La favela metropolitana de Montcada\nEl Pla del Besòs de Montcada acull unes 400 barraques, algunes amb inquilins fixos, horts, residus, negocis il·legals i pobresa en un terreny de 23 hectàrees\nLes barraques tenen noms de carrer i numeració\nExercici número 1: agafar el Google Earth i sobrevolar la zona coneguda com el Pla del Besòs, entre la carretera de Santa Coloma a la Roca i el marge esquerre del riu, al terme de Montcada i Reixac, i observar els centenars d’horts, barraques, furgonetes desballestades i muntanyes d’escombraries. Exercici número 2: desplaçar-se al lloc i comprovar in situ que, a molt pocs quilòmetres de Barcelona i en el límit del parc natural de la serralada de Marina, hi ha una grandíssima favela metropolitana que podria esclatar com un polvorí, si les diferents administracions competents no atenen l’emergència social, habitacional i ambiental que suposa.\nAquest assentament no ha nascut d’un dia per l’altre. Amb el pas de tres dècades, el que en un principi eren uns terrenys privats –de tres propietaris–, que s’anaven ocupant amb diferents horts i alguna caseta per a les eines, s’ha anat transformant en un símil d’urbanització de barraques –amb noms de carrers i números–, casetes de maons amb barbacoa, terrassa i lavabo, amb els seus pertinents compravenda de fins a 3.000 euros. També hi ha pous, fosses sèptiques, un berenador amb cuina i cria d’animals (des de gallines i conills fins a porcs vietnamites). Tot al marge de la llei.\nDemolir i netejar l’enclavament costaria uns tres milions d’euros, segonsel Consorci del Besòs\nL’Ajuntament de Montcada i Reixac calcula que en 23 hectàrees hi ha unes 400 barraques –algunes amb inquilins permanents–, a més de negocis sense control com el de desballestament de vehicles, baralles de galls, prostitució, crema de pneumàtics, a més d’abocaments, runa i focs. Les alarmes van saltar diumenge, quan una parella que vivia en una de les barraques va morir per inhalació de fum, després de fer un foc a terra per escalfar-se. Els fills de les víctimes estan tutelats per la DGAIA. Els Mossos investiguen el cas.\nDesprés de lamentar el que va passar, l’alcaldessa de Montcada i Reixac, Laura Campos, va reclamar ajuda a la Generalitat, a l’ Àrea Metropolitana de Barcelona i a la Diputació per erradicar el barraquisme. “ Fa anys que gestionem aquest espai, però és una olla de pressió. Amb les diferents crisis, s’ha anat aguditzant la pobresa. Ens consten deu persones empadronades vivint aquí, que reben ajuda dels Serveis Socials, però segur que n’hi ha més”, apunta.\nEn tres dècades,el que va començar amb alguna caseta i hort ha donat pas a un poble de barraques\nCampos assegura que el seu govern no eludeix responsabilitats: “Des del 2008, hem obert diversos expedients de disciplina urbanística a la propietat, però com que no hi ha un projecte públic darrere tot es complica”, subratlla. També s’ha encarregat un diagnòstic de l’enclavament i cal fer un cens. “La problemàtica social i ambiental va més enllà de l’àmbit municipal. Continuem sent el pati del darrere de la gran metròpolis”, lamenta. “Ens agradaria que aquest àmbit del Besòs tingués el mateix tracte per part de les administracions que els municipis del Delta del Llobregat, malgrat que no aportem tanta riquesa”, proposa. Dilluns vinent, el delegat territorial del Govern a Barcelona, Antoni Morral, ha organitzat una reunió entre la Generalitat i el Consistori per afrontar solucions. El president Aragonès li va trucar, preocupat.\nZona ocupada, les Barraques de Montcada.\nSegons un avantprojecte encarregat per l’Ajuntament al Consorci del Besòs, enderrocar i netejar costaria uns tres milions d’euros. Una possible solució per obtenir les subvencions necessàries passa perquè l’espai s’inclogui en el Parc fluvial del Besòs. “Aquesta zona és un corredor biològic que “queda obstruït amb aquestes construccions, per això els animals no poden circular entre la Marina i el riu”, denuncien Manel Gómez i Xavi Parra, de l’entitat ecologista Som-Rius. Han denunciat reiteradament que l’espai estigui ple de deixalles que contaminen tant el sòl com el subsol. Afirmen que la llacuna que es va crear “amb aigües freàtiques i de pluja”, en un espai d’extracció d’àrids abandonat, “seria ideal com a zona de descans i nidificació per als ocells migradors, si l’entorn estigués recuperat”.


Presentats els nous auriculars Samsung Galaxy Buds Live\nBarcelona. Dijous, 6 d'agost de 2020. 22:32\nActualitzat Dijous, 6 d'agost de 2020. 22:32\nSamsung ha presentat les seves últimes novetats durant el transcurs del seu habitual esdeveniment Samsung Unpacked de tots els mesos d'agost. Encara que en aquesta ocasió s'ha tractat d'una presentació telemàtica, almenys la companyia sud-coreana no ha hagut de retardar el seu famós esdeveniment, com ha passat en el cas d'altres companyies de tecnologia. I entre els dispositius que han vist la llum, es troben els nous auriculars sense fil de la firma asiàtica, els Samsung Galaxy Buds Live.\nEls Galaxy Buds són una evolució dels Galaxy Buds i presenten un disseny nou respecte a aquests, amb un aspecte de mongeta molt característic. Però a més, compten amb una esperada cancel·lació activa de soroll i un ajustament que fa que no entrin a l'orella.\nSamsung afirma que la tecnologia oberta de cancel·lació activa de soroll dels Buds Live silencien els sorolls gruixuts –com els dels autobusos o els trens– però permeten que s'escoltin els anuncis pels altaveus del transport públic. Una cosa que de ser així, es converteix en un avantatge indubtable per a l'usuari.\nBuds Live i estoig negre\nCada auricular en forma de mongeta pesa només 5,6 grams i només estan disponibles en una mida. Un aspecte que pot no satisfer tothom, ja que no tots tenim la mateixa mida de la part externa de l'orella. La part exterior de cada auricular és capacitiu al tacte i permet una gran quantitat de controls, tals com la reproducció de la música, el volum del so i la gestió de les trucades, entre els altres.\nA més, els Samsung Galaxy Buds Live utilitzen un sistema de micròfon similar però diferent alhora, al dels seus predecessors. Igual com el Samsung Galaxy Buds Plus, el Buds Live es basa en un format de triple micròfon, dos dels quals tenen forma de fes. Aquests tres micròfons funcionen per enfocar-se en la veu de l'usuari i són assistits per una unitat de captació de veu orientada cap a endins. Una VPU és un acceleròmetre que detecta el moviment de la mandíbula i utilitza tecnologia de conducció òssia per convertir aquestes vibracions en senyals d'àudio. Així mateix ajuda a reduir el soroll de fons.\nEl problema de la cancel·lació de soroll és que consumeix molta bateria, però els Samsung Galaxy Buds Live tenen una durada de sis hores amb una sola càrrega amb la cancel·lació de soroll habilitada, la qual cosa impressiona. A més, l'estoig de càrrega proporciona 2,5 cicles de bateria addicionals.\nSi només s'utilitza la cancel·lació de soroll, es poden utilitzar els Galaxy Buds Live durant 21 hores abans d'haver de recarregar l'estoig. Si es desactiva la cancel·lació de soroll, la durada de la bateria és d'unes vuit hores, amb un total de 29 hores de reproducció gràcies a l'estoig. I per si no n'hi hagués prou, els auriculars admeten càrrega ràpida i així amb només cinc minuts a l'estoig proporcionen una hora d'escolta. Finalment, gaudeixen d'una resistència a l'aigua IPX2, per la qual cosa es pot suar amb els auriculars posats sense fer-los malbé.\nEls Samsung Galaxy Buds Live estan disponibles al web de Samsung per a la seva reserva des de ja a un preu de 189 euros. Es venen en tres colors: Mystic Bronze, Mystic Black i Mystic White.\nTecnologia FreeBuds 3i de Huawei: competir amb els Airpods Pro per la meitat de preu El Nacional


