Viatge a la Seu i a Andorra | dels alumnes de sisè de l’Escola Abel Ferrater – La Selva del Camp\nViatge a la Seu i a Andorra\ndels alumnes de sisè de l’Escola Abel Ferrater – La Selva del Camp\nAixò s’acaba!!! :C\nPublicat el 15 maig 2010 per Rosa Boqueras\nAl migdia hem arribat a l’alberg on ens esperaven unes llenties calentes, calentes, que ens han refet del tot, i una hamburguesa amb patates fregides fredes i, havent dinat ens hem fet una foto de grup a la porta de l’alberg i,….\nTrieu la que més us agradi:\n…. cap a la Selva falta gent!!!!\nPerò, quan era l’hora de berenar hem parat a la botigueta de degustació de l’empresa Rifacli, a Montblanc i hem berenat de valent galentes, neules, carquinyolis,…\nBastant puntualment hem arribat a l’escola i ens hem retrobat amb els pares i mares que ens han vingut a buscar.\nCal comentar aquí que el nostre xofer ha sigut el Pere i li estem molt agraïts per tot.\nAquest matí, quan ens hem despertat plovia i prometia ploure tot el matí.\nPerò, de fet, si ens havíem de mullar per baix i pels costats, també ens podíem mullar per dalt.\nA les 10 hem arribat al Parc del Segre i ens hem enfundat els vestits de neoprè i, després de rebre alguna lliçó de supervivència per si quèiem, hem pujat a la barca.\nAu, mireu quina xala!!!\nL’aigua estava força freda però la mateixa il·lusió ens ha fet tirar endavant.\nDesprés ha tocat el torn al caiac. Sols i soles, per parelles, en trio… N’hi ha hagut que n’han tingut prou amb el descens i ja no han provat el caiac. Els petaven les barres, pobrets.\nHan tirat avall, cap als vestuaris i s’han refet amb una dutxa calentona.\nAquí van els valents i valentes que ho han provat:\nPublicat el 13 maig 2010 per Lydia Jiménez\nHolaaaaaaaaaaa!!!!! bé, continuant la explicació, que ens havíem quedat a la pedregadeta…hem demanat a Caldea si ens deixaven entrar 1h. abans, per no estar al carrer i……ens han dit que si!!! perquè hi havia molt poca gent, de fet hem tingut la sort d’estar pràcticament sols! Estaven molt nerviosos per com seria lo de dins i només feien que preguntar, estareu amb nosaltres??? anem sols a la piscina? i els lavabos? i les taquilles com funcionen? com gira la clau? Lydia no puc!!! vine!! la tarjeta no funciona! m’he deixat les sabates fora de la taquilla! i la tovallola? què fem amb ella?…i així sense parar us podria dir moltes més (estaven molt divertits).\nNo hem pogut fer la foto oficial a dins perquè no hi havia fotògraf. Ara us posem les poques fotos que hem pogut fer, però les imatges de dintre de la piscina, ens les guardem per nosaltres jejeje.\nHan estat genials, primer els hem ensenyat tot i anaven de punta a punta sense parar, no els donava temps ni entrar fins al coll que ja volien provar una altra cosa, això sí, a la sauna i al vapor no aguanten gaire temps.\nEl millor, ha estat quan hem sortit a la piscina de fora, amb aigua fins el coll i pedregant-nos al cap (llentietes, no patiu) i amb neu, de feia poc, que podíem agafar amb les mans .\nQuan hem complert el temps establert, hem anat a la dutxa i tots ben relaxats cap a fora,amb el cutis impecable i els cabells sense calç jajaja.\nI d’aquí…al punt de trobada a fer petites compres.\nHavent sopat, torna a tocar fer un joc de nit, però també ens el reservem per nosaltres 😉\nUs posem unes imatges del d’ahir…ja us explicarem les normes del joc perquè hi jugueu un dia, però haureu de córrer eh.\nBona nit, esperem…\nPublicat el 13 maig 2010 per Rosa Boqueras\nAhir a l’hora de sopar van oferir-nos arròs tres delícies, llibrets de llom amb carbassó i iogurt.\nAvui, per esmorzar, croissant, llet, sucs, cereals, galetes,…; per dinar dos entrepans i una poma i per sopar, una crema de verdures boníssima, pizza i natilles.\nDemà… llenties però encara no ho saben, ha ha ha!!!!!\nDia a Andorra\nAvui dijous hem marxat de bon matí de la Seu per enfilar la carretera d’Andorra.\nA dos quarts de deu ens esperaven al Museu de l’Electricitat.\nLa visita consta de dues parts una explicació molt acurada d’un encarregat del museu i la part més divertida on pots experimentar amb l’electricitat.\nAlguna picadeta han rebut alguns dits!\nEi, d’electricitat estàtica, eh!!!! No patiu pas. La mateixa enrampada que a vegades patim quan ens apropem a algú o quan ens treiem un jersei.\nLa veritat és que han estat molt atents.\nDesprés hem seguit carretera amunt fins al Santuari de Meritxell. Hem visitat l’edifici nou dissenyat per Ricard Bofill i després hem visitat l’històric que es va cremar al 1972, convertit avui en petit museu.\nNúvols i boira al cel i MOOOOOOLTES cares de son.\nHan dormit, i tant que han dormit, perquè… després de la vetllada dels Spaghetti contra els MacCarroni van anar a dormir cansadets, però…\n…jo no sé què passa amb les piles d’aquesta canalla d’avui dia, es recarreguen en un temps rècord i… déu n’hi do del que ha costat que callessin del tots.\nAvui ens han recomanat roba d’abric perquè el dia promet. Ja veurem\nPublicat el 12 maig 2010 per Rosa Boqueras\nAquesta tarda, a les cinc hem anat al Parc del Segre perquè ens expliquessin en què consistia el joc de descoberta de la ciutat.\nHavíem de buscar elements urbans propis de l’època medieval de la Seu. Hem anat per tot el carrer dels Canonges fins a la catedral.\nHa estat tot el dia plovent i fent sol. Ara acabem d’arribar a l’alberg i, com que és estona de pluja, jugarem per dins fins a l’hora de sopar o que pari de ploure i puguem sortir al pati.\nPer cert, heu vist el Cadí nevat?\nLes primeres fotos de l’estada\nAquí podeu veure unes quantes fotos de la fàbrica de llanes d’Arsèguel.\nCap a les dues de la tarda hem arribar a la Seu i hem dinat al parc que hi ha al costat de l’alberg.\nAquesta tarda anirem a descobrir com és la Seu i quina és la seva història.\nPublicat el 11 maig 2010 per Rosa Boqueras\nAra sí, estem a punt!!!\nDemà al matí l’autocar del Segarra ens recollirà.\nSigueu ben puntuals.\nPublicat el 9 maig 2010 per Rosa Boqueras\nFalten tres dies per realitzar el viatge de final de primària tan esperat.\nEsperem que sigui un viatge recordat per tots i totes per tot allò que veurem, farem i, sobretot, VIUREM!!!\nVinga, anem a fer un tastet de tot el que coneixerem!!!!\nSi la tècnica no falla (que no ha de fallar), aquest any tornarem a tenir-vos ben informats a través d’aquest bloc.


El gat i els ratolins escornabots – PenyaLab\nInici » Novetats » RECURSOS » El gat i els ratolins escornabots\nEl gat i els ratolins escornabots\nFeu que l'escornabot arribi fins el formatge sense que el gat l'atrapi.\nFem 2 o més equips. 1 equip fa de gat i la resta fan de ratolins. Tots els ratolins se situen en una banda de l'aula. A l'altre banda, just enfront de cada equip hi situem una imatge d'un formatge. El que fa de gat se situa entre els ratolins i els formatges.\nEls ratolins han de fer avançar l'escornabot per a que arribi fins el seu formatge sense que el gat l'atrapi. Cada membre de l'equip només pot pitjar dos botons i passar el torn al seu company/a. Si el ratolí és atrapat pel gat o si els jugadors agafen l'escornabot amb la mà, han de tornar al punt d'inici.\nUna vegada tots els equips han aconseguit el seu formatge, ordenem els escornabots per odre d'arribada (1r, 2n i 3r).\nUna de les accions que fan els robots és desplaçar-se segons les instruccions donades. En el cas de l'escornabot, aquest es mou pitjant els botons. Podem fer avançar el robot de dues maneres diferents:\nPitjant un botó i després el botó central per a que el robot es mogui\nPitjar diferents botons o un mateix botó diverses vegades, acabant amb el botó central per a que es mogui.\nAmb el joc 'El gat i els ratolins' el que es pretén és que els infants explorin la botonera del robot i descobreixin, tot jugant, per a què serveix cadascun dels botons. A la vegada, cap la possibilitat que descobreixin que el robot es mou només quan pitgem el botó central.\nBallem amb els escornabots


«La caiguda de les pensions» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«La caiguda de les pensions»\n«Tothom sap que la problemàtica de les pensions és greu i empitjorarà amb el pas del temps»\njordi franch | doctor en economia i professor dels estudis d´ade del campus manresa de la uvic-ucc 11.12.2017 | 13:32\nLa ministra Fátima Báñez. Arxiu/EFE\nEls defensors de l´estatisme i crítics del mercat solen repetir que el mercat té fallades i que no sempre proporciona resultats justos ni econòmicament eficients. En aquests casos, segueixen, és necessària la intervenció de l´Estat. Un problema d´aquesta afirmació és que l´Estat també falla. I sovint, ho fa clamorosament. En aquests casos, cal assegurar-nos que el remei no sigui pitjor que la malaltia.\nL´acció governamental se centra en el curt termini. Diguem que presenta una miopia crònica. No és pas estrany. Les legislatures polítiques són de quatre anys (o menys) i l´acció política sol quedar circumscrita a aquest límit temporal. La resolució de problemes estructurals o a llarg termini queda sistemàticament postergada. Tothom sap que la problemàtica de les pensions és greu i empitjorarà irremeiablement amb el pas del temps, però no esperem que les autoritats hi facin gran cosa per millorar la situació.\nLes reformes de Zapatero del 2011 (que allargava l´edat de jubilació i augmentava el nombre d´anys necessaris per cobrar el 100% de la base reguladora) i de Rajoy el 2013 (que introduïa el factor de sostenibilitat a partir del 2019) són pedaços momentanis que eviten canvis en el curt termini, però forçaran retallades brutals de les pensions en el llarg termini, moment en què aquests polítics ja no governaran i es trobaran escrivint les pomposes memòries de la seva gran acció política.\nAmb el fons de reserva de les pensions pràcticament esgotat, l´executiu ha optat per recórrer a un crèdit del Tresor Públic per abonar la paga extra de desembre. La Seguretat Social gasta 20.000 milions anuals més del que ingressa. Un dèficit de 20.000 milions d´euros deixa a zero el fons de reserva. I si el govern opta per incrementar encara més l´endeutament, deixant el fons obert amb xavalla, és pel cost polític que suposa liquidar el fons, especialment quan el PP obté nombrosos vots del col·lectiu de jubilats.\nAquesta setmana, l´OCDE ha publicat el seu informe sobre les pensions («Pensions at a glance 2017»). La institució amb seu a París que representa els 35 països més industrialitzats detalla com l´envelliment pressiona i amenaça la sostenibilitat financera del sistema de pensions espanyol. Aquests reptes adquireixen especial rellevància als països que, com Espanya, tenen un sistema de repartiment, és a dir, les pensions presents es paguen amb els ingressos per cotitzacions dels que treballen en aquest moment. El 1975 Espanya era un país jove. Per cada 100 persones en edat de treballar només n´hi havia 20 que tenien més de 65 anys.\nPerò quatre dècades després la societat espa-nyola ha envellit: el 2015 els més grans ja suposen més de 30. Els problemes s´intensificaran a partir del 2025, coincidint amb la jubilació de la generació del baby-boom, nascuts entre 1960 i 1973. L´any 2050, per cada 100 persones entre 20 i 65 anys n´hi haurà a Espanya 76 en edat de jubilació. Igualem les xifres del Japó i superem en envelliment Grècia, Portugal, Itàlia i Corea del Sud. Això anuncia una retallada dràstica de les pensions futures.\nActualment, la jubilació mitjana és de 1.050 euros mensuals, el 82% del salari percebut, quan la mitjana de l´OCDE és de només el 63% (71% a la Unió Europea). Espanya, en aquests moments, està per sobre de França (74%), Alemanya i els Estats Units (menys del 60% en els dos casos), Mèxic (30%) o el Regne Unit (29%). El futur, però, empitjora dramàticament. L´OCDE també adverteix que l´atur persistent i l´alta taxa de temporalitat redueixen els drets de pensió per a una part significativa de la població en edat de treballar. Un altre problema per a la viabilitat financera del sistema espanyol de pensions és la baixa taxa d´ocupació, també en les persones de més de 55 anys, molt per sota de la mitjana, en particular el grup de 65 a 69 anys, on és la més baixa dels països de l´OCDE.\nEl sistema públic de pensions es basa en una promesa falsa i piramidal. El treballador paga ara als jubilats actuals i demà cobrarà dels treballadors futurs. El problema, naturalment, és que demà no hi haurà prou cotitzants per abonar la pensió. En aquest cas, haurem estat molt castigats fiscalment per rebre ben poc en el futur. I aquest és exactament el guió que seguirà Espanya durant les properes dècades. De més de 3 persones en edat de treballar per cada jubilat, es passarà a menys d´1,5 persones per jubilat. Naturalment, trobar-se en edat de treballar no significa estar treballant, i menys a Espanya amb les sempre elevades taxes d´atur.\nActualment només treballa el 56% dels espanyols entre 16 i 65 anys. Per tant, ens espera una caiguda de la taxa de substitució, això és, la relació entre les pensions pagades per la Seguretat Social i els salaris mitjans, superior al 50%. La transició des de l´ocupació a la jubilació, o del mercat laboral a la pensió pública de la Seguretat Social, serà molt dura per la pèrdua d´ingressos. La caiguda de l´import de les pensions serà força comuna a la UE, exceptuant Luxemburg, Bèlgica, Holanda i els països bàltics. Però en cap país caurà tant com a Espanya. Estem preparats per afrontar la crisi que ens espera?


