Diversió per oblidar-se dels problemes del dia a dia - Garrotxa Digital\nL’Associació d’Olotins d’Amics del Porc i el Xai, l’AOAPIX, no fallen de nou en aquesta edició, i tot i que no introdueixen novetats en els seus actes, asseguren gresca per a tothom. Tenen pinta de poc treballadors, i de ser molt aficionats a la gresca. Però l’AOAPIX només compleix amb una d’aquestes premisses. I és que des de fa anys, els Amics del Porc i el Xai organitzen alguns dels actes més populars del programa de Festes del Tura, el concurs de paelles que cada any compta amb més participació.\nLa voluntat de l’AOAPIX és clara: assegurar una bona dosi de diversió a tots els que hi volen participar, i deixar de banda tots aquells problemes a que ens aboca la rutina, tal com demostra el seu original programa d’actes, que arriba dins d’una ampolla, com un nàufrag que demana auxili a les mateixes festes. Un exemple de la popularitat dels seus actes el trobem en el Concurs de Paelles, que serà el proper dilluns 10 de setembre. Des del passat 28 d’agost ja no es poden inscriure més colles perquè s’ha esgotat tot l’espai disponible, pensat perquè hi puguin participar fins a 34 arrossos diferents, que es menjaran uns 952 comensals. Els amics del porc i el xai insten a tothom a passar-s’ho bé, a gaudir dels seus actes i a comprar el mocador de festes de la colla.\nLa proclamació de la Pubilla i l'Hereu d'Olot i de la Garrotxa és la festa de la comarca amb més participació. Fins a 850 persones es van reunir dissabte per viure en directe aquest acte, organitzat pel Centre d'Iniciatives Turístiques d'Olot. Si vols reviure…


SFxI: Lluís Martínez: «Comparació odiosa»\nAquest diumenge, més de set milions de veneçolans van desafiar el govern de Nicolás Maduro i van votar en contra de la reforma constitucional que prepara el règim. Desafiament, perquè aquesta consulta no tenia el reconeixement de les autoritats ni, per descomptat, de l’organisme que fa les funcions de junta electoral a Veneçuela. Senzillament, els partits de l’oposició van tirar pel dret per saber si els seus conciutadans estaven d’acord o no amb una proposta de Nicolás Maduro.\nEls veneçolans, per ceret, van votar en unes urnes de cartró on apareixia la frase “El poble decideix”, sense que els que aquí sempre se’n riuen de les nostres no badessin boca.\nAquí volia anar. El que més em va cridar l’atenció és que aquest acte de desobediència a les lleis constitucionals de Veneçuela va ser saludat per determinada premsa i alguns tertulians de Madrid com una acció valenta en favor de la llibertat. I per què em va cridar l’atenció? Doncs perquè aquesta és la mateixa premsa i els mateixos tertulians que neguen als catalans el dret a expressar la seva opinió sobre com ha de ser, en el futur, la relació del nostre país amb Espanya.\nÉs a dir: el que és bo per als veneçolans no ho és per als catalans. El que en un país és un exercici de llibertat, en un altre és un autèntic cop d’estat. Davant aquesta contradicció, els defensors del referèndum veneçolà –i detractors del català, per descomptat– sempre troben resposta. Ens diuen ara que la Constitució veneçolana permet aquesta classe de consultes.\nVaja, no esperava sentir-ne una altra. Perquè resulta que la Constitució espanyola també ho permet. I si no, que ho preguntin a tots els juristes que han hagut de patir represàlies fulminants del poder espanyol per haver afirmat que una lectura generosa de la Constitució sí que admet el referèndum. O que hi ha alternatives legals.\nDoncs no. Hi ha un corrent d’opinió que no en vol ni sentir a parlar. És el mateix corrent d’opinió que entén qualsevol relació política com un joc de vencedors i de vençuts.


La torre del llampec\nAquesta estació arriba al barri de la Torrassa, un barri de L'Hospitalet que rep el seu nom d'una masia que hi ha a la zona. Com a cosa particular, aquesta casa té una torre de defensa de planta quadrada en un dels seus extrems. En algú moment de la seva història en aquesta torre va caure un llampec, i des de llavors, popularment també se la coneix com "Torre Llampada".\nUn clàssic de la zona desde fa més de 70 anys.\nLocal popular, obert tots els dies.\nEn aquest bar han apostat per els concerts en viu, amb una àmplia programació, passos de películ·les i activitats vàries...\nCentre cultural on es fan cursos educacionals de noves tecnologies i de salut entre d'altres. Per altra banda ofereix també concerts, exposicions, debats...\nCentre cultural metropolità que acull un centre d'Art que promociona l'art contemporani català, amb exposicions d'artistes nacionals i internacionals. Dilluns tancat.\nCentre cultural metropolità que acull un centre d'Art i una enorme biblioteca. El nom ens recorda l'empresaria catalana que va tenir fàbriques de filatures en aquest indret.\nEL CARNAVAL A COLLBLANC - LA TORRASSA\nÉs al Febrer, i la Comissió de Festes s'encarrega d'organitzar un Festival d'adalt de tot! Si busqueu un Carnaval diferent, baixeu a aquesta estació al Febrer, i tindreu festa assegurada.\nFrom Address: To: L1 Torrassarestaurante CASTELLS\nHome Línies L1 Torrassa