FOC D'ENCENALLS: d’octubre 2009\nPublicat per Neus Pinart a 23:45 Cap comentari:\nPublicat per Neus Pinart a 22:58 Cap comentari:\nAhir al vespre, fent resum de la setmana, vaig pensar que havia estat profitosa, molt profitosa.\nFeia dies que estava intentant buscar qui era Lluís Franquesa i Feliu, gironí, i no me’n sortia. Només sabia dues coses: havia estudiat per a advocat i l’any 1938 havia exercit d’oficial major accidental al Parlament de Catalunya.\nPerò aquesta setmana va caure a les meves mans un llibre de Josep M. Poblet, Els darrers temps de la Generalitat i la República. Recull quaranta-cinc testimonis, i el d'Artur Bladé l’esmenta com el secretari de Josep Irla: “A can Rahola, on ens esperàvem, ens van dir que, realment, havíem jugat amb molta sort. Ells havien encarregat a n’en Rafael Closas de tramitar els passaports de tota la família. Aquella nit vam dormir allí i l’endemà, dia 26, Moragas i jo, vam acompanyar la filla d’en Rahola a casa del seu marit (en Franquesa, secretari de Josep Irla), on vivia en Cloasa, el qual ens va dir que havia deixat, la nit abans, els documents a punt de signatura i que només calia anar a recollir-los.”\nAixí que, amb aquestes dades, vaig posar fil a l’agulla. Gràcies al dairi El Punt, vaig saber que una filla de Carles Rahola havia assistir a la presentació dels Premis de comunicació local Carles Rahola que havien impulsat, el passat mes de setembre, el Col·legi de Periodistes i la Diputació de Girona. Era la Carolina Rahola, de 86 anys, que actualment viu a la casa familiar, la casa on Carles Rahola va acollir alguns dels diputats que el 1939 es dirigien cap a la frontera.\nVaig telefonar-la a mitja setmana i es va mostrar molt agraïda. Va confirmar-me que en Lluís Franquesa (Girona, 1908 - Santiago de Xile, 1951) que sortia al llibre de Josep M. Poblet era realment en Lluís Franquesa i Feliu, el seu cunyat, el marit de la seva germana Maria, i per tant gendre de Carles Rahola. Que havien hagut de marxar cap a l’exili, primer a França i després cap a Santiago de Xile, arribant-hi el gener de 1940.\nVam parlar d’Agullana, de Darnius, de la guerra, però ella repetia una i altra vegada que recordava molt bé com els polítics que feien el camí cap a l’exili paraven a Girona, a casa del seu pare: "Alguns diputats havien hagut de dormir fins i tot a la banyera..." Es va fer un silenci llarg. Quan va prosseguir, em va dir que els fills de tota aquella gent havien estat els grans oblidats de la història. A mi se’m va fer un nus a la gola i vaig pensar que tenia tota la raó.\nDesprés, sorpresa: “La meva germana Maria, de 92 anys, viu encara a Santiago de Xile”. Li vaig demanar el telèfon i ahir mateix vaig trucar-la. M’explicà que el seu marit, a més d’advocat, havia estat el president de l’Audiència de Girona, i que no sap exactament si era secretari del president Irla, però sí que eren molt amics. No em va saber dir l’any exacte que va enviudar: “Saps què passa? Que a vegades, quan he de parlar de temes que m’emocionen, se’m fa una nebulosa.” Li dic que no passa res, que ja tinc el correu electrònic del seu nét i que ho farem d’una altra manera: li deixo uns dies perquè ella pensi i ordeni tot el que ens vulgui explicar, i ell ja m’ho farà arribar. Té una fotografia del seu marit treballant al Parlament, i també ens la farà arribar.\nQuan li dic que justament aquesta setmana he parlat amb la seva germana Carolina, que és la que m’ha donat el seu telèfon, li canvia el to de veu. “Està bé, la Carolina?” Jo m'estovo i faig el cor fort. Si hagués de fer un dibuix d’aquell instant precís, màgic gairebé, seria com si aguantés una corda, i a banda i banda dels extrems hi haguessin les dues germanes Rahola, una a Girona i l’altra a Santiago de Xile.\nOi que enteneu perquè he dit que ha estat una setmana profitosa?\nEtiquetes de comentaris: Carles Rahola, Carolina Rahola, Lluís Franquesa i Feliu, Maria Rahola, Parlament de Catalunya\nCom cada divendres, ahir vaig trobar-me amb la P., la meva parella lingüística. Quedem a les sis, a la plaça Santa Anna, i estem una hora o hora i quart plegades. Parlem, passegem, ens expliquem com ha anat la setmana, com es preveu la propera, etcètera.\nHe descobert un nou món amb això del voluntariat lingüístic, de veritat. Potser estava mal fixada –segurament pels casos que coneixia–, perquè al principi em creia que el més habitual era que et toqués una parella lingüística romanesa, russa, italiana o vés a saber d’on.\nLa P., però, és diferent, i és per això que ho considero remarcable. És nascuda aquí, té quaranta anys i el seu barri sempre ha estat Cerdanyola. Els pares són de fora, de Màlaga, però ella es fa creus que en tota la seva vida mai havia necessitat parlar català. Havia estudiat en castellà, comprava en comerços del barri i el seu entorn era exclusivament castellà. Però això ha canviat: té dos nens, un de 10 anys i un de 6.\nEls seus nanos, tot i no sortir de Cerdanyola, fan una escolarització en català, i és això el que la va empènyer a apuntar-se a cursos de català, primer, i a les parelles lingüístiques. Volia poder respondre a les possibles preguntes que els seus fills li fessin.\nAixí que a finals de juny vam començar les trobades. Ella ja s’havia tret dos cursos de català, i el que ha començat enguany el troba un xic més complicat. El mèrit, però, és que cada divendres baixa al centre i parla una hora en català, que és –no us ho perdeu– l’única hora que parla en català durant la setmana! Jo li dic que s’ha de llençar a la piscina, que a la feina contesti al telèfon en català, que li demani al s seus fills que el parlin més sovint, però no hi ha manera.\nLi agrada molt llegir i mira molt poca tele. Abans de l'estiu vam estar parlant del fenomen Stieg Larsson, que ella desconeixia en part, tot i que n'havia sentit parlar. Jo li vaig explicar com m’havien enganxat els llibres, que els vaig començar i que no els podia deixar. I em va sorprendre quan, en la primera trobada que vam fer després de les vacances, em va preguntar: “Saps quin llibre he llegit aquest estiu? Els homes que no estimaven les dones”. Déu n’hi do!\nAhir li vaig portar més lectura. Devora els llibres, i això també està bé, perquè agafa memòria visual de les paraules en català. “Que siguin fàcils, novel·les...”, va dir-me. Vaig portar-li Petons de diumenge, de la Sílvia Soler, i li vaig explicar que era la germana d'en Toni Soler, l'historiador, i director del programa Polònia, de Tv3.\nDiu que ha de presentar una exposició oral la primera setmana de novembre en el nou curs de català, i que no sap sobre què la pot fer. Li dic que la castanyada és un bon tema –panellets i castanyes–, i que també pot parlar del sabre de Sant Simó. Coneix el sabre, però no en sap la història, i hem quedat que li portaré un llibret on s'explica.\nÉs oberta, li agrada aprendre, voldria passar més hores al centre de la ciutat i va a les biblioteques a demanar llibres en català.\nM’explica que parla de les nostres trobades amb els seus familiars i que ells s’estranyen quan ella els explica que si un dia es trobés a la Neus pel barri segur que li parlaria en català. I no entén que ells se n’estranyin.\nVaig convidar-la a veure un assaig dels Capgrossos, i vaig demanar-li que portés també el seu fill gran. No n’havien vist mai en directe.\nTot i que sembla mentida i m’explica coses que em costen de creure, aquesta és la realitat que tenim...\nPublicat per Neus Pinart a 19:18 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Voluntaris per la llengua\nPublicat per Neus Pinart a 10:35 4 comentaris:\nM'ha fet somriure. Gairebé, ben actual.\n"Al Parlament de Catalunya, com en altres Parlaments, està prohibit de prendre fotografies.\nPerò, fa poc, La Publicitat va il·lustrar un article dedicat al Parlament Català amb una foto presa en plena sessió. Gairebé tota la Cambra va adonar-se de quan fou disparada la placa, i fins i tot mant diputat va cuitar a adoptar un posat arrogant.\nLes úniques persones que no s'assabentaren de res foren els uixers i els ordenances, els quals, atrafegats servint polidament aigua mineral i alguna que altra lletra als diputats, es perderen d'avinentesa de sortir en aquell document històric.\nEl bo del cas fou que el dia en què la foto féu la seva aparició, el senyor Dalmau Costa, cap del Cerimonial del Parlament, va clavar un gran escàndol als uixers i ordenances i amenaçà amb registrar a l'entrada de la Cambra a periodistes i públic."\n(Mirador, 15 de juny de 1933)\nEtiquetes de comentaris: Mirador, Parlament de Catalunya\nPublicat per Neus Pinart a 9:44 1 comentari:\nPublicat per Neus Pinart a 19:55 Cap comentari:\nPublicat per Neus Pinart a 12:15 Cap comentari:


Introducció al comerç de Bitcoin | Catalan.Lamareschale.org\nEstà buscant entrar al mercat de Bitcoin? Una gran quantitat de persones s'han involucrat en aquest mercat altament lucratiu en moviment i el dejuni. De experts en tecnologia als jubilats, Bitcoin s'està convertint en un vehicle d'inversió preferit per a moltes persones. No obstant això, encara que vostè podria fer un munt de diners en el mercat de Bitcoin, hi ha una gran quantitat de conceptes importants que ha d'entendre. I és per això que hem escrit aquesta guia.\nHem escrit aquesta guia per ajudar els principiants amb tot el procés de Bitcoin. Anem a cobrir els conceptes bàsics de Bitcoin, la forma de començar a negociar, i també alguns dels avenços més temes d'inversió que necessita saber. Mentre que Bitcoin és complex instrument comercial, i no hi ha manera de poder cobrir tots els temes en un breu guia d'aquest tipus, que li proporcionarà amb els recursos que necessita per començar a operar!\nUna breu introducció a bitcoins\nSi vostè està buscant per involucrar-se en el comerç de Bitcoin, llavors hi ha una bona probabilitat que vostè ja està familiaritzat amb bitcoins. Si és així, pot passar a través d'aquesta secció. Si no està familiaritzat amb bitcoins, però, anem a la rapidesa amb què portar a la velocitat.\nBitcoin és una, la moneda totalment digital peer-to-peer que va ser creat per algú (o un grup de persones) que treballa sota el pseudònim de Satoshi Nakamoto el 2009. Que quedi clar, Bitcoin no va ser la primera totalment digital de moneda del món, diverses empreses i organitzacions de fet havien tractat de crear monedes totalment digitals. Tots aquests esforços van fracassar, però, perquè van tractar de confiar en les cases centrals de compensació per controlar la creació i el flux de la moneda en si.\nBitcoin va revolucionar el món recolzant-se en la comunitat en línia per a crear bitcoins i controlar el seu flux. Bitcoins són creats a través d'un procés anomenat mineria. Per obtenir més informació sobre el procés de mineria, hi ha un munt d'explicacions detallades pel que fa a la mineria Bitcoin en línia. Només cal dir, però, que el procés d'extracció consisteix en la resolució dels ordinadors que utilitzen extremadament complexos. Una vegada que l'equació es resol un "bloc", o la secció d'informació, s'afegeix a la blockchain, que és el llibre de comptabilitat pública en línia que permet a tots per supervisar les transaccions Bitcoin.\nBitcoins també són únics en què totes les transaccions es realitzen peer-to-peer, generalment utilitzant exchangessuch que Muntanya Gox. Totes les transaccions Bitcoin són anònimes i gairebé impossible de rastrejar. Això és ideal per a persones que busquen privacitat en les seves transaccions financeres, però també crea alguns riscos potencials. Si està d'alguna manera "estafat" a través d'una estafa o d'un altre tipus en una altra situació, serà gairebé impossible perquè vostè pugui recuperar els seus fons. Sempre tingui en compte!\nLes transaccions Bitcoin i la inversió\nDe tota manera, les transaccions són el focus central d'aquesta guia. Així, en les següents seccions, anem a ajudar a començar amb el comerç i la inversió Bitcoin. No només anem a proporcionar idees sobre com es pot dur a terme les seves transaccions de manera segura, però també el guiarà pel procés. També anem a ajudar-lo a entendre com els mercats Bitcoin treballa i com pot començar a formular estratègies d'inversió.\nPer descomptat, només perquè li ensenyi com el comerç, i li proporcionarà coneixements estratègics clau, no podem garantir que tots els oficis a prendre serà un èxit. Bitcoin és un mercat altament volàtil i mentre que molts dels comerciants fan un munt de diners, el simple fet és que alguns operadors perden diners.\nEl simple fet és que no hi ha una estratègia de negociació a l'interior que garanteixi el seu èxit. És clar, alguns "experts" afirmen que coneixen tots els secrets, però la veritat és que els mercats poden ser impredictibles. Fins i tot amb les millors estratègies, i les càrregues de la investigació, és possible perdre diners en un comerç de Bitcoin. Per aquesta raó, vam suggerir que només s'inverteix diners en Bitcoin que es pot permetre el luxe de perdre.\nTot i així, descriurem una gran quantitat d'importants conceptes i estratègies que maximitzin les seves possibilitats d'èxit. En fer això, anem a maximitzar les seves possibilitats d'èxit. A més, en centrar-se en els fonaments i els processos subjacents que impulsen Bitcoin, li proporcionarà els coneixements i la informació que necessita per desenvolupar les seves pròpies estratègies d'operació sense sufocar el seu propi procés de pensament creatiu.


Murs de granit - Grupo Dolmen - Murs de granit des de 60 € m2\nEts aquí: Inici1 / Murs de granit\nMURS DE GRANIT DES DE 60€ / m2\nGrup Dolmen som especialistes en la fabricació de murs de granit. El granit és una pedra natural molt resistent. Fabriquem murs de granit, tant murs d’escullera com murs per a altres usos (decoratius, jardineria, altres aplicacions). Tenim accés a roques de primera qualitat que ens permeten oferir als nostres clients els millors preus.\nMurs de granit per a particularsEspecialistes en murs de granit d’escullera\nMurs de granit per a particulars\nEls murs de granit també poden servir per a altres usos. Per tant, aquesta pedra, el granit, a més de la seva duresa, és una roca de gran bellesa, ideal per a murs d’exterior resistents i duradors. A més, els murs de pedra natural realitzats amb granit en jardins i espais públics es realitzen apilant amb grans blocs de pedra natural.\nLa composició més habitual del granit és de quars, feldespat i mirra. El més habitual sol ser blanc, gris i negre, però segons la seva composició pot tenir altres colors. Així, el feldspat pot ser blanc, groguenc, rosat o vermell i de vegades fins a verd. El quars sol ser transparent, però pot ser blanc, rosat, gris, marró o fins negre. I per últim la mirra és gairebé sempre de color negre. El granit, per tant, pot tenir diversos colors.\nLa construcció de murs de granit que no siguin d’escullera se sol realitzar en els següents espais:\n· Murs de jardí decoratius.\n· Protecció d’un espai privat mitjançant murs limítrofs.\n· Murs en espais públics: places, zones d’esbarjo.\nOferim una gran varietat de granit que la nostra pedrera de pedra ens permet oferir a un preu moderat. Poseu-vos en contacte amb nosaltres per a més informació.\nEspecialistes en murs d’escullera\nEl granit és una pedra natural d’origen igni, molt dura, compacta i resistent. A més, les seves qualitats la fan ideal per a resistir l’erosió més forta, com ara la de l’aigua salada. Com que els murs d’escullera es construeixen per a fer de dic de defensa contra les ones el granit és una pedra ideal per fer-los. També poden construir-se com a base d’un moll, o per protegir els fonaments de base d’una altra obra.\nGrup Dolmen som especialistes en murs d’escullera. La nostra gran flota de vehicles industrials ens permet arribar on d’altres no arriben. A més, disposem de pedrera de granit pròpia, la qual cosa ens permet abaratir costos. Consulteu-nos sense compromís.\nMurs de pedra natural des de 60€ / m2.\nUna de les nostres especialitats és la construcció de murs de pedra natural. Construïm murs de pedra tant en exteriors com en interiors. Pressupost sense compromís.\nMurs de pedra marmòria des de 80€ / m2.\nFabriquem murs de pedra marmoria. El marbre és una roca metamòrfica, formada a partir d’altes pressions sobre pedres calcàries. Les peces de pedra marmoria que fem servir provenen de la nostra pedrera.\nMurs de pedra calcària des de 100€ / m2.\nSom especialistes en la fabricació de murs de pedra calcària. La calcària és una pedra natural molt bonica, flexible i versàtil. Fabriquem murs de pedra calcària, principalment murs decoratius o de jardí.


