Un calaix de sastre: de desembre 2010\ndoncs decidit: no em resisteixo a acabar aquest any deu amb la desena entrada d'aquest mes dotze... (un acudit fàcil: entre el deu i el dotze hi serà tot l'onze!).\nPodria parlar de la pel·lícula que vaig anar a veure ahir: Copia certificada. La veritat és que se'm fa una mica estrany que sigui de l'Abbas Kiarostami (inovidables oliveres i vents) al que obiquo al mig dels camps de l'Iran... Si aquesta passa a Itàlia, a la Toscana i amb de Juliette Binoche com a protagonista. Potser reflexionar sobre la dicotomia còpi-original en les obres d'art no porta massa enllà... potser són les mirades les que donen valors? potser és més feliç el simple (sic) que pot gaudir amb les "baratijas"? potser la nostra societat ens porta cada vegada més a conformar-nos amb les còpies i a deixar d'apreciar aquests originals? puc dir que estic contenta amb la meva torre eiffel blava i dins una bola de cristall (o de ves a saber què) quan li dono la volta i cau neu... també de plàstic... i si entrem en el terreny de les relacions... què en podríem dir dels simulacres? No, no us explico el final.\nseguirem pensant, bon onze!!! bones dotze!!!\nPublicat per calaix a 17:18 2 comentaris\nHe comprat ponsèties\n-ja tinc vermell-\nara falten boles daurades\n-menjar neules i torrons-\nmirar el fred per la finestra\n-escriure noms als entelats-\nserà el solstici d'hivern\nPublicat per calaix a 23:42 4 comentaris\nun puff / per seure\nPublicat per calaix a 17:35 1 comentaris\nA deshora trobo\nmiralls de cels fets d'aigua\nque porten vaixells de paper\nsi l'atrapo i el desfaig\nsabré que els desigs\npoden tenir regust de sal\nara et veig i el sol es pon...\nPublicat per calaix a 16:59 1 comentaris\nencara no neva.\nfa fred d'hivern,\ncamino amagant la barbeta a la jaqueta\ni penso amb el barret que no he agafat.\nsense voler em trobo\nque busques algú\nque no sóc jo...\nPublicat per calaix a 22:35 0 comentaris\nAvui el conte surt amagat rere una funda de cd. Feia anys que el tenia abandonat, sota un munt de papers al calaix de l'escriptori. Aquella tarda, no sap per què ni per quin impuls, va agafar el cd i va decidir que ja era hora d'escoltar-lo... així que va prémer el "play" va deixar que la vista li vagués per la finestra, cap al lluny... i les primeres notes no la varen agafar per sorpresa, la veu si... Era un principi de conte que sortia a poc a poc d'una cova fosca seguint un fil de llum... els fils s'estiren com les cordes i a vegades s'allarguen, altres es veu que s'escursen. En aquest cas el fil de llum s'anava allargant i encara no es veia el final... la nena, però, el tenia ben agafat! el fil era groc-daurat i més aviat escalfava, no feia por. La nena va seguir caminant amb el somriure del que confia i la vista de la curiositat. De cop va notar que el fil es feia una mica més gros però encara el podia agafar amb tota la mà. Al cap de vint-i-tres passes, les havia comptat, ja les va necessitar totes dues. I si n'hi sumeu seixanta-set més, li va caldrà una abraçada. I ja sabeu que les abraçades són màgiques... i així que la nena va abraçar ben fort el fil de llum... no sap com... hi va caure a dins... primer es va enlluernar una mica, penseu que venia d'una cova, però després se li van obrir uns ulls ben grossos... allà davant hi tenia, un rere l'altra... tots els colors!!!\nVa sentir altra vegada la música... la veu encara li feia pessigoles a les orelles... i va mirar el pot de vidre ple de caramels, feia temps que no en menjava cap, en va agafar un i amb el regust dolç va mirar les coses que tenia més aprop, sobre la taula... i va veure que dormien el son dels jocs i dels secrets... amb enveja va començar a escriure...\nPublicat per calaix a 17:13 1 comentaris\nprincipi de cabòria\nI ara no sé per què tinc ganes de cabòria... potser per què surt sola encara que provi d'amagar-se sobre la taula on queden les engrunes del sopar... si, hauré d'espolsar les estovalles, passar l'escombra i llençar la brossa al cubell de les escombraries... gestos eterns que donen la calma dels rituals... però demà no podré deixar de fumar, ni hi hauran noves promeses, seguiré mirant el mateix sol. Per sort, escalfa...\nPublicat per calaix a 0:50 2 comentaris\nSempre m'ha agradat el vermell. Així que vaig tenir consciència vaig decidir que seria el color del meu vestit. Però a casa érem pobres, i jo només tenia un vestit sargit d'un color de gos com fuig: així les taques no es noten, deia la mare... i per anar a missa una capa negra... Però jo tenia al cap el roig. Un dia, però, la meva sort em va portar a trobar enterrada entre fulles una espasa. Quan la vaig agafar va ser com si em poses un guant i els moviments se'm dibuixaren a l'aire. De sobte una veu gruixuda va començar a fer amenaces i juraments... em vaig a acostar al camí i allà vaig veure els ulls que ja no em deixarien dormir, atemorits de por... com voleu que reacciones sinó saltant a cops d'espasa contre aquell brètol? i si, una joveneta de pocs anys el va fer córrer cames ajudeu-me, ni jo m'ho podia creure... Quan em vaig girar aquells ulls ja no tenien por, ara somrien i una veu dolcíssima em va oferir seguir-la i de penyora em va donar un mocador vermell que sempre duc amb mi... ara sóc la seva escorta i em diuen mosquetera...\nPublicat per calaix a 23:32 3 comentaris\nHe penjat un llum de nadal\na la saleta\nara s'obre i es tanca\ni el teu cos agafa tons de colors\nara verds, ara vermells...\nmirem pel·lícules bledes\namb pares noels i nens molt bons\ni tot sembla fet amida\nper pensar la màgia\nPublicat per calaix a 20:13 4 comentaris\nAhir em vaig trobar una mala notícia. Si, ja sé que de fet n'hi ha moltes i segurament molt pitjors, però aquesta em va tocar d'una manera més personal. El cas és que sembla que volen tancar el museu Chillida-Leku. I m'afecta per què és un record bonic que tinc, d'un viatge ple de riures, d'un verd sota la pluja, d'unes escultures suggerents, un paisatge, d'una trobada casual, d'una música que encara tinc al cotxe... i d'unes ganes de tornar-hi... en tot cas, i passada la imprema impressió tant personal, una pèrdua ben lamentable per la cultura del pais si realment ningú no hi posa remei: esperem que si!\nPublicat per calaix a 18:04 3 comentaris\nHe comprat ponsèties -ja tinc vermell- ara falten...


Revisió de 20:43, ago 6, 2012 (modifica)\n(Es crea la pàgina amb «Els pirates voladors són una tripulació de pirates dirigida ateriorment per en Vander Decken IX, que floten per sobre el fons del mar i posen en perill l'[[Illa ...».)\nRevisió de 20:51, ago 6, 2012 (modifica)(desfés)\nEls pirates voladors són una tripulació de pirates dirigida ateriorment per en [[Vander Decken IX]], que floten per sobre el fons del mar i posen en perill l'[[Illa Tritó]]. Possiblement la bandera i el vaixell ve d'utilitzar la mateixa nau durant totes les generacions de Vander Deckens, el [[Flying Dutchman]]. El capità de Pirates Voladors i el capità de [[Nous pirates home-peix]] havien fet una aliança abans que es traïssin mútuament <ref name="aliança"> ''One Piece Manga i Anime'' - [[Capítol 613]] o [[Episodi 532]]: En Vander Decken i en Hody Jones formant una aliança </ref>. Després de la detenció i l'empresonament de Decken, l'estat de la tripulació és actualment desconegut.\nRevisió de 20:51, ago 6, 2012\nPlantilla:Article Incomplert Els pirates voladors són una tripulació de pirates dirigida ateriorment per en Vander Decken IX, que floten per sobre el fons del mar i posen en perill l'Illa Tritó. Possiblement la bandera i el vaixell ve d'utilitzar la mateixa nau durant totes les generacions de Vander Deckens, el Flying Dutchman. El capità de Pirates Voladors i el capità de Nous pirates home-peix havien fet una aliança abans que es traïssin mútuament . Després de la detenció i l'empresonament de Decken, l'estat de la tripulació és actualment desconegut.\nObtingut de «https://onepiece.fandom.com/ca/wiki/Pirates_Voladors?oldid=48681»


Sobibor, veure ara a Filmincat\n27 NOTA USUARIS: 7 USUARIOS:7\nBasada en els heroics fets reals que van tenir lloc al camp de concentració Sobibor durant la II Guerra Mundial, aquest imponent debut està narrat des del punt de vista dels presoners russos. Un cant a la lluita i a la vida malgrat les circumstàncies.\nEl 14 d'octubre del 1943, més de 400 presoners dirigits per l'oficial jueu soviètic Alexander Petxerski van dur a terme un alçament al camp d'extermini de Sobibor. Van matar 11 guàrdies de les SS i van intentar capturar una armeria. Quan , van córrer en grup cap als boscos a través d'un camp minat.\n7,6 El fill de Saül László Nemes\nGuanyadora de l'Oscar a la Millor Pel·lícula de Parla no Anglesa. "Una pel·lícula que ha inventat una nova manera d'abordar l'Holocaust" (Claude Lanzmann).