Tardes de birres: de juny 2013\nEl Facebook cada vegada em disgusta més. El que va començar essent una novetat divertida i un passatemps xafarder s'ha convertit en una desfilada de freaks enamorats de si mateixos. De fet, m'adono que bona part dels meus amics amb prou feines l'utilitzen (potser dos terços dels que hi estan donats d'alta no hi tenen cap mena d'activitat, cosa que admiro i envejo). Qui hi queda, doncs? Els més convençuts. Els qui gaudeixen exhibint-se, els papanates que ens pensem que a la gent realment li importa el que fem o deixem de fer.\nDe totes les coses que em desagraden, n'hi ha unes que m'horroritzen més que unes altres. Anem-ne a veure'n unes quantes:\n- Gent que posa fotos del seu fill al perfil: aquí hi ha un problema d'arrel. És normal que te l'estimis molt, però fins al punt de pensar-te que tu i ell sou la mateixa persona...\n- Gent que posa fotos seves i del seu fill al perfil: és una variant del transtorn anterior, potser no tan greu. Moltes vegades aquestes mateixes persones es neguen a signar els permisos dels drets d'imatge a col·legis i llars d'infants.\n- Gent que posa fotos seves i de la seva parella al perfil: és una mala idea. No tan dolenta com la de tatuar-se el nom de la xicota al braç, però Déu n'hi do. A la gent no li importa si realment esteu enamorats, i curiosament molts dels qui pengen aquesta classe de fotos aviat redecoren la seva vida. Què va primer, l'ou o la gallina?\n- Gent que penja fotos del seu fill a la cronologia i ens informa en tot moment de la seva evolució: que si el nen ja camina, que si ja menja fruita... bé, tot això és fantàstic i segur que a ells com a pares els il·lusiona moltíssim, i troben que la vida és meravellosa i fantàstica... però per què coi pensen que a la resta de la gent li ha d'importar si el nen té una dent o en té tres? Desenganyeu-vos: encara que tingueu 20 m'agrada, la majoria de la gent només ho fa per quedar bé, i ni tan sols han mirat la foto Més o menys com a la vida real.\n- Gent que fa servir el Facebook per promocionar campanyes de marques conegudes: obriu els ulls! Apple no us regalarà l'Iphone 5 (o el 6, no sé per quin van) només per penjar una foto absurda al teu mur! D'això els psicòlegs en diuen pensament màgic.\n- Gent que penja fotos espantoses de malalties i tumors, dient que tal o qual empresari ha jurat que donaria una quantitat de diners "x" si, i només si, un número "y" de persones comparteix aquella foto. Sempre he pensat que aquests empresaris han de ser uns autèntics fills de puta si, i només si, donen diners a canvi d'un número "y" de comparticions. Això és una variant del pensament màgic.\n- Jocs del Facebook: gent que et demana vots, verdures o diners per construir una granja o una guarderia... De debò tenen tant temps?\nSé el que ara mateix esteu pensant: si tan poc t'agrada el Facebook, per què no et dónes de baixa? Ai, amic lector... tan de bo fos tan fàcil!\nEn Jaïr Domínguez mai ha estat sant de la meva devoció. Ni ell ni cap dels seus companys del RAC1, que sempre m'han semblat una colla de modernets autocomplaents que podrien protagonitzar perfectament l'espot d'Estrella Damm de l'any vinent, fent-lo encara més infame que el d'enguany. No em va agradar quan ell i la súper Bibiana Ballbé, borratxos d'ego, es dedicaven a disparar projectils -de broma, esclar- contra imatges de persones, explicant perquè els hi perdonaven la vida i perquè no. D'altra banda, també penso que els fatxorros, com fan quasi sempre, van treure l'afer de mare, i que en el fons no n'hi havia per tant.\nEn canvi, sempre he estat un gran fan d'Intereconomía i, més recentement, de 13TV. Un dels meus ídols és la teòloga i especialista en Edat Antiga Cuca García, (sí, home, aquella que va dir que el matrimonio lo inventó Jesús). També de la cotorra que es fa dir Curri Valenzuela i d'aquell home de mirada bovina i galtes inflades com les d'un esquirol, sense oblidar-nos del senyor amb l'implant capil·lar i aparença de funcionari franquista, que no sé com es diu ni m'importa. I, des de fa poc, el meu (en un altre temps) admirat Salvador Sostres, que ja ha perdut tota vergonya i ha deixat caure la careta (i els pantalons, parant el cul flàccid com si fos una meuca barata de carretera) i col·labora amb els seus programes infectes, amb aquells decorats horrorosos que semblen trets de la Tele 5 dels anys 90. Els programes d'aquestes dues cadenes caïnites són autèntics akelarres espanyolistes, on l'odi cap a Catalunya és tan dens i vívid que quasi colpeja a l'espectador. Quan parlem de caverna mediàtica parlem exactament d'això.\nEls cavernícoles van trucar a en Jaïr Domínguez per preguntar-li sobre una piulada que havia publicat feia poc. Segurament s'esperaven a un algú espantat i amb ganes de demanar perdó, però van trobar-se a un paio ràpid de reflexes, lúcid, elegant, lluitador a la contra i, sobretot, tranquil. Em va recordar un d'aquells combats d'en Mohammed Alí, que era tan superior als seus rivals que es permetia el luxe de fotre-se'n. O del menys conegut -però més idolatrat- Sakuraba. No ets el meu lluitador preferit, Jaïr, però cada vegada que veig el vídeo t'animo des del teu racó de ring. Fot-li hòstia!\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 10:11\nEl meu amic i convil·latà David de Pedro, autor de la novel·la La revelación del Qumram, fa poc presentava el seu llibre a Barcelona. Resulta que un paio ben estrany va intentar rebentar-li l'acte aconseguint, com passa quasi sempre en aquests casos, just el contrari. Abans de continuar, vegem-ho:\nAra anem a pams: en David ha escrit una novel·la. No és un assaig, ni una tesi, ni tan sols una obra sobre teologia. Per tant, no ens l'hem de prendre com a tal, de la mateixa manera que el Codi da Vinci també és una obra de ficció, per més que alguns conspiranoïcs vulguin veure-hi matrimonis secrets i ensenyances amagades. En Dan Brown encara deu riure (i comptar milions) a costa de la seva credulitat. Però l'ambientació bíblica -per dir-ne d'alguna manera- és present en La revelación, i per tant és susceptible de ser criticada: personalment estic d'acord amb la idea central del llibre -l'Església calla més del que diu- però d'altra banda no puc compartir algunes de les teories d'en David, que històricament s'aguanten poc, o bé són poc rellevants (per exemple, el fet que Joan el Baptista hagués estat o no membre de la secta del Qumram no canvïa el missatge del seu cosí Jesús en absolut).\nPerò deixem tot això de banda perquè jo de fer ressenyes literàries no en sé, i de religió tampoc. La veritat és que el llibre és de bon llegir i passa bé i ràpid. Els aficionats a les novel·les d'aventures i de misteris -per desgràcia, no en sóc, com tampoc sóc lector de clàssics, ni de poesia, què hi farem- la gaudiran. En David ha fet una tasca de difusió que faria avergonyir a moltes editorials mitjanes i grans, que moltes vegades editen llibres com un flequer fa croissants. Només per això ja l'envejo. Si tingués un vint per cent de la seva visió i perseverança, el gat de Schrödinger s'hauria venut el doble.\nNo ens desviem: l'Opus Dei, una organització fosca fundada per un homenet d'aspecte inquietant, apareix a la novel·la fent un paper ben galdós. Ningú sap gaire bé què fa exactament l'Opus, a banda d'exercir de lobby amb el govern del PP. El que sí tenim clar és que són uns dolents excel·lents (fa poc vaig veure la pel·lícula Camino, que no us podeu perdre). És lògic que els deixebles de monsenyor Escrivá s'hagin emprenyat i hagin decidit rebentar l'acte. El problema és que en comptes de demanar-ho a un paio competent van enviar-hi a un home amb cara de dir-se Antonio (ara que m'hi fixo, s'assembla molt a un antic propietari del mític Bar Onyar) que no havia cagat en un mes, i que a la mínima de canvi va pedre els papers fins al punt de llançar un got -afortunadament, de plàstic- a la cara de l'autor. És ben curiós que un home de Déu, que se suposo que segueix els passos de Jesús de Natzaret ("Pareu l'altra galta", "Pare, perdona'ls perquè no saben el que es fan", "Qui a espasa mata, a espasa mor" i tantes altres màximes pacifistes) sigui el primer d'utilitzar la violència contra el meu amic de Pedro, que es mostra impassible i ni tan sols li fot una merescuda empenta.\nEl problema és i sempre ha estat aquest: en el fons molts creients no es creuen res de res. Si finalment Déu existeix ha de ser realment un ésser de bondat i paciència infinita. Si no fos així, hauria esborrat del mapa ja fa temps a tota aquesta gent que no ha entès res, i que a sobre vol tenir raó.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 13:14\nAquesta setmana ho tinc difícil per escriure res al blog. Difícil perquè és final de curs i vaig carregar de feina. Difícil perquè aquest dimecres presentem Els caus secrets a la llibreria Context. Difícil perquè el dijous dia 20 de juny, a la Sala Galà de Cassà, presento el llibre d'en Xavier Cortadelles, El poble dels Centfocs, un recull de llegendes de les Gavarres (algun dia us parlaré de l'Etnografia, una de les meves passions, que em feia passar hores llegint els volums de Joan Amades en comptes d'estudiar pels exàmens de la Universitat). El llibre que tinc l'honor de presentar és un dels més ben editats que he vist mai. El tacte de la portada, per exemple, és tan exquisit que et vénen ganes de passar-te hores acaronant-lo sense arribar-lo a obrir.\nSerà, doncs, difícil escriure res perquè he de trobar una estoneta -encara que sigui poca- per fer una mica d'exercici, i difícil perquè se m'han acumulat uns quants compromisos dels quals no puc fugir. Tot això, esclar, a banda de les meves tasques familiars. De manera que potse trigarem uns dies a tornar-nos a veure. Espero que m'ho sabreu perdonar, i que no em feu el salt amb qualsevol d'aquests blogs escalfabraguetes i balaperdudes que hi ha per aquests móns de Déu.\nEntretant, alegrem-nos del rebuig unànime cap a l'anunci d'Estrella Damm. Sembla ser que una de les crítiques que ha rebut amb més freqüència és que hi apareixen noies esculturals i nois més aviat lletjos, brutots i panxuts. Em fa gràcia perquè jo havia pensat en tot menys en això, però també s'ha d'entendre que a les noies els hi molesti. Sigui com sigui, aquest any la farsa ha estat majúscula, i a la gent -tipa de que li prenguin el pèl- li ha pujat la mosca al nas. Serà interessant veure com evoluciona aquest concepte. I, encarrilant amb el que deia l'altre dia, alegrem-nos de que la cultura catalana és cada vegada més crítica. Llegiu, si no, aquest article encertadíssim sobre la Bibiana Ballbé, Tonis Solés i companyia (males llengües diuen cada vegada més obertament que la productora d'en Solé és voraç com una plaga de llagostes en un cultiu africà, i que cobra unes tarifes milionàries per fer les seves conyetes)\nAlguna cosa està canviant, i és bo que així sigui. Si algun dia som independents tindrem la nostra ració de fills de puta, com a tot arreu, però és bo que no tothom es deixi endur per aquest papanatisme que, per fortuna, va perdent pes.\nPublicat per Jordi Dausà (jdausa@gmail.com) a 8:06\nAquests dies sentim a parlar del temple Shaolin, i no hi ha gaire gent que sàpiga exactament què és -he sentit comentaris força poca-soltes als debats televisius-. De jovenet vaig malgastar centenars d'hores llegint llibrots i revistetes que parlaven del temple en qüestió (a moltes d'aquestes revistes, per cert, hi havia articles de Huang Carlos Aguilar -es feia dir així, amb pronunciació xinesa). Deixeu, doncs, que el tiet Jordi us expliqui quatre coses:\nEl temple Shaolin és famós entre el gran públic pels espectacles que uns suposats monjos representen arreu del món, i que moltes vegades les televisions programen per les tardes de Nadal, o altres dies amb molta teca i força mam. Els aficionats a les pel·lícules de Kung Fu el coneixen perquè al seu voltant hi han girat centenars d'històries, més o menys infumables (amb alguna honrosa excepció, com ara la llegendària Shaolin Soccers). Els practicants d'Arts Marcials li tenen especial veneració perquè allà hi va néixer el Kung Fu, que es pot considerar el pare (o l'avi) de moltes de les arts marcials que avui en dia coneixem. També és un temple budista, però sembla que això no interessa gaire a ningú.\nDurant la seva història el temple ha cremat vàries vegades. El darrer cop el van arrasar els comunistes xinesos, que més tard van recuperar-lo (?!) per posteriorment inventar el Wu Shu (una mena de Kung Fu per a orientals, que vindria a ser com el menjar que ens serveixen als seus restaurants, que té tot el mateix gust de tant glutamat monosòdic com hi posen, o com la droga massa tallada). Ara, al voltant del temple original -que se suposa que segueix la tradició milenària, cosa que no es creuen ni ells mateixos, borratxos de licor de llangardaix: els comunistes són coneguts per ser voraços com rates i no deixar pedra sobre pedra- hi ha un munt d'escoles satèl·lit perquè els guiris puguin aprendre Wu Shu i tornar al seu país pensant-se que s'han convertit en màquines de matar, de la mateixa manera que els turistes van a Lloret a empitofar-se i a mirar de sucar el melindro. El destripador hauria estudiat en una d'aquestes escoles, que ara s'ha afanyat a desvincular-se'n (tot i que durant anys el psicòpata en qüestió havia gravat vídeos, escrit llibres i articles i organitzat seminaris per tot Espanya i ningú no havia dit ni piu)\nEls mitjans estan fent servir incorrectament l'expressió "El suposat mestre d'Arts Marcials". Compte. De mestre ja n'era. Shaolin de per riure, d'acord, però tot i així capaç de trencar la cara a qualsevol. A la presó serà el rei del mambo. Que s'hi podreixi.\nL'espectacular nombre de visites de les entrades Destrossem-ho tot i Els moderns (quina ràbia!) ens adverteixen d'un canvi de tendència. Durant uns anys el pensament happy flower ha estat -i encara és, en molts sectors- predominant. Un pensament introduït, sobretot, per una esquerra càndida que es pensava que la multiculturalitat era menjar cus-cus i kebabs al Festival Cuines del Món, ballar la dansa del ventre i veure pel·lícules de Bollywood. La realitat, una vegada més, ens ha mostrat el seu autèntic rostre: res d'això serveix, els problemes segueixen aquí, i dir "subsaharià" en comptes de "negre" o "rom" en comptes de "gitano" és una ximpleria. Sembla que hi ha un canvi de rumb, i cada vegada més la gent demana que les coses es diguin pel seu nom. El pensament políticament correcte ha rebut una bona garrotada.\nI, com sempre, els canvis de paradigma van acompanyats de diferents autors de referència. Fa uns anys el rodanxó Salvador Sostres va exercir aquest paper d'exaltador de masses. En el seu cas, el target era, sobretot, el clàssic catalanet convergent. Ara que s'ha venut a la tenebrosa caverna mediàtica madrilenya per un miserable plat de llenties-ell, que sempre parlava malament dels llegums- el testimoni ha de canviar de mans. Un dels qui l'ha recollit és en Valero Sanmartí. El seu llibre Jo només i·lumino la catalana terra (ed. Males Herbes) és una tirallonga de diatribes contra tot allò que es mou, desde les CUP fins a la basquitis, passant pel futbol i els modernets. Diuen que és un èxit de vendes total. No ens ha d'estranyar: al capdavall, en Sanmartí -ignoro si és un pseudònim o el seu nom real- escriu (amb força gràcia, per cert, tot i que abusa de les polles i les escorregudes, que li donen un cert to infantiloide als escrits, d'altra banda farcits de referències filosòfiques) el que molta, moltíssima gent pensa. El relativisme ferotge comença, tímidament, a fer-se enrere, donant pas a una nova manera d'escriure i de pensar més propera a la realitat i, sobretot, més honrada i sincera. Després d'uns quants anys de John Lennon ara ve una mica d'Iggy Pop. Ja va bé, cony.\nO potser no. Potser aquests blogaires triomfen perquè la gent busca el Costat Fosc, però sense entrar-hi. Aquesta actitud entroncaria amb aquella que tenen algunes senyores -i noies- addictes a sèries infectes com ara Infidels o Desperate Housewives, on les protagonistes SÍ que s'atreveixen a fer tot allò que les senyores només es permeten imaginar. Lligaria també amb aquest esperit tan català d'anar a les manifestacions independentistes i després cagar-se a les calces a la mínima de torn. Com sempre, només el temps posarà les coses al seu lloc.\nHem de celebrar que cada vegada hi hagi més veus crítiques amb els models culturals que construeixen els quatre publicistes guais de sempre. El més conegut a dia d'avui potser és en Valero Sanmartí, però no es pot perdre de vista l'assaig (diametralment oposat en to i forma als escrits de Sanmartí, però amb una intenció similar) de l'Eudald Espluga i en Damià Bardera, Mediterròniament, que es pot descarregar gratuïtament des d'aquí. Tampoc us perdeu l'entrevista que els hi fa la gent de nuvol.com.\nAnem a pams. A veure, si algú no ha vist l'anunci d'Estrella d'aquest any, el teniu aquí:\nNo sé què em molesta més d'aquest anunci: que els meus idolatrats Love of Lesbian hagin decidit participar en aquesta aberració fastigosament dolce vita (com pot ser que algú capaç de crear tanta bellesa s'avingui a participar en aquest despropòsit inmens?), o que, una vegada més, Estrella ens prengui per rematadament imbècils i ens vengui un concepte -la mediterranitat- que no existeix, ni ha existit mai, ni existirà. Recordo, ja de ben jovenet, que els anuncis antidrogues i antialcohol em semblaven una estupidesa. Sabeu per què? Doncs perquè els joves que ens ensenyaven que no havíem de drogar-nos ni emborratxar-nos eren guapos i guapes, divertits, ballaven sense haver-se begut prèviament quatre cubates, tenien parelles tan atractives com ells mateixos, i vides lluminoses i dinàmiques. Després de veure un d'aquests anuncis poca-soltes em venien ganes d'arreplegar un pet dels bons, com a forma de protesta davant d'aquella felicitat enllaunada. Ara, soldat vell i cansat com sóc, em limito a canviar de canal.\nPerò fem un cop d'ull ràpid a l'anunci: quatre modernets de la capital, ni una sola noia lletja, botigues de poble molt autèntiques, paisatges bonics, rialles i més rialles, paella, un porró, un setrill enorme amb oli d'oliva, amanides, molta cerveseta, parxís, un enamorament o dos i una felicitat desbordant, tan poderosa que no pot ser continguda pels cossos dels joves i, en sortir-ne, sembla que hagi de prendre forma física... a algú més li fa angúnia, tanta falsedat? Tants camacos junts? La impostura aquest any és majúscula, i supera la dels anuncis anteriors.\nEl pixapins tradicional -samarreta imperi, panxa, bigotet, família i sogra- aviat serà substituït a l'imaginari col·lectiu pels modernets que passen un dia a la natura per, com diuen ells, descansar de tanta ciutat. I creieu-me: aquest any els dinars d'amics seran més freqüents que mai. Però seran àpats diferents dels de l'anunci: allà hi haurà paios que s'adormiran havent dinat perquè han begut massa vi barat. Els homes faran panxa i les dones tindran cel·lulitis. Algunes persones fumaran -i no pas tabac- i, si havent dinat es juga un partit de futbol, algú es fotrà enlaire els lligaments del genoll. Al vespre ningú s'aguantarà dret i tothom marxarà a casa seva a pair el cony d'allioli i a pesar figues al sofà -jurant-se que el proper cop ni menjaran ni beuran tant- així que ni concerts a l'aire lliure ni hòsties. I d'enamoraments val més no parlar-ne, esclar, perquè avui en dia tothom sap que per mullar el melindro has fer-ho a través de les pàgines de contactes, com qui escull un plat combinat en un restaurant de polígon industrial.\nDestrossem-ho tot. Rebelem-nos contra aquesta mamarratxada, contra aquesta broma infinita que són els anuncis d'Estrella i el concepte mediterrani, tan artificial i fals com la felicitats dels anuncis. Diguem prou.