Baños diu que no han negociat encara amb JxSí el "qui" i que "no s'han mogut ni una coma" en el veto a Mas\nMas: 'Sóc responsable d'haver escoltat el clam de molta gent'\tMas: 'Sóc responsable d'haver escoltat el clam de molta gent'\nBaños diu que no han negociat encara amb JxSí el “qui” i que “no s’han mogut ni una coma” en el veto a Mas\nBarcelona (ACN).- El diputat electe de la CUP Antonio Baños ha assegurat que les negociacions amb Junts pel Sí encara no s’han centrat en el “qui” perquè estan “encaparrats a omplir de contingut el què, el quan i el com”. En qualsevol cas, ha volgut deixar clar que no s’han mogut “ni una coma” en el veto a Artur Mas. En una entrevista a Catalunya Ràdio, Baños ha apuntat a la necessitat de desobeir la legalitat espanyola i en què no es passarà “de la llei al caos” ja que “no hi haurà cap buit legal” a Catalunya. A més, creu que no hi ha “acord possible” ni amb el govern espanyol actual ni amb el que surti del 20-D, i confia a sumar tant Catalunya Sí que es Pot com UDC en el procés de construcció de la nova república.\nHores després de l’esperada conferència política de la CUP per marcar la seva posició en les negociacions amb Junts pel Sí pel full de ruta cap a la independència, el cap de files de l’esquerra independentista, Antonio Baños, ha insistit que la seva prioritat és “omplir de contingut el què, el com i el quan” de la ruptura democràtica amb l’Estat i la construcció de la nova república, i ha indicat que les converses amb els de Raül Romeva no han abordat encara el “qui”. No obstant això, s’ha mantingut ferm en el veto a Artur Mas com a president. “Vam dir que els nostres vots no anirien a votar ‘sí’ a Mas i en aquest punt concret no ens hem mogut ni una coma”, ha il·lustrat.\nEn aquest sentit, ha explicat que no han desistit de la proposta que la número dos de la formació, Anna Gabriel, va posar sobre la taula de formar una presidència “col·legiada”. Igualment, però, no es tanquen a altres opcions “imaginatives”. Així, s’ha mostrat convençut que tant bon punt es comenci intentar “desfer el nus” i “sortir de l’atzucac en què ens trobem” en torn a la qüestió del “qui”, sortiran “moltes propostes, solucions i idees”. El camí independentista, ha emfatitzat, no depèn d’una “sola” persona alhora que “tothom és necessari”.\nBaños veu amb bons ulls una declaració institucional inicial de la nova legislatura a la cambra catalana, tal com preveu JxSí, però ha reclamat altres “gestos”, com ara més mesures “juridicolegals” que demostrin que entrem en “un exercici efectiu de la sobirania catalana”. Això passa, entre d’altres, per desobeir lleis espanyoles com la Wert i recuperar textos legislatius catalans tombats per l’Estat, com els de pobresa energètica o pisos buits. Sense concretar-ne terminis, el diputat electe ha instat el futur Parlament a deixar d’obeir de forma “urgent” la legislació espanyola relativa els drets socials, ha assenyalat.\n“No hi haurà buits legals”\nA banda de defensar la utilitat de la desobediència a les lleis “injustes” i als pronunciaments “discrecionals” del TC -que són accions que la gent notarà en el seu dia a dia, segons ha dit-, el dirigent també ha urgit a elaborar un marc legal que garanteixi seguretat jurídica en el traspàs de la legislació espanyola a la catalana. “No passarem de la llei al caos, no hi haurà cap buit legal”, ha promès amb voluntat tranquil·litzadora.\nHoritzó del 20-D\nLa CUP ha adreçat un altre missatge a la resta de formacions: “no hi ha acord possible ni amb l’actual govern ni amb el que surti del 20-D” perquè encara que els futurs comicis dibuixin un nou escenari de poder, l’Estat sempre dirà ‘no’ a tot, segons ha augurat. Així, ha desconfiat totalment de la possibilitat que un nou executiu plantegi la celebració d’un referèndum independentista a Catalunya, sobretot pel rebuig del PSOE al dret a decidir. I en to de sorna ha afegit que no creu “en el país de l’unicorni, les gominoles i les fades”.\nSumar a Catalunya Sí que es Pot i UDC\nFinalment, ha refermat la necessitat “d’incorporar al procés de construcció de la nova república” tan aviat com sigui possible les forces que rebutgen l’status-quo, ha dit citant a Catalunya Sí que es Pot i UDC. Baños s’ha mostrat confiat que se sumaran al procés però ha admès que cada formació té els seus propis ‘tempos’ i calendaris.


Dia de la Memòria de l'Holocaust\nEl dimarts 29 de gener 2013 es va commemorar al Pati dels Rabins del Centre Bonastruc ça Porta de Girona el Dia de la Memòria de l'Holocaust i la Prevenció dels Crims contra la Humanitat, amb un ritual d'encesa d'espelmes, carregat de simbolisme.\n(Ampliar) - Assaig de l'encesa de les espelmes.\nEl 27 de gener de 1945 es produïa l'alliberament del camp de mort instal·lat pels nazis a la localitat polonesa d'Auschwitz-Birkenau. En aquell i en altres camps igualment sinistres de l'Europa sotmesa al règim nazi, seguint un pla perversament i perfectament delimitat, entre 1942 i 1945 hi varen ser assassinades prop de quatre milions de persones.\nLa resolució de l'any 2005 en què l'ONU va declarar el 27 de gener "Dia Internacional de record de les víctimes de l'Holocaust", convida tots els governs i parlaments dels estats membres a mantenir viu el record d'aquesta barbàrie i educar per al futur, per tal de relegar al passat la intolerància, la discriminació i el racisme. Des de llavors, aquesta data es commemora arreu d'Europa com una jornada de reflexió, memòria i conjura contra l'oblit.\nL'acte es va iniciar amb parlaments de Carles Puigdemont, alcalde de Girona, qui va donar la benvinguda al assistents, Assumpció Hosta, directora del Patronat Call de Girona, que va presentar l'acte, la doctora Anna M. García Rovira, catedràtica d'història contemporània i directora del Grup de Recerca Memòria, Història, Identitats de la Universitat de Girona, i el doctor Josep Calvet Bellera, doctor en història i investigador de la Universitat de Lleida.\n(Ampliar) - L'alcalde de Girona, Carles Puigdemont, durant la presentació de l'acte commemoratiu.\nRitual de l'encesa d'espelmes\nA continuació es va procedir a l'encesa ritual de les set espelmes, cadascuna amb un significat precís. La primera va ser encesa en memòria dels sis milions de jueus exterminats, encesa per la senyora Rosa Maria Labayen de Colls de l'Associació Amics de la Girona Antiga.\n(Ampliar) - Encesa de la primera espelma per la senyora Rosa Maria Labayen de Colls.\nLa segona espelma, encesa pel una nena de Girona, va ser en memòria del milió i mig de criatures assassinades a les càmeres de gas del camp de concentració d'Auschwith-Birkenau.\n(Ampliar) - Encesa de la segona espelma per una nena de Girona.\nLa tercera espelma, en memòria del col·lectiu gitano, del col·lectiu de gais i lesbianes, del col·lectiu dels Testimonis de Jehovà i de les persones discapacitades assassinades, va ser encesa per la senyora Consol Giménez Pubill, representant de l'Associació Monàrquica Gitana de Girona i província.\n(Ampliar) - Encesa de la tercera espelma per la senyora Consol Giménez Pubill, representant de l'Associació Monàrquica Gitana de Girona.\nLa quarta espelma, encesa pel senyor Jordi Riera Sorribes, president de Triangle Blau, associació per a la presevació i la difusió de la memòria històrica, en homenatge als supervivents que amb la seva fortalesa i testimoni han donat fe de la brutalitat i la barbàrie comesos en els camps de concentració.\n(Ampliar) - Encesa de la quarta espelma pel senyor Jordi Riera Sorribes, president de Triangle Blau.\nLa cinquena espelma, en homenatge als "Justos entre les nacions" que salvaren nombroses vides, encesa pel senyor Xavier M. Sanllehí Brunet, alcalde de Castelló d'Empúries.\n(Ampliar) - Encesa de la cinquena espelma pel senyor Xavier M. Sanllehí Brunet, alcalde de Castelló d'Empúries.\nLa sisena espelma, encesa per la regidora Josefina Surina i Gelis, en representació del senyor Lluís Guinó Subirós, alcalde de Besalú, en record de les ànimes bones que ajudaren a milers de persones perseguides a creuar els Pirineus i trobar una terra de pas cap a la llibertat.\n(Ampliar) - Encesa de la sisena espelma per la regidora Josefina Surina i Gelis, de l'ajuntament de Besalú.\nLa setena espelma, en memòria dels catalans, i molt especialment dels homes i les dones de Girona víctimes d'aquella i de totes les barbàries, encesa pel senyor Carles Puigdemont i Casamajó, alcalde de Girona.\n(Ampliar) - Encesa de la setena espelma pel senyor Carles Puigdemont i Casamajó, alcalde de Girona.\nL'acte commemoratiu va finalitzar amb parlaments de l'alcalde de Castelló d'Empúries, la regidora de Besalú i l'alcalde de Girona. L'acompanyament musical va anar a càrrec dels Cantaires de la Coral Filharmonia de Girona, dirigits per Irene Llongarriu, que interpretaren Donna Donna, peça també coneguda com Dos Kelbl (el vedell), cançó tradicional en ídix que parla d'un vedell que és conduït a l'escorxador mentre una oreneta vola lliure al seu costat.\nAssumpció Hosta, directora del Patronat Call de Girona, durant la presentació de l'acte.\nLes espelmes, preparades per l'acte commemoratiu.\n(Ampliar) - La doctora Anna M. García Rovira, catedràtica d'història contemporània i directora del Grup de Recerca Memòria, Història, Identitats de la Universitat de Girona, durant la seva intervenció.\nEl doctor Josep Calvet Bellera, doctor en història i investigador de la Universitat de Lleida, durant la seva intervenció.\nLa regidora Josefina Surina i Gelis, de l'ajuntament de Besalú i Xavier M. Sanllehí Brunet, alcalde de Castelló d'Empúries.\nEl carrer de sant Llorenç, accés al Pati dels Rabins.\nDetall del Pati dels Rabins.\nEl Pati dels Rabins, preparat per l'esdeveniment.\n[Més imatges]------- - -