PDeCAT i PNB concorren junts a les eleccions europees\nEl president del PDeCAT, David Bonvehí, ha anunciat que la seva formació va acordar dilluns concórrer en coalició amb el PNB a les eleccions europees, i ha afirmat que exploraran "altres partits nacionalistes d'Espanya" que es puguin sumar.\nJavi López es presenta a les primàries del PSC per repetir com a candidat a les eleccions europees\nLes eleccions europees, un termòmetre per mesurar la força de l'extrema dreta\nHa assegurat que Jordi Turull "podria ser un bon candidat" d'aquesta coalició a l'Eurocambra, tot i que ha recordat que els candidats han de passar els processos interns del partit.\nPel que fa als Pressupostos Generals de l'Estat (PGE), el líder del PDeCAT ha defensat que "ara com ara no es votaran", i ha dit que el seu partit, en una situació normal, segurament aprovaria el tràmit i intentaria modificar via esmenes.\nPreguntat per la candidatura del seu partit per a l'Alcaldia de Barcelona, ha defensat que Joaquim Forn seria un bon candidat, però que serà l'actual candidata, Neus Munté, que ha sortit elegida en unes primàries, qui decideixi i "proposi una nova llista si creu que és millor".\nDe cara a possibles pactes, Bonvehí ha afirmat que el PDeCAT "ha d'explorar diferents vies de diàleg amb diferents partits", ha negat pertànyer a la Crida, i ha anunciat que no anirà al seu congrés fundacional, que se celebrarà el 26 de gener.\nA més, Bonvehí ha opinat que l'independentisme "fa mesos que no té la unitat estratègica que hauria de", i ha cridat a fer més reflexió interna sobre la unanimitat de les forces independentistes.


Tinc dues mares: acompanyar l'embaràs en les famílies LGTBI* - COS Cooperativa\nTinc dues mares: acompanyar l'embaràs en les famílies LGTBI*\nFa pocs dies hem sabut que, des de l’Ajuntament de Barcelona, ens han atorgat una subvenció per acompanyar l’embaràs i criança de persones i famílies LGTBI*.\nEl que volem amb el projecte que vam presentar és posar nom i atenció a quelcom que ja existeix i estem fent: acollir i acompanyar persones i famílies LGTBI* en les seves maternitats i paternitats.\nEl projecte té principalment dues potes.\nPer una banda, posar encara més fàcil l’accés al curs d’embaràs i criança. És a dir, poder oferir preus més assequibles o la gratuïtat en el cas que a la persona o la família se li fa difícil assumir el cost total del curs.\nDe l’altra, participar de la xarxa existent i aprendre d’altres entitats, associacions i organismes que treballen i donen suport a les persones i les famílies LGTBI* en les seves maternitats i paternitats.\nMaternitats subversives: ser mare o pare fora de la norma\nArran de la nostra pràctica d’acompanyament al col·lectiu LGTBI* ens adonem que les maternitats/paternitats no normatives (parelles homosexuals, embarassos trans, etc.) es troben amb diverses traves i dificultats (administratives, socials, mèdiques… també lingüístiques i de categorització) a l’hora de fer front al seu desig i procés. És per això que veiem altament necessari no només generar discursos que ens permetin reflexionar i abordar aquestes realitats (per entendre la maternitat de manera més diversa i no normativa, més enllà de les construccions socials de gènere) , sinó també generar pràctiques reals d’acompanyament a aquests processos.\nI és en aquest darrer aspecte on sentim que a Cos podem caminar per seguint aportant els nostres coneixements i pràctiques en matèria d’embaràs i criança, adaptant-los a aquesta realitat que estem decidides a no obviar i a reivindicar. Disposades a nodrir-nos de les aportacions d’aquelles que fa temps que aborden el tema, i disposades, també, a transformar una pràctica que massa sovint es veu encasellada pel pensament heteropatriarcal i normatiu.


biografia de geri halliwell, vida, fets interessants - Cantant, Gener 2022\namics de virgo i leo amb avantatges\naries home taurus dona 2018\nGeri Halliwell Biografia, vida, fets interessants - Gener 2022\n6 d’agost de 1972\nNorth Watford, Regne Unit\nGeri Halliwell és un artista pop notable amb el tercer número més senzill de la història del gràfic del Regne Unit. És coneguda per les seves excel·lents interpretacions com Ginger Spice i ella associació amb Spice Girls Group . Tot i que va abandonar el grup el 1998 i va exercir una carrera en solitari, va publicar senzills com ara ‘ crit Si voleu anar més ràpid ’ i ‘ It ’ s Raining Men . ' El 2007 es va incorporar al grup.\nGeri Halliwell és una filla dels pares Laurence Francis Halliwell i Ana Maria nascuda el 6 d’agost de 1972 , a Watford, Anglaterra. Va créixer al nord de Watford on es va matricular a la Watford Grammer School for Girls i a Camden School for Girls. Va ocupar diverses feines, inclosa la ballarina de discoteca a Mallorca, presentadora turca de ‘ Let ’ s Make a Deal ’ i un model de glamour.\nAls 19 anys, Halliwell va aparèixer com a 'una nena de tres pàgines' a The Sun Magazine i més tard va fer fotos despullades que van ser publicades per diverses revistes com Playboy el 1992 i Penthouse el 1996.\nGeri Halliwell Al costat de Melanie Chisholm, Victoria Beckham i Melanie Brown, van formar un grup anomenat ‘ Spice Girl ’ sota la direcció del cor i van realitzar la seva primera actuació el desembre de 1994 als estudis Nomis on van ser aclamats.\nNo obstant això, al març de 1995, el grup es va separar de maneres del cor i va signar amb Simon Fuller de 19 Entertainment. Després de diverses actuacions dels seus segells gravats a Londres i Los Angeles, el grup va signar amb Virgin Records. En general, van llançar el seu primer senzill, ‘ Wannabe ’ el juny de 1996. Aquesta cançó es va convertir a global hit i el single més venut per un grup femení. Nou nou senzills van seguir al seu àlbum, ‘ Spice, & ‘ Spice world ’ i ‘ per sempre. '\nidees de regals per a home sagitari\nAltres versions llançades amb èxit inclouen, ‘ Say You ’ ll Be There, '‘ 2 Convertir-se en 1 ’, ‘ massa ’ i ‘ Viva Forever. ' El 31 de maig de 1998, Halliwell va abandonar The Spice Group per diferències personals i depressió, i després de la seva sortida, les altres noies van escriure cançons sobre ella al seu àlbum, ‘ Forever Goodbye, '‘ Tell Me Why ’ i ‘ Deixem que l'amor dirigeixi el camí. ' Les nenes va vendre més de 75 milions d’àlbums convertint-se en el grup més venut de tots els temps.\nDesprés de deixar el grup, Geri Halliwell va publicar el seu àlbum en solitari; ‘ esquizofònic ’ amb el primer senzill, ‘ Mireu-me ’ seguit d'altres senzills com ‘ Mi Chico Latino, '‘ Lift Me Up ’ i ‘ Bag It Up ’ que va aparèixer com a número u al gràfic de singles del Regne Unit. La seva cançó ‘ esquizofònica ’ número 42 al Billboard 200 i va vendre tres milions d’exemplars mundialment convertint-se en el seu àlbum més venut fins ara.\nEl 2001, Geri Halliwell va llançar el seu segon àlbum, ‘ Scream If You Wanna Go Faster ’ que incloïa la seva versió coberta de ‘ The Weather Girls ’ un èxit de 1983 ‘ It ’ s Raining Men. 'Aquest àlbum va ocupar el lloc número 5 al Regne Unit en venda 200000 exemplars i certificat Gold i classificat número 8 al Regne Unit. També va llançar un altre senzill, ‘ Calling ’ que va arribar al número 7.\n'It ’ s Raining Men ’ àlbum primer lloc del Regne Unit i deu primers llocs de més de 27 països que van ser els més importants fins ara. La cançó també va guanyar el Premi Internacional Cançó de l'Any el 2002 durant els NRJ Music Awards.\nEl 2002, va actuar al costat de Pete Waterman i Louis Walsh en una sèrie de televisió, ‘ Popstars: The Rivals ’. Va tornar a la música amb un sol single, ‘ Ride It ’ que va sorgir el número 4 a la U.K i el número u a les llistes de ball. Més tard, el 30 de maig de 2005, va llançar un nou senzill; ‘ Desig ’ que va arribar al número 22 a la llista de gràfics de la U.K i al número u a les llistes de dansa U.K.\nSobretot, Geri Halliwell va començar a escriure llibres infantils i el 12 d'abril de 2007 va signar un acord amb Macmillan Children's Books. L’agost de 2012, es va reunir amb les Spice Girls i va actuar a la cerimònia de clausura dels Jocs Olímpics de Londres. Durant el mateix any, va interpretar una nova pista anomenada, ‘ Woman Phenomenal ’ seguit d’una actuació de ‘ la meitat de mi ’ el 2013.\nGeri Halliwell Va tenir el seu primer fill al maig del 2006 Sacha Gervasi com el pare. El 2014 va començar a sortir Christian Horner seguit del compromís el novembre de 2014 i el matrimoni 15 de maig de 2015 , a St. Mary ’ s Church de Woburn. La parella té dos fills.\nL’any 2000, Geri Halliwell la va guanyar nominació als premis BRIT al millor artista solista britànic i al millor acte pop . Més tard el 2002, Halliwell en va rebre un altre nominació al Premis BRIT al millor artista solista i al millor senzill britànic de Raining Men i ’ s ’ s i una nominació als NRJ Music Awards per a la cançó internacional de l'any. A més, es va convertir en la celebritat femenina més venuda del seu llibre, ‘ Ugenia Lavender, ’ i va guanyar un Premis Attitude el 2016.


22 de desembre de 2005 General\nEl PSOE ha redactat el seu Estatut de Catalunya; ara vol que els partits catalans l’avalin i després que el poble català el ratifiqui en referèndum. El Parlament de Catalunya només va poder redactar una “proposició de llei” i ara els socialistes, que al Congrés i el Senat tenen els vots per fer-ho, el volen desnaturalitzar. Els nostres representants no han de retirar-lo sinó seguir els tràmits parlamentaris, per presentar-lo davant el poble català. El referèndum sobre l’Estatut és la única parcel·la d’autodeterminació que tenim: l’autodeterminació negativa, el dret a dir “no”.\nD’aquesta manera el PSOE, tant fort a Madrid, haurà de presentar la seva proposta de definició de Catalunya, de competències i de finançament davant del poble català. Aquestes són les regles de la democràcia. Aleshores els ciutadans de Catalunya decidiran si José Luís Rodríguez Zapatero va mentir quan es va comprometre a donar suport a l’Estatut que aprovés el Parlament de Catalunya.\nEls partits catalans, èticament, no tenen dret a impedir que el nostre poble es pronunciï. Si el PP s’absté, fins i tot haurien de facilitar els vots necessaris per a que les esmenes del PSOE arribin al 50% dels diputats que es necessiten per a votar una llei orgànica. Després, els que no estiguin d’acord amb l’Estatut del PSOE han de fer campanya pel “no”. Durant les setmanes o mesos que siguin necessaris fins arribar a totes les llars de Catalunya. Han de convertir el referèndum en un plebiscit contra totes les vexacions i boicots que hem patits els catalans en els darrers mesos.\nRetirar l’Estatut seria una falta de coratge, una conxorxa de les direccions dels partits que enfonsaria la nostra autoestima col·lectiva durant anys.\nEn canvi una victòria del “no” reforçaria la nostra voluntat col·lectiva de resistir davant l’oligarquia espanyola.\n2 Respostes a "L’Estatut del PSOE"\n22 de desembre de 2005 a les 23:00\nJosep, no se t’ha ocorregut que, si el PSOE i el PP pacten les esmenes, i Esquerra i CiU no retirern el text, els dos partits espanyols farien campanya pel sí al referèndum, amb moltes possibilitats de guanyar-lo? No veus que ens encolomarien un text rebaixat durant anys i panys? Per què et penses que l’Iceta es va posar tan nerviós amb la reforma del Parlament que permet als dos principals partits catalans no franquiciats retirar el text estatutari?