Collboni: “Junqueras i Puigdemont no denuncien l’atac al bus turístic perquè són ostatges de la CUP” | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nCollboni: “Junqueras i Puigdemont no denuncien l’atac al bus turístic perquè són ostatges de la CUP”\nL'alcalde accidental de Barcelona i líder local del PSC assegura que l'1 d'octubre "no hi haurà cap actuació de cap alcalde o regidor socialista que se surti de la llei"\nJaume Collboni (Barcelona, 1969) és aquesta setmana l'alcalde accidental de Barcelona. Els quatre regidors del PSC són socis de govern de l'alcaldessa Ada Colau (Barcelona en Comú) des de fa un any, del qual fa un balanç “positiu, sense ser autocomplaents”. Defensa que els socialistes han “donat estabilitat al govern” i contribueixen a complir els tres grans objectius: pal·liar els efectes de la crisi, garantir drets socials i facilitar la creació d'ocupació. Collboni respon després de la crisi que es va desencadenar el cap de setmana passat arran de l'atac a un autobús turístic.\nPregunta. Per què diu que la turismofòbia és xenofòbia?\nResposta. Quan es pretén estigmatitzar un grup de persones des del prejudici i amb sentit pejoratiu, és xenofòbia.\nP. No creu que els seus socis de govern han alimentat aquest discurs?\nR. En absolut. Com a govern estem donant resposta a la necessitat de tenir un model de turisme governable, planificat, sostenible i de qualitat. Exigeix prendre decisions i n'hem pres, evitant la concentració d'hotels al centre i combatent intensament els pisos turístics il·legals, que és el que genera problemes de convivència.\nP. En la política turística, troba a faltar o li sobra alguna cosa?\nR. Una vegada hem parat el cop prenent les decisions més difícils, com ha estat l'ordenació del creixement hoteler o el combat per terra, mar i aire contra els pisos turístics il·legals, el que ara toca en la segona part del mandat és promocionar el turisme que li interessa la ciutat: sostenible en el temps i de qualitat. Hi ha diferència entre els turistes que venen a veure arquitectura, espectacles o gastronomia, i els de borratxera, que tenen un impacte molt negatiu.\nP. Prefereix menys turistes amb més poder adquisitiu?\nR. No es tracta que tinguin més poder adquisitiu, sinó que siguin respectuosos amb la destinació. Com fem els barcelonins quan viatgem. Aprecies un tipus de coses diferents respecte al turisme que va de festa o de borratxera i té un altre comportament.\nP. Va ser el primer membre del govern que va condemnar l'atac a l'autobús i l'alcaldessa encara va trigar 24 hores. Creu que els regidors de BComú van ser tebis?\nR. No. El govern ha reaccionat amb claredat denunciant per la via legal que correspon i hi ha hagut declaració pública quan s'han conegut els fets clarament. La resposta ha estat adequada.\nP. La CUP es nega a condemnar l'atac d'Arran i el defensa. Si la CUP no condemna aquests actes, poden asseure's a negociar amb ells aspectes de ciutat?\nR. Cal ser molt clars i contundents pel que fa a donar empara a les actuacions violentes com les que hi va haver amb l'assalt. És la línia vermella que mai s'ha de creuar en democràcia, i és gravíssim que la CUP no només no hagi denunciat els fets, sinó que els hagi afavorit políticament.\nP. Què en pensa del paper de la Generalitat, que governa amb la CUP?\nR. També és gravíssim que a dia d'avui ni el senyor Junqueras [vicepresident de la Generalitat] ni el senyor Puigdemont [president] no denunciïn l'atac, perquè són ostatges de la CUP en el procés. Sembla que tinguin por de la CUP, per la seva dependència dels anticapitalistes. Tots els partits democràtics hauríem de denunciar-ho perquè atacs com el del bus posen en risc la convivència.\nP. Ja són dos anys de mandat i Barcelona segueix sense rebre el 100% de taxa turística i tampoc ha creat una taxa per als visitants de dia.\nR. La fiscalitat és una de les potes del Pla Estratègic de Turisme. Demano al conseller d'Empresa, Santi Vila, que obri la taula que teníem per negociar el 100% de la taxa. Augmenten les veus que diuen que han de ser les ciutats les que gestionin la taxa, com passa a tot Europa. És una anomalia que una ciutat com Barcelona no recapti la taxa i la destini a garantir el retorn social del turisme, compensant-lo amb inversions culturals, reforçant el transport públic o la conservació del patrimoni. Respecte a la taxa per als visitants de dia, hi ha diferents mesures en estudi, cal veure quin sistema impositiu apliquem per als turistes que ocupen la ciutat i no pernocten, ens permetria regular els fluxos i generar ingressos.\nP. Què pensa del fet que després de dos anys de negociacions el Gremi de Restauradors faci pinça amb l'oposició i ahir presentés una iniciativa per tramitar l'ordenança de terrasses?\nR. És una forma legítima de pressió. A l'Ajuntament en termes generals hi ha consens, el problema és quan baixes a la concreció. Venim d'una experiència negativa d'una ordenança aprovada per CiU i el PP amb el suport explícit del Gremi que no ha funcionat. Un pacte amb el Gremi no és la solució perquè també va participar a l'anterior fins i tot en la campanya de difusió.\nP. Barcelona té una bona candidatura per aconseguir ser la seu de l'Agència Europea del Medicament (EMA). El preocupa que el procés interfereixi en la decisió de novembre?\nR. La Comissió Europea ha dit que no. El més important és que la candidatura sigui solvent i tingui tots els requisits. Barcelona els compleix: una seu simbòlica amb la clau a la mà, connectivitat, qualitat de vida, un clúster farmacèutic, universitats, centres de recerca, un sistema sanitari de referència, suport de la societat civil… Si atenem a la unitat inèdita entre les tres administracions, i gairebé miraculosa en aquest context, serà el que valorarà la Unió Europea.\nP. Però a partir de l'1-O s'obre un escenari incert.\nR. Es pot obrir una incertesa política que no ha d'afectar necessàriament una candidatura que defensarà el Govern d'Espanya, la Generalitat i la ciutat de Barcelona.\nP. A l'Ajuntament li ha costat diners la candidatura?\nR. Tindrà un cost, si es concreta, en serveis d'atenció que ja tenim per a l'aterratge d'empreses. Caldria ampliar i dimensionar el servei de Barcelona Activa per facilitar les inversions per acollir l'EMA. Però el 99% el fa l'EMA i el retorn serà espectacular.\nP. Fa un any afirmava que la presència del PSC es notaria en la reactivació de la confiança als sectors econòmics i en el fet que la cultura recuperés protagonisme. Quin balanç fa del seu primer any al govern de Colau?\nR. Sense ser autocomplaents, el balanç és positiu. Hem donat estabilitat al govern, hem consolidat un canvi que van votar els barcelonins el 2015 des de l'esquerra. Es van complint els tres grans objectius del govern: pal·liar els efectes de la crisi econòmica i garantir drets socials, com el transport o la sanitat. I en tercer lloc, ara prioritzarem oportunitats de futur perquè la gent pugui treballar i viure a la ciutat. Les dades ens avalen, Barcelona crea més ocupació i empreses i creix més que la mitjana de Catalunya i Espanya.\nP. Però l'ocupació és temporal i precària.\nR. Efectivament, perquè té a veure amb el model econòmic que hem heretat, per això l'EMA va en aquest sentit: atreure inversions i empreses que generin valor afegit. L'impuls al 22@ com a districte de la innovació serà clau.\nP. En vista a les eleccions, haurà de marcar perfil propi dins del govern per dirigir-se als seus votants. Com ho farà?\nR. Explicant el que hem fet, aplicant el nostre programa i fent propostes. La ciutat necessita un horitzó a mitjà termini d'oportunitats per viure i treballar a la ciutat. La cultura de la coalició serà normalitat en els propers anys a Catalunya i Espanya. No hi veig més inconvenient que saber entendre el moment polític, i no és incompatible amb tenir el teu discurs. En alguns moments ens hem pronunciat de forma diferent sense posar en crisi el govern, és una mostra de solidesa i maduresa política.\nP. Per deixar-ho clar. No es planteja sortir del govern abans de les eleccions?\nR. No, som un partit seriós i complim el nostre compromís.\nP. Com a socialista, li sap greu que l'alcaldessa afirmi que és hereva de Pasqual Maragall?\nR. No, tot el contrari, va ser candidat i alcalde del PSC i és un símbol de la socialdemocràcia en una ciutat com Barcelona. Benvinguts.\n“L’1-O no es farà res il·legal a l’Ajuntament”\nP. Se sent còmode amb l'ambigüitat del discurs de Colau respecte a l'independentisme?\nR. Jo no crec que sigui ambigu. Aquí hi ha un problema, ho vam veure dilluns en la manifestació davant la caserna de Guàrdia Civil de Gràcia. Les enquestes diuen que tenim un 30% partidari de la independència i la via unilateral, un 20% que diu que no cal canviar res, i al mig estem el 50% que reconeix un conflicte polític institucional i proposa un canvi acordat. En aquest 50% hi ha un problema d'articulació política i compartim aquest espai amb els comuns, volem un canvi democràtic i acordat.\nP. El seu partit, el PSC, rebutja el referèndum unilateral i exigeix que els ajuntaments compleixin la llei.\nR. El Partit Socialista ha estat molt clar: no hi haurà cap actuació de cap alcalde o regidor que se surti de la llei, és fonamental el respecte a l'Estat de dret, i estic convençut que ningú ho farà en aquest Ajuntament.\nP. Colau no ha tancat la porta a col·laborar l'1-O. Ha dit que decidirà a mesura que sigui requerida.\nR. Jo crec que sí que ha tancat la porta. El PDeCAT a l'últim ple plantejava una proposició per col·laborar amb el referèndum. BComú va dir que hi votava en contra.\nP. BComú va dir que votava en contra de qualsevol proposta vinculada al procés.\nR. La prova que no estigués tan clar és que el PDeCAT va retirar la seva proposta. Estic molt tranquil. Estic convençut que no es farà res a l'Ajuntament de Barcelona que contravingui les lleis. La posició política que defensi cadascun ho farà legítimament als fòrums que correspongui.\nP. Deixarà el govern de Barcelona si Colau col·labora amb el referèndum?\nR. No em plantejo la possibilitat que no es compleixi la llei. Ni en aquest Ajuntament ni en cap altre.


Petites Lectures: La fruita és meva!\nd' Anuska Allepuz\nUn dia, a la selva, cinc elefant descobreixen\nun nou arbre i a la part més alta\nhi ha una fruita deliciosa.\nCadascun d'ells elabora la seva estratègia\nper poder arribar a la fruita i menjar-se-la.\nPerò tots van fracassant en el seu intent solitari.\nParal·lelament a aquestes expedicions individuals,\nun grup de ratolins s'han organitzat\nper poder agafar la fruita.\nEtiquetes de comentaris: Àlbum Il·lustrat, ALLEPUZ Anuska, Andana, Animals, Arbres, Astúcia, Cooperació, Elefants, Esforç, Menjar, Ratolins, Selva


L'Estat no renuncia al rescat directe de la banca\nDe Guindos comunica que el govern espanyol farà finalment dilluns la petició formal d'ajuda a la UE\nEl govern espanyol no dóna la batalla per perduda. Madrid lluitarà per recapitalitzar els bancs directament amb el fons de rescat, tot i que la norma no ho permet. Dilluns farà la petició oficial d'ajuda.\nLAIA FORÈS LUXEMBURG Actualitzada el 23/06/2012 00:00\n260x366 COMBATIU El ministre d'Economia espanyol, Luis de Guindos, i el comissari d'Afers Econòmics, Olli Rehn, ahir a Luxemburg. / GEORGES GOBET / AFP COMBATIU El ministre d'Economia espanyol, Luis de Guindos, i el comissari d'Afers Econòmics, Olli Rehn, ahir a Luxemburg. / GEORGES GOBET / AFP\nLa recapitalització directa de la banca "està oberta per a Espanya", va assegurar ahir el ministre d'Economia, Luis de Guindos. El govern espanyol no renuncia a un rescat de les entitats bancàries espanyoles amb diners injectats directament del fons de rescat, sobretot després que el Fons Monetari Internacional (FMI) hagi fet públic un informe en què pressiona la Unió Europea perquè permeti les ajudes als bancs sense passar pels estats. "Crec que és una possibilitat, tal com ha posat de manifest l'FMI", va assegurar De Guindos.\nL'actual normativa del fons de rescat europeu només preveu atorgar préstecs als estats membres, encara que siguin diners destinats a sanejar el sector bancari, com en el cas espanyol. Els diners que es prestaran a l'Estat computaran com a deute i faran augmentar, a curt termini, el dèficit. I això pot acabar convertint-se en un argument més per als mercats a l'hora de castigar el deute espanyol. La solució seria la idea que defensa De Guindos, però per fer-ho possible caldria canviar la norma del fons de rescat.\nEl calendari no quadra\nEl problema és que Espanya s'està quedant sense temps: el 9 de juliol, d'aquí poc més de dues setmanes, està previst que se signi el rescat. En canvi, per canviar la normativa del fons caldrien mesos. Els terminis no coincideixen. Amb tot, De Guindos va insistir que la recapitalització directa de la banca "és una possibilitat que tenim en consideració". De fet, segons el ministre d'Economia, hi ha una fórmula -que estarien negociant Madrid i els socis europeus- per pactar un rescat bancari a través de l'Estat amb la condició que si en el futur els socis europeus canvien les normes del fons de rescat, Espanya s'hi pugui acollir. És a dir, que es faria un "traspàs" de les responsabilitats. L'Estat ja no hauria de retornar els crèdits sinó que serien els bancs els que es farien càrrec directament del rescat.\nSigui quina sigui la fórmula final, De Guindos va confirmar ahir, després de dies d'estira-i-arronses, que presentarà la petició formal del rescat bancari dilluns. La carta que enviarà a Brussel·les no inclourà la xifra final del crèdit. L'Eurogrup li va exigir dijous que no perdi més el temps i presenti com a màxim dilluns la petició. L'exigència no va fer gaire gràcia al ministre d'Economia, que s'ha dedicat durant els dos dies que ha estat a Luxemburg a treure importància a la carta. Davant el diferent punt de vista del president de l'Eurogrup, Jean-Claude Juncker, De Guindos va assegurar que "al senyor Juncker de vegades se li han d'explicar les coses".\nEls ministres d'Economia de la Unió Europea, reunits ahir a Luxemburg en el marc de l'Ecofin, van aprovar les recomanacions macroeconòmiques per a Espanya, entre les quals hi ha apujar l'IVA i sanejar el sector bancari. De Guindos no va voler confirmar -ni descartar- si el govern de Mariano Rajoy preveu una pujada d'impostos. "Només és una recomanació. És el govern qui decideix", va advertir.