Cures necessàries de les plantes crasas | Consumer\nCures necessàries de les plantes crasas\nEncara que estan habituades a entorns àrids i amb molt poca humitat, necessiten algunes atencions\nImatge: US Forest Service\nLes plantes crasas o suculentes són capaces d’emmagatzemar en els seus teixits grans quantitats d’aigua, la qual cosa els permet créixer en entorns molt àrids i secs, on altres espècies no poden habitar. Les més conegudes són el cactus i unes altres com l’orquídia, les plantes de la família de les crassulas i l’aloe vora. No obstant això, malgrat la seva resistència, si es desitja conrear-les a casa, s’han de tenir en compte algunes recomanacions per a la seva cura.\nL’evolució va dotar a les plantes crasas de fulles, arrels o tiges molt més gruixudes que els de la resta de vegetals i és en aquestes parts on conserven les seves reserves de líquid. Habituades a sobreviure en ambients desèrtics, no necessiten amb prou feines cuidats, ja que estan preparades per aprofitar al màxim la humitat de l’ambient. Moltes són pubescentes: les seves superfícies estan cobertes de pelillos que retenen la rosada. A més, han reduït la grandària de les seves fulles perquè la pèrdua per transpiració sigui mínima (el cactus les va convertir en espines per, a més, protegir-se d’atacants) i moltes, fins i tot, realitzen la fotosíntesi a través de la superfície de la pròpia tija, en lloc de fer-ho per les fulles.\nConsells per conrear plantes crasas en la llar\nPer conrear-les a casa, és necessari aportar a les plantes un substrat lleuger i permeable. Això permet evitar que s’entollin, ja que l’aigua excedent drenarà amb facilitat. Amb la finalitat de simplificar aquest procés, convé col·locar una capa de grava en el fons del tiesto on es plantarà l’exemplar i afegir després sorra de riu al substrat.\nDe tota manera, s’ha de recordar a tot moment que aquestes espècies no necessiten molta aigua i que, si es reguen massa, se’ls pot ocasionar una mort ràpida i sense símptomes previs. El reg s’ha de realitzar amb moderació, tots o gairebé tots els dies a l’estiu i amb molta menor freqüència a l’hivern; en els mesos de fred poden passar setmanes sense que faci mancada tirar-los aigua.\nAbans de tornar a regar, convé esperar al fet que el substrat s’assequi i deixar passar algunes hores\nUn factor important és esperar al fet que el substrat s’hagi assecat per complet i deixar passar algunes hores abans de tornar a regar. Si no es compleix aquesta regla, hi ha perill que es formin fongs o paràsits que ataquin l’exemplar. El moment idoni per humitejar-les coincideix quan el clima es torna més temperat, ja que l’aigua sensibilitza el “tacte” de la planta: és a dir, cal evitar regar-les en ple dia durant l’estiu i a la nit, a l’hivern.\nLa forma de reg més recomanada abasta tota la superfície del substrat. En certs tipus de cactus, convé a més no mullar de manera directa les espines, ja que això podria deteriorar la seva salut.\nCures contra les plagues\nTenir una planta crasa en la llar equival al fet que estigui fora del seu hàbitat natural. Un dels principals riscos que es corren en aquests casos passa per la possibilitat d’atacs de plagues i malalties per les quals l’exemplar no estigui preparat. Per això, són convenients algunes cures específiques.\nEl risc de malalties augmenta perquè la llar no és l’hàbitat natural de les plantes crasas\nD’una banda, i això val en general per a qualsevol planta, és fonamental netejar bé cada test abans de reutilitzar-la, per reduir en tant que sigui possible els riscos de contagis de malalties d’una planta a una altra. El mateix ocorre amb les eines i utensilis, que s’han d’esterilitzar amb freqüència i, sobretot, després de treballar amb un exemplar malalt.\nD’altra banda, també és possible disminuir el perill de desenvolupar fongs: dues fumigacions a l’any poden resultar molt efectives. A això s’afegeix la necessitat d’estar atents a la formació de petites plagues, com a aranyes vermelles o pugons, que poden causar estralls en les plantes. Una dada important és que a les plantes crasas els costa més que a la resta recuperar el seu aspecte després d’un atac o d’experimentar alguna altra classe de dany. Una cremada més o menys superficial no posa en risc la vida de l’exemplar, però els seus efectes poden ser visibles durant anys.\nFamílies de plantes crasas\nHi ha milers d’espècies de plantes crasas, que s’agrupen en famílies. Una dada curiosa és que no deriven d’una mateixa família, sinó que moltes espècies diferents van desenvolupar la capacitat d’acumular aigua i es van convertir en suculentes per les necessitats dels llocs que habitaven. Aquest és, almenys en part, el motiu que explica tanta varietat. Les famílies més nombroses són les aizoáceas, les cactáceas, les crasuláceas i les euphorbiáceas: cadascuna reuneix més de mil espècies.\ncrasas cures Plantas-ca


Un Crit Valent!: FUTBOL en majúscules, i a quarts de finals\nS’han acabat els vuitens de finals de la Champions League, i hem presentat les millors credencials per a poder optar a repetir el títol, amb gols, ocasions i un Camp Nou ple i ambientat, en resum un partidàs.\nPerò d’entrada i com sempre ens ha ensenyat el nostre entrenador i quasi be guia, hem de ser prudents perquè només ha estat un pas, però nosaltres volem afegir, que aquesta prudència no amagi l’alegria i la il.lusió que tenim, en la possibilitat d’aconseguir la nostra cuarta Copa d’Europa.\nAra que coneixarem realment quin és el veritable Cami a Madrid, amb el sorteig de tot el quadre de quarts de final i semifinals fins a la final del dissabte 22 de maig, veiem que el nostre equip està recuperant el nivell i el to futbolístic, que tant ens va fer disfrutar la temporada passada.\nA Madrid ja poden anar parlant de Villaratos, fin de ciclos, montant campanyes intentant fer veure Messi com un jugador violent, o altres en les que volen presentar al nostre entrenador com un instigador i un provocador, i per altra banda muntar les campanyes que facin falta per a intentar santificar a CR9, que nosaltres intentarem fer història.\nA veure quina sort ens depara el sorteig entre Manchester, Arsenal, Girondins, Olimpyc de Lyó, CSKA, Inter i Bayern.\nAixó si mentres tothom parla de futbol, uns es despenjen amb una importantíssima notícia a tota portada de boxa, és que no n’aprenen.\nPublicat per Un Crit Valent! a 0:24\nBrutal això de la portada de la boxa.\nL'Arsenal és assequible i ens ha de permetre practicar el nostre futbol.\n19 de març de 2010, a les 23:19


Apartment Sos Alinos Nuoro 4 Cala Liberotto Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 89 allotjaments a Cala Liberotto.\nApartment Sos Alinos Nuoro 4\n-, Sos Alinos, Cala Liberotto, Itàlia, 8028 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Sos Alinos Nuoro 4\nAl visitar Cala Liberotto, vosté es sentirà com a casa a Apartment Sos Alinos Nuoro 4, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Sos Alinos Nuoro 4 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, balcó/terrassa, cuina americana, nevera a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina exterior, ping pong. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment Sos Alinos Nuoro 4 és una selecció idònia per a la vostra estada a Cala Liberotto.\nCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome us enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, us enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on heu de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 100 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.\nAllotjaments a Cala Liberotto


Arrenca una programació d’arts escèniques d’alt nivell Arrenca una programació d'arts escèniques d’alt nivell | La Casa Elizalde\nHome Blog Arrenca una programació d'arts escèniques d’alt nivell\nArrenca una programació d’arts escèniques d’alt nivell\nAquest mes d’octubre torna la programació d’arts escèniques a La Casa Elizalde amb quatre peces de dansa i quatre obres de teatre d’alt nivell artístic.\nPel que fa a la dansa, destaquem la peça Movimiento colateral. El coreògraf José Manuel Álvarez planteja un assaig prosaic sobre el flamenc. Un procés d’obertura a nous codis que posa l’accent en el flamenc actual en coexistència amb la dansa espanyola i la improvisació.\nDins la programació de teatre volem destacar l’obra Bombers de les cies. Mise en Lumière i Barna Bé. Diuen que és una noia mentalment limitada que es va muntar una història d’amor amb un bomber atractiu. Com es pot dir “no” si no es troben les paraules per fer-ho? Una obra a porta tancada, terrible i pertorbadora. En el marc del Dia internacional per a l’eliminació de la violència vers les dones.\nUs convidem a consultar tota la programació però sobretot a viure-la en directe!


Marca OZ CREATIVE STUDIO a Espanya\nEn data 02/10/2015 es va realitzar PUBLIC. CONCESION DE F. RESOL. 02/09/2015\nEn data 13/10/2015 es va realitzar SOLICITUD CAMBIO DE DIRECCION REPRESENTANTE NUM: 2015.90526\nEn data 14/10/2015 es va realitzar ANOTACION CAMBIO DE DIRECCION NUM: 2015.90526 (ARCHIVADO EN EXPEDIENTE: M1719392)\nInformació sobre la marca OZ CREATIVE STUDIO amb el nombre M3557997(8)\nLa marca OZ CREATIVE STUDIO amb el nombre M3557997(8) va ser sol·licitada el 20/04/2015. Es tracta d'una marca a Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca OZ CREATIVE STUDIO amb el nombre M3557997(8) va ser sol·licitada per EMILIA JOVANOVIC.\nRenovació de la marca OZ CREATIVE STUDIO amb el nombre M3557997(8)\nAltres marques sol·licitades per EMILIA JOVANOVIC\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades per EMILIA JOVANOVIC, entre les quals es troba la marca OZ CREATIVE STUDIO amb el nombre M3557997(8). Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades per EMILIA JOVANOVIC clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a Espanya entre les quals es troba la marca OZ CREATIVE STUDIO. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a Espanya. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a Espanya.


FEBRER 2016 - ELS ALCALDES DEL BAIX EMPORDÀ ES REUNEIXEN AMB ELS RESPONSABLES DEL SEM I ELS REPRESENTANTS SINDICALS SANITARIS NOTICIES - Consell Comarcal Baix Empordà\nInici - NOTICIES - FEBRER 2016 - ELS ALCALDES DEL BAIX EMPORDÀ ES...\nAlcaldes i regidors de la comarca van assistir el dimecres 24 de febrer a dues sessions informatives sobre el nou model del transport sanitari urgent. Tant el col·lectiu Marea Blanca, com els responsables del SEM a Girona van presentar els seus arguments respecte aquest nou model.\nLa primera sessió va anar a càrrec dels representants sindicals dels sanitaris que van ser crítics amb el model introduït i, van reclamar als alcaldes que no permetin que retallin recursos del transport sanitari. Ja que, a més de l’ambulància de suport vital bàsic, que ha perdut la Bisbal d’Empordà en horari nocturn, també està previst que a l’estiu desaparegui l’ambulància de reforç diürna de Palafrugell i la nocturna de l’Estartit.\nLa segona sessió va anar a càrrec de la cap del SEM a la regió sanitària de Girona i va explicar que no hi ha hagut reducció de vehicles i que el canvi de model es deu a una voluntat de millorar tant en l’assistència mèdica a l’emergència, com en el temps d’arribar-hi. Per altra banda, també van explicar que en els casos greus han reduït la mitjana de temps per arribar al lloc dels fets i fer la primera assistència en cinc minuts. Van comentar que els efectius són els mateixos durant tot l’any i s'han distribuït de forma equitativa.\nEls alcaldes van mostrar preocupació pel temps de resposta de les ambulàncies i per la pèrdua del vehicle de reforç a l’estiu. Però, alhora estan a l’expectativa de com funcionarà el model, ja que només fa un mes que s’aplica.