ESQUITXOS D'UNA VIDA... : 01/08/12 - 01/09/12\nPublicat per Joan Abellaneda a 16:00 7 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nFoc cec despietat, que t’empasses la vida a grans mossades,sense pair\n- maleïda gula- deixant un rastre de vòmits ressecs- basques ! Agonia.\nLa Fúria dels Déus- Poder dels poderosos.\nAlgú t’ha invocat\nmenystenint la mort\ni has tornat a escampar la destrucció,\ncendres i pols… i no som pas això !\nI ara, els colors s’han desfet,\nels camins són cicatrius enmig del silenci\ni ens has robat l’ànima del bosc,\nlluny te l’has endut- potser ha fugit-\nlluny… massa lluny.\nLes Boires del silenci\ns’escampen sobre el cementiri\n- esquelets de fusta i sorra negra –.\nBoires que s’enrinxen a l’ànima,\ncom les llàgrimes que ens llisquen\ncavant solcs a la cara\nquan, des del turó,\nno podem reconèixer el nostre bressol.\nAlgú ha menystingut la mort, la nostra …\nPublicat per Joan Abellaneda a 16:53 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: POEMES DE DESCONSOL, POEMES SOCIALS\nAPRENDRE A CONTROLAR L'IRA UNS SEGONS EVITA MOLTS DIES DE TRISTOR.\nPublicat per Joan Abellaneda a 18:47 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Joan Abellaneda a 17:53 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nIl.lustració: "Desnudo Pareja" de Jorge Grifaldo Toledo\nAgonitzen, a les palpentes agonitzen\ni un calfred pregon els recorre l’esquena\n- de dalt a baix, de fora a dins -\ncom un sallent d’aigua fresca\nenmig de la natura.\nA les pells , aspres pel frec,\ndespunten tots els porus, excitats despunten\ni els mugrons erectes es deleixen pel tacte\nmentre els sexes salivegen de fam.\nMentrestant, les llengües humitegen els llavis\nés un ofec lent i plaïble, lent…volgut.\nLes respiracions perden el compàs\ni les mans avancen, amb ulls tancats,\nentre grutes i abismes\n- emoció i aventura-\nper camins coneguts i canviants alhora.\nSi us plau, devora’m ja !\n- les boques s’imploren amb un xiuxiueig.\nI els cossos es rendeixen l’un a l’altre\nper dins i per fora,\nper davant i per darrere,\nI finalment, agafats de la mà,\nes llancen al buit…\nT’estimo tant !\n- es proclamen els ulls abans de morir-\ni, per un instant que es fa infinit,\nmoren d’amor i plaer… PLAER i AMOR.\nHi haurà Resurrecció !\nPublicat per Joan Abellaneda a 21:48 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nUna de les meves debilitats....perquè sempre m'ha meravellat\nL'ART EGIPCI from joandemataro\nPublicat per Joan Abellaneda a 10:00 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nmentre una brisa suau m’acarona.\nAllà hi és, com sempre, aquell nen lliure\ncorrents, il.lusionat, per camins estrets,\nentre matolls ,\naliè al pas del temps, innocent…\nAllà hi és, grimpant als vells garrofers,\njugant a fet I amagar rere les ombres de la nit,\nentre pinedes i vinyes centenàries\nque voregen el barri humil de cases blanques\ni carrers costeruts de sorra.\nEl sol brilla dins els ulls blaus de la mare\nque saluda des del portal de casa;\nse la veu cansada però somriu, tendrament…\nLa brisa em llepa la cara,\ninspiro llargament per evocar les essències.\nHa plogut, no fa gaire,\nla calor li arrenca les fragàncies\nal terra humit…\nM’arriba l’olor de fonoll, de cargols,\nde pinassa, d’herba fresca,\nde saba, de vida…\nAra mateix sóc a Teià, un poblet del Maresme\nabraçat per turons mil.lenaris\nque s’alcen de cara al mar.\nSóc a casa, allà on vaig néixer,\non aquell nen que corre , il.lusionat i lliure,\nsempre hi és…\nPublicat per Joan Abellaneda a 8:57 8 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: POEMES D AMOR, POEMES D ESPERANÇA\nTan sols som patrimoni d’un sospir lliurat a l’infinit ;\ni hem après ja, que no hi ha tija sense arrels\nni fruit sense calze.\nAcceptem doncs, que som aire\ni som aigua i som sòl ,\nque som del tot\no no som res.\nAcceptem que no vivim pas a la natura ;\nsom natura i , de la planta, som saba.\nQue no vivim pas a l’univers,\nsom univers i , de la vida, som cabal ;\ni som , de la mort, el que queda.\nTan sols som part d’una absurda meravella\ni no ens queda més que riure i plorar.\nAcceptem-ho, de la gran pregunta,\nsom el punt.\n“ No esperis gaire d’una falsa promesa “ © joan abellaneda 2012\nPublicat per Joan Abellaneda a 11:14 7 comentaris: Enllaços a aquest missatge\namb músiques d’harmònica i simbomba,\nPublicat per Joan Abellaneda a 12:00 7 comentaris: Enllaços a aquest missatge


Banderes: una qüestió de respecte | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » Banderes: una qüestió de respecte\nSant Quirze del Vallès, 4 de febrer de 2019\nDesprés de la Sentencia del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya requerint a l’Ajuntament de Sant Quirze del Vallès a col·locar la bandera espanyola al lloc que li correspon, la nostra alcaldessa va acatar la sentencia en el Ple del passat 20 de desembre i va col·locar les banderes espanyola i europea durant uns dies al lloc que els correspon al edifici consistorial. Dies després, les dues tornaven a estar un altre cop enrotllades a baix dels seus pals. Ara tornen a estar totes al seu lloc. Es de suposar que algú li va explicar que no complir les sentencies pot tenir conseqüències greus.\nEs una bona notícia que en el nostre poble es respecti la llei. La llàstima es que hagi estat necessari tot un procediment judicial per a que la nostra alcaldessa, que hauria de ser la primera en donar exemple, no es salti la llei a la torera.\nDeixant a banda qüestions legals, tot això ha posat en evidencia la seva falta de voluntat de promoure la concòrdia i el respecte al nostre poble. Per què te interès en ofendre a tots aquells que, a més de catalans, ens sentim espanyols i europeus? Ja sabem que vostè te mires molt estretes i veu incompatibilitats que no existeixen. Vostè potser somia amb una Europa d’un centenar d’Estats, en retornar a l’Edat Mitjana. Altres somiem en una Europa unida. Si us plau, també ens mereixem un respecte, o no?\nDeixis ja de ofendre i de treure banderes, posar pancartes i estelades i comenci a fer alguna cosa de profit pel nostre poble, que està deixat de la ma de Deu. Els carrers estan fets un fastig, les instal·lacions esportives continuen de pena, etc. Vinga, que s’acosten les eleccions¡\nJoan Manel Arruga\nDiari Sant Quirze joan manel arruga News SQ OPINIÓ DEL LECTOR\t2019-02-05\n09/02/2019 at 19:55\nBona notícia? Tenir la Bandera de l’estat que només fa que eliminar els nostres drets, perseguir-nos, robar-nos, no pagar el que ens déu i a sobre fer veure que ens ajuden fent-nos pagar crèdits que no toquen?\nVa home va. No se què hi teniu als ulls. Desitjo que algun dia hi torneu a veure clar.


Hipocresia - Ara.cat\nExcel·lent article, tot i que massa breu o condensat.\nHe trobat a faltar reflexions més explícites relatives a la feblesa democràtica dels estats europeus actuals (bé… europeus, i d’arreu). Això es veu molt clar en el procés de tecnocratització de les cúpules governants (vegeu el cas de Grècia o Itàlia). En el fons no deixen de ser cops d’estat encoberts on els únics beneficiaris seran els mercats i, en general, l’statu quo (diguem-li stablishment).\nÉs per això que també he trobat a faltar breus referències Lucas Papademos o a Mariano Monti, i per soposat, a Goldman Sachs, el més gran dels bancs i el gran especulador de sub-primes, coses tòxiques diverses, i com no, especulador actual dels deutes sobirans europeus.\nTampoc estarien de més algunes referències als seus amiguets: les agències de qualificació, i especialment a Moody’s i a Standard & Poors (poors!?).\nTornant al neoliberal Papademos, us recordo que va ser ex-Gobernador del Banc de Central Grec entre 1994 y 2002, i el que va falsejar els comptes de dèficit públic del país amb l’ajuda de… (tatxan!) Goldman Sachs.\nMariano Monti va ser assessor de Goldman Sachs durant el període (quina casualitat!) en que l’agència va ajudar a amagar el dèficit grec.\nEn el mateix període (2002-2006) el sí esmentat a l’article sr. Draghi va ser (oh casualitat!) vicepresident per Europa de Goldman Sachs.\nEn resum, els que van crear la crisi, ara la “resoldran” a Europa. Tots arreplegats a l’entorn de Goldman Sachs. Enfonsen països mitjançant l’especulació als mercats, aquests s’endeuten fins a límits esgarrifosos, la por a no estar “protegits” fa que els estats retallin drets socials aconseguits amb suor i sang per diverses generacions de ciutadans, el mercat queda reventat i la gent fa el que sigui per… literalment, sobreviure.\nUna de les coses que accepten, i torno al començament per tancar el cercle, és delegar drets democràtics com el d’escollir les seves lleis i els seus governants.\nAra ja ens gobernen els homes de Goldman Sachs i les agències de qualificació.\nAixò és nou? no, no. Mireu la història recent de, per exemple, l’Amèrica llatina.\nEl que no sé és com podem sortir d’aquesta espiral diabòlica. No sé si podem deixar que s’ensorrin els bancs que s’hagin d’ensorrar (l’article ja posa els exemples de CCM o CAM, però n’hi ha més, d’insolvents.\nBé, agraeixo un bon article que dóna peu a molts altres.\nA mi me gustaria que alguien me explicase qué fiabilidad hay en las cuentas de la seguridad social. Quien las audita, si depende del gobierno de turno, o un organismo independiente, o simplemente no se auditan, me cuesta creer que el déficit venga del usuario y no de una mala gestión de quien la dirige o de ambos\nIslàndia és el model a seguir.


Circuit de llegendes al Castell de Tous - deLlegendes - Escena Familiar\n04 / 07 / 20 a les 18:00 h · Festival deLlegendes, Sant Martí de Tous\nCircuit de llegendes al Castell de Tous – deLlegendes\nEL MEU AMIC BRUTUS – LA COMPANYIA DEL PRÍNCEP TOTILAU\nL’os Brutus i els seus amics humans, el músic Farigola i els pagesos na Maria Núria i n’Arbuló, vindran des de les muntanyes del Pirineu a explicar-nos la llegenda “En Joan de l’os”. La coneixen de primera mà, perquè l’os en qüestió no és altre que el rebesavi del Brutus…\nEL BAVASTELL ANTIC – GALIOT TEATRE\nUn rei que regna en una gran vall decideix, un bon dia des del seu castell, expulsar un pobre pagès que no ha pagat els deutes de les terres. Escapat amb una antiga carreta i un conjunt de velles finestres de casa seva, construeix un petit teatret ambulant amb què començarà un viatge per diferents pobles, explicant les aventures del seu antic reialme.\nD’ONA D’AIGUA – LES TREMENTINES\nEl seu rostre solia ser borrós, però els homes, en nits de lluna plena, els que podien veure-la, la veien amb un cos jove i elegant, la veien dansant plegada, entregada a la vida…D’ona d’aigua és una posada en escena d’un cos femení lligat al record d’una historia llegendària. La ballarina Júlia Martínez ens presenta el seu projecte per encarar un encàrrec que el festival sempre fa a algun creador: l’escenificació coreogràfica del personatge llegendari de les dones d’aigua. També hi participen l’Anna Vila al disseny de so i la Paula Azul a l’escenografia.\nCONTES DE LA MEDITERRÀNIA – L’ESTENEDOR TEATRE\nUn vell mariner, amb l’ajut d’uns barrets i d’uns quants titelles, ens explicarà la rondalla mallorquina d’aquest recull. L’Estenedor Teatre és una companyia amb una trajectòria marcada per reptes professionals i artístics. Una realitat molt versàtil que ha construït un discurs i un estil propis, gràcies als més de 30 espectacles i més de 35 anys d’història.\nCANÇÓ FUGAÇ – CORRANDES SÓN CORRANDES\nLa il·lusió d’una cançó creada a l’instant, seguint la poètica i músiques tradicionals, és el pol d’atracció d’aquesta proposta. Els cantadors canten amb diferents tonades tradicionals de la Catalunya Vella per provocar emocions amb la paraula, el so i el gest. Aquests atrevits generaran sorpresa a cada instant, a cada vers rimat, a cada estrofa cantada per tal de cantar la memòria del passat, el present observat i el desig del futur.\nCastell de Tous - Sant Martí de Tous