Conveni de col·laboració amb Agromart per la venda de varietats locals - Varietats Locals\nAvui matí hem signat un conveni de col·laboració amb un dels nostres socis, Agromart.\nL’empresa porrerenca ha apostat enguany pel cultiu de varietats locals d’hortícoles, entre les quals es troben: pebre d’envinagrar, tomàtiga de ramellet de ferro, tomàtiga de Mutxamel, meló fei i col borratxona.\nArran d’això, ens han sol·licitat un distintiu per diferenciar les varietats locals al mercat. Ara mateix no existeix cap distintiu amb aquesta finalitat, i és per això que s’ha cedit el logo de l’Associació de Varietats Locals, per tal d’anunciar que les varietats que comercialitzen procedeixen de llavors multiplicades per l’entitat.\nLes varietats locals emparades sota el conveni de col·laboració es poden trobar als diferents establiments que Agromart té repartits per Mallorca. Aquestes varietats estan identificades amb el logo de l’Associació.


L'alquímia catalana i el Regula Universalis\nBen aviat, Springer, motivada per l'interès que l'obra ha suscitat en la darrera trobada d'història de la Matemàtica, a Oberwolfach, editarà una versió en fascímil de l'obra Regula Universalis, l'atribució lul·liana de la qual, feta per l'inefable Basile de Poligny als Commentaria in artem..., no resisteix la més mínima anàlisi. Ara sabem que l'autor de la Regula coincideix amb l'autor de la catedral de Barcelona. No em refereixo pas a Arnau Bargués, sinó a l'autor espiritual de la catedral, l'alquimista de nom desconegut que, amb la gorra frígia dels iniciats, contempla, des d'una gàrgola prop de la porta de Sant Ivó, com la seva obra hermètica és ignorada per gairebé tothom.\nLa Regula Universalis presenta un procés iniciàtic que ha de dur el filòsof a l'obtenció de la regla universal que seria, respecte de les quatre regles de l'aritmètica, tal com és l'elixir respecte dels metalls impurs. En un primer estadi d'aquest procés, representat sovint per una escala de set graons, el filòsof prescindeix de la suma. Seguint un camí llarg i obscur, l'iniciat estableix unes regles de derivació que redueixen unes operacions a d'altres. La part més original del llibre és la que fa referència a la culminació de l'obra, l'obtenció d'una regla única que conté les quatre regles de l'aritmètica. Avui diríem que es tracta d'una operació binària a partir de la qual, per composicions successives i utilitzant, si cal, el zero i la unitat, poden obtenir-se la suma, la resta, la multiplicació i la divisió. La teoria de la Regula Universalis pot resumir-se en una sèrie de set processos expressats així pel seu autor:\nProphetia --- Geomantia\nArs memoria & Prophetia --- Genethlalogia & Physiognomia\nGenethlalogia & Prophetia --- ChiromantiaChiromantia\nPhysiognomia & ChiromantiaChiromantia --- Chiromantia\nChiromantia & Ars memoria --- Pyramidum Scientia\nRegula Universalis --- Ars memoria & Prophetia\nRegula Universalis --- Geomantia & Prophetia & Chiromantia & Pyramidum Scientia\nAquí l'autor xifra les operacions amb les 7 fonts del coneixement, divulgades per Fludd al Utriusque cosmi... Per tal d'ajudar el lector, diré que les operacions del setè estadi són, per aquest ordre, la suma, la resta, la multiplicació i la divisió i que el procés tercer té com a símbol una estrella molt concreta, proporcionant una explicació alquímica del nom usat actualment. Quina és la Regula Universalis i com es desenvolupa el procés?


Femcet | Enguany se celebra el 40è aniversari de la LISMI en 1982 - Femcet\nEl 1982 es va aprovar la Llei d’Integració Social dels Minusvàlids, coneguda com a LISMI, la primera llei espanyola que li va donar un marc jurídic a la inclusió laboral de les persones amb discapacitat. Posteriorment, va entrar en vigor la Llei General de Discapacitat (LGD) que encara està vigent.\nEncara que la (LISMI), va ser una llei que va suposar en el seu dia un canvi de mentalitat en matèria d’integració laboral per a les persones amb discapacitat, va sofrir diverses modificacions i adaptacions mitjançant posteriors reials decrets i lleis per a suplir les pròpies mancances i limitacions que tenia.\nA conseqüència de l’incompliment continuat de la llei per part de les empreses, l‘any 2000 es promou el Reial decret 27/2000, que estableix una sèrie de mesures alternatives amb caràcter excepcional, perquè aquelles empreses que justifiquen la impossibilitat de contractar directament en plantilla persones amb discapacitat, puguin complir la llei.\nPosteriorment, l’any 2003, s’aprova la Llei d’Igualtat, No Discriminació i Accessibilitat Universal (LIONDAU), que estableix mesures per a garantir i fer efectiu el dret a la igualtat d’oportunitats de les persones amb discapacitat.\nL’any 2004, s’aprova el Reial decret 290/2004 que sumava a les mesures alternatives una més: l’enclavament laboral.\nAl desembre de 2007, es promou la Llei d’Infraccions i Sancions, que estableix el règim d’infraccions i sancions en matèria d’igualtat d’oportunitats, no discriminació i accessibilitat universal de les persones amb discapacitat.\nEl 2014 es va aprovar la Llei General dels drets de les persones amb discapacitat i de la seva inclusió social (coneguda com a Llei General de Discapacitat o LGD) – RDL 1/2013 de 29 novembre –, vigent fins el dia d’avui, que és un text legal que harmonitza 3 normes: la LISMI (1982), la LIONDAU (2003) i la Llei d’Infraccions i Sancions (2007), que eren les disposicions que donaven resposta als drets que la Constitució confereix a les persones amb discapacitat.\nQuins van ser els principals avanços amb l’arribada de la nova LGD?\nCanvis en la terminologia\nEn la LGD es canvien les paraules “minusvàlid” o “incapacitat” per persones amb discapacitat. El mateix ocorre amb els termes “inserció” o “integració”, que són substituïts per “inclusió”.\nIntegració de tota la normativa anterior en una sola llei\nLa LISMI establia, així com ho fa la LGD, que les empreses amb 50 o més treballadors han de reservar el 2% de llocs de treball per a persones amb discapacitat. No obstant això, no va aconseguir que la majoria de les empreses complissin amb aquesta quota, per la qual cosa es van continuar publicant lleis i normatives:\nL’any 2007 existien tres lleis i dos Reials decrets per a la inclusió social i laboral de persones amb discapacitat. Això s’acaba amb la vigència de la Llei General de Discapacitat que regularitza, harmonitza i integra la normativa anterior.\nEn unificar-se totes aquestes lleis en una sola, es manté la quota de reserva de llocs de treball en 2%, però queden més ben definides les excepcionalitats i les mesures alternatives per a complir amb la LGD.\nSi una empresa té dificultats per a complir amb la quota de reserva del 2%, ha d’al·legar la impossibilitat de contractar directament persones amb discapacitat per a poder obtenir el seu Certificat d’Excepcionalitat, que serà el que li permeti recórrer a les mesures alternatives.\nAixò pot fer-se en els següents suposats:\n-Quan la demanda de treballadors amb discapacitat en el mercat laboral supera l’oferta laboral.\n-Quan l’empresa tingui raons econòmiques, tècniques, organitzatives o productives (ETOP) que impedeixin la contractació directa d’un treballador amb discapacitat.\n–Les mesures alternatives\nLa LGD recull en un mateix lloc les mesures alternatives que ja apareixien en els dos Reials decrets:\nContractar un autònom amb discapacitat o un Centre Especial de Treball (CET) per a adquirir matèries primeres, béns, equips o maquinàries.\nContractar un autònom amb discapacitat o un CET perquè desenvolupin alguns serveis aliens i accessoris a l’activitat normal de l’empresa.\nPer mitjà d’un Enclavament Laboral on un grup de treballadors amb discapacitat d’un CET assisteix de manera temporal a l’empresa.\nFer donacions o patrocini a entitats sense ànim de lucre que es dediquin a la inclusió laboral de persones amb discapacitat.\nEl nou índex de referència per al càlcul\nLa LGD marca una diferència a l’hora de calcular la quantia mínima dels contractes o donacions. Quan en el Reial decret es prenia com a mesura el salari mínim interprofessional anual, en la LGD es pren com a referència el IPREM (Indicador Públic de Renda d’Efectes Múltiples) anual en 12 pagues.\nSi la teva empresa ha de complir amb la LGD, en el Centre Especial de Treball de la Fundació d’Esclerosi Múltiple, podem assessorar-te, ajudar-te a complir-la mitjançant les mesures alternatives, gràcies a la nostra oferta de serveis externalitzats. Ja hem tramitat amb èxit més d’un centenar de sol·licituds d’empreses!\nContacta amb nosaltre.