L'operació Cryptosweep es dirigeix massivament als projectes de criptografia nord-americana\nUna important operació anti-criptografia coneguda com “Operació Cryptosweep”Està fent algunes onades importants. Organitzat per l’Associació d’administradors de valors nord-americans, l’objectiu del projecte és orientar-se a diverses empreses i projectes d’ICO i altres empreses de criptomonedes que operin als Estats Units o facin negocis amb ells. Algunes de les empreses objectius inclouen Binance, Coinbase i Bittrex per citar només algunes.\n1 Escombres a punt\n2 Tenir cura dels dolents\n3 Coinbase i altres grans jugadors orientats\nEscombres a punt\nSegons un recent comunicat de premsa, la NASAA té actualment “més de 200 investigacions actives per part de reguladors de valors estatals i provincials”. Des del maig d’aquest any, quan va començar l’operació, ja s’han produït un total de “46 accions d’aplicació”. Les estadístiques d’explotació criptogràfica d’operacions disponibles públicament indiquen que la majoria de les accions realitzades es produeixen en forma de cessament & les ordres de desistiment i diversos tipus d’informació demanen cartes.\nLa majoria dels cessen & les cartes de desistiment (que es poden veure lliurement al lloc web de la NASAA) solen ser específiques de l’estat. En termes senzills, les cartes exigiran que una empresa en particular deixi de fer negocis amb un estat específic dels EUA. Per exemple, un projecte Ethereum anomenat Moneda biònica va rebre un cessament & carta de desistiment que els prohibeix fer negocis amb l’estat d’Indiana.\nLa moneda biònica és un ICO bastant típic per als tokens basats en Ethereum. El projecte afirma que el seu objectiu és utilitzar-se per a la compra d’electrònica i articles informàtics.\nUna altra empresa objectiu és Chain Group Escrow Service, que ara té prohibit fer negocis a l’estat d’Alabama. És important tenir en compte que aquests cessen & les cartes de desistiment no s’apliquen a nivell federal i, per tant, aquestes empreses poden continuar operant i negociant amb clients amb seu a altres estats dels EUA.\nTenir cura dels dolents\nTot i que l’Operació Cryptosweep és, sens dubte, un intent de forçar les empreses criptogràfiques a l’oblit, sembla que el projecte està eliminant almenys uns quants actors dolents potencials.\nUna empresa en particular que utilitza el nom de BTCrush va afirmar que venia serveis de mineria al núvol de criptomonedes i prometia taxes de benefici diàries del 4,1%. Si comenceu a sentir Carlos Matos cridant “BitConnect!” Al capdamunt dels pulmons, no ens sentirem massa sorpresos. Això es deu al fet que qualsevol empresa que promet un retorn així és sens dubte un esquema o una estafa de Ponzi. Actualment, el lloc de BTC Rush està fora de línia.\nLlegiu també: Bitconnect: és un esquema Ponzi?\nD’acord amb l’ordre de cessament i desistència d’emergència que va arribar la junta de valors de l’estat de Texas, els propietaris de l’empresa tenen la seva seu a Londres o Panamà.\nCoinbase i altres grans jugadors orientats\nUn darrer grup destinatari amb almenys alguna forma d’acció inclou alguns dels noms més coneguts i de més confiança de la criptografia, inclosos Coinbase, Cracken, Gemini, bit flyer i altres..\nLa carta que van rebre del fiscal general de l’Estat de Nova York demana que aquestes empreses els proporcionin 34 punts d’informació, com ara informació sobre qui és el propietari de l’empresa, les operacions de l’empresa i les comissions que cobren, les polítiques comercials, com fer front a les interrupcions del servei i altres “suspensions de comerç”, controls interns, privadesa i polítiques contra el blanqueig de diners, etc..\nSembla que es tracta en gran mesura d’una sol·licitud d’informació voluntària i que no suposa un cessament i la desistència ni cap altra ordre judicial.\nÉs difícil avaluar si operacions com Cryptosweep són perjudicials o benignes per a la criptomoneda. Amb l’aparent inofensiva ICO dirigida al costat de seriosos esquemes Ponzi, fa encara més difícil determinar quin és l’objectiu del projecte.\nIndependentment dels motius, iniciatives com aquestes probablement actuaran només per sufocar o frenar el creixement de l’adopció de criptomonedes als Estats Units. Afortunadament, el nombre d’accions que ha produït Operació Cryptosweep és força mínim. Dels milers d’ICO que es van celebrar el 2017 i el 2018, sembla que només un petit grapat d’ells va rebre ordres de restricció molt específiques i contenides geogràficament.\nÉs gairebé segur que això portarà a empreses de criptomonedes més enfocades als Estats Units o als Estats Units a caminar amb un pas encara més lleuger a partir d’aquí.


Iberdrola vol construir un parc eòlic marí al Cap de Creus - El triangle\nEl Ministeri de Transició Ecològica ha d’aprovar el Pla d'Ordenació de l'Espai Marítim (POEM) per materialitzar la proposta d’Ibernova Promociones SAU\nParc eòlic marí (Alexander Kuhn, Pixabay).\nIbernova Promociones SAU, filial d’Iberdrola, ha presentat el 28 de març al Ministeri per a la Transició Ecològica una proposta per construir un parc eòlic marí al parc Gavina del Golf de Roses. Preveu produir 500 MW d’energia, la mateixa potència prevista a la iniciativa de BlueFloat Energy i SENER per al parc Tramuntana, que era l’única proposta fins ara al Cap de Creus.\nPer materialitzar les idees, el Ministeri ha d’aprovar el Pla d’Ordenació de l’Espai Marítim (POEM), document que establirà quines són les zones de la costa espanyola on es podran construir estructures per obtenir energia eòlica marina i que porta diversos mesos de retard. Després s’obrirà un concurs públic per presentar propostes.\nDe moment, s’ha presentat un primer document on s’estableix que la zona entre el Golf de Roses, el Cap de Creus i la badia de Pals seria l’única regió de Catalunya qualificada com a ús prioritari per a l’energia eòlica. Defensors i detractors ja han presentat al·legacions i estan esperant que el Ministeri aprovi o rebutgi el document.


CaCO3 Fabricants i proveïdors de cristalls birrefringents - Preu a l'engròs - MetaLaser\nDescripció El cristall de carbonat de calci (fórmula per a CaCO3) és una espècie de cristall uniaxial, que és el cristall més pur de les roques carbonatades. La seva birrefringència és gran, l'espectre de gamma d'ampli abast és ampli, i mostra una certa mida de la forma del diamant, té la llum polaritzada més gran i ...\nEl cristall de carbonat de calci (fórmula per a CaCO3) és una espècie de cristall uniaxial, que és el cristall més pur de les roques carbonatades. La seva birrefringència és gran, l'espectre d'ampli abast és ampli i presenta una certa grandària de la forma de diamant, té la llum polaritzada més gran i el rendiment de llum polaritzada, és adequat per al material visible i proper de polarització d'infrarojos i el gran material ideal utilitzat. En el glen Taylor, Glen Thompson i Glen pel·lícula polaritzada per làser.\nRegió de transmissió\n<001> ± 0,5 º\nAmb cristalls birrefringents a la venda, és un dels principals fabricants i subministradors de bons cristalls birefringents de caco3, benvinguts a comprar i vendes a l'engròs a bon preu de la nostra fàbrica.\nHot Tags: Caco3 fabricants de cristalls birrefringents, proveïdors, venda a l'engròs, compra, preu, en venda


Santa Coloma tanca la Festa Major amb el tradicional Castell de focs: Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet\nSanta Coloma tanca la Festa Major amb el tradicional Castell de focs\nDes de qualsevol punt de la ciutat es podrà veure a partir de les 22.30 aquest espectacle pirotècnic que clourà quatre dies de Festa Major.\nSanta Coloma de Gramenet es prepara per viure del 3 al 6 de setembre una nova Festa Major d’Estiu molt diferent de les anteriors, planificada per garantir la protecció de la salut de les persones. Aquest objectiu no farà menys gaudible la Festa, que ens presenta un munt de propostes atractives per a tots els gustos amb una descentralització de les ubicacions. Una dotzena d’escenaris repartits pels sis districtes faran que la Festa Major arribi més que mai a tots els racons de la ciutat.\nEl divendres 3 (20h) es farà l’acte inaugural de la Festa Major als mateixos jardins del Museu amb la participació de les entitats de tradicions populars catalanes de la ciutat. Aquest primer acte inclourà el pregó a càrrec de María José Díaz i Alba Coll, jugadores colomenques de petanca referents a escala internacional. Es podrà seguir en streaming per YouTube


El president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha reclamat aquest dijous a tots els grups parlamentaris que "poden ser clau" perquè es puguen aprovar els Pressupostos Generals de l'Estat (PGE) de 2019 que "pensen en els ciutadans" i anteposen l'interés de les persones a les seues reivindicacions identitàries, que defenen amb "legitimitat", ha postil·lat.\nPuig demana a tots els partits "clau" per a aprovar els PGE que "pensen en els ciutadans" I.CABALLER/CORST VALENCIANES\nEn la sessió de control en Les Corts, Puig ha assenyalat que fins a on ell sap el Govern està treballant per a aconseguir el màxim suport possible als pressupostos i ha demanat als grups que "pensen en els ciutadans i no en termes partidistes".\nHa reclamat posar per davant l'interés de la gent perquè també per als ciutadans de Catalunya, ha precisat, "seria millor que haguera pressupostos i pujara el salari mínim", per exemple, al mateix temps que ha indicat que "per descomptat" tots els partits tenen legitimitat per a realitzar les seues reivindicacions.\nEl portaveu de Podem, Antonio Estañ, li havia preguntat si creu que el Govern està fent "tot el possible per a aprovar els pressupostos" perquè "independentment de la responsabilitat o la falta d'ella d'altres partits, el Govern no pareix moure's".\nTambé ha defès la necessitat, en clau valenciana, de seguir treballant fins al final de la legislatura i ha recordat alguns compromisos pendents "que se'n van allargant" com la recuperació del departament de salut de Dénia o la superació del model actual de diputacions, ha dit.