Els carrers d'arreu del planeta s'omplen de protestes i flames - Regió7\nEls carrers d'arreu del planeta s'omplen de protestes i flames\nEnguany s'han vist multitudinàries marxes pacífiques a molts països\nProtestes a Bagdad | Reuters\nEnguany ha estat l'any de les protestes globals. Hong Kong, Xile, Líban, Iraq, Colòmbia o Haití, a més de Veneçuela, Hondures, Nicaragua, Equador, Iran, Algèria, Bolívia, Puerto Rico, Colòmbia, França i també Catalunya. Milions de persones han omplert els carrers amb un denominador comú: el descontentament social.\nLa falta de drets democràtics, la pujada dels preus de productes i serveis bàsics, les altes taxes de desocupació, l'assassinat de líders socials o les discrepàncies polítiques són les principals i diverses motivacions que han i estan encara mobilitzant societats d'arreu del món, en la seva majoria sense tenir en compte el sexe, edat o ideologia política.\nAquestes reivindicacions tenen un ampli suport popular als carrers, amb multitudinàries marxes pacífiques, però també amb disturbis violents, tocs de queda, alguna declaració d'estat d'emergència i militarització, que han causat morts i nombrosos ferits, en un moment de gran consciència social que xoca amb l'escassa sensibilitat dels governants.\nLa convocatòria de les protestes a través de xarxes socials i internet ha resultat fonamental per aconseguir un èxit de participació que ha servit per mostrar al món el descontentament global de la societat, en la qual també ha tingut èxit, en els últims mesos, la lluita contra el canvi climàtic dels joves a tot el món.\nEls ciutadans de Hong Kong continuen encara als carrers mig any després del que va suposar el tret de sortida d'aquest actual moment de particular desarrelament social en el món.\nSuperada la seva metxa inicial -una polèmica proposta de llei d'extradició ja retirada pel Govern-, la protesta ha passat a convertir-se en un moviment que busca una millora dels mecanismes democràtics que regeixen l'antiga colònia britànica i una oposició a l'autoritarisme de Pequín, amb desenes de milers de joves als carrers disposats a aguantar el temps que faci falta.\nLes manifestacions, que van començar sent pacífiques, han degenerat en enfrontaments violents amb les forces de seguretat i escenes de caos, amb bloquejos de carreteres, llançament de còctels Molotov, càrregues policials o l'ús de gasos lacrimògens, mentre les autoritats xineses observen l'excolònia britànica. Amb tot, el 24 de novembre, l'oposició pro democràcia va arrasar a les eleccions municipals.\nA Xile, un país considerat l'alumne avantatjat de les polítiques neoliberals que han tingut «èxit» a Llatinoamèrica, també han esclatat violentes protestes, motivades, aparentment, per l'alça de la tarifa del metro. L'exèrcit als carrers, la suspensió de l'increment del bitllet, les crides al diàleg i el toc de queda han estat la tònica a Xile els darrers mesos. «Estem en guerra», va dir el president, Sebastián Piñera.\nEquador, per la seva banda, va ser l'espurna que va encendre a l'octubre les protestes a Amèrica Llatina, quan el Govern de Lenín Moreno va aprovar l'eliminació dels subsidis al combustible, que eren vigents des de feia dècades, en resposta a un acord amb el Fons Monetari Internacional. Després de morts i ferits, la revolta popular es va frenar en derogar-se aquesta polèmica mesura, que afectava centenars de milers de famílies pageses i indígenes.\nAl Líban, el detonant de les protestes va ser l'anunci de les autoritats d'aprovar una taxa de 20 centaus de dòlar per dia a les trucades de veu per xarxes socials com WhatsApp, Facebook o Viber en un intent d'augmentar els ingressos de la deteriorada economia del país. Però les reivindicacions anaven més enllà.\nLes protestes colombianes van col·lapsar Bogotà per talls estudiantils, demandes del transport o mobilitzacions socials. El centenar llarg de líders socials assassinats durant l'any era el caldo de cultiu en què van germinar les protestes.\nHaití, el país més pobre d'Amèrica, va ser escenari de protestes diàries contra el president Jovenel Moise, arran de la delicada situació econòmica i de la seva crisi política.\nA Iraq s'ha viscut una de les revoltes populars més violentes, amb centenars de morts i milers de ferits, en una demanda ciutadana de millors serveis públics, feina i la fi de la corrupció.


[IR]REGULAR SHOES | Educació Artística\nPublicado por elipizarro 12 septiembre, 2013\nProjecte educatiu artístic – ESO\n[Ir]regular shoes és una proposta artística que pretén reflexionar sobre els orígens, l’ús i les característiques estètiques d’un parell de sabates, amb l’objectiu de generar noves versions, a partir de la construcció d’una idea pròpia, que permeti ampliar la visió d’aquest objecte quotidià.\n(Re)pensar i (re)dissenyar un parell de sabates, partint de la seva forma i ús original, del seu vincle emocional i vivencial, mitjançant un seguit d’accions estètiques i conceptuals.\n– Reflexionar i analitzar l’ús, els orígens i les característiques estètiques d’un parell de sabates.\n– Manipular i intervenir sobre aquests objectes, a partir d’una idea pròpia construïda.\n– Donar a conèixer l’obra d’artistes contemporanis.\n– Donar nous usos a aquestes produccions, introduint-les en altres propostes a desenvolupar.\nActivitat 1: Què sabem o què podem saber?\nPer iniciar la proposta, es fa una recerca i posterior anàlisi, sobre el parell de sabates que cada grup ha seleccionat. És interessant que els estudiants puguin descobrir per si mateixos, escollint el coneixement que creguin important i necessari per al desenvolupament de la seva proposta.\nActivitat 2: Quines possibilitats existeixen i quines podem afegir?\nEs mostra l’obra de diversos artistes contemporanis per poder observar les diverses possibilitats de formalització i la seva relació amb el concepte o discurs que emet.\nActivitat 3: Què volem dir i com ho podem fer?\nA partir de la recerca anterior, els estudiants comencen a generar (re)dissenys de les seves sabates d’acord amb una idea pròpia. Qualsevol intervenció estètica, ha d’estar justificada conceptualment.\nActivitat 4: Acció!\nFinalment, el grup fa una selecció final del seu (re)disseny i intervé en les sabates.\nActivitat 5: Presentació\nCada grup fa una presentació de la seva proposta per tal d’intercanviar experiències. Després, es registra fotogràficament.\nObjectes desclassificats_ Caixa forum 2010\nLos oficios de la cultura_Diseño de zapatos. Sara Navarro\nEtiquetado: disseny de moda, objecte quotidià, Projecte educatiu, Projecte educatiu artísticEnlace permanenteDeja un comentario\n← DISFRESSES DIÀRIES? EL JOC DE CONSTRUIR IDENTITATS\nLa capsa MISTERIOSA →


Neix l’Associació per a la defensa del patrimoni de la Colònia Sedó - Setsetset\nDissabte, 17 de febrer de 2018 a les 10:00h\nAmb l’objectiu de potenciar i revitalitzar la Colònia Sedó i el seu entorn natural, es va presentar a Esparreguera l’entitat de nova creació ‘Associació per a la defensa del Patrimoni de la Colònia Sedó’, que pretén reunir persones i entitats amb la mateixa idea per preservar la colònia tèxtil del riu Llobregat. L’acte va comptar amb una gran assistència, tant de públic com d’autoritats.\nJosep Maria Cobos, el president de l’Associació, ha explicat que l’objectiu principal és vetllar per la conservació, promoció i rehabilitació de la Colònia Sedó, i ha reconegut que “és un projecte ambiciós, precisament perquè ho vol ser, hem de pensar en l’entorn com un actiu més, ja que la riquesa geològica, cultural i patrimonial és molt gran”.\nL’associació també vol centrar-se especialment en la conservació de la memòria històrica, per recuperar testimonis de totes les persones que vivien i treballaven a la Colònia, i reconèixer el paper de la dona, estudiant la fàbrica també des d’una perspectiva de gènere.\nL’alcalde d’Esparreguera, Eduard Rivas, ha reivindicat el paper de la colònia en la història de la vila però ha volgut evidenciar la importància que pot tenir en un futur. “És un projecte clau per la preservació del patrimoni industrial i natural. És molt important compartir sinergies, que seran l’única garantia de què no quedi en paper mullat: treballar i avançar”.\nEn la mateixa línia, l’alcaldessa d’Olesa de Montserrat, Pilar Puimedon ha explicat “És molt important recuperar les connexions entre els dos municipis, la Colònia queda al mig però té molt valor per Olesa, la proposta ens va engrescar de seguida”.\nLa professora universitària Gràcia Dorel, nascuda a Esparreguera però que exerceix la seva activitat docent a França, va explicar l’enorme importància de la Colònia Sedó per entendre la indústria de Catalunya dels segles XIX i XX. “´No sabeu que teniu una joia perquè la teniu molt a prop. A la Colònia hi ha, per exemple, la turbina més gran i potent de l’època”.\nLa primera acció que l’Associació espera veure és la reconstrucció de la Palanca, un pont que unia ambdues poblacions gràcies a la Colònia. Ara, el projecte ‘Vies Blaves’ de la Diputació de Barcelona, que ha de fer transitable a peu la llera del riu en valora la rehabilitació.\nLa setmana que ve, l’entitat de nova creació es presentarà a Olesa de Montserrat, on també s’espera repetir l’èxit d’assistència i captació de socis.