hasbara-ts!!!: TV3 : una estructura d'Estat contra Israel\nTV3 : una estructura d'Estat contra Israel\nEl nostre President afirma, amb raó, que Catalunya necessita estructures d'Estat. És cert, les necessitem; però no és menys cert que la Generalitat se n'ha de fer responsable, que no pot permetre que caiguin en mans il·legitimes, fora de control. El Departament d'Internacional dels Serveis Informatius de TV3 fa massa anys que és fora de control. Per la Casa hi han passat diferents directors de TV3, de la CCRT o dels Serveis Informatius, però hi ha un comandament intermig enquistat imposant la seva visió distorsionada del conflicte entre els palestins i Israel : Joan Roura, responsable de la secció d'Orient Mitjà de la nostra televisió pública, artífex en gran mesura de la percepció manipulada d'aquest conflicte entre la nostra població.\nSi el nostre Govern no és capaç de posar ordre dins d'una secció de TV3, què no passarà amb una futura Agència d'Intel·ligència? El que està succeint amb la corresponsalia a Jerusalem i amb el caire de les manipulacions del seu responsable directe -Roura-, és alarmant. En primer lloc, perquè està sembrant una judeofòbia rampant a casa nostra; en segon lloc, perquè enfronta oficiosament el nostre Govern amb el d'un país amb el qual, per moltes raons, hauríem de mantenir unes estretes relacions, i en tercer lloc, perquè vulnera brutalment el dret de tots els catalans a disposar d'una informació veraç.\nEl breu vídeo que encapçala aquest article correspon a la crònica enviada el dia 17 al migdia per Albert Elfa des de Gaza i el seu contingut és gravíssim perquè mostra com menteix obertament. En ell hi podem veure com un portaveu del govern de Hamas fa unes declaracions entre la runa d'un edifici bombardejat. Tot d'una se sent el so d'un projectil llençat des de la Franja contra Israel. El portaveu es tomba instintivament per localitzar la seva procedència, segueix amb la mirada la seva trajectòria i fa cara de pòquer per la inoportunitat d'aquell llançament, que demostra que es dispara des de zones habitades. La improvisada roda de premsa acaba en sec. La narració d'Elfa manipula l'escena pervertint la seva funció periodística i convertint-lo en propagandista de Hamas. Segons afirma "el projectil no cau gaire lluny", donant a entendre que és de procedència israeliana; el so de la detonació, evidentment, no se sent; probablement van tenir la desgràcia de sentir-la massa bé alguns ciutadans israelians. Per perfeccionar la manipulació insereix unes imatges que ens mostren un edifici bombardejat.\nD'això se'n diu muntatge i és del tot intolerable que la direcció de TV3 i el nostre Govern continuïn permetent que els serveis informatius de la nostra televisió pública manipulin els fets amb agitprop de manual. Agraïm a Jaume Ortí que ens avisés de l'existència d'aquesta crònica i a Ariel Kanievsky, israelià i català, soldat i testimoni en primera persona des de fa anys dels bombardejos de Hamas sobre la població civil de seva ciutat, Ashdod, per la seva col·laboració en l'analisi tècnica d'aquest vídeo.\nAfer d'Estat : segrest d'Albert Elfa i altres corresponsals estrangers\nLa nit del 17 de Novembre el Ministeri d'Afers Exteriors d'Israel emetia un comunicat en què informava que Hamas retenia 22 periodistes estrangers a la Franja de Gaza. I afegia que es tractava d'una violació dels drets humans i un intent de Hamas de manipular i pressionar la premsa. Un d'aquest periodistes era Albert Elfa.\nPer què no es va informar a la població catalana d'aquest segrest? El nostre Govern sabia que el corresponsal de TV3 a Gaza estava sent utilitzat com a escut humà? Si no ho sabia, el nostre govern està completament superat; si ho sabia, per què va permetre que Elfa continués enviant cròniques des de Gaza mentre la seva vida depenia de la voluntat de Hamas que el retenia com a ostatge?\nEl Govern d'Israel, abans de l'inici de les operacions, va advertir els corresponsals estrangers de la perillositat d'entrar a Gaza i de la possibilitat de ser usats per Hamas com a escuts humans. Els periodistes que malgrat aquests advertiments van decidir entrar a la Franja també van ser informats de la situació per Israel per mitjà dels seus mòbils i els seus comptes d'email i twetter.\nEl dia 18, a primera hora del matí, la Força Aèria d'Israel neutralitza les instal·lacions de dues cadenes del règim : Al Quds TV i Al Aqsa TV. L'atac no té per objecte esfondrar els edificis sinó les seves antenes, que tenen per objecte tant la propagació de missatges d'odi antisemita com la coordinació de l'operatiu dels atacs armats contra Israel.\nVegin el vídeo de l'operació.\nTV3 no va informar el dia 17 que Hamas prohibia la sortida dels corresponsals estrangers de Gaza, entre els quals hi havia Albert Elfa, amb la finalitat de fer-los servir com a escuts humans aquella nit.\nL'endemà, per cobrir l'expedient, els informatius van limitar-se a comunicar amb un llenguatge volgudament neutre que Hamas havia impedit que els periodistes abandonessin el territori fins aquell migdia, evitant així descriure la gravetat del que en realitat era un segrest.\nVegin com, malgrat aquestes circumstàncies, s'emet una crònica en la qual Elfa està completament coartat i on el portaveu de Hamas domina la situació i es permet fer propaganda de Hamas sense cap fre.\nImpagable la darrera frase de la crònica d'Elfa : "aquesta entrevista ha estat enregistrada per ELLS". Resulta doblement sagnant que TV3 hagi emès una crònica enregistrada per Hamas amb un company sota amenaça mentre justament aquests dies els periodistes de TV3 mostren públicament en cadascun dels Tele Notícies el seu desacord amb els criteris periodístics que s'apliquen durant la campanya electoral. També cal destacar el vergonyós silenci del Col·legi de Periodistes de Catalunya.\nEns demanem fins a quin punt Joan Roura com a superior d'Albert Elfa és conscient del risc que aquest ha corregut. Veiem aquesta crònica signada per una corresponsal d'EFE :\n"Después del bombardeo y poco antes de la evacuación, en la planta 14, mientras editaba imágenes de los últimos bombardeos, Albert Elfa, corresponsal en Oriente Medio de la catalana TV3, aseguró que "hay pánico, mucho miedo, ninguno de los equipos europeos que trabajaban aquí han venido hoy a trabajar y hace poco se ha oído otra bomba en un edificio de al lado".\n"Lo que recomiendan a todo el mundo es que se queden en sus hoteles e intenten trabajar desde allá. Yo estoy aquí, no porque sea más valiente, sino porque editamos con estos ordenadores que son fijos, de mesa, y no son transportables, y tengo que editar y enviar por internet desde aquí", explicó Elfa.\nObjetivos de Israel y Hamas\nEl periodista catalán indicó que "la gente comenta que los periodistas somos el objetivo de los dos lados. De Israel está demostrado que lo hemos sido, y de Hamas en cuanto que parece que nos quieren usar de escudos para protegerse de los ataques de Israel y por eso esa historia de no dejarnos salir de Gaza".\nÉs a dir, Elfa, malgrat el pànic més que justificat que sent i sabent-se ostatge, es veu obligat a anar a treballar a un edifici que eviten tots els corresponsals europeus perquè ha d'editar forçosament amb un ordinador que es troba en un edifici que és objectiu bèl·lic, que ja ha estat bombardejat i que les Forces de Defensa d'Israel continuen advertint que pot tornar a ser bombardejat. ¿Per què no disposa d'un ordinador portàtil normal capaç d'editar, com la resta de corresponsals occidentals? ¿Algú de TV3 ha posat en risc la vida d'un company per reforçar la demonització d'Israel davant la població catalana? ¿Elfa assumeix aquest risc amb criteris periodístics o bé coaccionat per la por de perdre la feina o de ser degradat professionalment?\nPer què TV3 no ha destacat cap corresponsal a les zones d'Israel atacades des de Gaza compartint el terror de la seva població civil?\nPer què es menteix afirmant que Israel va iniciar les hostilitats el dia 14 quan el dia 10 al sud d'Israel van caure més de 130 míssils? Per què es deslegitima el dret d'Israel a defensar el seu territori i la seva població? Per què no se'ns ha informat que més de 80 projectils llençats aquests dies per Hamas han caigut accidentalment dins de Gaza causant víctimes mortals? Per què no ens expliquen que Hamas i els seus col·laboradors disparen els seus projectils des de zones densament poblades i que utilitzen la seva pròpia població com a escuts humans com a instrument de peopaganda? Per què la informació sobre el conflicte israelo-palestí es confia des de fa tants anys a un activista que fa conferències contra Israel? És intocable per alguna raó, estem obligats a suportar les seves manipulacions fins el dia que es jubili?\nDavid Ben-Gurion en certa ocasió va afirmar "les coses difícils les fem immediatament; les impossibles triguen una mica més". Seria paradoxal que per als catalans fos més assolible la independència que destituir Joan Roura del seu immerescut càrrec.\nEtiquetes de comentaris: Antisemitisme, TV3\nEt felicito per dir la veritat i denunciar prácticas que incitan la judeofobia. Gracies.\n23 de novembre de 2012 a les 16:09\nNo sé quin és l'entrellat pervers que ho permet tot plegat, i encara menys el desllorigador -si mai us podem votar per encomanar-vos la tasca ja ens ho fareu saber-, però la impotència m'arriba a generar malestar físic, "malestar" moral i vergonya (no tan)aliena. Res de nou, doncs.\nDeixeu-me canviar de tema. Tindrem alguna mena d'apunt esclaridor abans de diumenge? He vist el video #vota per mi i el cowboy nudista finalment m'ha convençut de votar, però no a qui, tot i que tinc un opció més clara que l'altre.\nM'emporto la foto de la pintada a casa.\n23 de novembre de 2012 a les 16:33\n¿Por qué el edificio era objetivo bélico? leyendo el post no acierto a entenderlo\n23 de novembre de 2012 a les 21:12\n¿cual era la noticia, la entrevista o qué habían forzado a grabarla?\n23 de novembre de 2012 a les 21:15\nSi Roura, en calidad de activista pro palestino, no tiene credibilidad, y ni tan siquiera se le debería permitir informar sobre el conflicto ¿qué credibilidad podría tener esta página para informarnos?\n23 de novembre de 2012 a les 21:17\nCada article supera l'anterior. Les meves més sinceres felicitacions.\n24 de novembre de 2012 a les 11:41\nPer cert,vaig aportar uns calerons a la Fundació Keren Hayesod (ACAI va coordinar). Ara penso que potser caldria fer alguna cosa per a l'ordinador portàtil de l'Elfa.\n24 de novembre de 2012 a les 11:56\nHem d'estar atents als detalls per a copsar els paranys. Això del míssil del primer video és definitiu.\nNo hi ha res a agrair, Capità. Ben al contrari, gràcies a vos i a disposar.\n24 de novembre de 2012 a les 22:45\nAquest bloc és fantàstic, fresc sense ser corrosiu, felicitats.\nLa noticies reals sobre les noticies falses de casa nostra són genials, felicitats un altre cop.\n26 de novembre de 2012 a les 21:38\nJordi S. Casas ha dit...\nNo recordo el nom del periodista de TV3 desplaçat a la zona, que en una ocasió va tenir la barra d'afirmar que si mai hi havia una noticia favorable a Israel en cap cas la faria pública. És cert tot el que afirmeu en aquest article de denúncia de manipulació periodística. I això ve de molt lluny. La indignació que vaig tenir en veure el reportatge va arribar a irritar-me fortament quan com a postres, al final - aquí ni hi surt- mostrava com a notícia el "turisme" d'uns israelians mirant en prismàtics el bombardeig i entrevistant un d'ells en que expressava satisfacció per l'espectacle. En cap cas això era notícia ni tant sols significatiu ni molt menys representatiu, com si que ho seria la infinitat de salvatjades que es cometen pels "patriotes palestins" i que es silencien sistemàticament.\n29 de novembre de 2012 a les 10:38\nNO ES TAN SOLS TV3. A TV1, NO VAREN DEIXA EMETRE " ESPAÑOLES EN EL MUNDO " QUAN VA TOCAR EL DEDICAT A JERURALEM, PERQUÈ NO TENEN CAP INTERÈS EN QUE ES VEGI QUE A ISRAEL ES VIU AM PAU.\n26 de desembre de 2012 a les 22:36\nRecomano veure el documental Pallywood, documental que explica l'orígen de moltes de les imatges que veiem sobre el conflicte entre Israel i els palestins. https://vimeo.com/home/myvideos/search:Pallywood/sort:date/format:video\n6 de juliol de 2014 a les 16:58\nHervé Juvin: Trump et Israël ont raison de critiquer l'ONU - *Hervé Juvin* est un écrivain et essayiste français. Il est par ailleurs associé d'Eurogroup Consulting. Il vient de publier *France, le moment politique....\nCesarea de Filipo: Breve resumen histórico - Arroyo Banias. *Cesarea de Filipo* es también conocida como *Banias*. El nombre Banias, en árabe, proviene del griego Panias, que hace referencia al *dios ...\nEl que Joan Roura i TV3 no volen que veiem\nTerror a Israel


