que és una torre en forma d'agulla que està a uns 250m del terra. També vam aprofitar per fer algunes compres i per treure'ns alguna foto curiosa.\n1.- A peu de la Space Needle.\n2.- Fent amics. Sempre va be tenir al Sheriff de la teva part.\nPublicat per Carles Lara a 18:08 Cap comentari:\nPublicat per Carles Lara a 8:17 4 comentaris:\nPublicat per Carles Lara a 4:29 4 comentaris:\nAvui era el dia de la contrarrellotge, la meva prova. Fa uns dies havia anat a visionar el recorregut i, a part de que el Lynn Park Canyon és un lloc idílic, també és de muntanya, i per tant no te un metre pla. Un recorregut de 20 km molt revirat on sense haver-hi ascensos llargs, no paraves de pujar i baixar continuament. Petits repetxons de 300-500 m però que no et permetia en cap moment agafar ritme. Avui la temperatura al Lynn Park era de 14ºC, però mica en mica ha anat pujant fins els 22. Amb una hora de retard sobre l'horari previst (com sempre passa a les CRI no sé perquè) s'iniciava la prova amb les categories més joves, la Open. Desprès els Sènior A, Sènior B (la meva) per ja passar als Màster A i B, Gran Màster i fèmines. Em tocava sortir per la meitat de la taula dels 28 participants de la meva categoria, concretament darrera de dos corredors dels EEUU. Bones sensacions de sortida i a intentar agafar ritme. En poc més de 6km ja havia agafat el primer els ianquis. Tres minuts abans havia sortit en Victor Rodríguez, bon corredor per tenir en compte, així que vaig intentar agafar referència quan em creués amb ell. Quan ho vaig fer vaig adonar-me que li portava un minut d'avantage, així que em vaig animar força. La part de tornada era bastant més dura que la d'anada i, a més, entrava bastant vent. Ha tocat patir molt. Just abans de la meta he pogut doblar al segon ciclista estadounidenc. Finalment 26'59'', a casi 41 km/h de promig. En aquell moment el segon millor temps, només superat de llarc pel belga Thierry Debilde. Aquest corredor ahir al critèrium que vaig guanyar, va fer segon. També es va imposar a la prova dels sprints, per tant ja porta dos ors i una plata. Quasi en acabar també m'ha superat el sudafricà Charles Solomon per 39 segons. Finalment tercer, una altra medalla al sac, en aquesta ocasió de bronze.\n1.- Concentrat a la rampa de sortida segons abans d'inicar la prova.\n2.- Al pódium amb Thierry Debilde i Charles Solomon.\n3.- Panoràmica de la impresionant sortida de la crono.\nSi ahir i avui ha tocat patir, demà serà encara pitjor. Toca la cronoescalda al Mount Seymour Provincial Park. Només tres kilòmetres, però amb rampes mantingudes entre el 7 i el 10% de desnivell. No és la meva especialitat ni de bon troç, però ja que em trobo tant be intentaré fer-ho el millor possible.\nPublicat per Carles Lara a 3:52 2 comentaris:\nAvui sí que ha sortit la cursa rodona. Medalla d'or a la prova de criterium. Finalment ha estat a 35 minuts més 5 voltes. El circuit tenia 1,5 km per volta i era un puja-baixa continu. En alguns posts anteriors vaig posar fotos del circuit. A les 10 del matí, una després de la cursa Open on s'ha imposat Armando Yanguas, es donava el tret de sortida a la cursa amb les categories Sènior A (29-34) i Sènior B (35-39) juntes. Sortida molt lenta, res a veure amb les sortides que fem aquí a Catalunya en les curses en circuit. Com que l'arribada era en pujada tenia clar que no volia arribar al sprint, així que ja en la volta 2 he arrancat en el repetxó de meta per accelerar una mica la cursa. Aquest atac ha estat el primer i l'últim, ja que per darrera no han reaccionat. Tothom es vigilava, sobretot la gent que ahir, a la prova dels sprints, ho havia fet be. Així que como que no venia ningú, carretera i manta. Durant els primer 10' l'avantatge no passava dels 25-30'', però de cop ha pujat a 1'10'' degut a un parón que hi ha hagut darrera. Finalment, amb el temps cumplit i a falta de 3 voltes, he pogut doblar al pilot que no feia més que esperar un sprint masiu. De fet, no l'he doblat, m'he mantingut a 100m i he decidit disfrutar de les darreres voltes. Segon a estat un corredor belga i tercer el gallec Victor Rodriguez Moreira. En categoria màster A (40-44) en Carles Callarisa ha finalitzat segon, darrera un canadenc, en arribar escapat amb 3 corredors més. Excel·lent dia pels ESTEVE jejeje!!!!