Hotel “Vincci La Rabida” – Raconets\n21/09/20101 min readAdd comment\nAnterior article Bar “You”\nProxim article Restaurant “Cafe du Port”\nCalle Castelar, 24 Sevilla\nTelf: +34 954501280\nHotel ubicat a un palau del segle XVIII perfectament restaurat.\nTé un tamany mig que et fa sentir molt còmode i que fa que el servei sigui sensacional.\nEl que més vaig agraïr, però, és la ubicació. Està al barri de El Arenal (famós pels seus bars de tapes), molt a prop de tot : la catedral, la Calle Betis, la Maestranza... Es pot anar a peu a tot arreu.\nA la planta baixa, on hi ha la recepció, hi ha un lluminós pati interior fantàstic amb una cafeteria entranyable.\nAl pis de dalt de tot hi ha una terrassa amb un bar que té unes vistes de la ciutat immillorables. Des d'aquí es pot veure la Giralda i la Torre de Calatrava. Val la pena, passar-hi una tarda. A l'estiu, el bar de la terrassa es converteix en restaurant.\nMolt bon servei (2,5), bones instal·lacions (2), menjar correcte (1,5), bona vista (2).\nEscapada Plaza del Salvador\nCafeteria “La Campana”\nBar – Restaurant “El Arenal”\nRestaurant “Bodeguita Romero”


Celebració de l’AGO a la seu de l’SCI- Catalunya - Servei Civil Internacional de Catalunya\nmarç 9, 2007novembre 28, 2018\nTal i com estava previst , dissabte 3 de març\nes va celebrar l’Assemblea General Ordinària (AGO) de Servei Civil\nInternacional- Catalunya. A grans trets, es va aprovar l’ordre del dia, la memòria de l’any\n2006 i els pressupostos del proper any. En un altre ordre de coses, es va acordar que el 2007 s’abordarà un\nPla Estratègic per fer front als nous reptes de l’entitat, així com un procés\nper dinamitzar la base social, que al cap i a la fi és l’esperit que ha de\nAixí mateix, es va votar i aprovar la junta\nde socis, què durant els propers dos anys representarà a tots els socis. Es va ratificar en Pere Vidal i Domènech com a\nPresident de l’SCI-Catalunya. La resta de membres de la junta varen quedar\nconfigurats de la següent manera: Elena Pérez amb càrrec de vicepresidenta,\nCristina Escoda amb càrrec de Secretària, Andreu Torres amb càrrec de tresorer\ni Sònia Villoro amb càrrec de vocal.\nD’altra banda, els membres sortints de la\njunta foren: Enric Ernest Munt amb càrrec de vocal, Cristina Poll amb càrrec de\nvocal, Christian Teijón amb càrrec de tresorer, Clara Gonzálvez amb càrrec de\nvocal, Eleonora Fraire amb càrrec de vocal i Meritxell Díaz amb càrrec de\nEl mateix cap de setmana, Patrícia San Mateo,\nresponsable de l’àrea de voluntariat de l’SCI- Catalunya, va assistir\nMeeting (TEM), que aquest any ha tingut lloc a Croàcia. En aquesta\ntrobada, les diferents branques\nde l’SCI Internacional es reuneixen per presentar les seves propostes\nde treball per a l’estiu i tancar, així, les llistes definitives de\ncamps a nivell internacional, també es defineixen els procediments\npràctics per emplaçar\nRamon:Toni Guiran:“No es poden canviar interessos econòmics per drets de les persones


Sant Feliu de Guíxols, 24 d'octubre de 1876\nSant Rafèu, 19 de setembre de 1958\nPolític, industrial surer i comerciant\nTaper i polític (1876-1931)\nJosep va ser el més gran dels tres fills de Josep Irla i Rovira i Rita Bosch i Anglada. Amb els altres germans -Francesc (1881-1961) i Nicolau (1886-1943)- va tenir sempre una estreta relació, amb els quals compartia activitats econòmiques i polítiques. El pare, que primer havia treballat com a obrer en la indústria de fabricació de taps de suro, va obrir després una taverna. De trajectòria republicana federal, va ser elegit diputat provincial diverses vegades pel districte de la Bisbal.\nVa fer els seus primers estudis a Sant Feliu. De ben jove, i seguint la trajectòria familiar, s'identificà amb el republicanisme federal, de manera que ell i son pare foren els impulsors del Centre Republicà Federal Català, de Sant Feliu, i també membres de la lògia maçònica local Gesòria, mentre que el seu germà Francesc dirigia el setmanari El Programa.\nAmb els seus germans inicià activitats industrials i comercials des de Sant Feliu de Guíxols, amb la creació de la societat Josep Irla i companyia, amb participació de capital de tots tres germans i un paper més principal d'ell. Des d'aquesta base, obriren una fàbrica de taps de suro, que amb els anys s'anà ampliant; foren consignataris de vaixells i posteriorment propietaris d'una goleta, i feren un comerç de vi i de suro amb Barcelona, i pogueren actuar com a agents de duanes. El 1902 es casà amb Florència Bas i Parent, també de Sant Feliu i membre d'una família d'obrers tapers. La parella no tingué fills, però afillà Encarnació Pijoan, filla dels masovers d'una masia on passaven temporades, a causa de la malaltia de caràcter asmàtic que ell patia.\nEn l'àmbit polític, anà consolidant la seva posició en l'espai republicà federal i catalanista. Inicià la seva trajectòria en càrrecs d'elecció arran de les eleccions municipals de 1905, en què fou elegit regidor de l'Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols com a membre d'una candidatura que aplegava federals i catalanistes, i passà a ser segon tinent d'alcalde i membre de la Comissió de Governació i alcalde accidental l'any següent. Des de l'alcaldia, intervingué en els serveis i les obres d'interès públic, la promoció de la cultura popular i l'assistència social, i féu front amb habilitat a les destrosses patides pel municipi en els aiguats de la tardor de 1908.\nElegit novament a les eleccions municipals de 1909 i atenent que en aquesta ocasió l'alcalde no es nomenava per decret des del govern espanyol, va passar a ocupar aquest lloc (del juliol fins al novembre de 1909), fins que -ara sí- el govern en nomenà un, de manera que aleshores quedà ell com a regidor.\nAl principi de 1911, va participar en la constitució de la Unió Federal Nacionalista Republicana a les comarques de Girona i fou president de l'agrupació local. Arran de la mort del seu pare, aleshores diputat provincial i que tingué lloc l'abril següent, es presentà a l'elecció provincial parcial que es convocà per a cobrir la vacant pel districte de la Bisbal, i aconseguí el nomenament sense elecció, per manca de contrincants. A les eleccions provincials de 1913 va ser elegit novament, així com a les successives fins al 1923, amb l'arribada de la dictadura de Primo de Rivera, sempre pel districte de la Bisbal. Políticament, primer se situà a la UFNR i, després de la crisi d'aquesta, s'acostà al Partit Republicà Català. Integrat com a diputat provincial a l'Assemblea General de la Mancomunitat, formà part de diverses comissions i va ser membre del comitè directiu de la Caixa de Crèdit Comunal.\nEl 1923 va ser un dels fundadors del Partit Republicà Federal Nacionalista de les Comarques Gironines i formà part del seu directori. Amb la liquidació de les institucions feta per la dictadura, es concentrà en els seus negocis sense deixar de mantenir una certa activitat política, sempre dins de les minvades possibilitats d'actuació del període.\nLa República i la Guerra Civil (1931-1939)\nAmb la proclamació de la República, va ser nomenat vocal de la Comissió Provincial Provisional de Girona i, immediatament després, comissari delegat del Govern de la Generalitat Provisional a Girona (abril 1931/febrer 1933, amb una renovació l'octubre de 1932), càrrec creat per a exercir les funcions executives de la desapareguda Comissió Provincial. Des d'aquest lloc, afavorí l'ensenyament i la cultura, sobretot els adreçats als sectors populars; impulsà l'ús del català a les administracions; renovà les actuacions destinades a la restauració de monuments arquelògics; s'interessà per l'assistència social, amb actuacions diverses, i desenvolupà obres públiques de baix cost -atesa la migradesa de recursos pressupostaris- però de gran impacte en amplis sectors de la població, particularment els allunyats dels centres urbans; tot plegat amb una acurada gestió econòmica que refermava la seva condició de bon gestor, ja iniciada en el seu municipi.\nAl mateix temps, a les eleccions de 1931 per constituir la Diputació Provisional encarregada de preparar l'avantprojecte d'Estatut, va ser elegit pel districte de la Bisbal en una candidatura propera a Esquerra Republicana de Catalunya, on passà a ocupar la vicepresidència. Com a comissari delegat i com a vicepresident de la Diputació Provisional, va desenvolupar un pla de propaganda a favor de l'Estatut a les comarques gironines.\nAl començament de 1932, creà i dirigí el Partit Republicà Federal del Baix Empordà, agrupació comarcal creada bàsicament per a formalitzar una adhesió col·lectiva a Esquerra en el primer Congrés Nacional ordinari d'aquesta formació, celebrat el febrer d'aquell any, tot i que a la pràctica aquesta integració ja feia mesos que funcionava. A les eleccions per formar el Parlament de Catalunya d'aquest mateix 1932, encapçalà la candidatura d'Esquerra per Girona i obtingué un important triomf, fins al punt de ser el candidat proporcionalment més votat de tot Catalunya. Com a diputat, va ser membre de la Diputació Permanent, de les comissions permanents d'Obres Públiques i de Sanitat, i de les comissions de Pressupostos i de Llei Municipal.\nVa ser nomenat conseller de Governació en el govern de Macià, constituït el 24 de gener de 1933, però un empitjorament de la seva afecció crònica l'impedí ocupar el càrrec i fou substituït després d'uns dies per Joan Selves. Poc després, va ser rellevat també del seu càrrec de comissari delegat. Ja restablert, va passar a ser director general d'Indústria (juliol-octubre de 1933), dependent del Ministeri d'Indústria i Comerç del govern espanyol, en dos governs successius: els presidits per Manuel Azaña i per Alejandro Lerroux, i fou destituït després de l'entrada de Diego Martínez Barrio.\nL'estiu de 1933 s'incorporà als organismes creats per al desenvolupament de l'àrea d'Assistència Social, després que la Generalitat rebés les transferències en aquest àmbit. Primer amb Josep Dencàs com a conseller de Sanitat i d'Assistència Social, en l'etapa del president Macià, i després amb els seus successors, ja amb Companys, va ser cap dels Serveis d'Assistència Social i després director general. Des d'aquest càrrec, va projectar actuacions ambicioses en àmbits com el tractament de malalts amb rebuig social, la prevenció de riscos en la infància o l'atenció als jubilats sense recursos, però també la seva implantació en tot el territori català. Va ser també vocal del Consell de les Caixes d'Estalvi. Els Fets d'Octubre de 1934, amb la suspensió de l'Estatut i l'empresonament del govern català, varen deixar la seva actuació política en suspens durant el següent any i mig.\nAmb la restitució del Govern, el març de 1936 recuperà el seu lloc de director general. L'inici de la Guerra Civil tornà a dificultar la seva actuació. En els primers dies, mentre el conseller d'aquells moments, Manuel Corachan, es dedicava de ple a l'organització de l'Hospital General de Catalunya, ell assumí de fet la direcció de la Conselleria. Amb les successives remodelacions del Govern es mantingué en el càrrec, però presentà la seva dimissió davant el nomenament de conseller d'Antoni Garcia, representant de la CNT, a finals de setembre.\nPoc després, l'octubre de 1936, va ser nomenat sotssecretari de la Conselleria de Cultura, un càrrec de nova creació, amb Ventura Gassol com a conseller, però coincidint amb la sortida d'aquest de Catalunya, davant el perill de ser víctima d'un atemptat. Per això, hagué d'ampliar la seva funció i treballà pel funcionament dels centres d'ensenyament i de les biblioteques i per la preservació del patrimoni arqueològic i artístic de Catalunya.\nEl gener de 1937, just després que Josep Tarradellas publiqués els decrets amb els quals es pretenia controlar i normativitzar tot l'aparell financer de la Generalitat, va ser nomenat director general de Patrimoni i Rendes, un càrrec també nou però a més molt complex en un període d'excepcionalitat política, que posava a prova una vegada més les seves condicions de gestor.\nL'1 d'octubre de 1938, amb una part del territori català ja ocupat per les tropes franquistes i amb la imminència d'una desfeta completa, acceptà la responsabilitat de convertir-se en president del Parlament de Catalunya i fou elegit en la darrera sessió que aquest celebrà.\nL'exili, la presidència de la Generalitat i els darrers anys (1939-1958)\nA finals de gener de 1939, com la resta d'autoritats catalanes, iniciava el seu exili. Amb 62 anys, va passar a territori francès amb la seva esposa, l'afillada, germans i nebots, però sense cap dels seus béns, que quedaven a Sant Feliu i que posteriorment serien incautats per les autoritats franquistes. Va viure un temps al Voló i s'instal·là després a Ceret, on va poder reprendre el comerç del suro. El 1940 va ser detingut per les autoritats franceses de Vichy i confinat a Le Mans, d'on va poder evadir-se i va retornar a Ceret.\nAmb l'afusellament del president Companys, l'octubre de 1940, refusà d'emigrar a Amèrica i assumí la Presidència de la Generalitat (des de l'octubre de 1940 fins a l'agost de 1954), càrrec que li pertocava en tant que president del Parlament de Catalunya. Es traslladà aleshores a Cogolin, al departament del Var i més lluny de la frontera, on reprengué la fabricació de taps de suro, una activitat que li subministrà els anys següents els recursos necessaris per a sobreviure.\nEls primers anys del seu mandat estigueren marcats per un context enormement advers, amb fortes limitacions per a una mínima actuació institucional, derivades de la Segona Guerra Mundial en curs; la diàspora dels exiliats catalans i el perill permanent per als que es mantenien en territori francès; les divergències estratègiques no ja dins de les forces republicanes, sinó dins de la mateixa Esquerra, juntament amb la migradesa de recursos econòmics.\nUn cop allunyada la guerra del territori francès, nomenà a principis de 1945 un Consell Assessor de la Presidència de la Generalitat, que prengué possessió el gener següent, amb la funció de preparar les tasques d'un futur govern català i que estava estructurat per departaments governamentals. El setembre de 1945 nomenà el Govern de la Generalitat a l'exili, format per personalitats, tot i que sense carteres específiques, i que fou l'únic que existí. La incorporació de Carles Pi i Sunyer, fins aleshores impulsor del Consell Nacional de Catalunya de Londres, permeté tancar definitivament la dualitat que havia existit els anys anteriors entre aquest organisme (que es considerava successor del creat per Companys el 1940 a París i que havia defensat posicions més rupturistes) i la Presidència i el seu entorn més immediat.\nAquest govern (1945-1948), a banda de la continuïtat institucional, intentà treballar en el suport als catalans exiliats, en la defensa de la llengua catalana i en la divulgació de la situació de Catalunya a nivell internacional. En aquest sentit, Irla adreçà el 1946 un memoràndum a l'ONU per a denunciar l'actuació de la dictadura franquista envers Catalunya. No obstant això, el creixent desencís entre els sectors de l'exili català que havien confiat que la fi de la Segona Guerra Mundial significaria la caiguda del règim franquista, en veure que aquest s'afiançava cada cop més, unit a les dissensions pròpies de la política catalana, feren entrar en crisi aquest govern al final de 1947 i el president el dissolgué el gener següent. A partir d'aleshores, la representació institucional de la Generalitat quedà personalitzada en el seu president.\nEntre el 1948 i el 1954, Irla intentà mantenir les actuacions esmentades, sempre amb uns recursos econòmics escassos. L'abril de 1954 nomenà Tarradellas, aleshores secretari general d'Esquerra, conseller primer. Poc després, Irla prenia la decisió de renunciar al càrrec. Amb 78 anys, se sentia "vell, malalt i pobre", segons les seves pròpies paraules. L'agost de 1954, els diputats del Parlament de Catalunya, reunits a l'ambaixada de la República espanyola a Mèxic, elegiren Josep Tarradellas com a nou president de la Generalitat.\nJosep Irla, dotat d'un rostre de faccions dures, no va ser un gran orador ni un personatge carismàtic, però sí un polític gestor i eficient, de gran integritat, que sabé connectar amb importants sectors de la societat catalana del moment (guanyà totes les eleccions, de divers nivell, a què es presentà) i que mantingué la continuïtat de les institucions (primer la Presidència del Parlament de Catalunya i després la Generalitat) en uns moments d'enorme adversitat.\nEl 1981 les seves restes foren traslladades a Barcelona i rebudes solemnement pels presidents Pujol i Barrera al Palau de la Generalitat, i van ser finalment enterrades a Sant Feliu de Guíxols. El 1997 es constituí la Fundació Josep Irla, vinculada a Esquerra, amb seu a Barcelona i una subseu a Sant Feliu de Guíxols, amb uns objectius de recerca històrica i de difusió del pensament polític.