Rinus Michels - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMarinus Hendriks Jacobus Michels (Amsterdam, 9 de febrer del 1928 - Aalst, 3 de març del 2005), més conegut com a Rinus Michels, fou un dels entrenadors que van fer evolucionar el futbol des de 1965 fins ala dècada dels setanta. Exseleccionador neerlandès i entrenador del Barça, l'Ajax i el Bayer Leverkusen, entre d'altres grans equips, Michels passarà a la història, més que pels nombrosos títols, per ser el pare del futbol total, que va representar l'excel·lència tècnica, tàctica i física, i va significar un salt qualitatiu en el futbol d'equip.\n9 febrer 1928\n3 març 2005 (77 anys)\nL'home de marbre/Míster Mármol\nAFC Ajax 264 122\nPaïsos Baixos 5 0\n1950–1954 Països Baixos 5 (0)\n1965–1971 AFC Ajax\n1974–1974 Països Baixos\n1975–1976 AFC Ajax\n1978–1980 Los Angeles Aztecs\n1984–1984 Països Baixos\n1986–1988 Països Baixos\n1990–1992 Països Baixos\nMichels va ser un dels exponents d'una manera nova d'entendre el joc, més atractiva, dinàmica i moderna. Els seus equips es caracteritzaven pel joc d'extrems, els davanters que creaven joc i un mig del camp mòbil. Des dels seus inicis com a jugador fins a arribar a ser entrenador, va definir una manera pròpia d'entendre el futbol.\n1 Inicis com a jugador\n2 Entrenador a l'Ajax d'Amsterdam\n3 Les dues etapes al FC Barcelona\n4 Retorn a l'Ajax, pas pel Colònia i arribada a la Selecció dels Països Baixos\nInicis com a jugadorModifica\nVa tenir una notable carrera de jugador en l'embrionari futbol neerlandès: va jugar 269 partits i va marcar 121 gols. Va debutar amb 17 anys com a jugador de l'Ajax, club en què es va quedar tretze anys, fins al 1958, i amb el qual va guanyar dos campionats de Copa, el 1947 i el 1957. A més, amb la selecció dels Països Baixos va ser cinc vegades internacional.\nEntrenador a l'Ajax d'AmsterdamModifica\nEl 1965, després de retirar-se del terreny de joc, Michels va esdevenir l'entrenador de l'Ajax, en un moment en què l'equip estava immergit en la lluita per la permanència, i el va transformar. En aquest temps va fer debutar els seus grans deixebles Johan Cruyff i Johan Neeskens, entre d'altres. Durant els anys en què va entrenar l'Ajax l'equip va guanyar quatre Lligues (1966, 1967, 1968 i 1970), tres Copes (1967, 1970 i 1971) i va ser subcampió de la Copa d'Europa el 1969. Finalment, el 1971, l'Ajax va guanyar la Copa d'Europa i Michels va deixar el seu lloc d'entrenador.\nLes dues etapes al FC BarcelonaModifica\nAquell mateix any, el FC Barcelona, per iniciativa d'Agustí Montal i Armand Carabén, va decidir fitxar-lo. Anomenat pel club "Mister Mármol" –per la seva serietat extrema-, Michels va viure dues etapes (71-75 i 76-78): en la primera, va guanyar la Lliga del 1974, el que coincidia amb l'arribada de Cruyff, i en la segona, la Copa del Rei el 1978.\nRetorn a l'Ajax, pas pel Colònia i arribada a la Selecció dels Països BaixosModifica\nVa tornar a l'Ajax com a director tècnic la temporada 1975/76 i entre el 1978 i el 1980, va dirigir Los Ángeles Aztecas. Després, Michels va entrenar el Colònia durant el període de 1980 a 1983, amb qui va guanyar el Campionat de Copa el 1983. Però el seu prestigi mundial va ser als Països Baixos, on se'l coneixia com "El General". Primer va liderar la selecció el 1974, amb els seus fills futbolístics –Cruyff, Rep, Krol, i van ser subcampions al Mundial contra la selecció alemanya amb un futbol espectacular. Era el concepte de la taronja mecànica: tots els jugadors ocupaven tot el camp i tots els jugadors eren capaços de realitzar diferents funcions. Va ser director tècnic de la selecció neerlandesa entre el 1984 i el 1986.\nEl 1986, Michels ja va ser operat del cor, però va tornar al capdavant de l'equip nacional durant dues temporades. El 1988 els Països Baixos van guanyar l'Eurocopa, contra l'URSS, amb jugadors com Ronald Koeman, Marco van Basten, Frank Rijkaard, Ruud Gullit. Després d'aquest triomf Michels va abandonar temporalment la selecció. La temporada 1988-89 va liderar el Bayer Leverkusen i, del 1990 al 1992, va viure una tercera etapa al capdavant de la selecció neerlandesa, però sense guanyar cap títol.\nEn els últims mesos de la seua vida havia patit diverses recaigudes cardíaques que havien anat debilitant la seva salut, fins que el 3 de març de 2005 va morir als 77 anys a la localitat belga d'Aalst, en un hospital, en no superar una operació de cor que li van practicar el 18 de febrer del mateix any.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Rinus Michels\nPerfil a El Mundo Deportivo.\nEntrenador campió de l'Eurocopa\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Rinus_Michels&oldid=27064943»\nDarrera modificació: 29 abr 2021 a les 15:55\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 abr 2021 a les 15:55.


Es pot convertir Bitcoin en una versió digital d’or? Tot i que molts espectadors reflexionen sobre aquesta qüestió pertinent durant anys i anys, als ulls de Mike Novogratz, la criptomoneda insígnia està en camí d’aconseguir aquest estatus..\nBitcoin és or a la taula periòdica de Crypto\nEn un comentari emès a la sucursal de l’Orient Mitjà de Bloomberg TV, Novogratz, el fundador del banc comercial criptogràfic Galaxy Digital Holdings, va remarcar que, de la mateixa manera que cada element de la taula periòdica correspon a un nombre atòmic, Bitcoin és l’únic magatzem viable de valor en el panorama de les criptomonedes. El primer Goldman Sachs el soci fins i tot va assenyalar que els temps de bloqueig lents de Bitcoin i el baix rendiment transaccional només accentuen que és com l’or, en comparar l’emmagatzematge de la criptomoneda amb la manera com es mantenen els metalls preciosos a Fort Knox..\nAquesta no és la primera vegada que Novogratz, un cop company de pis del cofundador d’Ethereum, Joseph Lubin, ha dut a fòrums públics per comprometre’s amb la seva fidelitat a l’argument de l’or digital. En una aparició a CNN Business el setembre de l’any passat, Novogratz va fer un comentari que recordava bastant a l’esmentat. Va afirmar que Bitcoin ha estat “investit per un inversor de valor [estat}” pels inversors, i va afegir que els tokens de serveis públics, els actius de seguretat basats en cadenes de blocs i altres subconjunts de criptomonedes no arribaran mai a convertir-se en or digital.\nTot i que Novogratz és ferm en la seva creença que Bitcoin és més or digital que qualsevol altra cosa, alguns han afirmat que això és pur oïda. El comentarista de la indústria Jason Smith va remarcar personalment que BTC “ja són diners” en lloc d’un actiu d’una classificació diferent. A més, al magnum opus de Satoshi, el llibre blanc original de Bitcoin, la premissa de la criptomoneda es va explicar com un “sistema de caixa electrònica peer-to-peer”.\nÉs or, no efectiu digital\nIndependentment, la majoria, no només Novogratz, han arribat a la conclusió que el projecte en el seu estat actual és molt més adequat com a magatzem digital de valor que una aparença d’un mitjà d’intercanvi..\nFins i tot Nick Szabo, un candidat per ser el rostre darrere del sobrenom de Satoshi Nakamoto, havia fet comentaris que la criptomoneda té molts valors que la fan semblar al metall preciós. En un sorprenent comentari fet a la cimera inaugural d’Israel Bitcoin, el criptògraf nord-americà va assenyalar que els bancs centrals poden examinar la possibilitat de substituir les seves participacions d’or per Bitcoin, sobretot a causa de la “vulnerabilitat física” del primer.\nFa pocs dies, Barry Silbert, el conseller delegat del Digital Currency Group amb seu a Nova York, va exclamar que Bitcoin ja ha guanyat la cursa d’or digital. Citant proves anecdòtiques, Silbert va explicar que quan els millennials reclamen una quantitat de valor, recorreran a la criptomoneda, no a l’or. El fundador del Digital Currency Group fins i tot va comentar que els diners heretats actualment situats a les explotacions d’or acabaran acudint a Bitcoin, sobretot a causa de les característiques descentralitzades, segures i no sobiranes de l’actiu digital..\nL’exdirector de productes de Blockchain, Dan Held, fins i tot va embarcar-se en una disputa per subratllar la seva creença que Satoshi mai no va significar que Bitcoin fos inherentment efectiu digital, sinó una reserva de valor que transcendís els límits tradicionals..\n1 / Satoshi’s Vision ™ és un esforç ximple, ja que no importa el que fos, som on som ara. Tanmateix, aquells que impulsen la narrativa “Bitcoin es va fer per a pagaments” insisteixen a escriure frases del llibre blanc i les publicacions del fòrum per defensar la seva perspectiva.\n– Dan Hedl (@danheld) 14 de gener de 2019\nSegons va informar Blockonomi en una data anterior, en un ampli fil de Twitter de 47 parts, Held va assenyalar que Satoshi va mencionar l’or, el creixement del valor a llarg termini, l’estat de Bitcoin com a mercaderia i fins i tot l’escassetat. Això en si mateix va portar al comentarista a concloure que el codificador pseudònim no pretenia que les primeres iteracions de Bitcoin s’utilitzessin activament en el dia a dia a través dels comerciants digitals..\nAixò estava lluny del final de l’argument de Held. El cofundador del gestor d’actius criptogràfics Interchange va cridar l’atenció sobre els manaments cardinals de la xarxa (límit de subministrament de 21 milions de BTC, blocs de deu minuts i límit de mida de bloc), afirmant que Satoshi podria haver alterat aquests valors per impulsar la narrativa dels diners digitals. Però el padrí de les criptomonedes no ho va fer.


Chapo Guzmán: Joaquín ‘el Chapo’ Guzmán s’escapa de la presó a Mèxic per un túnel | Internacional | EL PAÍS Catalunya\nNARCOTRÀFIC A MÈXIC\nJoaquín ‘el Chapo’ Guzmán s’escapa de la presó a Mèxic per un túnel\nEl passadís feia 1.500 metres i tenia ventilació, il·luminació i rails. Va sortir per la dutxa\nMèxic 13 JUL 2015 - 00:43\tCEST\nEl Chapo Guzmán, durant la seva detenció el febrer del 2014. SAÚL RUIZ\nEl que semblava impossible ha passat. Joaquín Guzmán Loera, el Chapo, un dels principals narcotraficants del planeta, s'ha escapolit de la presó. El líder del càrtel de Sinaloa, de 58 anys, es va escapar a les nou de la nit de dissabte del penal de màxima seguretat de l'Altiplà per un túnel de 1.500 metres. Un passadís, il·luminat i ventilat, pel qual s'ha enfonsat l'orgull de les forces de seguretat mexicanes. La magnitud de l'obra, que tenia fins i tot rails per treure’n la runa; la perillositat del pres, que només va necessitar anar a la dutxa per desaparèixer, i la impunitat que revela tot aquest pla de fugida increïble situen el Govern mexicà davant d’un dels reptes més greus i posen en dubte la seva capacitat per fer front al seu enemic públic número u. La seva captura fa un any, considerada com un èxit sense precedents en la lluita contra el narcotraficant, s'enfronta ara al seu revers. I el que és pitjor, a la sospita imparable que va rebre ajuda des de l'interior del presidi. Tot el personal de la presó, fins ara la més segura de Mèxic, ha estat retingut i 18 funcionaris estan sent interrogats a la capital.\nL'últim enregistrament en què se’l veu va quedar registrat a les 20.52. Després de prendre la seva medicació, el Chapo es dirigia en aquell moment a l'àrea de dutxes. Allà, fora de la zona de videovigilància, va iniciar la fugida. Tot estava mil·limètricament preparat. Oculta sota una trapa, s'havia excavat una boca rectangular, de 2,5 metres quadrats. Aquest orifici comunica amb un conducte vertical de 10 metres de profunditat, en el qual els delinqüents van instal·lar una escala. Després de baixar-la, Guzmán Loera en va fer prou de passar al túnel final (1,7 metres d'altura i 70 centímetres d'ample) i arribar, sota llum elèctrica i bona ventilació, fins a un immoble en obres de la Colònia Santa Juanita. Aquí, va desaparèixer. Enrere només van quedar les eines d'obra.\nEl túnel, fruit de mesos de feina, desferma tot tipus de preguntes. Com és possible perforar una presó de màxima seguretat sense que ningú se n'adoni? Quant de temps va passar fins que es va donar la veu d'alarma? Amb quins suports interns i externs va comptar el Chapo? L’Executiu mexicà va ser incapaç d'aclarir cap d'aquestes qüestions. La Comissió Nacional de Seguretat ha engegat un protocol de Seguretat, que inclou el tancament de l'aeroport de Toluca, a l’Estat de Mèxic, on se situa la presó, així com el desplegament de centenars de policies.\nLa presó de l’Altiplà, a una hora amb cotxe del Districte Federal, forma part de les llegendes carceràries mexicanes. També hi ha l'alcalde d’Iguala, José Luis Abarca. De les seves reixes mai no se n'havia escapat cap pres. Considerat inexpugnable, el penal està sotmès a una vigilància excepcional.\nEl 22 de febrer del 2014 el Chapo va ser detingut, posant fi a una llarga i intensa recerca. La captura va posar entre reixes un narcotraficant que des de la seva rocambolesca fugida el 2001 era considerat pràcticament intocable. La seva extradició als EUA havia estat denegada perquè es considerava que no hi havia risc de fugida.


Sylvinho surt en defensa de Ronaldinho i considera normal les gires que fa l'equip - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nSylvinho surt en defensa de Ronaldinho i considera normal les gires que fa l'equip\nSylvinho ha sortit en defensa del seu compatriota Ronaldinho, que ha assegurat que és "el mateix" dels últims anys, "tant al vestidor com fora del camp", i ha destacat la seva integració al club i a la ciutat. "El veig content i feliç i estic convençut que el seu rendiment cada dia va a més", ha manifestat el lateral blaugrana, que ha puntualitzat, de tota manera, que és "gairebé impossible que un jugador estigui deu mesos al cent per cent".\n05/10/2006 - 15.09\nEl jugador ha confirmat que té una proposta de renovació per un any sense necessitat que s'apliqui la clàusula de pròrroga automàtica si juga el seixanta per cent dels partits, i que això li havia donat "tranquil·litat".\nEn conseqüència, el jugador està molt més preocupat de defensar l'equip de les crítiques rebudes, fins al punt de negar cap influència de la pretemporada a Amèrica, malgrat les manifestacions recents del seu company Rafa Márquez. El brasiler considera natural les gires d'aquest tipus i ha recordat que sempre s'han dut a terme, des de la seva arribada al club, "i s'ha rendit com la gent esperava".\nEl pròxim compromís dels barcelonistes és el Sevilla i, segons el brasiler, no existeix ànim de revenja després del 0-3 de la Supercopa d'Europa, encara que ha precisat que, per guanyar, el conjunt blaugrana haurà de jugar "amb molta intensitat i possessió de pilota" per mantenir-se fidel al seu estil.