Contingut cortesia de : John Th. Nilsson\nEn Set.2002, alguns trossos de roca cremats van ser trobats en la Terra a Finnsnes, una petita ciutat a Noruega. Aquests trossos tenien alguns secrets sorprenents. Un grup de geòlegs en la universitat de Tromsoe, els va examinar a fons també mitjançant la microscopia electrònica i els resultats van ser els següents: Aquests trossos van consistir gairebé en 100 % de carbó, i aquest carbó ha estat en part en un estat líquid, abans de convertir-se en una forma sòlida. Estem parlant de 3500 graus Celcius i més. El pes de la densitat és prop de 1.1 o sigui que aquests trossos s'enfonsen fins i tot en aigua de mar. Els geòlegs no poden explicar el seu origen i no poden trobar cap descripció similar en la literatura geològica.\nEls trossos de carbó són porosos i els seus forats es poden observar a cop d'ull així com amb microscopia electrònica. En el principi de la investigació, una teoria de fulgurita de carbó (el llampec copeja el grafit pur) va ser introduïda. Els experts en grafit van dir que era impossible que el llampec faci fulgurita del carbó. Les fulgurites són també buides, i si fem una recerca en Internet per fulgurita del carbó, no trobarem res, simplement perquè no existeixen.\nUna prova de raman (un raig laser a través d'una secció fina del carbó pot identificar diversos materials) va concloure amb el diamant, o micro-diamants ja que no són visibles. En la Terra, la kimberlita és la roca sòlida que pot contenir diamants. Aquí en aquest cas, tenim un carbó porós lleuger que conté micro-diamants. Els micro-diamants també es poden trobar en el carbó que contenen els meteorits, i els experts han indicat que aquests trossos no són meteorits ordinaris, ja que consisteixen en carbó gairebé pur. Aquests micro-diamants no es fan en les profunditats de la Terra, 100-200 quilòmetres, sinó que vénen de l'espai.\nEl descobriment més "xocant" va ser el resultat d'una prova carbo-12/carbo-13 que va demostrar menys 23.9 - que és un valor per al carbó orgànic. El carbó inorgànic es pot trobar en les roques, els minerals etc. Aquest carbó ve d'alguna cosa que ha estat viu, potser una certa classe de planta, ja que el valor menys 23.9 és similar al de les plantes fotosintetitzants.\nQuan tenim en ment que aquests trossos consisteixen en carbó orgànic amb un valor c-12/c-13 de menys 23.9, i que sabem que el carbó orgànic pot fer solament les estructures amorfes. També s'indica que aquests grups no són un producte geològic natural. Els cristalls es fan en les profunditats de la Terra amb altes temperatures i pressió, ex. diamants. Tenim aquí un cristall de carbó orgànic no fet en lo profund de la Terra, ell no hauria d'existir. Damunt del cristall podem veure creixement cristal·lí secundari, i podem també veure que el carbó orgànic està erosionat.\nMicro-diamant, veure en la part superior el petit cristall addicional, que lleument té una altra direcció que el gran\nEspero ara que alguna gent o organitzacions qualificades estiguin interessades a dur la investigació més lluny, i si es desitja puc participar en això. L'altra alternativa és, si algú desitja comprar-lo ja que seria l'última investigació tan bé com objecte de col·leccionista. De molt valor (Aquest és l'únic cristall que tinc). Solament contactes seriosament interessats jtnils@online.no per a informació addicional.\nContingut per cortesia de : John Th. Nilsson


Seat, Naturgy, Telefónica, Aigües de Barcelona i CaixaBank s'alien per impulsar 'start-ups'\n4 min. Barcelona 26/11/2018 15:05\n651x366 Els representants dels socis de Start4Big / START4BIG Els representants dels socis de Start4Big / START4BIG\nCinc grans companyies han sumat els seus esforços per promoure 'start-ups' amb projectes disruptius i transversals que les puguin ajudar en el seus negocis. Aquestes companyies són Seat, Naturgy, Telefónica, Aigües de Barcelona i CaixaBank.\nEl projecte, anomenat Start4Big, vol ser una iniciativa digital, oberta i multisectorial per captar 'start-ups' madures. Els socis no han precisat quin suport tindran les empreses escollides i quina inversió rebran. "Seran vestits a mida", ha explicat Xavier Contijoch, director del projecte, que ha dit que no hi ha una modalitat de col·laboració tancada ni una inversió prevista per a cada cas: "Poden ser acords comercials, 'joint ventures' o una participació", ha explicat.\nAquesta és la primera vegada a Europa que cinc grans companyies de diferents sectors s'alien en una iniciativa d'innovació oberta, seguint un model col·laboratiu multisectorial, segons s'ha posat de manifest en la presentació. En la seva primera edició, que arrencarà aquest desembre, la iniciativa posa el focus en la recerca d'emprenedores amb projectes que ajudin els usuaris a controlar i gestionar el consum a casa.\nDe fet, cadascuna d'aquestes grans empreses tenen els seus projectes per potenciar 'start-ups', com és el cas de Wayra, de Telefónica. Però els representants de les companyies creuen que cal sumar esforços per promoure la innovació. "La relació amb altres empreses dona la possibilitat de la innovació col·laborativa", ha explicat Kim Faura, director general de Telefónica a Catalunya, País Valencià, Illes Balears i Múrcia.\nStart4Big pretén captar 'start-ups' tant espanyoles com estrangeres en una espècie de competició en la qual els socis llançaran vuit reptes anuals, en dues onades, i les 'start-ups' podran presentar els seus projectes en un procés de selecció. Cada onada tindrà una durada de sis mesos i constarà de quatre reptes, tres de multisectorials (que poden tenir impacte en dos o més socis) i un de transversal, que hauria de tenir impacte en les cinc empreses implicades.\nAquests reptes giraran al voltant d'àrees com la ciberseguretat, la intel·ligència artificial, la robòtica, el 'blockchain' o el 'big data', i hauran de tenir un impacte positiu no només en les empreses i els seus consumidors, sinó també en la vida diària de les persones.\nLa inscripció per a la primera onada s'obrirà el 10 de desembre, i el procés de selecció durarà fins a l'11 de juny, quan es coneixeran els guanyadors, i el 18 del mateix mes començaran a treballar les 'start-ups'.\nEls responsables del projecte han destacat que aquestes empreses innovadores podran provar els seus prototips amb unes empreses, les cinc impulsores, que estan presents en 80 països, tenen 200.000 empleats en total i una cartera de 380 milions de clients. "Les 'start-ups' tindran accés al coneixement i talent intern de les nostres companyies", ha destacat Antoni Peris, director de recursos corporatius de Naturgy, que ha reconegut que en sectors en plena transformació, com el de l'energia, però també l'automoció, "les 'start-ups' tenen més agilitat que les grans corporacions.\nPer això el repte va dirigit a 'start-ups' madures, és a dir, que ja tenen una versió pilot testejada i una tecnologia que funcioni, que no siguin només un 'power point' i que vulguin créixer comercialment.\nEl projecte és molt obert. No hi haurà una seu física per a Start4Big, sinó que s'aprofitarà la infraestructura dels socis. Tampoc hi ha un nombre concret de projectes en cadascuna de les onades, dependrà de com siguin els projectes, ni un capital o inversió fixos a destinar-hi.\nLa primera onada, que començarà al desembre, té quatre reptes. El transversal és ajudar els usuaris a controlar i gestionar el consum de la llar. I els multisectorials seran millorar l'experiència del client o reduir els costos dels serveis i productes que impliquen transaccions 'online'; proporcionar nous serveis aprofitant la comunicació entre diferents dispositius, vehicles o infraestructures; i fer el seguiment de les activitats dels clients en temps real per personalitzar la seva experiència.


Abstenció de Cs als pressupostos per responsabilitat institucional en la lluita contra la Covid\nEl grup municipal avança que el sentit del seu vot ve motivat perquè no ens trobem "en circumstàncies normals"\nEls regidors de Ciutadans David Aguinaga i Javi González | Cs Terrassa\nCs s’abstindrà aquest dimarts en les votacions als pressupostos municipals de 2021 per responsabilitat institucional i per “contribuir a la unitat política en la lluita contra la Covid-19”, ha anunciat el portaveu del Grup Municipal de Ciutadans a l’Ajuntament de Terrassa, Javier González. El regidor ha matisat que “en circumstàncies normals hi ha elements que farien molt difícil facilitar l’aprovació a l’equip de govern, però per desgràcia no estem en una situació normal i queda molta feina per fer l’any vinent”. González ha assenyalat la seva satisfacció perquè els comptes de 2021 incorporen algunes contribucions de la formació taronja, encara que ha advertit que “hi ha crítiques i qüestions sense resoldre”, per la qual cosa “vigilarem perquè les partides es gestionin de manera eficient, centrant sobretot l’atenció a pal·liar les conseqüències de la pandèmia i reactivar l’economia”.\nJavier González ha destacat entre els principals objectius de Ciutadans que “els pressupostos de 2021 siguin un pla de xoc per a sortir d’aquesta crisi” i “posar els fonaments perquè els pressupostos a partir de 2022 signifiquin un autèntic rellançament econòmic de Terrassa”. El portaveu ha mostrat, a més, la seva “preocupació” perquè “hi ha més de 3 milions d’euros retinguts pendents dels fons que han promès tant la Unió Europea com el Govern”. A més, ha advertit que l’equip de govern “tindrà més capacitat de despesa que en 2020 i no podrà excusar-se per a no assignar recursos a prioritats importants”.\nPer part seva, el regidor David Aguinaga ha criticat aspectes relatius a Educació i Promoció Econòmica. En aquest sentit, ha qualificat d'”exorbitant, injustificat i discriminatori” que el consistori hagi avançat a la Generalitat 2,2 milions d’euros per a finançar la construcció de l’institut-escola Sala i Badrinas “en detriment d’altres problemes més prioritaris com la segregació escolar a la ciutat”. Aguinaga també ha mostrat la seva disconformitat amb “la caiguda de 60.000 euros en la partida per a Formació Professional i Cicles Formatius”, el retard del pla director de Comerç, i la falta de recursos per a la piscina de Vallparadís o “sectors que han estat dels més afectats per les restriccions durant la pandèmia, com l’hostaleria i les guarderies (ja que ha tancat 5 a la ciutat amb la pèrdua de 143 places)”.\nEls responsables del Grup Municipal s’han felicitat per la incorporació d’inversions impulsades per Cs, com els 1,5 milions d’euros per a posar al dia els polígons industrials, i la mateixa quantitat per a la millora i digitalització dels serveis d’informació de l’Ajuntament, que segons González, han de ser “un motor d’innovació i canvi tecnològic”. En aquest camp, el portaveu ha ressaltat que el juny vinent Terrassa serà una de les seus del Mobile World Congress, així com “la importància que Terrassa sigui un banc de proves per a noves tecnologies al servei de la societat i l’administració”.\nFinalment, González ha afirmat que Cs “donarà un vot de confiança al govern perquè al gener es resolguin temes pendents com les ajudes per a millorar la ventilació en hostaleria i les guarderies” i que la seva formació vetllarà per “el compliment de la promesa d’augmentar la plantilla de la Policia Municipal en els pròxims tres anys i perquè es compleixen els terminis d’urbanització del futur Parc de la República”. No obstant això, ha criticat que els 3 milions d’euros per a neteja “no són una inversió extraordinària, sinó que anem amb dos anys de retard”, així com “la pràcticament nul·la inversió en habitatge social, les insuficients partides en manteniment urbà i en l’àmbit de salut”.