L’Hospital Esperit Sant potencia les visites virtuals amb els pacients a través del servei de videoConsulta | Àrea Besòs\nL’Hospital Esperit Sant potencia les visites virtuals amb els pacients a través del servei de videoConsulta\nEn el marc de la digitalització de l’assistència sanitària, la Fundació Hospital de l’Esperit Sant ha posat en marxa el servei de videoConsulta, impulsat pel Serveu Català de la Salut, perquè professionals sanitaris i pacients puguin veure’s les cares i fer una visita mèdica sense haver-se de desplaçar a l’Hospital, si no és necessari. D’aquesta manera es vol potenciar una atenció més propera a l’hora de fer el seguiment d’alguns pacients.\nFins al moment l’hospital ja ha començat a fer ús d’aquesta nova eina de videoConsulta amb les visites pre-quirúrgiques del servei d’Anestèsia i amb les visites de seguiment de la Hipertensió del servei de Medicina interna.\nDurant les properes setmanes s’adaptaran els equips i s’instal·laran un total de 50 càmeres web entre les diferents consultes de l’Hospital. Això permetrà poder realitzar el desplegament a més serveis assistencials, tan mèdics com d’infermeria i d’altres especialitats clíniques, amb la finalitat de millorar el contacte entre professionals i pacients en aquelles visites que actualment s’estaven portant a terme de forma telefònica.\nAquest nou canal de comunicació en cap cas pretén substituir la presencialitat del pacient a la consulta, sinó afegir l’opció a aquelles visites que ja es realitzen de forma telefònica.\nFuncionament de la videoConsulta\nPer poder fer ús d’aquest servei només s’ha de tenir a casa un telèfon mòbil amb correu electrònic o un ordinador amb accés a internet que disposi de navegador tipus Chrome, firefox o motzilla. El professional sanitari enviarà un mail al pacient amb un enllaç, notificant la data i l’hora prevista per a la videoConsulta.\nPer accedir-hi, l’usuari només haurà de clicar l’enllaç uns minuts abans de l’hora proposada des de qualsevol dispositiu amb càmera, altaveu i micròfon. Un cop s’hagi autentificat amb el CIP el número de la targeta sanitària i amb un PIN que rebrà per SMS al seu mòbil, ja podrà iniciar el vídeo consulta amb el seu metge o infermera.\nArtículo anteriorL’ Ajuntament de Sant Adrià destinarà 25.000 € a ajuts de menjador escolar\nArtículo siguienteJovent Republicà demana una Sant Adrià més segura