El terratrèmol registrat prop de Fukushima deixa almenys 146 ferits i talls elèctrics al Japó\nPublicat 14/02/2021 11:45CET\nJEREMY SUTTON-HIBBERT/GREENPEACE - Archivo\nNo obstant això, no hi ha risc de tsunami i no s'han produït danys greus ni anormalitats a les centrals nuclears\nAlmenys 146 persones han resultat ferides com a conseqüència del terratrèmol de magnitud 7,1 que es va registrar aquest dissabte prop de la costa de la regió japonesa de Fukushima, que no obstant això no ha deixat ni morts ni danys de consideració, tot i que sí diverses apagades elèctriques arreu del país, segons les últimes informacions que ha recollit la televisió pública japonesa NHK.\nLa majoria de les lesions es van produir per caigudes, segons recull l'agència de notícies japonesa Kyodo, que cita a més l'Agència de Regulació Nuclear del Japó que assegura que no ha rebut cap informe d'anormalitats a les centrals nuclears de Fukushima I i Fukushima II. L'agència ha informat a més d'almenys nou rèpliques per sobre de la magnitud 4 a l'escala de Richter.\nEl cap de gabinet del Govern japonès, Katsunobu Kato, ha assenyalat que unes 950.000 cases es van quedar sense subministrament elèctric però la majoria l'han recuperat aquest diumenge al matí.\nL'operadora de la planta de Fukushima Tòquio Electric Power Co., va confirmar un "desbordament menor d'aigua de la piscina que emmagatzema combustibles nuclears", però no ha observat una activitat descontrolada de la radiació.\nENEOS Holdings Inc. va confirmar la suspensió temporal de les operacions a la refineria de Miyagi, mentre que la seva unitat de Kanagawa es va veure parcialment afectada. La fàbrica d'acer Miyagi de JFE Holdings Inc. es va tancar com a mesura de precaució, segons la companyia, mentre que Nippon Steel Corp. ha confirmat que totes les seves instal·lacions operen amb normalitat.\nLa ferroviària East Japan Railway Co. ha indicat que part dels seus serveis de trens locals i d'alta velocitat romandran suspesos fins aquest dilluns a causa de danys a les línies elèctriques. La línia de tren Tohoku Shinkansen necessitaria 10 dies per reprendre el seu servei complet, segons NHK. East Nippon Expressway Co. va anunciar el tancament d'una línia que connecta Fukushima i Miyagi a causa d'una esllavissada de terra, que no va ocasionar ferits.\nA Fukushima, s'han establert un total de 64 centres d'evacuació, que unes 200 persones fan servir, han indicat les autoritats de la localitat a aquesta mateixa font.\nEl terratrèmol, que es va registrar concretament a les 23.08 hores (15.08, hora peninsular espanyola), a 90 quilòmetres de la localitat de Namie i amb hipocentre a 54 quilòmetres de profunditat, s'ha percebut a la capital del país, Tòquio, on han vibrat alguns edificis.\nPer aquest motiu, i tot i que ara com ara el terratrèmol no sembla haver ocasioant danys de consideració, el primer ministre del Japó, Yoshihide Suga, ha convocat una reunió extraordinària del seu gabinet d'emergència.\nDesprés de la reunió, el primer ministre ha ordenat al Govern que faci una avaluació dels danys del terratrèmol, que coordini la resposta de rescat, si fos necessària, i que publiqui la informació que pugui interessar a la població.\nNo s'ha detectat cap anormalitat a la central nuclear de Tokai, inactiva en aquests moments, segons ha informat la seva empresa responsable, Japan Atomic Power Co (JAPC).


L'Atlètic s'estrena avui al camp del Mònaco - Empordà\nL'Atlètic s'estrena avui al camp del Mònaco\nReial Madrid i València, els altres dos representants del futbol espanyol, no debutaran fins a la jornada de demà\nLa fase de grups de la Lliga de Campions 18/19 aixeca avui el teló. No només al Camp Nou, on el Barça s'estrena rebent un PSV que està en ratxa, sinó també en d'altres estadis. Serà una primera jornada amb alguns partits destacats i en què la resta de representants del futbol espanyol buscaran una victòria per iniciar amb bon peu la seva nova aventura europea. Avui, per exemple, juga l'Atlètic de Madrid. Ho fa al camp del Mònaco, a partir de les 9 de la nit.\nEls de Diego Simeone necessiten un bon resultat per oblidar les dues últimes decepcions a la Lliga. Abans de l'aturada, els matalassers van perdre clarament al camp del Celta de Vigo (2-0), mentre que aquest darrer cap de setmana van rescatar un punt a darrera hora contra un bon Eibar (1-1). El tècnic recupera el francès Lucas Hernández, que va ser baixa en el darrer partit; també apareix a la convocatòria el jove Borja Garcés, titular i golejador inesperat en l'última jornada. Per contra, són baixa per lesió Stefan Savic, Santiago Arias, Nikola Kalinic i Vitolo. De la seva banda, el Reial Madrid rep demà el Roma a les 21 hores; el mateix horari en què el València s'enfrontarà a Mestalla amb el Juventus de Cristiano Ronaldo i companyia.\nAvui, algun plat fort. Per exemple, el matx que disputaran els altres dos equips del grup del Barça. L'Inter de Milà rep el Tottenham anglès a les 18:55. No serà fins a les nou de la nit que el Liverpool, vigent subcampió continental, es veurà les cares a Anfield amb un dels candidats al títol: el Paris Saint-Germain de Neymar, Cavani i Mbappé.


Fils Conductors a la Sala Parés\nLa Sala Parés de Barcelona i Raimond Maragall i Marfà presenten l'exposició 'Hilos Conductores - Fils Conductors' de Yolanda Martín, Juan Manuel Mendiguchía i Natxo Arteta\nL'exposició "Fils Conductors", la integren tres pintors: Yolanda Martín (Barcelona 1968), Juan Manuel Mendiguchía (Madrid, 1959) i Natxo Arteta (Navarra, 1965). Tots tres pertanyen al grup "Heterogenis y Singulars" de Barcelona, creat i impulsat pel galerista i marxant d'art Raimond Maragall i Marfá.\nEl projecte d'aquesta va néixer fa dos anys i des de llavors han treballat i investigat sobre els punts de connexió, en allò que comparteixen dins l'obra personal de cadascú. D'aquí el nom que dona títol a aquesta exposició "Fils Conductors – Hilos Conductores"\nEl nexe té a veure amb la forma com s'enfronten a la tela, als materials i al seu llenguatge plàstic. Formes diferents en el que és genèric però molt properes en allò que és essencial.\nL'exposició mostra tres propostes plàstiques, personals i diferents alhora, però relacionades per un element comú: la preocupació per les línies i els espais i la manera en la que aquests conformen un llenguatge.\n"En plantejar-nos cadascú el nostre missatge plàstic, a tots tres ens interessa la utilització i tractament dels materials com a vehicle integrant de les nostres obres."\nEls materials amb els que han treballat inclouen els teixits, els fils, els papers japonesos i xinesos, el paper de seda, l'africà, la tinta xinesa, l'acrílic, el llapis, el conté i els retoladors amb pinzell.\n"L'objectiu d'aquesta exposició a tres bandes, es la d'explicar les nostres pròpies sensacions viscudes a través dels materials que hem fet servir. Aquests són el vehicle principal del llenguatge plàstic plasmat en els diferents quadres."\nLa exposició, per tant, mostrarà tot allò que ens uneix i també tot allò que ens diferencia, el que no impedeix que parlem llenguatges complementaris. Així és com és produeix un diàleg plàstic i sensible entre tots tres."\nt. 93 318 70 20 f. 93 317 30 10


Les 13 millors zones naturals per veure estels a Espanya | Consumer\nLes 13 millors zones naturals per veure estels a Espanya\nDiversos experts destaquen els millors espais naturals per fer astroturismo a Espanya\nData de publicació: Dijous, 29deSetembrede2016\nImatge: Daniel López/IAC\nGaudir d’un espai natural sota un cel estavellat, en bona companyia, és una de les millors experiències possibles. Per aconseguir-ho és necessari fugir dels nuclis urbans, on la contaminació lumínica amb prou feines deixa albirar alguna que un altre estel. Diversos experts en astrofísica i astroturismo seleccionen els millors llocs d’Espanya per contemplar els estels i gaudir de l’entorn.\n1. Illes Canàries\nAntonia Varela, responsable del servei multimèdia de l’Institut Astrofísic de Canàries (IAC) i auditora de la Fundació Starlight, que certifica els millors llocs del planeta per a l’observació astronòmica i treballa “en defensa del Cel Nocturn i el dret a observar els estels”, subratlla que les Canàries es troben “entre els llocs de l’elit mundial per a l’astronomia”. Ella suggereix les illes de la Palma i Tenerife.\n2. Parc Nacional d’Ordesa i Muntanya Perduda (Osca)\nCanàries es troben entre els llocs de l’elit mundial per a l’astronomiaJavier Armentia, astrofísic, divulgador i director del Planetari de Pamplona, reconeix que no és partidari de seleccions de llocs, entre altres raons perquè “el millor lloc és al que un va amb ganes i per ventura en bona companyia. El cel, si els núvols ho permeten, mai defrauda, sempre que estigui raonablement fosc un patrimoni que hauria d’estar protegit”. No obstant això, destaca els cims del Pirineus i, en concret, Ordesa, on “possiblement va ser una nit estavellada quan sense saber-ho em vaig convertir en amant de l’astronomia. Qualsevol persona que ha viscut l’experiència d’un lloc buidat i fosc, tombada en el sòl i enfrontant-te a aquest abisme negre tachonado de llums, sap que en certa manera pertanyem al cosmos. Vaig aprendre en aquests cims que quan mires en el profund de la nit asseguis gairebé un vertigen, el de pensar que realment en comptes de pujar a l’espai podríem caure en ell com si fos un avenc profund. Tombats, la gravetat que ens lliga a la Terra sembla desaparèixer, i surem sobre aquestes històries de tantes cultures i sobre aquests llocs que ens descobreix la ciència”.\nImatge: Francisco Sánchez Rico\n3. Reserva Natural de la Foz d’Arbayún (Navarra)\nAlex Dantart, responsable des de 1995 d’Observatorio.info , la traducció oficial en espanyol de “Astronomical Picture of the Day” (APOD) de l’Agència Espacial Nord-americana (NASA), destaca aquest espai natural “per l’espectacularitat del paisatge rocós, que dona molt joc per l’astrofotografía”.\n4. Parc Natural de Gredos (Àvila)\nSegons Emilia Juárez, experta en projectes d’Astroturismo des de 2003, monitora astronòmica Starlight i col·laboradora del programa de Radi Sant Vicent ‘El Cinturó d’Orión’, en la Serra de Gredos “milions d’estels acompanyen les nits”. Es tracta a més d’una “‘Destinació Starlight’, el lloc somiat pels astrofotógrafos de cel profund”. Antonia Varela també té a Gredos entre els seus favorits, en concret la Serra Nord.\n5. El Valladal (Madrid)\nA una hora escassa de Madrid es troba El Valladal, “una zona molt tranquil·la, prou allunyada de la capital com per gaudir del cel, però prou a prop com per anar i venir en el dia”, assegura Mario López, un dels impulsors d’AstroAfición . Des de 2009 aquesta iniciativa realitza cursos d’astronomia, observacions gratuïtes, activitats en col·legis o un Tour Estel·lar per a parelles que vulguin gaudir d’una nit estavellada.\nImatge: Emilia Juárez\n6. Sierra d’Albarrasí i la Comarca de Gúdar Javalambre (Terol)\nDantart tria la Serra d’Albarrasí “per la màxima llunyania de contaminació lumínica de grans ciutats i el fàcil accés”. La Comarca de Gúdar Javalambre és l’elecció d’Emilia Juárez per oferir una “diversa oferta d’activitats d’astroturismo en un cel reconegut com a ‘Reserva’ i ‘Destinació’ per la Fundació Starlight. Els establiments adherits adopten el nom dels estels més brillants. Caminant per aquesta terra podem gaudir de desdejunis tematizados, dolços i altres serveis”.\n7. Peña Trevinca (A Veiga, Orense)\nDantart recorda que aquest lloc ha obtingut el certificat Starlight “com un dels millors punts d’observació a la Terra”.\n8. Parc Natural de les Batuecas-Serra de França (Salamanca)\nEl Parc Natural de les Batuecas és un gran desconegut, en opinió de Mario López, “però amb un dels cinc cels més nets de contaminació lumínica disponibles en la península i a escassos quilòmetres de Guijuelo”.\nImatge: José Jiménez\n9. Serra Bruna\nAmb una superfície superior a les 400.000 hectàrees, Serra Bruna suposa la major “Reserva Starlight” del planeta, i un altre dels llocs triats per Antonia Varela.\n10. Parc Nacional de Cabañeros (Ciudad Real)\nAl Parc Nacional de Cabañeros “la contaminació lumínica és mínima, allunyat de grans ciutats, a més de ser una zona d’especial protecció d’aus (ZEPA)”, destaca l’expert d’AstroAfición.\n11. L’Alpujarra – Serra Nevada (Granada)\nEmilia Juárez explica que “els àrabs van transformar el paisatge de la cara sud de Serra Nevada, convertint l’Alpujarra en un lloc ple de belles sèquies i racons que ens remunten a aquella època. També ens van deixar moltes tradicions i llegendes que van definir els calendaris d’aquesta comarca. En l’Observatori Astronòmic de l’Alpujarra, una instal·lació de capital suec dirigida per a l’educació dels alumnes de Secundària d’aquest país, es descobreix com el cel ens explica històries d’altres cultures i com les tradicions i naturalesa s’uneixen en els ritmes que ens marquen els estels”.\nImatge: Salvador Rivas\n12. Sierra de Montsec (Lleida i Osca)\nLa Serra de Montsec és un altre dels llocs seleccionats per Varela. Els seus optimas condicions per a l’observació del cel li han servit també per rebre la qualificació de “Reserva Starlight”. Allí també es pot trobar un Centre d’Observació Astronòmica.\n13. Torcal d’Antequera (Màlaga)\nSegons Juárez, “durant segles en el Torcal d’Antequera les forces de la Naturalesa han esculpit siluetes de roques que desafien la gravetat i que fan la meravella dels fotògrafs que volen recollir la bellesa del cel nocturn en decorat únic”. També hi ha un Observatori Astronòmic on famílies i experts poden apropar-se a diverses activitats durant tot l’any.\nastronomia espais naturals estels parque natural-ca