\n1.- Sortida de la prova. Els espanyols en primera fila, per si de cas!!!!\n2.- Rodant en solitari al circuit.\n3.- Entrant en solitari a la meta situada al campus de la British Columbia University.\n4.- Podium amb el belga segón i el Víctor Rodriguez Moreiro, que ahir va fer plata als sprints.\n5.- Gran dia pels BICIS ESTEVE, una plata i un or.\nDemà contrarrellotge individual de 20 km al dificultós terreny del Lynn Canyon Park. Espero fer-ho igual de be que avui...\nPublicat per Carles Lara a 1:07 3 comentaris:\nAvui era el primer dia de competició als WPFG i volia estrenar-me de la millor manera possible, però no ha pogut ser. La prova d'avui era la de sprints. Funciona de la següent manera: sobre una recta, en aquest cas de 650 m, els corredors surten en grups de 6. Tots contra tots, es a dir que s'han de fer diverses mangues. Es puntua 7, 5, 3, 2 i 1 punt segons l'ordre d'arribada en els sprints. Una vegada finalitzades totes les sèries, els sis corredors amb més punts passen a la final on es disputaran les medalles en una única sèrie.\nLa primera sèrie m'ha enganxat bastant fred, a més, m'he equivocat amb els pinyons i he pecat de posar massa força perquè la recta picava amunt i feia vent de cara. No he pogut moure el 53x12 i només he pogut fer 3r de la sèrie, 3 punts. A la segona molt millor, ho en encertat be amb el pinyons i després d'esperar que arranqués el sprint he pogut anar remontant i he estat sobrepassat a la mateixa línia pel Victor, un corredor de Vigo, per tant segón i 5 punts més al sac. Semblava que la cosa volia canviar, però no, a la tercera sèrie ha vingut la devacle. Un corredor coreà que tenia al costat s'ha enganxat amb mi a la sortida i he hagut de posar peu a terra i tornar a arrencar. Els he pogut atrapar i esperar el sprint, però quan s'ha llençat no he pogut remuntar cap corredor i, per tant, no he pogut puntuar. Amb vuit punts no he pogut entrar a la final i he acabat 8è de la prova de sprints. La veritat és que el nivell ha pujat molt en aquesta modalitat reservada als sprinters. No només jo he tingut dificultats, sino altres corredors que a Adelaida havien guanyat amb facilitat no han pogut entrar a les final de les seves categories. Ciclistes de països amb molta tradició a la pista com Austràlia, Canadà, EEUU i Sudàfrica ens ho han posat força complicat. Homes com l'Armando Yanguas han entrat molt justos a la final o d'altres, com el català Carles Callarisa, no s'han pogut classificar per la ronda final. Demà una nova oportunitat a la prova de Criterium. Esperem que vagi molt millor.\nPublicat per Carles Lara a 0:43 2 comentaris:\nPublicat per Carles Lara a 7:50 Cap comentari:\nEl segón dia va servir per anar al Centre de Convencions de Vancouver per tal de fer el cheking al jocs. Excel·lent organització per part dels canadencs. Res a veure amb el "pollastre" que es va muntar a Austràlia per treure les acreditacions. Recordo que vaig perdre tot un dia al centre de convencions per fer-ho. Aqui va ser qüestió de minuts. Una vegada acreditat em vaig adreçar a buscar la informació sobre les proves de ciclisme. Els rotòmetres i perfils indiquen que totes les curses tenen desnivells. De totes maneres jo soc dels que no em refio gaire dels perfils, moltes vegades enganyen.\n1.