Estas aqui: Portada � Futbol Sala Comprar trofeos online\nPASSATGE DE L'ESPORT, 1 (ZONA ESPORTIVA) 08720 VILAFRANCA Competicions: FUTBOL SALA ALEV� II FASE (A) FUTBOL SALA ALEV� - LA LLIGA (B) FUTBOL SALA ALEV� - LA LLIGA (A) FUTBOL SALA ALEV� T. OBERTURA FUTBOL SALA ALEV� II FASE (B) FUTBOL SALA BENJ FASE FINAL B FUTBOL SALA BENJAM� (A) FUTBOL SALA BENJAM� (B) FUTBOL SALA BENJ FASE FINAL A F-SALA BENJAM�- COPA PRIMAVERA FUTBOL SALA CADET FUTBOL SALA CADET COPA PRIMAVERA FUTBOL SALA INFANTIL FUTBOL SALA JUVENIL FUTBOL SALA JUVENIL FEMEN� FASE 2 FUTBOL SALA JUVENIL FEMEN� FUTBOL SALA - REGLAMENT - REGLAMENT FUTBOL SALA\nINFANTIL � CADET � JUVENIL\ni especial �ltima part per ALEV� i BENJAM�\nN�MERO DE JUGADORS Jugadors inscrits a l�acta Els equips estaran formats per un m�nim de 7 jugadors i un m�xim de 12. Si s�n m�s o menys, l��rbitre simplement ho far� constar a l�acte. Substitucions Es podran fer totes les substitucions que es vulguin, per� obligat�riament els canvis s�han de sol�licitar a l��rbitre. Aquest els far� efectius en una aturada del joc. Un jugador substitu�t pot tornar a participar en el joc. Si un jugador penetra dins del camp sense l�autoritzaci� de l��rbitre, aquest l�amonestar� amb targeta groga. Jugadors en el terreny de joc El partit el poden jugar com a m�xim 5 jugadors per equip, dels quals 1 jugar� obligat�riament de porter. Si un equip es presenta amb menys jugadors, per� els suficients per iniciar el partit, l��rbitre simplement ho far� constar a l�acta. Si un equip es presenta a l�inici del partit amb nom�s 3 jugadors (2 de camp i 1 de porter), l��rbitre no comen�ar� el partit, indicant a l�acta aquesta circumst�ncia. Quan per les circumst�ncies del partit (targetes, lesions, pocs jugadors, ...) un equip nom�s dispos�s d�un total de 3 jugadors (2 de camp m�s 1 de porter), l��rbitre suspendr� el mateix, fent constar a l�acta el resultat i la situaci� de la pilota en aquell moments. EQUIPAMENT DELS JUGADORS Seguretat Els jugadors no podran utilitzar equipaments o materials, com ara guix, anells, cadenes i arracades, que puguin ser perillosos per a ells mateixos o per a la resta de jugadors. L��rbitre ser� el responsable de determinar el grau de perillositat i la prohibici� de participar en el joc amb aquests equipaments o materials, que portar� a terme parlant amb l�entrenador o delegat de l�equip implicat. Equipament dels jugadors de camp Tots els equips hauran de procurar que els seus jugadors de camp disposin de samarretes i pantalons del mateix color, amb numeraci� a l�esquena. Si aquesta circumst�ncia no es d�na, l��rbitre simplement ho far� constar a l�acta del partit. Equipament del porter Tots els equips hauran de procurar que els jugadors que facin de porter disposin de samarretes i pantalons d�un color diferent a la resta dels jugadors de camp, amb numeraci� a l�esquena. Si aquesta circumst�ncia no es d�na, l��rbitre simplement ho far� constar a l�acta del partit. Infraccions i sancions Tots els jugadors hauran de portar la samarreta per dins dels pantalons. Resta a criteri de l��rbitre obligar a aquest fet si aprecia que aquesta circumst�ncia pot suposar una incomoditat pel propi jugador (per exemple: categories femenines) L� �RBITRE L��rbitre prendr� nota de tots els incidents ocorreguts abans, durant i despr�s del partit. Per regla general, l��rbitre no disposar� d�auxiliars de taula, per aquest motiu despr�s de xiular una falta el joc no es reiniciar� sense la seva autoritzaci� mitjan�ant el xiulet. D�aquesta manera l��rbitre disposa de temps necessari per apuntar les faltes. L��rbitre no permetr� que els jugadors amb lesions de sang segueixin participant en el joc. LA SACADA DES DEL PUNT DE MIG CAMP Inici de partit L��rbitre portar� a terme un sorteig per designar la ubicaci� de cada equip al terreny de joc i quin d�ells efectuar� la sacada d�inici de partit. L�equip que guanya el sorteig �s el que t� l�opci� d�escollir el mig camp que vol ocupar durant la primera part o si vol iniciar el joc. Procediment En la sacada d�inici de partit, de per�ode, de pr�rroga o despr�s de marcar un gol: - Tots els jugadors hauran de trobar-se en el seu mig camp. - Els jugadors de l�equip contrari hauran d�estar a, com a m�nim, 3 metres de la pilota fins que aquesta sigui jugada. - L�inici de la jugada el decretar� l��rbitre mitjan�ant el xiulet. El jugador que porta a terme la sacada disposar� de 4 segons a partir del xiulet de l��rbitre, ho ha de fer cap endavant i en direcci� a la porteria contr�ria. L�inici d�actuaci� de la resta de jugadors no ve definit pel xiulet de l��rbitre, sin� pel moment que el jugador toca la pilota. Si aquest procediment no es porta a terme de forma correcta, l��rbitre far� repetir la sacada des del punt de mig camp. Es pot marcar gol des de sacada des del punt de mig camp. EL GOL El gol tindr� lloc quan la pilota traspassi completament la l�nia de fons entre els pals de la porteria, sempre que aquesta acci� no vingui donada per una infracci� del reglament. EL PORTER I LES SEVES ACTUACIONS EN EL JOC CESSI�\n- Es podr� passar la pilota al/la porter/a sempre, per� aquest/es no podr� agafar la pilota amb les mans, excepte si li passen amb el cap o el pit.\nLimitacions del porter fora de la seva �rea Es permet sortir al porter de la seva �rea, per� amb les seg�ents limitacions: - En el seu mig camp (i per tant tamb� la seva �rea), no podr� retenir la pilota m�s de 4 segons. L��rbitre sancionar� aquesta regla amb falta personal acumulativa i sacada de banda per a l�equip adversari en el punt de la banda m�s proper en el qual es va portar a terme la infracci�. - En el mig camp de l�equip contrari, podr� retenir la pilota el temps que vulgui, ja que est� considerat com un jugador m�s, sense l�mit de possessi� de pilota. Passada del porter des de dins de la seva �rea Quan pel propi desenvolupament del joc (no sacada de porteria) la pilota arribi al porter trobant-se aquest dins de la seva �rea, aquest pot actuar de dues maneres: - Agafant la pilota amb les mans, sempre que no sigui cessi�. - Jugant la pilota amb els peus. En les dues situacions el porter disposar� de 4 segons per desprendre�s de la pilota. L��rbitre comptar� i gesticular� amb el bra� est�s aquests 4 segons mitjan�ant els dits d�una m�. Si despr�s dels 4 segons el porter no s�ha despr�s de la pilota, sancionar� la jugada amb falta personal acumulativa i sacada de banda per a l�equip contrari des del lloc m�s proper a on es va produir la infracci�. En les dues situacions el porter pot passar-se la pilota ell mateix, iniciant la jugada dins de l��rea i seguint-la fora, per� sempre amb la limitaci� dels 4 segons. Des de dins de la seva �rea, ja sigui amb les mans o amb els peus, el porter no podr� traspassar la l�nia divis�ria de mig camp, excepte quan la pilota pr�viament sigui tocada per un jugador de camp, procedeix d�un rebot sense control del porter o perqu� aquest executi un tir lliure. Infringir aquesta regla es castiga amb una falta personal i sacada de banda per a l�equip adversari des de la l�nia lateral m�s propera al lloc per on la pilota va travessar la l�nia de mig camp. FALTES I INFRACCIONS Faltes t�cniques i les seves sancions Faltes t�cniques Seran considerades faltes t�cniques: - Donar un cop de peu a un adversari. L�intent de fer-ho tamb� ser� considerat falta. - Fer caure un contrari. L�intent de fer-ho tamb� ser� considerat falta. - Saltar o tirar-se sobre un adversari. - Carregar violentament o de forma perillosa un contrari. - Carregar per darrera un adversari que no fa obstrucci�. - Colpejar un contrari. L�intent de fer-ho tamb� ser� considerat falta. - Escopir un adversari. - Subjectar un contrari o impedir la seva acci�. - Emp�nyer un adversari amb les mans o els bra�os. - Carregar un contrari amb l�espatlla sense disputar la pilota. - Tocar intencionadament la pilota amb les mans. Aquesta falta no s�aplicar� al porter que es trobi dins de la seva pr�pia �rea. - Lliscar per terra per intentar prendre la pilota que est� en possessi� i es jugada per un contrari. No ser� considerat falta interceptar, lliscant per terra, la traject�ria de la pilota en una passada o llan�ament d�un adversari. El porter si podr� lliscar per terra dins de la seva �rea, per� fora d�ella ser� considerat com un jugador m�s. Faltes t�cniques menors Seran considerades faltes t�cniques menors: - Jugar de forma que l��rbitre cregui que �s perillosa, com per exemple, intentar treure la pilota de les mans del porter contrari, aixecar el peu a l�al�ada del cap, fer una planxa, ... - Obstruir intencionadament un adversari (�s a dir, sense jugar la pilota c�rrer entre ella i el jugador contrari). - Aixecar els peus per xutar cap endarrera (bicicleta) o colpejar la pilota sense intenci� de jugar-la envers un adversari (l�intent de fer-ho tamb� ser� considerat falta). - Carregar contra el porter, excepte que aquest es trobi fora de la seva �rea. L��rbitre comptar� i gesticular� amb el bra� est�s aquests 4 segons mitjan�ant els dits d�una m�. Si despr�s dels 4 segons el jugador no ha executat el llan�ament, sancionar� la jugada amb falta personal i sacada de banda per a l�equip contrari des del punt m�s proper al lloc on es va cometre la infracci�. Si l�equip infractor comet aquestes faltes dins de la seva �rea, l��rbitre ho sancionar� amb tir lliure al damunt de la l�nia de 6 metres, en el punt d�aquesta l�nia m�s proper al lloc on es va produir la infracci�. Llei de l�avantatge A totes les faltes t�cniques (incloses les considerades menors), l��rbitre aplicar� la llei de la avantatge sempre que ho consideri oport�. En aquest cas, al finalitzar l�acci� anotar� la corresponent falta acumulativa. �s convenient avisar d�aquesta situaci� a l�equip infractor. TARGETES L��rbitre utilitzar� tres targetes: - La targeta groga representa una amonestaci� pel jugador. Dues targetes grogues fan una de blava. - La targeta blava comporta una desqualificaci� del jugador sancionat, que no pot tornar a participar en el joc. Un altre jugador de l�equip pot ocupar el seu lloc. - La targeta vermella representa una desqualificaci� pel jugador sancionat i per l�equip, ja que aquest resta amb un jugador menys durant tota la resta del partit. N�mero de faltes acumulatives Cada equip podr� inc�rrer en 5 faltes acumulatives per part: Quan un equip arribi a la cinquena falta acumulativa, l��rbitre t� l�obligaci� d�avisar a l�equip infractor. A partir de la sisena falta acumulativa hi haur� un doble-penal o falta sense formaci� de barrera. Si la falta t� lloc entre la porteria i el punt de doble-penal a 10 metres, l�equip que l�ha d�executar t� l�opci� d�escollir el punt de doble-penal o el mateix lloc on es va produir la falta. Quan un equip arribi a la cinquena falta acumulativa, i la sisena tingui lloc per una de les seg�ents faltes: - faltes t�cniques menors - faltes personals acumulatives no es procedir� a un llan�ament de doble penal, sin� que aquesta infracci� sumar� com una falta acumulativa m�s i es sancionar� amb: - faltes t�cniques menors: tir lliure a favor de l�equip adversari - faltes personals acumulatives: sacada de banda a favor de l�equip adversari. Si un mateix jugador o equip persisteix en aquestes jugades, per perdre temps per exemple, l��rbitre els pot amonestar amb targeta groga.