Vies ferrades a Tivissa - Turisme de la Ribera d'Ebre\nLa via ferrada és un itinerari vertical equipat amb material divers: claus, grapes, preses, passamans, cadenes, ponts tibetans i nepalesos i tirolines, que permeten d’una manera segura arribar a zones remotes de difícil accés per senderistes i no avesats a l’escalda.\nAl municipi de Tivissa, hi ha tres vies ferrades equipades. Les parets de roca que envolten el municipi han estat l’escola de diverses generacions d’escaladors. Es tracta de la via ferrada del Tormo de la Margarita, la via ferrada del Grau de Boquers i la via ferrada del Barranc de la Foig.\nMés informació: http://www.tivissa.cat/actividades.php?id=6\nPer als que vulgueu desenvolupar l’activitat amb monitor, hi ha una empresa de la comarca, Rogles Aventura, que ofereix la possibilitat de realitzar aquesta activitat. A continuació us detallem la proposta.\nEl barranc de la Foig És una via ferrada fàcil. Fa l’ascenció seguint el curs sec d’un ...


Juliol | 2012 | Sant Cugat, versió original\nPrudència, Transparència i Contundència davant de les sospites de que l’ajuntament de Sant Cugat estigui vinculat al ‘cas Palau’\nPosted in Dignitat política, Equipaments, Ocultisme, Transparència, UASC on 22 Juliol 2012|\nUASC vol fer pública la seva posició davant de les sospites de que l’ajuntament de Sant Cugat estigui vinculat al ‘cas Palau’ i a l’expresident de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música, per la adjudicació de les obres del pavelló de la Rambla del Celler (PAV3) a la constructora Ferrovial.\nEn primer lloc apostem per la PRUDENCIA perquè tothom te dret a la presumpció d’innocència fins que no es demostri el contrari mitjançant sentència judicial en ferm.\nVolem ser prudents malgrat que el titular del Jutjat d’Instrucció número 30 de Barcelona, desprès de tres anys d’investigació, imposi a Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) una fiança de 3’2 milions d’euros.\nTambé creiem que l’ajuntament té ara una ocasió perquè la TRANSPARENCIA passi de ser una paraula grapejada a una realitat. Sabem que l’alcaldessa Mercè Conesa (antiga responsable d’obres publiques de l’ajuntament) ja ha manifestat a tots els mitjans que el procés d’adjudicació a Ferrovial va ser net i legal. El mateix han fet el conseller Lluis Recoder (antic alcalde) i l’actual portaveu de CDC al Parlament Jordi Turull (antic gerent de l’ajuntament).\nNo n’hi ha prou, cal obrir l’expedient d’adjudicació i construcció i auditories a la oposició (tenen tot el dret) i altres representants de la ciutat, d’una forma clara i diàfana. Cal obrir portes i finestres.\nCal saber la veritat, tota la veritat, perquè està en joc la imatge de Sant Cugat i, el que és encara més important, la de Catalunya i el seu govern en un moment econòmic i nacional molt delicat.\nCal saber las causes reals de perquè el cost del projecte va tenir un desviament d’un 20%. Costa creure que Ferrovial no sabés la necessitat de fer unes “cates” al subsòl abans de començar les obres de construcció del PAV3 de Sant Cugat. Costa creure que els tècnics de l’ajuntament no alertessin de la possibilitat de bosses d’aigua al subsòl quan tothom sap que per el costat passava una antiga riera, i més desprès de l’experiència de la plaça Lluis Millet.\nFinalment UASC, si la justícia demostra la implicació CDC en el finançament irregular a través d’un entramat on hi hauria el Palau de la Música i de la constructora Ferrovial en la construcció del PAV3, demanarem i exigirem CONTUNDENCIA.\nTotes les persones implicades, haurien de dimitir de forma immediata dels seus càrrecs i ser inhabilitades de per vida de la funció publica, siguin quines siguin i es diguin com es diguin. El següent pas seria obrir una investigació de totes les obres importants que s’han fet a Sant Cugat, els seus processos de licitació, adjudicació, i desviament final del costos.\nPer acabar tornem a repetir que, ara per ara, hem de ser prudents i esperar la sentència final.\nA UASC ens agradaria que, per el bé de Sant Cugat, de Catalunya i de la malmesa reputació de la classe política, la justícia demostrés que les sospites eren infundades.\nEn aquest cas, recolzarem a l’ajuntament perquè inici accions legals per defensar el bon nom del municipi. Si arribat el cas això suposes l’ingrés de quantitats econòmiques, apostem que es dediquin exclusivament a necessitats socials de la nostra ciutat.\nFotografia del diari El Punt\nRadio Sant Cugat: http://www.cugat.cat/noticies/Politica/78902/la_uasc_reclama_una_auditoria_que_esvaeixi_dubtes_sobre_el_cas_palau\nPosted in Districtes, Mobilitat on 17 Juliol 2012|\nSant Cugat, ciutat sense fonts.\nPosted in Qualitat de vida, Salut pública on 6 Juliol 2012| 1 Comment »\nDissabte passat vaig anar al centre per visitar les botigues al carrer dins dels actes de la nostra festa major . Em vaig desplaçar des de Mira-sol amb el tren i en sortir a la plaça de Lluís Millet el termòmetre marcava per sobre dels trenta graus, feia molta calor i vaig intentar trobar una font pública per beure una mica d’aigua.\nEl primer pensament, en veure el nou parc infantil ubicat a la mateixa plaça, era que allí lògicament hauria una font per els infants. Primera decepció no havia cap font.\nBe, segueixo per l’eix de vianants i tampoc trobo cap font, però de sobte recordo que s’ha inaugurat la nova plaça Barcelona i que estava previst mantenir l’antiga font. Arribo allà i efectivament hi havia la font, però la gran decepció es comprovar que no funcionava.\nSegueixo per l’eix de vianants i arribo a la font que hi ha gairebé al final del carrer Santiago Rossinyol i em trobo amb la tercera decepció, tampoc funciona i a més és plena de brutícia.\nSuat i una mica cansat arribo a la font situada a la Plaça del Monestir i aquesta si que funciona, allí finalment puc beure aigua no sense abans fer una mica de musculatura per accionar el mecanisme de gallet i mullar-me per els esquitxos que produeix la pressió de l’aigua.\nMés tard, a l’hora de dinar veig com al telenotícies del migdia aconsellen que, davant les altes temperatures que s’estan produint, la gent prengui unes determinades precaucions i una d’elles és beure molta aigua i refrescar-se, sobretot gent gran i nens.\nAquest relat verídic em porta a demanar al nostre Ajuntament l’elaboració d’un pla de fonts públiques, sobretot en aquelles zones on passi més gent o existeixin parcs infantils concorreguts.\nAixò si, que les fonts tinguin un bon manteniment, siguin fàcils d’accedir i accionar per els nens, les persones grans o les que tinguin algun problema de mobilitat i si es possible que al final no quedem xops.\nNota d’ultima hora: Avui divendres 6 de juliol a les 17 hores i en plena festa major de Mira-sol la font del Casal tampoc funciona. Sobren els comentaris.\nRoda de premsa per presentar les línies col·laboració entre UASC i ACR\nPosted in Col.laboracions, Democràcia, Gestió municipal, Medi Ambient, Mobilitat, Participació, Sanitat, UASC on 4 Juliol 2012|\nNo cal recordar que UASC va néixer abans de les darreres eleccions municipals amb un clar objectiu de fer política local.\nNo ens calia fer les grans i típiques promeses electorals, simplement seguir fent allò que, desprès de tants i tants anys, estàvem fent des de les associacions i entitats.\nAquest missatge ens va portar a aconseguir 600 vots malgrat el poc temps, els pocs recursos i els mínims espais electorals de que vàrem disposar.\nNosaltres som gent independent que treballa pel poble de Sant Cugat. Defugim del funcionament i dels vicis adquirits dels partits polítics de tall tradicional i proposem donar a la ciutadania la possibilitat d’opinar i treballar sobre els grans temes de ciutat. Defugim dels estereotips com ser dels blocs de dretes…o……d’esquerres….o…..socialdemòcrates……….o………progressistes o qualsevol altre etiqueta.\nAra quan algú ens pregunta com ens definim dins del panorama polític nosaltres ens definim sempre com una TERCERA VIA.\nAfortunadament, aquesta TERCERA VIA no és cap descobriment de UASC. Avui, en moltes poblacions de Catalunya, i més concretament en les ciutats del nostre entorn, ja fa temps que existeixen partits que estan treballant per la gent de la seva ciutat amb els mateixos orígens i amb aquesta mateixa filosofia i independència.\nNosaltres vàrem creure necessari començar a construir ponts de col·laboració amb aquests partits de les ciutats que ens envolten per abordar les problemàtiques i qüestions que afectin les nostres ciutats i aprofitar experiències.\nAvui estem molt satisfets i honrats de presentar el primer acord de col·laboració amb els amics de ALTERNATIVA CIUTADANA DE RUBI, representat en aquesta roda de premsa per Agustí Martinez com a Portaveu del seu grup municipal.\nAquest acord ha estat fruit de diverses reunions de treball per conèixer-nos i establir ja unes primeres línies d’acció que al final us detallarem. També dir-vos que en els pròxims dies iniciarem els primers contactes amb el partit COMPROMIS PER CERDANYOLA.\nAra dono la paraula a AGUSTI MARTINEZ perquè us presenti ALTERNATIVA CIUTADANA DE RUBI.\nDesprès de vacances ja establirem els grups de treball per tractar problemàtiques comuns a les dues ciutats com poden ser:\nLa conservació i protecció de l’estany dels Alous.\nIntegrar una part del Capio Hospital General de Catalunya a la xarxa de sanitat pública.\nTemes de mobilitat i transport públic entre les dues ciutats.\nL’impacte de la implantació del nou Decathlon.\nLa possible creació d’un carril bici que uneixi els dos termes municipals aprofitant la Via Verda.\nAls mitjans de Sant Cugat:


L'associació Amamanta de Mislata organitza una "flashmob"\nUn grup de mares i els seus bebès van participar en una divertida coreografia a les portes de la Casa de la Dona\nL’associació Amamanta de Mislata impulsa durant tot l’any un taller de lactància, el objectiu del qual és fomentar aquesta pràctica de criança dels bebès. I per a visibilitzar la labor que realitzen en aquest taller, les alumnes i els seus fills i filles van celebrar el divendres una “flashmob” a les portes de la Casa de la Dona de Mislata.\nL’acció es va realitzar amb motiu de la celebració del quart aniversari del taller i les seues participants pretenien demostrar, a la mateixa vegada, que la maternitat no té per què relegar a les mares de la vida pública, si no que s’ha de viure i gaudir en companyia d’altres mares i els seus bebès.\nL’activitat estava programada en les passades Jornades de la Dona que es van celebrar en el mes de març, però les inclemències meteorològiques van obligar a posposar l’actuació, que finalment es va realitzar aquest passat divendres.\nAmb aquest tipus d’activitats, igual que amb la lactància, les mares d’aquest taller reforcen els vincles afectius amb els seus fills i filles, a més d’afavorir la seua estimulació sensorial. Després de la flashmob, les participants van oferir un taller de lactància i van gaudir amb tots els assistents d’un berenar en la Casa de la Dona.