- Vista del "Vanvouver Convention Center"\nA les 6 de la tarda s'iniciava la ceremònia inagural dels WPGD. Es va celebrar al General Motors Place, que és l'estadi on juguen els Canucks de Vancouver, l'equip d'hoquei gel de la ciutat. Espectacular, com sempre, la cerimònia. Es va iniciar amb la ja tradicional desfilada d'atletes, per continuar amb els parlaments de les autoritats. Després d'encendre el pebeter es va fer un emotiu homenatge a tots els companys (policies i bombers) que han perdut la seva vida ajudant als altres. Desprès actuacions musicals en directe. En aquests jocs participem 10.490 competidors representant 56 països diferents. Enguany, com passa habitualment, la delegació més gran és la local, la canadenca, amb més de 5000 participants. La segona la d'EEUU, i la tercera, com sempre, l'espanyola.\n2.- Vista interior del GM Place de Vancouver abans de la inaguració.\n3.- Vista exterior deel GM Place amb el skyline al fons\nEn el plans d'avui ja entra la bici. La idea és buscar els llocs on he de competir els propers dies i aprofitar per rodar, que ja porto de nou tres dies sense pujar-me.\nPublicat per Carles Lara a 17:34 2 comentaris:


Tribunal (arquitectura) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nUna sessió de la cort pública a un tribunal alemany del segle XVI. Georg Ludwig von Maurer, gravat de 1884.\nLitografia d'un tribunal a St. Briavels Castle, UK\nTrailer usat com a tribunal on es van dur a terme els "Combatant Status Review Tribunals" estadounidencs a Guantanamo\nTribunal de Districte a Frankenthal. Georg Ludwig von Maurer, gravat de 1824.\nEn temps passats, aquesta estructura circular de Market Cross, Barnard Castle, UK, fou tribunal de justícia\nSupremo Tribunal Federal, Brasília\nTribunal d'Alcobaça, Portugal\nEl tribunal de la inquisició, Goya, Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, Madrid\nInterior del Palacio de los Tribunales de Justicia, Santiago de Xile\nSala del Tribunal des conflits, Palau Reial, França\nEscena de tribunal, Jean-Louis Forain\nTribunal de Glastonbury, Anglaterra\nTribunal de les Aigües de València, Bernat Ferrandis i Badenes.\nEl tribunal és l'espai físic (edificació, sala o part d'aquesta) que ocupa una o diverses persones, civils (no eclesiàstiques) o eclesiàstiques, destinat a administrar justícia i dictar sentències. Sovint les persones es situen sobre una estrada. El mot procedeix dels tribuns (tribunus), magistrats a l'antiga Roma.\nEn especial, en temps pretèrits, tribunal es referia a la part absidal d'una basílica civil romana o bé, en l'alta edat mitjana, d'una basílica cristiana, lloc on a l'època es celebraven judicis. Generalment aquesta part de l'absis es trobava enlairada respecte a la resta.\nMoltes vegades el tribunal està ocupat per un setial de pompa.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Tribunal\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tribunal_(arquitectura)&oldid=18019407»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 12 gen 2017 a les 21:58.


Dinosaure Blue Jurassic World Bebe Sons | JOGUIBA\nDescripció i característiques Dinosaure Blue Jurassic World Bebe Sons\nForma part de l'acció i les aventures de Jurassic World!\nInspirada en el personatge favorit dels fans, velocirráptor Blue, aquesta figura de dinosaure Amic Primigenio capta tota la màgia d'Blue com a jove velociraptor mentre estreny llaços amb Owen en les seves primeres sessions d'entrenament.\nEls nens podran donar-li vida a Blue Amic Primigenio prement el botó de l'esquena, que deslligarà els seus innovadors moviments realistes.\nPots veure com es mou de costat a costat, gira seu coll i el tors, i obre i tanca les gargamelles per activar els efectes de so inspirats en la pel·lícula!\n'Blue Amic Primigenio també compta amb articulacions al coll, les espatlles, la cua i les potes per una infinitat de possibilitats de posis!\nAmb els seus ulls realistes i l'impressionant arquitectura, la seva ferocitat és encantadora!