Servit al plat: 2012\nEl proper, divendres, dia 14 de desembre, celebrerem la sessió XXIV\na la Biblioteca Poblenou-Manuel Arranz\nNADAL A POESIA A LA CARTA\nUn curt recorregut per la tradició i pels poetes catalans que han escrit Poemes de Nadal.\nCant a capella:\nPublicat per Marta Malleu a 4:23 Cap comentari:\nSESSIO XXIII - GRUP DE POETES\nPOESIA A LA CARTA - SESSIÓ XXIII\nEl dia 16 de novembre vam estrenar aquest curs 2012 – 2013, amb la sessió número 23 de Poesia a la Carta, en el marc de la Biblioteca del Poblenou. I ho vam fer presentant aquest grup de poetes que, gairebé des del principi d’aquestes sessions ens acompanyen. Ho han fet tant llegint poemes, com presentant els seus propis poemaris, o escoltant, és a dir fent caliu... així ens han donat i ens donen suport en aquesta engrescadora aventura poètica.\nAquest grup, absolutament heterogeni però convergent en les seves dèries, es reuneix cada dimarts (qui pot, quan pot, absoluta llibertat) a fi d’aprofundir en la llengua catalana i, sobretot, en la llengua pel que fa al camp de la poesia. Treballen juntes, indaguen, qüestionen, rectifiquen, escriuen i escriuen, sempre amb una actitud oberta i una gran passió per la paraula i el pensament que aquesta paraula ens proposa. Molts dels poemes que sentireu han sorgit, en la seva forma última, d’aquest treball posat en comú: s’han escrit en la intimitat i després s’han posat damunt la taula. Són el resultat de la feina feta amb paciència, amb dedicació, buscant la paraula que cal, amb humilitat, amb amor, intentant que cada frase cada paraula sigui al lloc que ha de ser i que el pensament flueixi a través de cada mot.\nLes poetes que es presenten tenen un perfil professional amb una considerable vessant cultural i artística que va de la filologia a les arts plàstiques, passant per moltes altres matèries. Totes s’han dedicat a conrear la poesia amb una gran riquesa expressiva, fet que ha merescut, en molts casos, el reconeixement del món literari actual. Moltes tenen poemaris editats, han guanyat premis...\nUn tast de la seva producció:\nEl mateix ganivet\nque m’havia obert tantes fruites\nem va obrir la teva carta.\nQuè és un obrecartes sinó un ganivet\nque també pela paper?\nI tallo i tallo la carn de les lletres\nara massa verdes, ara massa madures,\nara una paraula que cuqueja,\nara una frase que em taca,\nara menjo un tall que té el gust que vull\nArribo al pinyol.\nJust on signa el teu nom.\nmil vegades dins la meva boca\ndelint-me jo. La polpa adherida com si la fruita\nfos a punt de començar.\nMai no es guariria de la seva tendència\na l'alcoholisme, a la franquesa, a la descendència\ndescontrolada de la seva joventut,\na l'extàtica experiència de la solitud;\nestimant, com estimava, les bestieses de la bohèmia.\nMai combatria els seus terrors a caure al parany\nde la comoditat, a una impostada necessitat d'afany,\na la quimera del futur, a la feina ben feta, a la puresa,\na la fal·làcia de les assignatures comunes, i la saviesa\nd'estimar, com estimava, les bestieses de la bohèmia.\nMai no amagaria la seva repulsa a la gent benpensant,\na l'avorriment com a font de pensament, a la vessant\ncursi de l'amant, de l'art, del lament del poderós,\ndel cristià, de l'ajuntament,\nEstimaria la bohèmia d'una manera espiritual\nspiritus contra spiritum: resar i brindar, un mateix ritual.\nEls esperits del vi i les esperitades vides i grandeses\nde la gent noctàmbula i les seves bestieses.\nEstimaria la gent noctàmbula com una mena de sacerdoci.\nSacrificaria regals, sacrificaria amigues, sacrificaria temps d'oci.\nPerdria la família, aquells éssers que t'acompanyen al metge.\nPerdria part del patrimoni convidant a copes, perdria el fetge.\nMai es penediria d'haver triat estimar la nit com un ofici\nAmunt el calze, Dionís, místic i gloriós sacrifici.\nHi ha paraules que em parlen i paraules\nque em callen, n’hi ha que em criden,\nd’altres em venen sense cridar-les.\nLes coses existeixen pel tacte del seu nom:\norient, vertigen, misteri...\nI dic allò que faig:\nLa quietud és murmuri:\nExploro la paraula:\npell, sexe, cor...\nSento les paraules que em parlen soles:\nbatec, exili, res...\nEscolto i repeteixo: segons les circumstàncies:\nràbia, pedra, foc....\nO la simetria imperfecte dels secrets:\nllamp, navalla, mort.\n(Per a Pierangelet)\nHi ha algú que posa ritme\nals dies monocroms com un il·lusionista\ni encèn tonalitats al blanc i al negre.\nBlanc com els guants del mag\nque extreu versos del seu copalta:\nun vers estel,\nun vers libel,\nun vers desgel,\nun vers rebel,\nun vers invers, l’envers du vers: l’ivresse.\nNegre como la veu que recita\nparaules contra la solitud:\ndesig, mirada, somni, tu.\nHi ha algú que a la frontera\namb màgia clarobscura,\nexorcitza la vida monorima\ni en fa versos dispersos,\nversos versus prosa.\nWhite and black, blanc et noire,\ncom l’escorça dels poemes.\nM. MERCÈ GRIERA\naquesta nit potser moriré,\nhi estic a punt.\nm’he tret la roba,\ni les mitges, que ja ho saben,\nbellugant-se damunt la cadira,\nno pateixis, no me les tornaré posar,\nm’has triat i et dic que sí\ni no me’n desdiré,\nho faig per tu,\nperò jo també hi jugo.\nsec al tocador per darrera vegada\ni després et dic:\ntomba’t, ajeu-te amb mi,\npell ran de pell,\ni el vermell als llavis i les ulleres de sol fosques\nles duc per seduir-te morint.\nSón arenes de paraules.\nran del mar del pensament\namb la pedra i la conquilla.\nEls mots dels teus camins\nsón als cims,\nmai no m’hi convidis,\ni a les geleres.\nAmb el vent de Tramuntana.\nPublicat per Marta Malleu a 14:55 Cap comentari:\nPOESIA A LA CARTA XXIII\nA LA BIBLIOTECA MANUEL ARRANZ (CAN SALADRIGUES) AL POBLENOU\nPRÒXIMA SESSIÓ: DIA 16 DE NOVEMBRE DE 2012\nLLOC: BIBLIOTECA MANUEL ARRANZ\nLLEGIR, ESCRIURE I ESCOLTAR POESIA\nMaria Mercè Griera\nPublicat per Marta Malleu a 2:28 Cap comentari:\ni la mare d’aquestes criatures na CLARA MIR, us conviden a la sessió poètica del dijous 15 de novembre a les 20’30\nSERAN PRESENTATS PEL NOSTRE ESTIMAT MESTRE I POETA\nA l’HORIGINAL carrer Ferlandina 29, davant del MACBA\nPublicat per Marta Malleu a 2:05 Cap comentari:\nha atorgat el títol de POETA D’HONOR del 2012, a\nPOESIA A LA CARTA i tots els amics de la poesia el volem felicitar i agrair el seu mestratge en la dèria de PLANTAR PARAULES i d’ensenyar-nos a llaurar la terra des de ben joves, a l’escola i a la vida.\nPublicat per Marta Malleu a 2:03 Cap comentari:\nSESSIÓ XXII - ANNA RAURELL\nBarcelona 1937? – 2004\nPOESIA A LA CARTA – SESSIÓ XXII\nSESSIÓ AL BLOG\nAvui us vull parlar d’una poeta dels nostres temps que ja fa uns quants anys que ens ha deixat.\nM’agrada presentar-vos-la perquè és com si us mostrés la quotidianitat, la senzillesa, el dia a dia d’una dona que buscava i buscava\nEs deia ANNA RAURELL I GES\nNo crec que acabi sortint a cap antològica, a cap recull, que se’n faci cap recital, cap lectura dels seus poemes perquè no han transcendit, s’han quedat entre la família, els amics, els qui l’estimaven, però hi són, en un petit llibre editat pels seus pròxims, com si fos un comiat sense cap adéu. Hi són, treballats, sentits, sincers, com a testimoni de la seva pròpia existència, una existència corrent, de les que no criden l’atenció, malgrat que pugui ser plena de contradiccions, de quimeres, de preguntes, d’il·lusions, de neguits i finalment d’esperança, l’actitud positiva que salva.\nEl llibre es titula “ESTEL DE LLUM”.\nJo la coneixia l’Anna Raurell. Era amiga dels meus amics Núria Erta i Jesús Portavella. Ens trobàvem, tota una colla, i fèiem tertúlies poètiques i també xerràvem sobre arts plàstiques. Recordo l’Anna com si sempre anés amb uns grans ulls molt oberts per poder mirar-ho tot, per poder copsar tots els detalls d’aquest món tan bell però tan difícil on estem immersos. Ella volia indagar, preguntar, saber a fi d’entendre i retenir l’entrellat d’aquesta vida efímera que se’ns escapa i que representa un misteri.\nPotser, de veritat, no tenia els ulls grossos ni molt oberts, però jo la recordo així, amb la mirada estorada de la persona que intenta entendre tot el què l’envolta, que no es creu la dolenteria que hi troba, i que vol, de totes, totes, retenir el que hi ha de bo, el que ella veu, el que ella vol aferrissadament que sigui\nDiu Frederic-Josep Raurell i Ges en el pròleg del poemari:\nDes de la més tendra infantesa els seus ulls palesaven un món interior poblat de dolorosos però creadors silencis. L’esguard de l’Anna reflectia sempre un esperit melangiós, però de profunda tendresa...\nL’Anna no pot acceptar el “no facis cap pregunta” (com el poema d’en Vinyoli). Conversar amb ella significava veure’s immediatament encerclat per un extens i complicat laberint de preguntes. L’experiència esdevé en ella un mitjà de recerca per atènyer i tocar la realitat. Malda per tal que els pressupòsits no verificats no predeterminin la resposta. Accepta amb delerosa serenitat allò que és incomplert, parcial, l’haver de viure l’experiència d’allò que és provisional, limitat, absurd, és a dir desproveït de raonabilitat. A partir de l’experiència, malgrat ser creient, d’haver de viure en la dinàmica presència-absència de Déu aprèn a no acceptar ni a donar respostes absolutes. En el poema “Estimo la llum” expressa amb senzillesa aquesta dialèctica:\nEstimo la llum,\nPerò no puc agafar-la...\nELS SEUS POEMES:\nDificultat i esperança:\nTot llegint els seus poemes ens adonem com ens mostra aquest trobar les coses difícils, les coses que ens fan mal. En un moment sembla que la vida es desmunta, però hi ha una gran esperança als últims versos\nAquest camí curt es fa llarg,\nel terra és aspre i enceta la pell,\npetites rampes, es fan llargues.\nCuques de llum fugen del camí fosc,\nocells hi passen orbs de cant,\na la mà tinc una llàgrima;\nés de la lluna, està plorant.\nAcimat camí cap a la fi,\nneix un gran jorn, cafit de llum,\ntan dens de llum, que no té fi.\nTambé podem copsar la seva necessitat d’acostar-se als altres És la dona que malda per valorar les petites coses, per posar, creu que ha de posar, una mica de senzillesa a tot arreu, un gra d’amor a tot i a tothom qui té al voltant,. Hi trobem l’ideal de donar, i de resoldre els conflictes interns i externs, amb aquest “lliurar-se”\nSi un dia ja no tinc res,\ntindré encara moltes coses;\nun ocell que vola lluny,\nAquella paraula clara,\nuna esclavina de noces,\nque és un record i enyor d’un temps.\nColors del sol dels matins,\nel feixuc pes d’unes lloses;\nde nit, lluny de mi les deixo.\nA les mans, el blau del cel,\nun camí net sense brosses,\ntot l’amor que puc donar\ni versos molt vius i roses\nquan contemplis la bellesa de la pluja\nella et donarà més del que et pots esperar.\nDesprés, amb la teva joia,\nsurt i vés tu a donar\nPerquè l’Anna estima la natura, és una part important de la seva vida. Allà hi troba un mon ric que l’omple, li és proper i l’ajuda a estimar els homes.\nUNA NIT DE PLUJA\nVaig quedar-me asseguda a l’eixida i queia una fina pluja com un cant musical.\nQue bé vaig estar allà! Sens dubte, també la pluja havia fet possible la neteja de la meva ment, amb pensaments tranquils i ordenats.\nDescalça camino enamorada de la terra\nDescalça, quan ja no podré caminar,\nCercar o cantar, romandré dins el seu ventre\nI en el silenci continuaré estimant la terra\nEntrem a poc a poc en la seva vida i veiem que ens diu que havia trobat barreres, que la societat no et permet de fer... o d’anar... que et pot arraconar i fins i tot silenciar.\nQuan vaig parlar clar i vaig alçar la veu fins al cel,\nem van empresonar en aquesta cambra,\ntan buida d’abric,\ntan plena de ferro,\ntan nua de llum!\nLes coses no són fàcils i aquest món està fet de contradiccions, ella viu la contradicció:\nA prop meu hi tinc dos coves:\nun és ple d’odi, buit d’amor\ni ple de pes.\nL’altre és ple de seny, de mesura i d’amor,\ni buit de pes.\nLlavors necessita unes ales per arrencar el vol, per trencar la barrera. Sent l’anhel de llibertat que la portarà a ser ella mateixa:\nAquell dia, vaig escoltar molt bé les flors\nI em van dir:\nSer jove és ara,\nSer jove és fer ara;\nNO SÓC DE NINGÚ\nSóc d’hores d’ahir, que són ja del vent,\nde minuts presents, intensos de joia,\ni futurs de boira.\nNo sóc de ningú;\nsóc d’un bell silenci profund, que està en mi.\nDe mica en mica les seves paraules i els seus pensaments havien agafat forma, s’anaven escrivint a la pàgina de la poesia. Els poemes havien viscut al seu interior, després a la seva ploma, i ara els podem llegir en aquest llibre. L’Anna és l’exemple d’aquest poeta que tots podem dur a dins i que molt sovint ofeguem. Ella va saber canalitzar-lo, a través de la paraula escrita, com tantes veus silenciades que conformen el teixit cultural i social del nostre país. Ho va fer amb passió, delicadesa, constància i aquest punt agredolç de nostàlgia, però sobretot amb l’afany de transformar la realitat en una nova realitat plena d’esperança.\nCANVIAR DE VESTIT\nEm trauré el vestit que porto,\nMe’n posaré un de primavera,\nAniré per tots els pobles,\ncom vent fresc i suau,\nperquè els homes,\ncerquin la seva primavera\nEls poemes d’aquest llibre són el seu legat.\nI m’agrada acabar amb un bocí d’una carta que en Frederic-Josep Raurell cita també en el pròleg:\n“La nit és una mica la meva pàtria. És cert que a vegades la nit ens empresona, però també hem de reconèixer que és fascinant, ens pot rodejar de dimonis, però, sobretot, ens rodeja d’àngels”\nPublicat per Marta Malleu a 4:15 Cap comentari:


Els Cinc | ePubGratis\nEls Cinc altra vegada junts – Enid Blyton\nEls Cinc han estat convidats a passar uns dies a casa d’un científic, i acampen al costat, en un camp on també hi acampa un circ. Els Cinc s’ho estan passant molt bé. Però podrien haver imaginat que hi hauria algun misteri per resoldre. Uns documents d’alt secret desapareixen de la casa del professor, i els Cinc estan resolts a esbrinar qui se’ls ha emportat.\n9 agosto, 2019 Enid Blyton Aventuras, Catalán, Ficción, Juvenil, Novela\nEls Cinc les passen negres – Enid Blyton\nEn Dick ha estat segrestat perquè l’han confós amb una altra persona! Els Cinc estan desesperats. Segueixen el rastre fins a una vella casa sinistra enmig del no-res, i el troben sa i estalvi! Però just quan pensaven que s’havien acabat els seus problemes, es troben tots captius i en greu perill! Qui els rescatarà…?\n8 agosto, 2019 Enid Blyton Aventuras, Catalán, Ficción, Juvenil, Novela\nEls Cinc passen aventures – Enid Blyton\nUn espia i els seus sequaços proven de robar les notes de treball de l’oncle Ernest. Per aconseguir-les prenen com a hostatge la Jordi. Els nois, ajudats per una nova amiga, la intrèpida Jo, es disposen a actuar.\n3 abril, 2019 Enid Blyton Aventuras, Catalán, Ficción, Juvenil, Novela\nEls Cinc descobreixen que l’Aiguamoll del Misteri té un nom molt apropiat! Allí hi ha alguna cosa perillosa, però els Cinc necessiten ajuda per saber de què es tracta. Els rodamons que acampen a l’aiguamoll són poc amistosos, així que els Cinc no tenen més remei que arriscar-se per les boires traïdorenques i seguir el rastre.\nEls Cinc van de càmping – Enid Blyton\nEls Cinc van d’acampada i descobreixen unes vies de tren abandonades. Hi ha qui diu que en aquesta zona hi ha un tren fantasma. Una nit, els nois el veuen i decideixen investigar el túnel on l’han perdut de vista.\n28 febrero, 2019 Enid Blyton Aventuras, Catalán, Ficción, Juvenil, Novela\nEls Cinc s’escapen – Enid Blyton\nEls Cinc s’escapen a l’illa de Kirrin fugint d’uns desagradables personatges instal·lats a Vil·la Kirrin. Però qui ha estat a l’illa? Què conté el misteriós bagul que algú ha deixat en el vell vaixell naufragat? Els Cinc creuen que estan rere la pista d’uns contrabandistes. Fins que senten el crit d’un nen…\nLa caravana dels Cinc és atacada per una cabra. El seu propietari els ofereix dur-los al circ del seu oncle. Aquest es mostra molt amable amb els nois; però quan els Cinc acampen en un pujol canvia la seva actitud i els tracta de convèncer que marxin.\nEls Cinc altra vegada a l’illa de Kirrin – Enid Blyton\nQuè està fent l’oncle Quintí, sol a l’illa de Kirrin? Els Cinc no poden anar a l’illa perquè l’oncle ha donat ordres estrictes que ningú s’hi acosti. Tot i que no està realment sol. Algú l’observa…\nEncara hi ha contrabandistes al Turó del Contrabandista? Els Cinc estan en una casa enorme i antiga que s’alça sobre el turó i descobreixen un munt d’amagatalls boníssims, fins i tot túnels subterranis! Una nit veuen que algú està fent senyals des de la torrassa. Però, qui pot ser?


Calixto Bieito protagonitza un documental sobre el procés creatiu de 'Parsifal'\n'La ciutat de la música' es va estrenar ahir als cinemes d'Alemanya\nVadim Jedreyko ha dirigit aquesta peça que recull la visió de Bieito sobre el clàssic de Richard Wagner\n1 min. Barcelona 21/01/2011 14:57\n260x366 Calixto Bieito dirigint 'Parsifal' Calixto Bieito dirigint 'Parsifal'\nEls cinemes de les principals ciutats alemanyes projecten La Ciutat de la Música, el documental que explora el procés de creació que va seguir Calixto Bieito per a la posada en escena de l'òpera de Wagner Parsifal, estrenada al Teatre d'Stuttgart el març de 2010.\nEl documental, dirigit per Vadim Jedreyko, barreja escenes dels assajos i de la representació amb declaracions dels cantants i de l'equip artístic que va participar al muntatge. També recull les reflexions de Calixto Bieito sobre la seva relació amb la ciutat d'Stuttgart, l'òpera o el que volia transmetre amb el muntatge.\nEl Parsifal de Bieito, arriscat pel fet de ser el primer director espanyol que s'enfrontava a l'obra de Wagner al país d'origen del compositor, volia ser una aproximació al sentit de la vida, la religió i l'art. Ho feia recreant la fi del món, una visió apocalíptica de la civilització inspirada en La carretera, la novel·la de Corman McCarthy, i el neoexpressionisme d'Anselm Kiefer (el mateix Bieito destacava els lligams de l'artista amb Richard Wagner).\nEls cinemes de Stuttgart, Berlín, Múnic o Colònia projecten La ciutat de la música.