'Templers' al Museu d'Història de Catalunya\nTemplers: mite i realitat al Museu d'Història de Catalunya\nBarcelona. Dilluns, 10 de Abril 2017. 17:26\nActualitzat: Dilluns, 10 de Abril 2017. 17:26\nEls templers estan de moda: hi ha rutes dels templers, novel·les sobre els templers, suposats secrets ocults dels templers... Ara, el Museu d'Història de Catalunya se suma a la moda i presenta l'exposició Templers. Guerra i religió a l'Europa de les croades. Una exposició dedicada, bàsicament, a retornar els templers a la seva dimensió històrica i eliminar totes les llegendes que circulen al seu entorn i que han guanyat una increïble popularitat en els darrers temps, a l'ombra de novel·les i pel·lícules amb rerefons històric com El codi Da Vinci. Aquesta exposició ocupa l'àmplia sala de les exposicions temporals del Museu i estarà oberta fins el 23 de juliol.\nL'exposició es concentra en explicar que l'existència dels templers és indestriable de la història de les croades. Van néixer per preservar el domini cristià sobre Terra Santa i van ser liquidats després de la desaparició completa del regne cristià de Jerusalem. Un orde que responia a l'intent desesperat de mantenir una presència cristiana en un entorn hostil: quan la van crear es va haver de crear una nova filosofia, ja que fins aquell moment no semblava coherent que un guerrer fos alhora sacerdot. Però la situació tensa del Pròxim Orient va afavorir que es creés un nou model de guerrer monjo, aprovat i beneït per grans teòlegs com Bernat de Claravall.\nMés modestos del que imaginem\nEls templers tenien ordres de menjar carn només tres vegades a la setmana. Tenien prohibit beure i mantenir relacions de familiaritat amb dones. De fet, fins i tot se'ls prohibia la diversió de la cacera: tan sols se'ls autoritzava a caçar lleons, perquè s'identificava els lleons amb el mal. Les luxoses robes i armes que veiem a les pel·lícules probablement també són mite, perquè tan sols se'ls permetia dur robes i armes luxoses si eren regalades per algú. Ser templer estava molt lluny de ser una ganga: els cavallers que eren destinats a Terra Santa en realitat vivien més aviat pocs anys, perquè estaven contínuament en combat amb les poblacions de la zona. Per altra banda, i per a desengany de molts, és difícil que la majoria dels templaris tinguessin grans coneixements de complexos enigmes, perquè gairebé tots eren analfabets i els formaven tan sols per al combat. Era una orde molt jeràrquica, amb cap vocació per l'igualitarisme.\nFulla d'espasa del segle XI, probablement la famosa Tisó. Museu d'Història de Catalunya.\nUn ordre maligne?\nLa mala fama dels templers els ve de lluny. I en part, sembla justificada: les poblacions àrabs que van topar-se amb ells no van ser precisament mimades. A més, aquests guerrers van actuar com a senyors feudals a les zones rurals, i com a prestadors a les zones urbanes. Els templers no van participar directament en l'ofensiva contra els càtars, però van col·laborar amb ells. A més a més, havien aconseguit el control de nombroses terres i s'havien enriquit, i els monarques els envejaven la seva riquesa i se sentien irritats pel seu poder. Per això, als templers se'ls va acusar de les que al segle XIV es consideraven les pitjors ignomínies: d'adorar gats, de practicar l'homosexualitat, d'escarnir la creu, de negar Crist... En poc temps van ser anorreats. El rei de França, Felip IV, va impulsar la seva desaparició, i va ser el papa Climent V qui, el 1312, va dictar una bula per la què es dissolia a perpetuïtat l'orde. Alguns dels seus membres van ser torturats de tal forma que van confessar tots els suposats delictes del que se'ls acusava. Alguns van ser condemnats a la foguera i molts altres van acabar a diferents ordes religioses o abandonats a la seva sort. Les riqueses dels templers van ser ràpidament repartides: alguns béns se'ls van quedar les corones europees, d'altres les ordes religioses rivals, determinades riqueses van ser saquejades per les tropes que van ocupar els santuaris templers...\nEls nostres templers\nLa presència a Catalunya de l'Orde del Temple no és el motiu central d'aquesta exposició. Malgrat tot, no podia deixar de tenir un apartat reservat a l'estreta relació entre els monarques catalano-aragonesos i aquesta congregació religiosa. L'Orde va jugar un paper clau en l'ocupació dels territoris sotstrets als musulmans durant la Reconquesta, i gràcies a això va obtenir importants concessions de terres a la Catalunya Nova i al País Valencià, amb enclavaments mítics com el castell de Miravet o el de Peníscola. Però Jaume II va perseguir amb duresa els templers. A la fi, després de llargs processos, el 1312 concili de Tarragona va dictaminar que els templers eren innocents dels delictes que se'ls atribuïen, però això no els lliuraria de la disolució. Les seves posessions passarien a l'Orde de Montesa.\nA les novel·les i a les pel·lícules és molt freqüent veure objectes dels templers. Però, en realitat, els objectes templers són més aviat escassos. Al regne de Jerusalem i a Orient les ciutats i les fortaleses templeres van ser assaltades pels àrabs i van quedar absolutament destruïdes. A Occident, les residències dels templers van ser assaltades per forces militars, que es van lliurar al saqueig. El resultat de tot això, és que s'han preservat ben pocs objectes templers (a més a més, els templers usaven molts objectes comuns a altres guerrers, i no duien la "creu templera" arreu). A l'exposició del Museu d'Història de Catalunya, doncs, no s'hi podien presentar molts objectes templers, perquè no n'hi ha gaires... Però els comissaris han resolt amb habilitat aquest problema. Amb la creació d'alguns vídeos, l'ús de reproduccions de pintures d'època i l'ús de peces del període, però no corresponents als templers, s'ha aconseguit una exposició molt coherent. Un ús molt interessant de l'espai aconsegueix crear un recorregut que maximitza l'impacte de les cites, de les imatges i de les peces exposades...\nEl mite com a simple mite\nUn dels encerts que té l'exposició és evitar, de bon principi, la mitificació de l'Orde dels Templers: es remet als fenòmens històrics, als documents, a l'evolució de la congregació, a la seva persecució... I només al final estableix una certa discusió sobre el mite dels templers. L'exposició inclou una tria de fragments de pel·lícules amb protagonisme templer, amb Indiana Jones incorporat, referències a les principals novel·les que han contribuït al mite templer (com Ivanhoe, de Walter Scott, o El señor de Benbirre, d'Enrique Gil y Carrasco), i mencions als rituals templers, a la francmaçoneria templera... Tot presidit pel savi escepticisme del gran Umberto Eco, que clou l'exposició amb una cita d'El pèndol de Foucault en què es defineix què és un llunàtic: "Algú que en entrar a una cafeteria presenta una mirada esquiva, es senta nerviosament, i abans dels cinc minuts de conversa ja ha tret el tema dels templaris".\nPintura mural de l'Anunciació i la Visitació de l'església de Sant Martí de Puig-reig. S. XIII. MHC\nEl darrer vestigi de Barcelona\nA Catalunya hi tenim alguns importants vestigis dels templers, com el castell de Miravet, el de Tortosa, el de Granyena (a la Segarra)... Però, en canvi, les restes són mínimes a la ciutat de Barcelona. Tan sols hi queda un temple, al carrer Ataülf, ben bé al darrera de l'edifici Novíssim de l'Ajuntament de Barcelona, a la cantonada amb el carrer Templers, dedicat a l'orde que va tenir allà la seva seu. Es tracta de l'església de Nostra Senyora de la Victòria, actualment duta pels jesuïtes. L'arc exterior de la porta i alguns altres elements arquitectònics encara són de temps dels templers, però el temple ha patit moltíssimes reformes. L'església estava integrada en un gran complex arquitectònic on hi residien els templers. Després de la dissolució de l'orde, en temps de Pere III el Cerimoniós, l'església es va incloure al Palau de la Reina. Més tard, va ser el lloc escollit per celebrar litúrgicament la victòria cristiana a la batalla de Lepant, i per això es va dedicar el temple a la Verge de la Victòria, i per això ara presideix l'altar major una imatge del segle XVI d'aquesta Mare de Déu, de Martín Díaz. La figura s'ha salvat miraculosament de moltes destruccions, i a prop seu, en un altar lateral, s'hi conserva una màrfega i un tamboret que es diu que usava Sant Ignasi de Loyola en els seus viatges a Catalunya.


Els bulldogs anglesos poden menjar plàtans? - Gos Bulldog\nCom a propietari de bulldog anglès, probablement heu estat en aquesta situació: gaudiu del plàtan i, de sobte, mireu cap avall i veieu al vostre petit assetjador que baveja per la cara. Mires els seus simpàtics ulls de cadell i penses: “És clar, pots prendre una mica del meu plàtan”. Al cap i a la fi, què hi ha de millor que gaudir del berenar amb el vostre millor amic gosset? Però espereu un moment: els plàtans estan bé per als gossos?\nEls bulldogs anglesos poden menjar plàtans. Els plàtans són molt rics en potassi, biotina i vitamines B6 i C. Els plàtans també contenen una alta concentració de fibra i magnesi, que poden ajudar a afavorir el creixement ossi i poden alleujar alguns problemes gastrointestinals del vostre bulldog.\nMireu aquest noi petit que prova un plàtan per primera vegada. Crec que li agrada!\nEls beneficis per a la salut del plàtans\nQuan creixies de petit, t’haurien dit que menjar un plàtan cada dia és molt bo per a la salut general del cor, gràcies a la seva alta concentració de potassi. Segons Healthline, un plàtan de mida mitjana té una concentració de potassi de 422 mil·ligrams. Per tant, si el vostre bulldog envellit pateix arítmia (una afecció causada per batecs cardíacs irregulars), podeu plantejar-vos afegir plàtans a la seva dieta.\nAquest saborós menjar és ric en vitamina B6, també anomenada piridoxina. El nutrient B6 és vital per al desenvolupament general del cervell del vostre gos. La vitamina B6 també ajuda a la producció de melatonina, que és un compost essencial per mantenir un cicle de son saludable.\nSistema digestiu millorat\nSi coneixeu alguna altra fruita més rica en fibra que els plàtans, feu-nos-ho saber. De fet, aquest és sens dubte el benefici més popular derivat de menjar-ne. Com sabem, la fibra és essencial per mantenir un sistema digestiu saludable, de manera que si el vostre canell pateix problemes gastrointestinals, és possible que mengeu aliments rics en fibra.\nMantenir la pell i la pell saludables\nEls plàtans també contenen biotina, de vegades anomenada vitamina B7, que té un paper crucial en el manteniment de la pell i la pell saludables. La biotina també ajuda a mantenir funcions metabòliques, cardiovasculars, digestives i nervioses saludables. En resum, si voleu que l’abric del vostre bulldog tingui una brillantor brillant i sana, aquesta és una opció natural per a vosaltres.\nGràcies a la vitamina C que es troba en aquesta fruita carnosa i dolça, el sistema immunitari del vostre gos ara pot combatre eficaçment diverses malalties com la tos de gossera, les cataractes, el glaucoma, l’artritis i moltes altres coses. No obstant això, el cos del vostre gos produeix vitamina C en abundància, de manera que no necessàriament necessiten menjar plàtans per obtenir-la. Però no deixa de ser una bona idea afegir vitamina C addicional a la seva dieta habitual.\nAmb tots els beneficis per a la salut anteriors, és difícil veure per què no s’ha d’alimentar els plàtans del seu amic caní. Tanmateix, hauria de ser moderat i, com ja havíem esmentat anteriorment, heu de vigilar aquestes pells. Tot i que les pells de plàtan no són tòxiques per als gossos, poden ser difícils de digerir i provocar bloqueig. A més, heu de tenir en compte que és possible que el vostre bulldog no obtingui tots els beneficis per a la salut que els humans obtenen en menjar plàtans.\nEfectes secundaris de menjar massa plàtans\nUna vegada més, hauríeu d’alimentar el vostre gos amb moderació. Tot i això, si sospiteu que el vostre gos ha consumit massa plàtans, tingueu en compte els efectes secundaris següents:\nEl restrenyiment del vostre gos pot ser per diverses raons, sent un d’ells menjar en excés els plàtans. L’excés de fibra absorbeix líquids i, per tant, és possible que el vostre gos tingui excrements dures si no té prou aigua.\nSí, és una mica contradictori afirmar que aquests fruits de pell groga poden provocar restrenyiment i diarrea alhora. Però com que són rics en fibra insoluble, és possible que el vostre bulldog tingui excrements soltes si té prou aigua.\nTot i que la càries és un efecte secundari a llarg termini, també val la pena vigilar-lo. A part, un plàtan de mida mitjana conté almenys 12,2 grams de sucre, segons Healthline, que és lleugerament alt, especialment per als gossos. Per tant, és millor que no vulgueu, si voleu, anar a plàtans.\nQuants plàtans pot menjar el vostre bulldog en una sola sessió?\nSegons American Kennel Club, primer hauríeu de consultar el vostre veterinari abans de posar el vostre amic de quatre potes en una dieta de plàtan, i això és cert per a tots els aliments nous que vulgueu introduir al vostre gos. Però Healthline suggereix que el millor que es pot fer és donar-los unes quantes llesques d’aquesta fruita unes quantes vegades cada setmana. Pot ser una o dues vegades per setmana.\nQuan el vostre bulldog sigui jove, heu de limitar la ingesta de plàtan a unes 2 o 3 llesques al dia. No obstant això, a mesura que creixen i es fan més grans, podeu augmentar-ho fins a aproximadament la meitat del plàtan al dia.\nCom preparar i alimentar el vostre plàtan bulldog anglèss\nSegons l’AKC, hi ha diverses maneres de triar per preparar i alimentar els plàtans del vostre gos, a part de trencar simplement trossos de fruita per gaudir-los. Això inclou:\n• Barregeu-ho amb una mica de mantega de cacauet\n• Congelar la fruita sencera, pelar-la i, a continuació, tallar-la a rodanxes per obtenir una llaminadura congelada\n• Tritureu-lo amb el menjar del vostre gos\n• Feu-lo passar a un Kong i, a continuació, congeleu-lo\nAlguns aliments són saludables i segurs per al menjar del vostre gos, mentre que altres són tòxics i fins i tot poden ser mortals. Segons petMD, els plàtans, igual que les pomes i els nabius, són fruites molt saludables per al vostre bulldog. La fruita no només és sana per a la vostra mascota, sinó que també es pot convertir en el seu aperitiu preferit gràcies al seu sabor dolç i deliciós. Però, com hem dit anteriorment, aquí la moderació té un paper vital. Una altra cosa que mai no hauríeu d’oblidar és consultar al vostre veterinari local abans d’introduir el vostre gos en una nova dieta.