\nProcediment pel llan�ament de doble-penal La pilota es situar� al punt de doble-penal o falta sense barrera. L�executor del penal s�haur� d�identificar. El porter haur� d�estar obligat�riament a una dist�ncia m�nima de 5 metres de la pilota. Quan es porti a terme aquest llan�ament, tots els jugadors excepte el porter de l�equip contrari s�ubicaran a una l�nia imagin�ria situada a 5 metres darrera del punt de doble-penal o falta sense barrera, deixant al mateix temps un passad�s per no molestar ni obstaculitzar a l�executor de la falta. El jugador que porta a terme el doble-penal disposar� de 4 segons a partir del xiulet de l��rbitre. L�inici d�actuaci� de la resta de jugadors no ve definit pel xiulet de l��rbitre, sin� pel moment que el jugador toca la pilota. L��rbitre comptar� i gesticular� amb el bra� est�s aquests 4 segons mitjan�ant els dits d�una m�. Si despr�s dels 4 segons el jugador no ha executat el llan�ament, sancionar� la jugada amb falta personal i sacada de banda per a l�equip contrari des del punt m�s proper al lloc on es va cometre la infracci�. Cal efectuar al llan�ament en direcci� a la porteria amb intenci� d�aconseguir gol, sense que cap altra jugador de l�equip que executa el llan�ament pugui tocar la pilota abans que aquesta no hagi estat tocada pel porter o refusada per la porteria. Si no es compleix aquesta regla, l��rbitre sancionar� la jugada amb falta personal i sacada de banda per a l�equip adversari des del lloc m�s proper a on es va produir la infracci�. L��rbitre afegir� un temps addicional per poder executar el doble-penal o falta sense barrera que es produeixi quan el partit ja hagi arribat a la seva fi. En aquesta situaci�, l�acci� consistir� en el llan�ament contra la porteria contr�ria, sense que cap jugador tingui opci� de tornar a jugar la pilota un cop aquesta hagi estat refusada pel porter o per la porteria. PENAL Procediment pel llan�ament de penal La pilota es situar� al punt de penal, damunt de la l�nia de l��rea de porteria a sis metres de la mateixa. L�executor del penal s�haur� d�identificar. El porter s�haur� d�ubicar damunt la seva pr�pia l�nia de fons dins de la porteria, podent despla�ar-se si aix� ho considera oport� per damunt d�aquesta l�nia (moviment lateral). La resta de jugadors es col�locar� en una l�nia imagin�ria situada a 5 metres darrera del punt de penal, deixant al mateix temps un passad�s per no molestar ni obstaculitzar a l�executor del penal. El jugador que porta a terme el penal disposar� de 4 segons a partir del xiulet de l��rbitre. L�inici d�actuaci� de la resta de jugadors no ve definit pel xiulet de l��rbitre, sin� pel moment que el jugador toca la pilota. L��rbitre comptar� i gesticular� amb el bra� est�s aquests 4 segons mitjan�ant els dits d�una m�. Si despr�s dels 4 segons el jugador no ha executat el llan�ament, sancionar� la jugada amb falta personal i sacada de banda per a l�equip contrari des del punt m�s proper al lloc on es va cometre la infracci�. Cal efectuar el penal en direcci� a la porteria amb intenci� d�aconseguir gol, sense que cap altra jugador de l�equip que executa el llan�ament pugui tocar la pilota abans que aquesta no hagi estat tocada pel porter o refusada per la porteria. Si no es compleix aquesta regla, l��rbitre sancionar� la jugada amb falta personal i sacada de banda per a l�equip adversari des del lloc m�s proper a on es va produir la infracci�. L��rbitre afegir� un temps addicional per poder executar el penal que es produeixi quan el partit ja hagi arribat a la seva fi. En aquesta situaci�, l�acci� consistir� en el llan�ament contra la porteria contr�ria, sense que cap jugador tingui opci� de tornar a jugar la pilota un cop aquesta hagi estat refusada pel porter o per la porteria. Temps de joc Es jugaran dues parts de 20 minuts. Cada equip disposa d�un temps mort d�un minut per part. Aquest minut no contar� dintre del temps de joc. A la renudaci� de la 2na part els equips hauran de canviar de camp i secar� l�equip que no ho hagi fet en la primera part.\nTotes les normes seran iguals, per� es jugaran 4 parts de 10 minuts. Al finalitzar cada part es mirar� el resultat i es donaran uns punts que seran els seg�ents:\nPer l�equip Guanyador s�n 3 punts\nPer l�equip perdedor �s 1 punt\nEn cas d�empat s�n 2 punts cada equip.\nLlavors al final del partit s�ha de fer una suma general dels punts. Per exemple si un equip guanya les quatre parts, el resultat final ser� de 12-4. Sempre la suma de tots els punts ha de ser 16.\nEn aquesta categoria juguen 5 jugadors, quatre jugadors de camp i un porter. Com a m�nim tots els jugadors han de jugar com a m�nim ha de jugar una part sencera. No es poden fer canvis entre mig de les parts, exceptuant una lesi� o que estiguem en l��ltim quart, en aquest cas �s podr� fen fer substitucions, sempre i quant aquest jugador hagi jugat com a m�nim una part sencera.\nEl porter haur� de sacar de porteria amb la m� quan la pilota hagi sortit de porteria, nom�s ho podr� fer amb el peu, quan hagi agafat la pilota d�una parada.\nEn aquesta categoria apart d�arbitrar hem d�educar, explicant les normes del joc als nens/es que no les s�piguen. No serem tant estrictes amb les sessions.\nEn aquesta categoria juguen 6 jugadors, cinc jugadors de camp i un porter. Com a m�nim tots els jugadors han de jugar com a m�nim ha de jugar una part sencera. No es poden fer canvis entre mig de les parts, exceptuant una lesi� o que estiguem en l��ltim quart, en aquest cas �s podr� fen fer substitucions, sempre i quant aquest jugador hagi jugat com a m�nim una part sencera.\nTan en la categoria benjam� i alev� si els entrenadors arriben a un acord sobre les substitucions o alguna altre regla l��rbitre no posar� cap objecci�. Per� ho escriur� en l�acte.\nTots els partits s�han de jugar, i si un equip s�n menys o passa alguna altre circumst�ncia s�apuntar� a l�acte al finalitzar el partit. AMB EL SUPORT DE TITULARS FUTBOL SALA INFANTIL COPA PRIMAVERA 10/04/2013\nFUTBOL SALA ALEV� - LA LLIGA (B) SISTEMA DE COMPETICI� 13/02/2013\nFUTBOL SALA ALEV� - LA LLIGA (A) SISTEMA DE COMPETICI� 13/02/2013\nF-SALA BENJAM�- COPA PRIMAVERA SISTEMA DE COMPETICI� 13/02/2013


La cara més trista de les Festes | card.cat\nPublicat el 14 d'agost de 2016 per Pau Quina Jaume\nLes Festes haurien de ser tot disbauxa i alegria, però des de fa cert temps es repeteixen uns actes de vandalisme al poble que no cessen any rere any. És la cara trista de les nostres Festes.\nUn any més els veïns del Carrerillo i voltants ens han fet arribar una sèrie d’imatges d’actes vandàlics succeïts a la zona: brutor escampada per tot, jardineres rompudes, pixat i, fins i tot, finestres i portes espenyades.\nEls veïns denuncien que això es produeix any rere any i temen que avui vespre es torni a repetir. A partir d’aquests fets potser no estaria malament que la Policia reforcés aquesta zona a les darreres hores de la revetla.\nAquest article s'ha catalogat com a Festes, Sant Llorenç, Successos i s'ha etiquetat amb Festes, policia, Sant Llorenç, vandalisme per Pau Quina Jaume. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.\n5 comentaris a “La cara més trista de les Festes”\nSerafí Lliteres Maçanet el 14 d'agost de 2016 a les 19:03 ha dit:\nS’ha de dir que a la nostra zona de policia n’hi havia, com a mínim fins a la 1 de la nit. Sembla que alguns dels qui bevien alcohol pel carrer, devers les 2 no els hi bastà i també posaren la música del cotxe a tota. Per sort tan sols va durar uns 10 minuts.\nSi es fan berbenes la brutor per desgràcia pareix que és inevitable, però el tema de les destrosses és greu.\nPotser si els grups musicals que sonen donéssin una mà i recomanessin un comportament més civic ajudaria bastant.\nToni el 15 d'agost de 2016 a les 11:27 ha dit:\nCatalina Ferrer Nadal el 15 d'agost de 2016 a les 11:58 ha dit:\npotser si l’ajuntament es poses un poc les piles també ajudaria, venga que amb d’altres temes sabem ser força més crítics…venda d’alcohol a menors i tothom mira a un altre costat, botellot a go-go, policia fins la 1? quina gràcia!, però si la marxa dura fins les 7!! a canostra ens han robat no un, dos cops, això sí l’avaluació interna els hi dóna una puntuació de més d’un 7 bravo!\nSerafí Lliteres Maçanet el 15 d'agost de 2016 a les 18:33 ha dit:\nNomés 2 apunts: diu “com a mínim fins a la 1.\nDe la venda d’alcohol a menors no en tenc constància.\nJoanet el 22 d'agost de 2016 a les 20:55 ha dit:\nLa policia va estar tot el vespre, solapant amb el torn de matí amb nombrossos efectius, apart de protecció civil.