Com organitzem la jornada quan hi ha infants a casa? | Ajuntament de Barcelona\nLes 102 escoles bressol municipals de Barcelona han estat habilitades amb totes les mesures preventives i de seguretat davant la covid-19. A més, tant les educadores i educadors com les famílies i els 8.508 infants matriculats —que suposen el 64% de la demanda total (un 8% més que el 2019)— han rebut un acompanyament específic.\nÚltima actualització: 26/05/2021\nS’autoritzen les activitats extraescolars, de lleure i esportives adreçades a l'alumnat d’Educació Infantil i Primària, ESO, Batxillerat i Formació Professional en grups de màxim deu persones (a excepció de les que mantinguin els grups estables de les aules).\nÚltima actualització 26/05/2021\n“Estimat diari: Història d’un confinament” és una exposició feta a partir dels dibuixos, escrits, fotografies i vídeos que els nens i nenes de Barcelona van compartir a l’Estimat diari durant el confinament de la primavera del 2020.\nAquestes creacions, que recullen els sentiments i les vivències dels nostres infants durant aquell període, s’exposaran a diversos centres cívics de la ciutat per a què les escoles i famílies la puguin visitar. Al web de l’exposició trobaràs les dates, localitzacions i horaris:\n“Estimat diari: Història d’un confinament”


societat | Les Cabòries d'en Montilla\n21 Juny 2010 · 17:58\nTemps ençà, quan era un infant els reis els esperavem amb gran il·lusió, ja que era dels pocs moments que es rebia un regal, tret potser de l’aniversari. Tampoc teniem tantes posibilitats d’oci quan ara hi ha, però potser per això tenim o crec que van propiciar més les relacions socials personals i l’imaginari. Avui, els nens mantenen menys relacions personals, i segons on visquin no saben que és això de baixar al carrer.\nTenen de tot, i no saben, com moltes vegades he comentat aquí, que és la cultura de l’esforç, i per això quan quelcom els hi és molt dificultós, molts abandonen. Ho veiem cada dia a les feines, a les escoles, ho escoltes al gimnàs… És la societat que hem creat, una societat d’oci i poc esforç, on el que està ben vist és l’escaqueig i la picaresca, i denostrat la suor en el front…\nFiled under denúncia, educació, social\nTagged as esforç, nens, societat, suor\n2 Juliol 2009 · 17:44\n6:25 AM. Tren Cardedeu-Mollet. Estació de Les Franqueses hi puja força gent. S’acosta un home d’uns 45 anys, amb bigoti, cabells morenos amb unes canes incipients al costat de les orelles, pell torrada. El veig venir, tot i que jo estava veient un capítol de Stargate Atlantis a la pda, però el seu soroll, em destorba.\nEn teoria es música, però es pot considerar música, uns sons que et resulten desagradables? La culpa era de la música o de la poca educació de l’home, que portava sonant el mòbil a tota castanya? Aquesta gent no sap que la resta de la gent no ens te perquè agradar la seva música? O que potser no ens vé de gust? No coneixen l’existència dels auriculars?\nNingú li ha dit res… jo tampoc, ans al contrari, l’he mirat un parell de cops amb cara de mala lluna (al matí no es gens extrany en mi) i s’ha quedat mirant-me amb un somriure sorneguer.\nEl ritme endiablat de la música cubana que omplia el vagó, m’anava encenent, i pràcticament no podia escoltar la sèrie a través dels meus auriculars. He estat a punt de treure els auriculars a veure si es sentia aludit, però he optat per soportar estoicament la seva mala educació.\nSempre hem de perdre els que tenim bona educació?\nFiled under cultura, educació, música, personal, social\nTagged as educació, respecte, societat, tren


Publicat el 18/12/2021\nTortosa culmina l'any de la Capital de la Cultura Catalana amb un homenatge als creadors referents més veterans\nEn un acte amb la música i les danses tradicionals com a protagonistes, la ciutat ha cedit el testimoni a Igualada, pròxima capital durant el 2022\nLa cultura de Tortosa ha fet avui un homenatge a diverses de les figures actuals més representatives dels diferents àmbits d'expressió i creació. Un "reconeixement de ciutat", com l'ha definit l'alcaldessa, Meritxell Roigé, fet a alguns dels representants més veterans i amb una trajectòria més destacada en els camps de l'art, la literatura, la música i el ball populars o les arts plàstiques. L'homenatge ha posat al primer pla a Anna Maria Bel, Zoraida Burgos, Roberto Escoda, Rossend Aymí, Ramón Balagué, Cinta Sabaté, Jordi Angelats, Jaume Rocamora, Joan Panisello i Cèsar Estrany. Noms il·lustres que han servit de guia per a les següents generacions de creadors de la ciutat: "Sou part d'este riu mític i remorós que esdevé la cultura de Tortosa, i que ens amara amb la seua abundància. La vostra petjada fa gran la nostra ciutat", ha assenyalat l'alcaldessa durant el seu parlament.\nL'homenatge ha precedit l'acte formal en el qual Tortosa ha passat el testimoni com a Capital de la Cultura Catalana 2021 a la següent població que ostentarà el títol: Igualada. El seu alcalde, Marc Castells, s'ha sumat al reconeixement, explicant que "una ciutat fa bé les coses quan homenatja la gent que ha treballat per la seua societat i la seua gent, com heu fet avui Tortosa. I això és el que heu fet tots els que avui sou protagonistes d'este homenatge: heu treballat per la cultura, que és treballar pel món. Fent forta Tortosa heu fet forta també Catalunya", ha destacat Castells. Pel que fa a la celebració que ara inicia Igualada, l'alcalde ha revelat que la programació de la Capital de la Cultura de Tortosa els ha inspirat per dissenyar els actes que duran a terme durant tot l'any: "Heu exercit esta capitalitat de manera admirable", ha dit. En este sentit, ha refermat el compromís per tirar endavant la celebració malgrat el moment encara complex: "contra la covid, cultura. Perquè la cultura ens fa més forts, més dignes, més lliures i millors", ha conclòs.\nL'alcaldessa Meritxell Roigé ha destacat que, durant tot el 2021, la capital cultural de Tortosa ha permès posar al centre de l'atenció als creadors, agrupacions i altres representants de la cultura local, donant-los tot el protagonisme i l'altaveu per fer ressonar la vàlua i la importància de la cultura que vivim: "com explica l'himne que hem creat enguany, els qui habitem esta terra tenim una gran sort", ha dit Roigé. Per la seua part, el regidor de Cultura, Enric Roig, ha posat l'accent en el paper que la cultura té com a motor de la recuperació econòmica i social: "Puc afirmar que, malgrat la incertesa i les restriccions, hem viscut este any intensament i hi hem donat a conèixer allò que tenim i el nostre talent", ha apuntat.\nL'acte ha donat un marcat protagonisme a la cultura popular. Ja des del començament, amb el toc de dolçaina i tabal que acompanya les festes de la ciutat que ha obert la gala, interpretat representants de cadascuna de les colles de cultura popular de Tortosa. Ha seguit amb el recital d'un poema de Gerard Vergés, a càrrec del professor de literatura i escriptor Manel Ollé, acompanyat d'una peça del mestre Felip Pedrell, interpretada per la violoncel·lista Maria Rosa Pons. Posteriorment, les danses tradicionals han sonat a ritme de jota i fandango, ballades per Carme Balagué i Josep Garcia amb la música en directe dels Quicos. L'acte ha finalitzat amb una peça de cant coral, la interpretació conjunta de l'himne 'Tortosa 2021', i una referència a la cultura que s'obre pas cap al futur amb les generacions més menudes.


Transmetre els meus coneixements i mestria es una part important a la meva vida també i és per això que fa més de 12 anys que imparteixo classes de piano. Aquests anys d’experiència m’han permès de desenvolupar un ampli ventall de mètodes i tècniques d’ensenyament, així com d’ensenyar un repertori i donar-li un enfocament personalitzat a cada alumne.\nSovint es comenta que un pianista concertista no pot ser un bon professor, i això pot ser en part cert donat que, amb el pas dels anys, tendim a oblidar com vam aprendre a executar correctament aquest o aquell moviment, la manera com vam aprendre a llegir partitures, etc.. Assolim un nivell, per tant, en el qual quan practiquem ni tan sols ens adonem de la part mecànica que requereix el fet de tocar escales i arpegis.\nJo crec que donar classes de piano és bastant diferent de donar concerts. Tanmateix, encara veig nombrosos errors i defectes tècnics en alguns professors de piano per a infants. Professors que, sense cap experiència com a concertistes, ensenyen els infants a asseure’s al piano i col·locar les mans sobre ell. De la mateixa manera, tampoc no es concedeix gaire importància a la preparació mental d’un alumne davant d’un concert. Un professor ha de tenir quelcom de psicòleg també i ha de saber motivar els seus alumnes. Aquesta habilitat, que rarament es troba a la majoria de professors de piano, jo la domino.\nEl resultat ideal el garanteixen tres components: un professor excel·lent, un alumne conscienciat i treballador, i una pràctica continuada de piano entre una classe i la següent.