El Govern declara Cal Pons Bé Cultural d'Interès Nacional - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Govern declara Cal Pons Bé Cultural d'Interès Nacional\nLa Generalitat va aprovar ahir protegir l'antiga colònia tèxtil, propietat de l'Ajuntament de Puig-reig\nredacció 25.07.2018 | 00:11\nLa Torre Nova de Cal Pons ARXIU/D.C.\nTot i que l'11 d'abril l'alcalde de Puig-reig, Josep Maria Altarriba, acompanyat del dirigent veïnal Jaume Serra, va anunciar davant de la Torre Nova de Cal Pons (vegeu Regió7 del 12 d'abril d'enguany) que l'antic conjunt fabril havia estat nomenat Bé Cultural d'Interès Nacional (BCIN), no va ser fins ahir que el Govern va fer pública i oficial aquesta declaració. El Diari Oficial de la Generalitat va publicar que el Govern va aprovar declarar Bé Cultural d'Interès Nacional (BCIN), en la categoria de conjunt històric, la colònia Pons, a Puig-reig. El regidor Jesús Subirats ha explicat que a l'abril l'executiu havia pres l'acord però que no s'havia pogut oficialitzar per l'aplicació del 155. Finalment es va fer ahir.\nLa família Pons va adquirir la finca on s'havia de construir la fàbrica l'any 1875. L'any 1880 es va inaugurar i el 1910 estava construïda la totalitat de la colònia, que va ser visitada el 1908 pel rei Alfons XIII. L'impulsor de Cal Pons va ser Josep Pons i Enrich (1811-1893), nascut a Manresa, industrial i empresari, fundador entre altres empreses de Caixa Manresa. La colònia va anar creixent d'acord amb els requeriments industrials i socials fins al seu tancament el 1992. La colònia Pons comprèn dues àrees: una d'industrial i una de residencial i equipaments. La Torre Nova de Cal Pons és de propietat municipal i ara s'hi ha de refer la teulada.


Inici > Restaurants > Nieuw Amsterdam\nNieuw Amsterdam: hamburgueses artesanals per gaudir\nAquest local de Sitges, d'ambientació holandesa i novaiorquesa, ofereix hamburgueses artesanes i de qualitat\nQuan entres a Nieuw Amsterdam et trasllades a una altra època. Una barra d'estil americà envoltada de tamborets alts, un dibuix a tot color d'una noia d'estil pin-up i un mirall on es llegeix una frase de Frank Sinatra: "I feel sorry for people who don't drink when they wake up in the morning. That's as good as they're going to feel all day", en què convida a beure per a sentir-se bé, és el decorat d'aquesta taverna d'ambientació holandesa i novaiorquesa que va obrir les seves portes fa més de mig segle, el 1967.\nEl seu nom té història. "Els meus pares havien treballat en un creuer anomenat Nieuw Amsterdam, amb què solien anar a Nova York. Van venir a Sitges de lluna de mel, els va encantar el lloc i van decidir obrir un local en honor a aquest creuer", explica Miguel Moerman, propietari del petit bar, situat damunt d'altres dos que també posseeix. "Crec que és el bar de guiris més vell del poble", afegeix Moerman.\nAls seus inicis, al Nieuw Amsterdam servien una àmplia varietat de plats d'estil holandès i americà, però des que Miguel es va fer càrrec del local, fa una dècada, li va fer un gir i va reduir la carta a hamburgueses i frànkfurts de qualitat, a més de tapes i alguna amanida. Sense postres ni cafès.\nLa seva hamburguesa estrella és la Nieuw Amsterdam. "És una hamburguesa de 180 g de vedella, amb enciam, tomàquet, ceba caramel·litza, formatge Cheddar, bacó i ou fregit. La servim amb patates casolanes i pa artesà, elaborat en un forn local", detalla Moerman. Una completa i deliciosa hamburguesa per als més carnívors.\nQui busquin una opció més "lleugera" gaudiran amb l'hamburguesa de pollastre de corral amb Gouda i xampinyons. Una proposta molt apetitosa i saciant. I, en clau vegana, tenen tres hamburgueses diferents, diversos entrants, com les delícies veganes i l'hummus amb torradetes, a més de pa i cervesa sense gluten. Una de les seves hamburgueses veggie més populars és la Beyond Meat, amb proteïna de pèsol, i acompanyada amb guacamole i patates casolanes.\nFrankfurts artesans i tapes per a compartir\nEls amants del frànkfurt també podran gaudir d'una àmplia varietat d'opcions a base de salsitxes artesanes. A més del clàssic frànkfurt, el bratwurst i el currywurst, tenen el Frankfurt Goliat -que pot anar sol o amb bacó i formatge-. "És una salsitxa de porc de producció artesana, una mica més gran del normal i amb un toc fumat", explica el propietari de Nieuw Amsterdam.\nAquestes generoses especialitats poden completar-se amb tapes com les patates braves, els nachos amb formatge i guacamole, les minicroquetes holandeses o les aletes de pollastre, un dels plats per a compartir més demandats. D'estil meridional, amb un arrebossat cruixent i un toc picant, les aletes de pollastre es poden gaudir amb salsa barbacoa o de xili dolça.\nEl genuí bar, que encara conserva de 1967 algunes taules, els tamborets alts, la barra i la porta, obre dissabtes i diumenges de 13 a 15.30 hores. També ofereixen take away i delivery -a través de la seva web i amb Just eat- tota la setmana, de 19 a 21.30 h per a recollida al local, i de 19 a 22.30 h per a lliurament a domicili. Aquest últim servei, el delivery, ha crescut exponencialment després del confinament. "Al març teníem unes 70 comandes al mes i, ara, entre 250 i 300", precisa el propietari. Serveixen el menjar en envasos reciclables i bosses de paper reciclat.