Qui hi ha rere Ganemos, el partit fantasma que es presenta a Sabadell? - Diari de Sabadell\nEl líder del partit té un historial d’extorsions i pràctiques fraudulentes arreu de l’estat\nPresentació de Guanyem Sabadell-Sí se puede l'any 2015. Julià de Fabian, propietari de la marca 'Ganemos', apareix a l'esquerra de Marisol Martínez amb camisa beige, jaqueta i un paper a la mà / D.S.\nKiruna Rosa Domingo Madueño. María del Valle López Caballero. Esperanza Arenas Escalona. Cristin Rafael Balcazar da Silva. Francisco Javier López Pérez. Són els primers cinc candidats de la llista del partit Guanyem Sabadell (Ganemos) a les eleccions municipals. I cap d’ells és de la ciutat ni està relacionat amb Guanyem, el partit liderat per Marisol Martínez i que actualment té dos regidors a l’Ajuntament de Sabadell. Tot apunta a que Ganemos és un partit fantasma.\nTot i això, el partit encapçalat per Kiruna Domingo serà qui es presenti a les eleccions municipals amb el nom de Guanyem. La Junta Electoral de zona ha considerat que hi té més dret que la formació de Marisol Martínez –que portarà per nom 100% Sabadell– ja que es va inscriure abans. La llei estipula que els noms dels partits a les paperetes no poden ser iguals, per evitar confusions en l’electorat. La candidatura de Joan Berlanga, de fet, també ha hagut de canviar de sigles: el sufix del nom Sabadell en Comú-En Comú Guanyem canviarà per l’acrònim ECG. Així, Berlanga consegueix seguir vinculat a la marca Guanyem en l’àmbit supramunicipal, però respecta la decisió de la Junta Electoral de Sabadell.\nUna situació semblant s’està donant en diversos municipis de l’estat. Està passant a Albacete, a Toledo, a Córdoba, a Jaén, a Santander… A Bilbao, la Junta Electoral de zona ha decidit que el partit fantasma i Ganemos Goazen, la formació que actualment té dos regidors al consistori, es poden presentar sense modificar el nom. “Hem recorregut la decisió perquè ens sembla que ambdós noms creen confusió, però no ens donen la raó i ells podran presentar-se com a Ganemos”, explica al D. S. Samir Lahdou, portaveu de Ganemos Goazen a l’Ajuntament de Bilbao, que afegeix que els candidats de la llista falsa no són de Bilbao ni han participat mai de la vida política de la ciutat. Com en el cas de Sabadell. Llavors, qui hi ha rere la marca ‘Ganemos’?\n😀Nos complace MUCHO deciros que la candidatura 'fake' que pretendía confundir al electorado presentándose como 'Ganemos Córdoba' suplantando a @Ganemos_Cordoba NO se saldrá en #CórdobaEsp con la suya, la Junta Electoral nos DA LA RAZÓN 👏👏👏 https://t.co/9Jz4mQ0cnb #conGdegente pic.twitter.com/tI5sGS4mCq\n— Ganemos en Común (@GanemosEnComun) April 26, 2019\nL’any 2015, l’actual alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, va haver de renunciar a presentar-se amb el nom de Guanyem, poc després d’anunciar la seva candidatura. Un regidor del partit fantasma Ciudadanos en Blanco de Santa Maria de Palautordera anomenat Julià de Fabián, havia registrat el nom al Ministeri de l’Interior i exigia un càrrec dins el partit per cedir-lo. En aquell moment, Colau no va acceptar i va acabar presentant-se com a Barcelona En Comú. Però el nom ja havia fet fortuna.\nAquell mateix any uns 400 partits de nova formació d’arreu de l’Estat van posar-se sota el paraigua de Ganemos, sense sospitar les conseqüències que tindria. Va ser el cas del partit de Marisol Martínez i Miquel Soler. “L’any 2015 ens vam acollir a una marca amb la qual s’estaven presentant agrupacions com nosaltres i gent de l’entorn d’Esquerra Unida”, explica Marisol Martínez, que recorda que, segons el mateix Julià de Fabián, “la marca no obligava a res”. “No hi havia cap interès econòmic ni cap interès de coordinació o de treball ideològic”, afegeix Miquel Soler, número dos de la candidatura 100% Sabadell, “les assemblees eren independents i tothom havia de funcionar amb total llibertat”.\nCorroboren aquestes afirmacions unes paraules del mateix Julià de Fabián el 2015 a Sabadell, on va arribar a participar en un acte de presentació del partit local. “Ganemos/Guanyem és un partit instrumental que cedeix la marca de forma desinteressada a qualsevol candidatura democràtica i oberta”, va afirmar en públic aquell dia, segons recollia El Punt Avui. “De Fabián ens oferia una plataforma a gent que no sabíem com presentar-nos a les eleccions. L’únic requisit que ens posava era que la formació fos assamblearia. I ens va semblar bé”, confirma per telèfon Samir Lahdou, de Ganemos Goazen. Però aviat les coses van canviar.\n“En el moment en què Guanyem Sabadell va treure resultat electoral, aquest home va apropar-se a nosaltres. Es creia que podia controlar-nos i condicionar-nos el vot. Li vam deixar clar que no i que no tenia cap vinculació amb nosaltres”, relata Marisol Martínez. A Sabadell, De Fabián va ser especialment insistent a marcar postures antiindependentistes dins el grup de Guanyem, sobretot en els dies propers al referèndum de l’1 d’octubre. En d’altres ciutats però, les exigències no van ser ideològiques. “Al dia següent de les eleccions ens va trucar per felicitar-nos i per dir-nos que ens passaria el número de compte corrent”, explica Samir Lahdou, “pretenia que li enviéssim l’assignació pel grup municipal i l’import íntegre dels nostres sous. No ho vam acceptar”. Des de 100% Sabadell asseguren que mai se’ls va sol·licitar cap compensació econòmica. “Nosaltres mai vam pagar un cèntim”, assegura Miquel Soler.\nA Bilbao, De Fabián va amenaçar els nous regidors amb treure’ls l’acta i expulsar-los del partit; tot i que teòricament eren independents. Ganemos Goazen va moure’s a temps: van registar-se al ple sense la marca Ganemos, i van evitar el xantatge. “De Fabián va fer un últim intent d’extorsionar-nos i ens va demanar 1.400 euros assegurant que altres formacions locals ja li havien pagat. No vam pagar i no vam saber res més d’ell. Fins ara que ha presentat la llista fantasma”, diu Lahdou. A L’Hospitalet, Julià de Fabián també va exigir a dos regidors que li enviéssin l’assignació del grup i l’import del seu sou. Quan no van acceptar, els va expulsar, i a dia d’avui pertanyen al grup mixt i consten com a independents.\nQui és Julià de Fabián?\nSegons la plataforma ‘Desmontando Ganemos’, organitzada per antics membres del partit, l’ideòleg d’aquesta trama ha utilitzat diversos noms: Fabián, Julià de Fabià, Julián de Fabián o Julián de Tergal. Va presentar-se per primer cop a unes eleccions l’any 2003 amb el partit Veïns per Palautordera, sense aconseguir representació. Els anys 2006 i 2007 va intentar entrar a la direcció d’UPyD i Ciutadans, que llavors començaven la seva vida política. El 2013 també va intentar entrar al Partit X i a Movimiento RED, fundat per l’exjutge Elpidio José Silva, que es presentava a les europees.\nJulián de Fabián, al centre de la imatge amb el jutge Elpidio José Silva, durant la presentació del Movimiento RED / CEDIDA\nL’any 2011 va presentar-se a l’alcaldia de Santa Maria de Palautordera amb la candidatura Ciutadans en Blanc, que en l’àmbit municipal català –però no en aquesta població– es presentava conjuntament amb Escons en Blanc. De Fabián va aconseguir una regidoria i, contravenint la política de Ciudadanos en Blanco i Escons en Blanc, va recollir l’acta. Segons ha pogut saber el D.S., De Fabián mai es va presentar als plens i, per tant, no va cobrar mai el seu sou. Des de l’Ajuntament però, no han pogut confirmar si va rebre en algun moment l’assignació corresponent al grup municipal. Escons en Blanc, per la seva banda, ha remarcat al D.S. que no van tenir relació amb De Fabián en cap moment; i que, tot i que va demanar presentar-se amb ells a les municipals, el partit no ho va acceptar.\nL’agost del 2011, De Fabián inicia la seva ja coneguda aventura amb Ganemos. Llança també la plataforma ciutadana Hartos.org; constituida com a partit el març del 2014 al registre del Ministeri de l’Interior i registrada amb una direcció postal falsa. Entre els coordinadors d’aquest nou partit hi ha Ángel Luis Conejo González, l’actual president de Ganemos a nivell estatal. El partit, organitzador de totes les llistes falses de l’estat i gestor de la marca, té la seva suposada seu a la Calle del Medio del petit poblet de Ciguñuela, a Valladolid.\nEn aquestes eleccions municipals, De Fabián i els seus socis han tornat a fer servir la marca Ganemos. Aquest cop a través de partits falsos com el que es presenta a Sabadell. L’objectiu, segons apunten diverses fonts, seria forçar a retirar-se a les candidatures alienes a De Fabián; i alhora esgarrapar alguns vots per assegurar-se alguna regidoria. Julià de Fabián té un judici obert pel cas Ganemos a Santander i no ha pogut ser contactat per aquest mitjà.