La naturòpata Maite Marsal\nActualitzada 16/03/2020 a les 06:51\nQuè són les flors de Bach i per a què es fan servir?\nÉs una variant de l’homeopatia que es basa en la utilització de 38 essències creades fa un segle pel doctor Edward Bach a partir de plantes o flors. El que fan és ajudar-nos a equilibrar tota la nostra part anímica i emocional. Es treballa en la persona, no en la malaltia, perquè cada persona respon de manera diferent a cada situació.\nQuines propietats té cada flor?\nLes flors de Bach es divideixen en set grups segons el que es vulgui tractar: les pors, les incerteses, el desinterès, la solitud, la desconfiança, el desànim i la preocupació excessiva.\nCom a terapeuta, amb quins casos es troba més freqüentment?\nNormalment em venen a veure persones que han patit algun shock, o que pateixen ansietat o depressió, estudiants en exàmens que estan nerviosos i no es poden concentrar, etc. Casos així. També cal destacar que avui dia hi ha molts psicòlegs que estan utilitzant les flors de Bach per tractar determinats problemes.\nDe quina manera actuen aquestes essències?\nBach deia que moltes de les malalties físiques tenen el seu origen en conflictes emocionals, i ell va crear aquesta eina per facilitar la reconnexió de la nostra ànima, per reequilibrar les emocions. La seva voluntat era que cada persona es fes el seu propi preparat en funció de les seves necessitats.\nI què passa si no fem la combinació adequada?\nRes, perquè aquestes flors no tenen cap contraindicació. Cada preparat pot contenir fins a set flors diferents, però no cal que hi siguin totes. Cada persona ha de triar les que més li convinguin. Però insisteixo que si no ens prenem la flor adequada tampoc passa res; no tenen efectes secundaris. Si en un preparat fem servir sis flors i tres ens equilibren i les altres tres no, aquestes últimes no ens afectaran.\nQuina és la dosi recomanada?\nLa dosi normal són dues gotes quatre vegades al dia. Però no és tan important la quantitat com la freqüència amb què es prenen Com pitjor està la persona, més freqüentment les ha de prendre.\nQuè recomanaria a les persones que es volen iniciar en aquest món?\nHi ha el que es coneix com a rescue remedy o remei de rescat, una combinació d’essències per prendre en situacions d’emergència. És el preparat més conegut del sistema del doctor Bach i l’únic remei precombinat que resulta eficaç per a tothom.\nI què li diria a la gent que no creu en aquest sistema?\nEs fa difícil, perquè les persones que no hi creuen ja no ho proven. Però és una evidència que les flors de Bach es fan servir cada vegada més: tots coneixem algú, un parent o un amic, que s’ha tractat amb aquest sistema.\n#2 Superat... De llarg\nFa més de 30anys que hi treballàvem, ara està més que superat, obsolet i propi de qui no té res més per oferir.\nQuan es decidiran les autoritats competents a tipificar aquests enganys com, com a mínim, estafa?


Tardes de birres: de març 2012\nVeient les imatges dels aldarulls d'avui se m'acut que la millor reflexió és la que fa l'Alfred, el majordom de Bruce Wayne, a la pel·lícula El Caballero Oscuro:\n"Hi ha homes que no busquen res amb lògica, com ara els diners. No pots comprar-los, ni intimidar-los, convèncer-los, ni tan sols pots negociar amb ells. Hi ha homes que només volen que cremi tot".\nCom que sempre m'acusen de ser un tipus negatiu avui escriuré un post amb tot de coses que m'agraden. Us aviso que serà molt personal. Potser tindreu alguna cosa millor a fer que llegir-lo. O potser no.\n- La traducció en català de les novel·les de Joc de Trons, que demostra una vegada més que la nostra llengua és rica i versàtil.\n- La sèrie Breaking Bad, i tenir col·legues que et coneguin els gustos i sàpiguen què recomanar-te.\n- El tablet que em van regalar en Lluc i la meva dona.\n- Que en Lluc em deixi dormir a les nits.\n- Tenir millor el turmell fins al punt de poder recomençar els entrenaments (això sí, en mode light).\n- La gent rara que trobes pel món i les històries absurdes que t'expliquen.\n- Que un dels meus escriptors prefererits segueixi traient llibres després de mort.\n- Que els sindicats, que sempre s'han mostrat contraris a l'escola concertada, ara enviïn correus electrònics anomenant-nos "companys i companyes" i demanant-nos suport.\n- Les idees que tenen vida pròpia, i que abans que te n'hagis adonat ja s'han convertit en un post.\n- Que em diguin que s'ho han passat tan bé amb Manual de Superivència (o amb algun conte) que l'han acabat en un obrir i tancar d'ulls.\n- L'índex de visites segons el Blogger (no tant segons el Google Analytics).\n- Menjar un kebab xungo o una pizza el diumenge al vespre\n- Fer un sopar + gin tònics i no tenir ressaca l'endemà.\n- Que hagis aconseguit arribar fins aquí. I que tornis aviat a llegir aquest blog.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 12:31\nUna de les qüestions recorrents de la sèrie House és el tema de la voluntat individual. Quan una persona mostra un comportament fora del normal els personatges de la sèrie assumeixen que es tracta d'un desordre neurològic. Si algú, posem pel cas, és massa generós, els metges dónen per fet que té un transtorn cerebral. Si li agraden el riscos, si és egoista o altruista, si és infidel o bon marit: tot són malfuncions del cervell. La voluntat humana no compta mai per res.\nAquest debat és antic, i ha estat abordat mil vegades pels filòsofs en diferents moments de la Història: fins a quin punt un subjecte és responsable dels seus actes? Fins a quin punt mereixem i som responsables de la nostra la sort i de la nostra desgràcia?\nDurant uns quants anys em va agradar molt Sartre. La seva filosofia xoca frontalment amb la del Doctor House: segons ell, tota persona és la responsable última dels seus actes. No hi ha déus, ni destí, ni res de res, i no podem culpar a ningú dels nostres fracassos. Darrerament hi ha diferents corrents New Age que han revisat i fet seva aquesta idea. La més coneguda és la Llei de l'Atracció, formulada en el bestseller El Secret. Segons aquesta premissa, ens passa tot el que projectem mentalment. Un pensament positiu comportarà actes positius, i un pensament negatiu portarà desgràcies. La malaltia, per exemple, és culpa d'un pensament negatiu.\nM'he fet gran i ja no m'agrada Sartre, i encara menys les tesis d'El Secret. Com en House, crec que bona part del nostre comportament ja ens ve donat: les neurones van pel seu compte, i en alguns moments hi ha ben poca cosa a fer-hi. La vida va com va i la sort existeix, i pensar coses bones no farà que les atraiem. De fet, jo era dels que pensava que suspendria un examen i, al final, sempre treia un cinc pelat.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 10:56\nSembla ser que un terratrèmol ha destruït la fàbrica on s'elabora la famosa melmelada Marmite, a Nova Zelanda, i que a resultes d'això tot el país està en xoc. La primera vegada que vaig tastar la Marmite va ser a Anglaterra, a casa del meu amic Ivan. Des d'aquell dia que vaig associar-la amb Anglaterra, i m'ha sobtat saber que la fabriquen a Nova Zelanda. En fi. Aquell dia llunyà jo tenia ressaca i ell em va assegurar que una torrada amb mantega i Marmite era l'esmorzar dels campions, i que segur que el malestar s'esvairia. Recordo perfectament que va ser així.\nNo sé si mai heu tastat la Marmite. Als supermercats d'aquí podeu trobar-ne fàcilment. Si no, proveu el Bovril, que és més o menys el mateix. No són exactament melmelades, sinó subproductes que s'obtenen amb l'elaboració de la cervesa. Tenen un gust fort i salat, i és fàcil que no us agradin. Tampoc crec que siguin molt saludables. Molta gent el fa servir per realçar el gust dels guisats o, simplement, l'afegeixen a un cassó d'aigua calenta i tenen un consomè. També pots menjar-la, com ja he dit, per esmorzar o per berenar. Els hooligans anglesos en fan entrepans i se'ls enduen als camps de futbol. Sigui com sigui, el meu amic Ivan tenia raó: és el millor remei contra una ressaca.\nPels boscos hi trobes molta gent rara. Per exemple, fa dues setmanes hi havia un paio a la cinquantena fumant porros dins del seu cotxe. El més curiós era el seu look: era un caravermell amb pantalons de vellut, ulleres de l'any de la catapum i camisa de franela. Semblava un pagès dels voltants, de cap manera un consumidor típic de cannabis. Només li faltava la boina.\nAvui m'he llevat d'hora i he sortit a córrer per cremar els calçots d'ahir. M'he apartat del camí principal i m'he ficat en un bosquet perquè volia fer estiraments. Després he tirat quatre o cinc cops de peu a l'aire. De cop i volta he sentit un soroll al meu darrera. M'he girat i he vist que a pocs metres hi havia un paio. Era més alt que jo i de mitjana edat. Duia un abric molt llarg i unes ulleres fosques que li tapaven mitja cara. Feia calor però ell duia la parca cordada fins a dalt. Amb ell hi anaven dos gossos d'aquells que fan tan soroll. El pobre tio semblava un pervertit.\nJo, al meu rotllo, he seguit clavant cops de peu a l'aire i pensant què cony hi fotia aquell individu allà. És massa tard pels bolets i, amb aquest temps, és impossible que busqués espàrrecs. De fet, l'home em mirava tota l'estona amb un mig somriure. Aleshores ho he entès: potser aquell bosc era una mena de punt de trobada per gent que busca sexe ràpid i anònim. Aquell paio segurament era gai i s'havia pensat que jo també ho era. Però he recordat que a Cassà de la Selva no hi ha llocs així, i els homosexuals es veuen obligats a mudar-se a ciutats grans.\nM'he anat ficant nerviós i al final ho he deixat estar. Em sentia imbècil clavant cops de peu al mig d'un bosc i essent observat per un tipus amb aspecte de violador, de manera que he decidit que l'entrenament se'n podia anar a prendre pel sac. Per recular havia de passar pel costat de l'home, que era just al bell mig del corriol que menava al camí. Ho he fet amb la guàrdia ben alta, per si se li acudia fer alguna cosa estranya. Però l'home m'ha mig somrigut i ha dit alguna cosa als seus dos gossots, uns animals absurds i cridaners. He tornat a casa preguntant-me qui cony era aquell tio, què hi fotia al mig del bosc i, sobretot, per què em mirava d'aquella manera tan inquietant.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 7:58\nAhir el diari Ara publicava aquesta aquesta notícia. Sembla ser que les mosques que no tenen èxit sexual tendeixen a beure més alcohol que no pas les que sí que en tenen. Durant molt temps he defensat que les noies boniques, en general, s'emborratxen poc. El mateix passa amb els paios atractius. Si no us ho creieu farem un petit experiment: truqueu-me i sortim a fer un volt per un parells de bars de nit. Comprovarem que els individus atractius estan molt reclamats -alguns no dónen l'abast- mentre que els menys atractius, morts de fàstic, es dediquen a consumir alcohol de mala manera. Us donaré un euro per cada noia atractiva que veiem que vagi borratxa com un cep. I, per cada paio lleig que vagi trompa, vosaltres em donareu un euro a mi.\nLa gent guapa no s'emborratxa, de la mateixa manera que la gent guapa no pinta, ni escriu, ni llegeix, ni fa gaire res. La gent guapa -guapa de debò, s'entén- està satisfeta amb la seva vida i no li cal refugiar-se en paradisos artificials edificats a base de licors, drogues, llibres o videojocs. La gent guapa estima la vida perquè la vida els estima a ells, i com que el món ja els hi va bé no pretenen canviar-lo. Quants Premis Nobels coneixeu que siguin atractius?\nSempre acabem allà mateix, i l'única cosa que canvia són els cànons que defineixen la bellesa: a cada moment històric es valora una cosa diferent. L'instint de reproducció és la nostra motivació més poderosa i condiciona les nostres vides d'una manera o d'una altra. I a final som més semblants a una simple mosca del vinagre del que ens agradaria.\nFa dies que no escric res, tot i que tinc dos o tres posts que em ronden pel cap. Fins que no trobi una estoneta per asseure'm a escriure amb calma us explico un acudit:\nUn cotxe ple de polítics va tenir un accident prop d’una granja. El pagès, en sentir el soroll, va sortir a investigar. Veient el desastre va cavar una fossa al terra i va enterrar-los a tots. Dies després un policia va veure les restes de l’accident i va preguntar al granger què havia passat. Aquest li ho va explicar. “I tots els polítics eren morts?” va preguntar, sorprès, el policia. “Bé, alguns deien que no, però vostè ja sap com en són mentiders, els polítics”.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 13:58\nLes millors idees sempre vénen en el pitjor moment. Ets al llit, a punt d'adormir-te, i et ve al cap un tema genial per fer un post. Hauries d'aixecar-te i escriure-ho en alguna banda, però estàs tan fet pols que no te'n veus amb cor. "Demà ja me'n recordaré, és una idea collonuda" penses, però l'endemà, és clar, ja l'has oblidada. Moltes vegades fins i tot has oblidat que havies tingut una idea. És una llàstima perquè algunes d'elles eren genials. Durant una època vaig tenir un petit bloc de notes a la tauleta de dormir. Allò va funcionar relativament però, per algun motiu, vaig deixar-ho de fer i no hi he tornat. Mandra, suposo.\nTambé tens grans idees quan et dutxes. Aquestes, si ets prou ràpid, sí que les pots apuntar. Si se t'acuden al bar, esmorzant o fent una cervesa, pots demanar paper i bolígraf, o bé escriure-les en un tovalló de paper. Cada vegada que buido del tot les butxaques dels abrics (és a dir, un cop o dos per temporada) hi trobo un munt de paperets amb anotacions que mai han arribat a ser posts, ni contes, ni res de res. Només idees que no han evolucionat. A vegades, amb sort, també hi trobo una moneda de dos euros i, en casos excepcionals, un bitllet de cinc. Quan surts a córrer també te'n vénen al cap, però aquí el tema es complica una mica perquè si falta gaire estona per arribar a casa les idees desapareixen. Algunes no deixen cap rastre, com aquells somnis que, quan et lleves, creus que els recordaràs però al cap de poques hores ja s'han esfumat. Avui, per exemple, he tingut un somni absurd que, de tant absurd com era, estava convençut que no podria oblidar-lo. Però ja no me'n recordo de res.\nRavioli va ser una de les grans sèries de televisió dels vuitanta. Aquesta producció alemanya tractava d'una família nombrosa, els pares de la qual marxaven a fer una cura de salut en un balneari que durava quinze dies. Van deixar un grapat de diners als germans grans perquè s'ocupessin dels petits. Tan bon punt els pares van creuar la porta, els germans van celebrar una assamblea: si es gastaven part dels diners comprant llaunes de raviolis pre-cuinats tindrien menjar per quinze dies i encara els hi sobraria un munt de diners, que podrien fer servir pel que volguessin. De seguida van estar-hi d'acord, i s'ho van rebentar tot comprant llaunes de raviolis.\nEl meu personatge preferit era un dels germans grans. Volia ser escriptor i tots l'avisaven que, si ho feia, es tornaria boig. En comptes d'escriure a casa seva ho feia al búnker (imagino que era un búnker nazi, és clar) que hi havia al jardí de cals seus veïns. Hi havia instal·lat una campana que l'avisava si venia algú. Una vegada l'escriptor va lligar amb una japonesa i la va convidar a sopar. La japonesa els hi va preparar sushi. L'escriptor se'l va menjar i, quan va saber que era peix cru, va haver de córrer al lavabo a vomitar. Puc recordar aquesta escena amb tota nitidesa.\nA mi m'encatava allò. Tan de bo, pensava, fos com aquest noi, i el meu veí tingués un búnker de la Segona Guerra Mundial. Jo també aniria allà a escriure. Com que cap dels meus veïns en tenia un, durant una època em vaig plantejar fer servir el seu hort o el seu jardí (no és broma) però de seguida vaig desestimar-ho perquè no hi havia enlloc on amagar els estris i, el més important, on penjar la campana que m'avisaria quan algú vingués. Sí que vaig començar a escriure (jo també tenia una màquina, com el protagonista) però ben aviat me'n vaig cansar i vaig seguir veient la televisió i jugant, dues activitats que requerien molt menys esforç.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 9:07\nAquest mes la Revista de Girona ha publicat un conte meu titulat "La tàctica infalible". Forma part d'un petit recull de quatre relats que giren en torn als llibres digitals. Volia passar-vos el link però de moment no han penjat els continguts a la Xarxa. De tota manera podeu anar a la revista des d'aquí. El dibuix on hi surt una noia amb el cabell vermellíssim és el del meu conte (aprofito l'oportunitat per agrair la confiança que m'han fet a l'hora d'encarregar-me el relat).\nMe n'oblidava: a la mateixa revista hi ha una (bona) crítica de Manual de Supervivència.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 9:03\nFa uns anys es va posar de moda l'adhesiu del ruc català. En aquell moment vaig trobar-lo molt divertit: creia que era una manera original de burlar-se del toro de Osborne, que a Catalunya és representatiu d'un grup social molt determinat.\nCom que sempre tenia coses a fer, vaig trigar uns mesos a aconseguir un adhesiu. Finalment vaig comprar-ne un i, quan em disposava a enganxar-lo al cotxe, vaig sentir com entrevistaven al creador de l'adhesiu. Devia ser a RAC1 o a Catalunya Ràdio. El locutor volia saber si aquell ruc era el símbol d'alguna cosa i el creador de l'adhesiu es limitava a respondre que ell no volia entrar en jocs polítics. "Però algun sentit deu tenir el ruc..." protestava el locutor. "És un animal treballador i tossut, com els catalans" responia el dissenyador, que ja no sabia com fer-s'ho per no parlar obertament.\nEm va caure l'ànima als peus. Era obvi per tothom que aquell ruc era una forma de protesta davant del toro d'Osborne, orgullós i prepotent. Era una manera molt currada de reivindicar-se (els catalans som uns mestres fent servir l'humor com a autodefensa. Fixeu-vos, per exemple, en l'APM). Que el ruc tenia un contingut polític ho sabíem tots, i la prova és que molts cotxes que duien el ruc van ser ratllats. Però el creador no tenia la valentia d'admetre-ho. Per un català això hauria estat massa: la reafirmació mai ha estat una de les nostres virtuts.\nEmprenyat davant de tant dubte, vaig decidir que no enganxaria l'adhesiu. Us explico tot això perquè ahir vaig trobar el ruquet. Encara era dins la seva funda de plàstic.\n- Ho sento, company - li vaig dir. - Tu no en tens cap culpa, però aquest rotllo cagadubtes em té ben fart. Ell em va mirar i -us creureu que sóc boig- va esbossar un somriure trist.\nNo sóc gaire de penjar vídeos però aquest val la pena. Disculpeu pels vint segons de publicitat al començament, cortesia del Youtube.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 4:47