Descobriments i aplicacions de la ciència: de setembre 2010\nIntroducció de la genètica clàssica per arribar fins a la genètica molecular. La genètica clàssica va descobrir les propietats del material hereditari però, fins que no es van aplicar les tècniques moleculars, no es va poder determinar la composició i propietats químiques d’aquest material. Els nous desenvolupaments tècnics faciliten l’adquisició d’informació que prèviament era inaccessible, com en el cas del projecte genoma.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 6:30 Cap comentari:\nEtiquetas: genètica, genoma, tibimedia, youtube\nSegons informa el Massachussetts Institute for Technology (MIT), Angela Belcher, una de les seves enginyeres, està mirant d'aconseguir – no només eliminar el diòxid de carboni del medi ambient – sinó, a més, donar-li un ús en la construcció. Segons Belcher, "volem capturar el diòxid de carboni però no enterrar-lo, sinó convertir-lo en una matèria que romandrà estable milers d'anys". Aquest procés, que per ara ha estat provat al laboratori, s'ha aconseguit modificant genèticament el llevat comú. Si en voleu saber més, podeu connectar-vos a la pàgina de notícies del MIT: http://web.mit.edu/newsoffice/\nFoto: autor Parag.naik (Wikimedia commons)\nPublicado por Tibidabo Edicions en 1:18 Cap comentari:\nEtiquetas: diòxid carboni, MIT\nEn aquest document s’explica com es va identificar el primer antibiòtic, compost orgànic que perdia la toxicitat per a les cèl·lules humanes però mantenia les propietats antimicrobianes, de forma que podia curar una malaltia sense fer-se tòxic per al pacient. Gràcies a la penicil·lina es va poder lluitar contra un conjunt de patologies que tenien un gran impacte en la salut de la població: les malalties infeccioses d’etiologia bacteriana.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 6:13 Cap comentari:\nEtiquetas: antibiòtics, medicina, tibimedia, youtube\nRedes para la Ciencia » Nuevo podcast de Redes para móviles y reproductores multimedia\nRedes para la Ciencia Â» Nuevo podcast de Redes para mÃ³viles y reproductores multimedia\nSi teniu iPod, us recomanem que aprofiteu l'ocasió de descarregar-vos els podcasts de l'Eduard Punset per a REDES.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 2:41 Cap comentari:\nEtiquetas: podcast, recursos internet\nPublicado por Tibidabo Edicions en 0:06 Cap comentari:\nEn aquest document, s’explica que les proteïnes són els ingredients principals de les cèl·lules i que suposen més del 50% del pes en sec dels animals. Les proteïnes són polímers, formats per la unió de monòmers, molècules més simples que anomenem aminoàcids. És important destacar que la seqüència d’aminoàcids d’una proteïna obeeix directament a les instruccions que dicta el codi genètic.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 2:25 Cap comentari:\nEtiquetas: proteïnes, tibimedia, youtube\nEl vídeo que us oferim sobre l’efecte Doppler introdueix aquest fenomen, per al so descobert. Descriu també com es va estendre a la llum. Així va ser com el desplaçament cap al vermell de l’espectre lluminós que ens arribava d’algunes galàxies va permetre explicar-ne l’allunyament i confirmar, en part, la teoria del Big Bang.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 0:11 Cap comentari:\nEtiquetas: big bang, efecte doppler, espai, tibimedia, youtube\nSegons informa wwww.sciencenews.org, un equip liderat per l’enginyer Michel Strano, del MIT, està desenvolupant una nova tècnica que faria que les cèl·lules solars s’unissin i es reparessin soles, el que faria que aquestes cèl·lules tinguessin una durada indefinida. Aquestes cèl·lules solars s’han fet a partir d’una bactèria que capta la llum a la qual han afegit algunes proteïnes i lípids per donar-li estructura i nanotubs de carboni per conduir l’electricitat. La solució es va introduir en una bossa de les que es fan servir per a la diàlisi amb un element addicional per mantenir-la unida. Un cop es va retirar l’element addicional, es va poder observar que els ingredients ja formaven una unitat capaç de capturar la llum i generar corrent elèctric. Segons comenta Strano, la idea se li va ocórrer mentre llegia sobre la biologia de les plantes i el seus mecanismes d’autoreparació.\nFoto: Autor Hernantron (wikimedia)\nEn podeu llegir més, en anglès, a: http://web.mit.edu/newsoffice/2010/self-healing-solar.html\nPublicado por Tibidabo Edicions en 0:30 Cap comentari:\nEtiquetas: energia solar, MIT\nSi a youtube cerqueu “tibimedia” podreu veure tot el recull de vídeos que hi tenim penjats.\nConfiem que us siguin útils i interessants.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 1:30 Cap comentari:\nEtiquetas: recursos internet, tibimedia, youtube\nLa revista Science s’ha fet ressó aquest mes d’agost dels resultats de les noves observacions del Telescopi Espacial Hubble que han fet noves troballes respecte de l’energia fosca, que forma el 75% de l’univers i que, segons llegim a wikipedia, “és una forma hipotètica d'energia que permea tot l'espai i que produeix una pressió negativa que origina una força gravitacional repulsiva. L'existència de l'energia fosca és una hipòtesi postulada per explicar l'observada expansió accelerada de l'univers, així com per explicar la major part de la seva massa”. Les imatges obtingudes pel Hubble permetran als astrofísics entendre com es distribueixen matèria i energia i arribar a entendre el misteri de l’energia fosca.\nA la web hubblesite.org podeu seguir amb detall les observacions respecte la dark energy(web en anglès).\nHubble: http://www.spacetelescope.org/ i hubblesite.org\nPublicado por Tibidabo Edicions en 1:32 Cap comentari:\nEtiquetas: energia fosca, espai, hubble\nVegeu aquest vídeo sobre el descobriment del DNA.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 2:37 2 comentaris:\nEtiquetas: DNA, tibimedia, youtube\nDESCOBERTA UNA ESTRELLA AMB SET PLANETES QUE L'ENVOLTEN\nSegons informa el diari Clarin (http://www.clarin.com/) astrònoms de l’Observatorio Europeo Austral (ESO) han descobert des de l’observatori de La Silla, a Xile, un sistema planetari molt semblant al nostre. Es tracta d’un grup de set planetes que orbiten al voltant d’una estrella similar al Sol. A més, un d’ells és semblant a la Terra. La importància d’aquest descobriment radica en què, en tractar-se d’un dels sistemes que conté més planetes, ajuda a entendre la formació planetària. La descoberta ha estat possible gràcies als avenços dels instruments de mesura, que també poden tenir aplicació en altres disciplines.\nPublicado por Tibidabo Edicions en 1:00 Cap comentari:\nEtiquetas: espai, Observatorio Europeo Austral\nCom molts ja sabeu, tenim pàgina a Facebook. Us hi esperem!\nEstigueu alerta: ben aviat hi haurà novetats interessants ;-)\nPublicado por Tibidabo Edicions en 2:42 Cap comentari:


Monopoly contra l’especulació turística el primer dia de la Festa Major de Sant Antoni | betevé\nMonopoly contra l’especulació turística el primer dia de la Festa Major de Sant Antoni\nSílvia Gutiérrez | dissabte, 14 de gen. del 2017, a les 14.45\nLa Festa Major de Sant Antoni ha arrencat aquest dissabte amb una cercavila que ha donat el tret de sortida a 10 dies d’activitats lúdiques i culturals per tot el barri. També de reivindicatives. La plataforma Fem Sant Antoni ha organitzat un joc de Monopoly al carrer, una forma de protesta lúdica contra l’especulació urbanística i el turisme massiu que han batejat com a BCNopoly.\nCom ja es tradició la cercavila d’inici ha estat la primera gran activitat popular de la Festa Major de Sant Antoni. Pels carrers del barri hi han desfilat els gegants, trabucaires, capgrossos, bastoners, els diables i, fins i tot, la Porca de Sant Antoni, acompanyats per Pep Callau i els Pepsicolen. Juli Bellot, mestre de cerimònies d’El Molino, ha estat el personatge encarregat de llegir el pregó d’aquesta edició de la festa.\nEl BCNopoly i més\nEntre les novetats de la festa d’enguany, una iniciativa de la plataforma veïnal Fem Sant Antoni a l’avinguda de Mistral que és una versió barcelonina del joc del Monopoly. L’han anomenat BCNopoly i han convidat a jugar-hi veïns de totes les edats. Cada jugador comença amb uns centenars de punts que pot anar invertint no per comprar immobles, com al Monopoly clàssic, sinó per a “alliberar-los” i posar-los a disposició de tots els veïns. Per exemple, algunes de les primeres jugadores han invertit bona part dels seus punts perquè l’Ajuntament compri l’edifici de La Carboneria o el Gimnàs Sant Pau pugui seguir funcionant. Això, sí les temudes targetes del joc també poden fer que t’apugin el lloguer i, si tens un pis turístic il·legal, pots acabar a la casella de la presó. El Mercat de Sant Antoni, a punt d’inaugurar dona punts, en positiu, tot i que Vladimir Olivella, de Fem Sant Antoni, explica que hi ha molts veïns preocupats perquè la reinauguració un cop rehabilitat pugui accelerar la gentrificació del barri.\nAl BCNopoly ja havia jugat un altre col·lectiu de Ciutat Vella, que ha traspassat a Fem Sant Antoni el dau i part del material necessari per dur-ho a terme. I és que la mobilització veïnal contra l’especulació urbanística i el turisme massiu continua arreu de la ciutat. L’objectiu de totes aquestes accions és frenar l’especulació i el turisme, i en definitiva, convidar a la reflexió sobre el model de ciutat que —diuen— està fent fora als veïns dels barris.\nLa Seca 2, seu de la Fundació Joan Brossa, enceta primera temporada\nLa rentrée musical 2\nQui és qui a la conferència de Manuel Valls?\nL’Espanyol segueix fort i supera l’Eibar per 1 a 0


Tornam al teatre? - CENT PER CENT\nTornam al teatre?\nCom serà la reactivació d’un dels pilars culturals del nostre poble? En parlam amb el regidor de cultura, Mateu Marcé. A més, dos directors de la Mostra, Antoni Rosselló i Sebastià Adrover, ens donen la seva opinió sobre el retorn d’una de les activitats extraescolars més populars a Manacor.\nEstau planificant una reactivació de l’activitat al Teatre. Es començarà amb la mostra?\nSí perquè és la part més densa i important del teatre. Hem mirat d’equilibrar el nombre d’espectadors que puguin veure l’obra i les mesures de seguretat i per això vam decidir obrir l’Auditori per totes les representacions. D’aquesta manera aconseguim més seguretat pels actors i més comoditat per la gent.\nQuan es començarà?\nL’activitat, en principi, es reprendrà a principis de juny amb la Mostra i després hi ha 3 funcions de la Banda Municipal i diverses actuacions del centre d’adults també i tot es farà a l’Auditori. La prioritat de l’estiu és prioritzar el sector local i després ja veurem com ho fem amb la Temporada Gran. De moment hi ha bona sintonia amb el Teatre Principal per poder fer feina conjuntament.\nEs prioritzaran les actuacions de grups locals?\nCrec que tothom coincideix que el més important del teatre, anualment, és la Mostra escolar. Era una pena que aquestes obres no es duguessin a terme i a més dóna feina a directors d’aquí. A partir del setembre també es prioritzaran els grups d’actors locals.\nI com es podran complir les mesures de seguretat, sobretot en els assajos amb infants?\nHem acordat que hi ha d’haver una distància de seguretat entre els actors i també hauran de dur mascareta. A més, els grups seran reduïts i tant els infants com els directors estan conscienciats i entenen la situació. A més, les famílies estan d’acord que es faci i els fa il·lusió. Pel que fa al públic, no vendran al·lots petits. També serà obligatori dur mascareta i els banys només es podran utilitzar una vegada i després es precintaran quan s’hagin utilitzat una vegada i quedaran així fins que es puguin fer net. De fet, des de Medi Ambient s’ha reorganitzat el servei de neteja per poder arribar per tot. D’altra banda, les entrades s’hauran de comprar telemàticament i al teatre no se’n podran adquirir, d’aquesta manera podem planificar la quantitat de gent que hi haurà. A més, en lloc d’obrir amb el 50% de la capacitat, s’obrirà amb el 30% perquè l’auditori és suficientment gran. La intenció és complir les normes de seguretat que es dictaminen des de Madrid. Ara estam treballant amb aquest escenari però tenim clar que si hi ha canvis i no es poden complir les mesures de seguretat, no es farà.\nHi ha cap altra activitat extraescolar que es reprengui?\nEstam pendents de veure com ho fem amb el conservatori i en els pròxims dies veurem si es pot fer. En principi a partir de dia 25 de maig es poden posar en marxa les activitats individuals on es puguin garantir les distàncies i les mesures de seguretat.\nAntoni Rosselló: “Ens haurem de reinventar i plantejar les coses d’una altra manera”\nL’actor i director Antoni Rosselló explica que després del confinament els interessaria poder acabar el curs de manera digna: “Hi ha predisposició per part de pares i alumnes, tenen ganes d’estrenar i poder mostrar la feina feta durant aquests mesos. Ara hem de veure de quina manera ho podem fer però la voluntat, per part de tothom, hi és i hem de mirar d’anar tots a la una” explica Rosselló. Així mateix, el director reconeix però que serà una situació excepcional perquè “haurem de fer feina amb condicions de seguretat i prevenció i no tenir molt de contacte però la idea és poder treballar en els propers mesos” i considera que no s’ha d’arrossegar fins a la tardor: “Crec que la vida ens farà un canvi molt gros i no ens ha de venir de nou un rebrot del virus: ens haurem de reinventar i plantejar les coses d’una altra manera” diu Rosselló, A més, considera que s’haurà de repensar la feina feta per adaptar-la a la seguretat i això pot servir per despertar l’instint creatiu: “Pot ser divertit, tot depèn de com ens ho prenguem”.\nD’altra banda, Rosselló comenta que ell tenia deu grups escolars en marxa i d’aquests, només se’n van poder estrenar dos. “Aquests dos mesos en què no hem pogut assajar els hem de mirar de recuperar però estam una mica a l’expectativa: crec que la voluntat, per part de les institucions hi és”. Així mateix creu que és important prioritzar aquests muntatges de la Mostra, ja que la resta de programació del Teatre ha quedat anul·lada.\nSebastià Adrover: “Serà molt diferent d’altres anys però és una oportunitat perquè els al·lots puguin pujar a l’escenari”\nL’actor i director Sebastià Adrover valora positivament la tornada a la mostra si és possible fer-ho amb les mesures de seguretat necessàries i “amb respecte”. Això sí, creu que es tracta d’una feina complicada perquè complir les mesures de seguretat amb els al·lots: “Haurem de fer molta feina per poder complir amb les mesures de seguretat” diu Adrover mentre afegeix que creu que “gran part de la feina que vam deixar feta abans del confinament, s’haurà perdut: serà molt diferent d’altres anys però és una oportunitat perquè els al·lots puguin pujar a l’escenari i tancar el curs amb relativa normalitat”.\nAixí mateix, Adrover explica que s’hauran de reinventar i que els espectacles se simplificaran molt a nivell escenogràfic perquè hi haurà espectacles de manera gairebé diària- També opina que serà més complicat assolir el nivell qualitatiu dels altres anys: “Cercarem recursos per polir al màxim la feina que ja teníem feta” explica Adrover mentre afegeix que “el confinament ens va aplegar en el moment de més feina, poques setmanes abans de l’estrena, que és quan els al·lots senten més la pressió i s’esforcen més”. Amb el confinament, diu, aquest procés no haurà estat tan intens i serà difícil aconseguir-ho en només dues setmanes però afegeix que “el més important és salvar els espectacles i gaudir de fer teatre”.\nD’altra banda, Adrover que sol estrenar també espectacles com a actor durant els estius, explica que se’ls gira molta feina: “Esperem que es pugui combinar el treball amb els espectacles de la mostra amb altres espectacles que solem preparar al llarg de l’estiu” afirma Adrover mentre afegeix que està per veure com s’organitza el temps i l’espai al teatre, per poder compaginar-ho tot.\nprevious post: “Programa, programa, programa”: un comiat agraït a Julio Anguita\nnext post: “Derogam la taxa d’ocupació de via pública de tot el 2020”