\nQui són els candidats de Ganemos a Sabadell?\nFotografia de Kiruna Domingo Madueño / FB\nFinalment, queda saber qui són els candidats del partit a Sabadell. Segons ha pogut descobrir aquest diari, la gran majoria són de la ciutat o província de Lleida. Tot i que n’hi ha alguns de Mataró, Badalona o Banyoles. La cap de llista és l’esmentada Kiruna Rosa Domingo Madueño. Gràcies a la informació disponible a Internet a través dels seus diversos perfils professionals, se sap que ha tingut feines molt diverses: dependenta de Carrefour, monitora d’infants, cambrera, auxiliar administrativa, caixera… També va ser encarregada de la desapareguda sala de ball Bolero de Lleida; i capitana d’un equip de majorets, conegut com Les Majorettes de Lleida, que ha participat en diverses festes majors. Kiruna Domingo ha refusat respondre a les preguntes d’aquest diari.\nSegons eldiario.es, a ciutats com Toledo Ganemos atreia possibles candidats per a les llistes falses oferint diners o llocs de feina. Recopilaven contactes a través de portals d’ocupació i contactaven per Whatsapp. El D.S. no ha pogut comprovar si aquest punt s’ha repetit a Sabadell, però sí ha pogut contactar amb una membre de la llista, J. B. P., veïna de Banyoles, que assegura que li va demanar una amiga. No coneixia ni a Kiruna Domingo ni a Julià de Fabián. En alguns casos, alguns membres de les llistes es mostraven sorpresos de ser candidats, i només recordaven haver accedit mesos enrere a una certa participació política a Ganemos a les seves ciutats. I no formar part d’una llista electoral en un altre municipi.\nNOTA: en una versió prèvia d’aquest reportatge, s’apuntava que Escons en Blanc hauria donat suport a la candidatura de Julià de Fabián a Santa Maria de Palautordera l’any 2011. El partit ha negat aquest punt i ha assegurat que mai hi va haver cap relació orgànica amb De Fabián, de qui han denunciat les pràctiques.\nTemes:100% Sabadell, Ganemos, Guanyem, julià de fabián, kiruna domingo, política


Sensibilització – Consorci per la Gestió de Residus del Vallès Occidental\nHome / Sensibilització\nSENSIBILITZACIÓ PER A LA PREVENCIÓ DE RESIDUS I FOMENT DEL RECICLATGE\nTREBALLEM JUNTS PEL FUTUR\nLa prevenció de residus i el foment del reciclatge són els principals objectius del Consorci per a la Gestió de Residus del Vallès Occidental. Així ho recull el Pla de Gestió Integral de Residus del Vallès Occidental (PGIRM) en els seus eixos d’actuació. Per això, el Consorci realitza diferents projectes de sensibilització a la comarca, prestant especial atenció als infants com a públic objectiu i les escoles com a mitjà de comunicació per a transmetre el missatge sensibilitzador. Alhora, es promouen diverses accions amb contacte directe amb la ciutadania, i s’han desenvolupat elements i espais de difusió i divulgació.\nEn els darrers anys, el Consorci ha realitzat diferents projectes de sensibilització a la comarca, prestant especial atenció als infants com a públic objectiu, i les escoles com a mitjà de comunicació per a transmetre el seu missatge. Alhora, s’han promogut diverses accions amb contacte directe amb els ciutadans, i s’han desenvolupat elements i espais de difusió i divulgació.\nEl Consorci per a la Gestió de Residus gestiona per compte dels municipis adherits, la facturació de la recollida selectiva de cada municipi a les empreses Ecoembalajes España i Ecovidrio mensualment, el seu cobrament i el posterior retorn als muni- cipis de les quantitats rebudes. També es dóna suport als ajuntaments que ho sol·liciten en l’elaboració de plecs de clàusules, concursos i planificació i gestió d’ordenances i taxes de residus.\nEl Consorci de Residus fomenta la separació i el reciclatge als establiments comercials i de restauració de 10 petits municipis\nEl Consorci de Residus proposa a les escoles explicar en un vídeo què fan per reduir la generació de residus


Les coses tenen potes: crònica d'una exposició que no hi era – A*Desk\nFa tres dies que plou sense parar. Aquest matí, quan m’he llevat, he mirat per la finestra, encara des del llit, i m’ha semblat que el temporal havia amainat, cosa que m’ha alegrat una mica. Però quan he anat a la cuina a fer el cafè he vist que en realitat no havia deixat de ploure: senzillament, la pluja torrencial dels últims dies s’havia convertit en un plugim espès i silenciós. Una cortina densa i grisa de vapor envernissa la muntanya del Pení. En teoria en Xavi m’ha de passar a recollir a les vuit i mitja. La setmana passada encara hi havia controls a l’entrada de Cadaqués. Com s’ho farà, si el paren? Quina excusa els donarà? En Xavi em va dir que no em preocupés, que tenia una coartada perfecta, però no va acabar de precisar quina. «Demà et vinc a buscar a Cadaqués i anem a veure l’exposició», em va dir per telèfon, conveçut. Em va trucar des d’una cabina, «per si de cas». «Una de les quatre o cinc que queden a Sabadell. He hagut de caminar gairebé una hora». També em va comentar que l’exposició era sobre postals. «Però no només sobre postals», va matisar sense donar més detalls. En el fons, vaig pensar, té tot el sentit del món. Enviar postals és tan anacrònic com trucar des d’una cabina telefònica. Potser l’única manera d’escapar de l’estupidesa del nostre temps és l’anacronisme, em vaig dir a mi mateix, abans d’anar a dormir. Potser ser anacrònic és la manera més eficaç de rebel·lar-se. Una forma de rebel·lió tan silenciosa i compacta com la pluja que avui embolcalla el Pení. Obstinada, fèrtil, dissident, gairebé invisible.\nUn anacronisme és una espècie de bogeria transitoria, una esquerda, una interrupció del relat temporal dominant. L’anacrònic habita un temps fora del seu temps, cosa que sol ser motiu d’escarni o de paròdia. Agafar l’autopista, per exemple. Ara mateix és un anacronisme en tota regla, il·legal, perillosíssim. Crec que hauríem d’anar per carreteres secundàries i evitar els peatges.\nHem arribat a les corbes sense problema. Ni controls ni policia. Sensació molt estranya mentre creuàvem Cadaqués. Ni una ànima, tot tancat. Els supermercats encara no havien obert. Carrers desèrtics. Ara feia una setmana que no baixava al poble. En Xavi s’ha presentat de bon matí amb el seu Touran gris perla. No ha volgut sortir del cotxe. M’ha costat reconèixer-lo, amb la mascareta. Li he dit si volia pujar a prendre un cafè, però res. «Només tenim una hora per visitar l’exposició, entre les dotze i la una del migdia. Anem amb el temps just». I tenia raó, perquè eren gairebé les nou. M’he assegut al seient del darrere, al costat d’una carpeta groga plena de papers. «Què és?», li he preguntat. «L’exposició. Fes-li una ullada, si vols», ha respost sense treure’s la mascareta. La carpeta duia un adhesiu: «SIN NOVEDAD (títol provisional)». Quan estàvem a punt de passar la primera tongada de corbes, abans d’arribar a la Perafita, li he demanat si podia parar un moment. Un núvol negre planava sobre l’horitzó. M’ha semblat que era una imatge irrepetible i he volgut fer una foto del poble. Una postal de la desolació. Per als turistes del futur.\nEs veu que en Manel, el propietari de la galeria Sis de Sabadell, treu a passejar el gos cada dia entre les dotze i la una. «Religiosament», ha remarcat en Xavi. És la millor hora per visitar la galeria. És més: és l’única hora possible. «Fora d’aquesta franja horària seria massa sospitós», ha aclarit mentre deixàvem enrere una de les tenebroses rotondes d’Empuriabrava.