Montseny - Èxit de la Jornada de presentació del Pla d’igualtat de gènere de la Reserva de la Biosfera del Montseny - L'informatiu\nMontseny La proposta va tenir una gran acollida i va aplegar un centenar de persones\nPonències. Autor: XPN\nEl dijous 6 de juny es va celebrar a l’espai Les Albes de Campins la Jornada de presentació del Pla d’igualtat de gènere de la Reserva de la Biosfera del Montseny. La Jornada, amb un programa de ponències, tallers i activitats que es van desenvolupar al llarg de tot el dia, va tenir una gran rebuda i es va arribar al centenar d’assistents.\nEl conjunt de ponències, taules d’experiències i altres activitats va oferir a l’audiència molts moments per a la reflexió, va aportar experiències, projectes, emocions i mirades diverses i va reivindicar, en tot moment, el paper de les dones i la necessitat de transformar la societat.\nEntre d’altres, el centenar d’assistents van poder escoltar la ponència “Economia feminista: com posar la vida en el centre” de Sandra Ezquerra, directora de la Càtedra UNESCO Dones, Desenvolupament i Cultures de la Universitat de Vic; conèixer els programes d’igualtat desenvolupats a diversos municipis de la Reserva de la Biosfera, i assistir a les taules d’experiències “Dones de Terres de l’Ebre” i “Dones del Montseny”.\nAixí mateix, van poder visitar la carpa dels quaranta anys de la Reserva de la Biosfera del Montseny i de l’exposició dels treballs realitzats en els tallers “Les dones del Montseny aprenem juntes”. En aquest enllaç podeu veure el documental elaborat a partir dels testimonis d’algunes de les talleristes participants, Laia Aguilà, coordinadora i Joana Barber, directora de la Reserva de la Biosfera del Montseny.\nLa Jornada es va cloure amb el concert del grup de cançó revolucionària i feminista Les Kol·lontai.\nConsulteu el programa de la Jornada aquí.\nPel que fa al Pla d’igualtat de gènere de la Reserva de la Biosfera del Montseny (element vertebrador de la Jornada), va presentar-se el Pla d’acció per als propers quatre anys que es basa en tres grans eixos que agrupen les accions a desenvolupar. Són: la integració de la perspectiva de gènere en la cultura; valors i gestió de la Reserva de la Biosfera del Montseny, i l’apoderament del territori en femení i la sensibilització en gènere.\nEntre les primeres accions a portar a terme hi haurà la creació d’un grup de treball específic per a la implementació del Pla d’igualtat. El document es farà públic properament.\nCategoria: Montseny, general,\nVídeo 'Les dones del Montseny aprenem juntes' [Youtube]\nPla d’igualtat de gènere a la Reserva de la Biosfera del Montseny\nLa xarxa DocAmbCat comença la formació del 2021 amb un curs de gestió de continguts i tractament de la documentació audiovisual


Ja ha sortit “El psiquiatre de Déu”, d’Amadeu Alemany\nText a l'slider\nAcaba de sortir El psiquiatre de Déu, la nova novel·la de l’Amadeu Alemany. Estem molt contents amb el resultat i esperem que sigui un gran èxit!\nUs deixem a continuació una breu sinopsi per si teniu curiositat. Recordeu que aviat el presentarem a Sant Boi de Llobregat. Hi esteu tots convidats!\nL’Anton Colomer és un nen de vuit anys que conviu amb un secret difícil d’amagar, que el fa excepcional i, al mateix temps, atrau la interessada mirada de gent poc desitjable. Ell pot parlar amb Déu, un privilegi que, per desgràcia, desencadena greus conseqüències. Uns religiosos excèntrics són conscients que el marrec sap més del que li pertoca i en volen treure profit, utilitzar-lo per obtenir unes respostes molt preuades. L’Anton haurà d’emprendre l’agosarat camí de la rebel·lia per lluitar en solitari contra un enemic tan poderós que ha aconseguit convertir-se en la seva ombra.\nMentrestant, coneixem també en Francis Cohen, un reconegut psiquiatre que viu a Barcelona buscant l’anonimat i la tranquil·litat. Però aquesta sembla ser una fita inassolible, ja que aviat és pressionat perquè faci quelcom que no vol i s’adona que l’espien. Algú el controla, un misteriós i inesgotable perseguidor que posa paranys que en Francis haurà de superar si vol descobrir què hi ha al darrere de tot plegat.\nAmb El psiquiatre de Déu, l’Amadeu Alemany ens convida a endinsar-nos en l’enrevessada trama d’una novel·la que dóna veu a un narrador molt peculiar, desconeixedor de la seva pròpia identitat i que es veu obligat a conviure amb els protagonistes per esbrinar qui és. El psiquiatre de Déu està carregada d’emocions i disposa d’un traç narratiu proper que atrapa el lector fins el final, explora llocs i personatges a través d’unes descripcions acurades que permeten despullar el factor més humà, amb les seves llums i ombres.\nEl psiquiatre de Déu a Amazon