El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, Vicent Marzà, ha defès que el Consell ha complit les actuacions dictades pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TJSCV) i "en el minut zero", quan el tribunal valencià va ordenar la suspensió cautelar del decret de plurilingüisme i "no era ni una sentència ferma", va paralitzar la seua aplicació i va seguir treballant que "l'important no és l'instrument, sinó l'objectiu" que els alumnes aprenguen tres llengües.\nMarzà diu que el Consell ha complit les actuacions de TSJ i va paralitzar "en el minut zero" el decret de plurilingüisme I. CABALLER/CORTS VALENCIANES\nMarzà s'ha pronunciat en aquests termes a preguntes dels mitjans a Alacant sobre la petició perquè presente la seua dimissió, formulada per la presidenta del PPCV, Isabel Bonig, perquè considera que no va respectar els dictàmens del TSJCV.\nSobre aquest tema, el titular d'Educació ha asseverat: "Des del primer moment hem complit les actuacions del Tribunal", al mateix temps que ha apuntat que l'objectiu és que els xiquets "aprenguen tres llengües", circumstància que segons ha dit "no ha passat fins ara".\nAixí, ha relatat que hi ha "un infinitat" de xiquets que no parlen anglés, "desenes de milers" que no parlen valencià i "absolutament cap" que no parle castellà. "Per tant, la qual cosa hem de fer és tindre un instrument al servei dels ciutadans perquè s'aprenguen les tres llengües i que es dominen de forma efectiva", ha continuat.\n"Eixa és la voluntat que té aquest Govern", ha afegit i ha precisat: "És el que hem fet i hem treballat amb total transparència i lleialtat amb totes les institucions; complint amb tot el que ha dit el TSJCV i, al mateix temps, posant per damunt de tot l'interés dels estudiants i el dret a aprendre diferents llengües".\nEn eixe sentit, Vicent Marzà ha exposat que l'actual Consell és el que "més ha fet" per l'aprenentatge de l'anglés i ha sostingut que "ara mateix hi ha més de 10.000 professors formant-se en anglés; hi ha 300 auxiliars de conversa natius, que estan en els col·legis públics ajudant a aprendre anglés de forma oral; hi ha més de 600 professors que se'n van anar a l'estranger, pagat per la Generalitat, quatre setmanes i enguany seran més de 1.000".\nAl seu juí, l'"aposta en claríssima" perquè s'aprenguen les tres llengües "d'una vegada per sempre" i "això és el que estem posant sobre la taula amb criteris pedagògics". Per açò, ha advertit que si "algú" pretén seguir "amb batalles partidistes i de tàctica, no ens va a trobar".\n"Sóc professor d'anglés i de francés, i el que més em preocupa és que els meus xiquets aprenguen i des d'eixa perspectiva és tot el que estem fent des de la Conselleria perquè, de veres, tinguen totes les oportunitats per a aprendre i que no es queden arrere per menys oportunitats respecte d'altres xiquets d'altres territoris que tenien millors oportunitats", ha al·legat.\nFinalment, ha defès que les dos llengües oficials han de posar-se "en valor" perquè "són dos riqueses" i que dominant "més llengües" s'afavorirà tindre "més oportunitats".