\nDe sobte ha girat en direcció a Castelló d’Empúries. «Crec que t’estàs equivocant de camí», he dit una mica preocupat. No acostumo a ser un copilot gaire insistent. El fet de no tenir carnet de cotxe em converteix en un neòfit en qüestions viàries. Quan viatjo en cotxe la meva màxima és passar desapercebut, intentar donar el mínim d’indicacions i, si és possible, desempallegar-me de qualsevol responsabilitat. En resum: desaparèixer. Com a copilot sóc un zero a l’esquerra. Això sí, com a zero sóc molt eficient. Un zero que sempre s’esforça a ser alguna cosa menys, a ser menys que zero. No és una virtut que es pugui atribuir a tots els zeros. Sempre n’hi ha que volen destacar. Ser més zero que els altres, vull dir. Una idea ben absurda i, sobretot, contraproduent, perquè com més zero es vol ser, més intrínsecament a prop del zero s’acaba estant, més essencialment zero s’és, sigui quina sigui l’essència del zero. Ser un zero, en realitat, significa contenir-ho tot en potència, de la qual cosa en podem deduir l’afirmació següent: no hi ha conductor més afortunat que el que és acompanyat per un copilot que es considera un zero a l’esquerra. Ho enteneu? Un copilot-zero-a-l’esquerra es pot transformar en qualsevol moment en un copilot-esplèndid, i fins i tot en un copilot-quasi-genial o, si m’apures, en el millor-copilot-de-la-història. Per altra banda, ja he començat a remenar la carpeta groga d’en Xavi, i cada vegada tinc menys ganes d’arribar a Sabadell. Vull dir que cada vegada m’interessa més el contingut de la carpeta i menys el de l’exposició que anem a veure. Segurament es tracta d’un sentiment fruit dels gairebé dos mesos de confinament que portem. M’he acostumat a preferir la còpia a l’original, l’ombra a la llum, la distància al contacte. En resum: l’esbós a l’obra.\n«Disculpa, però m’agradaria fer una volta per Castelló d’Empúries. És el poble de la meva família». Semblava nostàlgic. Un tarannà que no li havia detectat mai.\n«Per mi, perfecte. No tinc cap pressa. Jo ho deia, més que res, perquè abans has dit que només podem veure l’exposició entre les dotze i la una, i ja són gairebé les deu… Però, vaja, com vulguis. Els carrerons de Castelló m’encanten, sobretot en plena canícula. Tan deserts, són l’escenari idíl·lic per a una novel·la de misteri. Com ara. Segur que a Patricia Highsmith li haurien encantat. És el típic lloc on viuria Tom Ripley, no trobes?»\n«Ostres, tens raó!», ha cridat de sobte, i quan ja estàvem entrant al poble ha fet un cop de volant, ha agafat el carril contrari i ha tornat a la carretera d’on veníem. En principi, sobre el paper, està molt bé això de ser imprevisible, però quan t’hi trobes de cara no és el mateix. A la vida no hi ha res més molest i desagradable que un canvi imprevisible, que un gir narratiu inesperat. El COVID-19 n’és un exemple tràgicament actual. Si a principis de 2020 m’haguessin dit «d’aquí a unes quantes setmanes conduir per l’autopista serà anacrònic», no només no m’ho hauria cregut sinó que m’hauria posat a riure i hauria acusat de beneit cap amunt al creador de la frase. «Apocalíptic, sonat!», li hauria etzibat. Així és la vida, amics: imprevisibe. En Xavi, en el fons, és un artista realista. Molt més realista que els realistes. Un grafòman de la realitat. Un artista addicte a copiar els girs narratius de la realitat. A vegades tinc la impressió que persegueix la realitat d’una manera tan insistent que la fa aparèixer sense voler, que se l’acaba trobant de morros. Fixeu-vos que no he utilitzat el verb «inventar» sinó «trobar», com els poetes, com els trobadors provençals, que es dedicaven a trobar la realitat tot trenant versos i cançons.\nUn amic comú té la teoria que en Xavi és un d’aquells artistes que no sap produir coses noves, que només sap ocupar-se de les coses que ja existeixen. Un d’aquells artistes, diu, als quals els interessa l’art. Això m’ha fet pensar en una observació de Timothy Morton: «l’art és pensament procedent del futur». És curiós, perquè tant si ve del passat com si ve del futur, l’art sembla sempre una categoria preexistent, un objecte distribuït entre ordres temporals.\nHe convençut en Xavi perquè condueixi per carreteres secundàries, així evitem els peatges i els controls policials. Quina cara li està quedant a l’art contemporani. Cada vegada és una cosa més secreta, més prohibida. Esquivar la policia per veure una exposició! No és cap ficció: és la trista realitat. Tan real com aquestes vaques que pasturen pels voltants d’Ultramort.\nA les novel·les de misteri i als somnis les coses sempre passen així: de sobte. Però això no és cap novel·la ni cap somni. Això és una crònica i està passant de veritat. Esperem que no hi hagi més imprevistos. Sona Bob Dylan a la ràdio. Mai havia vist el Montseny tan verd, tan ple de flors i d’ocells. Fins i tot s’atreveixen a volar a prop de la carretera. Hem adelantat un parell de camions i de furgonetes, però poca cosa més. Ni rastre de la policia. Lay lady lay, lay across my big brass bed… Són les 10:49. Si tot va bé, serem a Sabadell en una horeta.\nMentre remenava la carpeta groga se m’ha acudit una frase: «de gir narratiu en gir narratiu fins al desastre final».\n«A mi, el que realment m’interessa són els girs ontològics», ha afirmat en Xavi, de sobte, com si m’hagués llegit el pensament. I ha afegit, elusiu i fantasmal: «les coses tenen potes».\nBàsicament, la carpeta groga conté dos tipus de documents: postals i papers. Uns paperets fins i delicats de tons ocres, grisos i lilosos. Els he anat passant amb molt de compte, per por que no es trenquessin. La majoria estaven plens d’uns dibuixos molt rudimentaris de floretes, fulles i cossos humans. O, més concretament, de fragments del cos humà: un cap, un coll, un genoll. Tot i ser uns dibuixos simples, o precisament degut a la seva simplicitat, m’han semblat d’una gran bellesa. Aquella forma de la bellesa que no vol ser destorbada, que se sent més còmode al fons d’un calaix que en una vitrina, que no té cap pretensió de ser exposada. Una bellesa que preferiria passar desapercebuda. Llavors he recordat una frase de Witold Gombrowicz que diu alguna cosa així com (cito de memòria): «la bellesa sempre és el resultat accidental d’una altra intenció». És a dir, que la bellesa, en el fons, és un malentès, un entrebanc que l’artista, o qui sigui, es troba pel camí. El camí cap a on, però? Llavors m’he imaginat un artista que només es movia pel plaer de moure’s, pel pur plaer del moviment. Potser, el fet mateix de voler trobar la bellesa anul·la tota possibilitat de trobar-la. És una idea una mica supersticiosa, sí. A vegades hi ha coses que no es poden explicar. La veritat és que el millor és mirar de no pensar mai en la bellesa. No buscar-la, ni tan sols desitjar-la. Així, el dia que apareix, si apareix (i sembla que avui ha volgut aparèixer) esdevé una cosa lluminosa i realment necessària. Pensava en tot això i m’han vingut moltes ganes de compartir aquestes reflexions amb en Xavi. «Són molt bonics, aquests dibuixos», li he dit, per encetar la conversa. «No els he fet jo», he rebut per tota resposta.\nHe decidit centrar-me en els documents de la carpeta. A partir d’ara callaré. Em convertiré en un zero exemplar, un zero arquetípic, un zero digne d’estudi. Davant les evasives constants del meu acompanyant el millor és esquivar-lo, fer veure que no hi és, com si fos un taxista. Això mateix: a partir d’ara en Xavi serà el meu taxista.\nLes postals són pal d’un altre paller. Estan ordenades seguint una classificació que no acabo de comprendre, però que, sens dubte, respon a alguna mena de jerarquia. De fet, és per culpa de les postals, que la carpeta sembla tan grossa. En realitat no hi ha tant material, o no tant com em pensava. Les postals estan divides en petits feixos i lligades amb gomes de pollastre. Mentre deslligava un d’aquests feixos he estat a punt de llançar la goma al clatell d’en Xavi, però al final m’he contingut, no fos cas que s’espantés i tinguèssim un accident. Quina concentració! Quina determinació! Sembla una escultura, tan quiet. El taxista-estàtua. M’he dedicat a examinar amb atenció aquest primer feix. Totes les postals contenen imatges de la Costa Brava, algunes en color, d’altres en blanc i negre. Fins i tot n’hi havia una que anava acompanyada d’una tira còmica —bastant barroera, tot sigui dit— a l’estil de Mortadelo y Filemón. Una cosa lletgíssima, absolutament anacrònica. Mentre les remenava han començat a envair-me un seguit d’idees i paraules que feia anys que no recordava. És més, que ni tans sols recordava que existissin. Paraules com transición, destape, Pajares y Esteso, Alfredo Landa, picnic, SEAT 600, el nodo, nuestras primeras vacaciones… La gent vivia en una dictadura però volia ser feliç. Aquestes postals transmeten una joie de vivre tan a l’espanyola, tan de calamares i paella, que gairebé m’han vingut ganes de plorar. Els inicis de la classe mitja espanyola i catalana: una gran família unida sota el sol de la Costa Brava. Una felicitat marciana. He mirat per la finestra i a fora encara plovia. Circulàvem pels carrers d’una ciutat. «Ja som a Granollers», ha dit en Ristol, sense girar-se, sense moure pràcticament el cos. Un d’aquells pocs exemplars de taxista discret que no fa preguntes pesades ni vol saber res dels altres. El taxista perfecte.\nSón les 11:35. He trobat una nota manuscrita entre un dels feixos de postals. «Però el que perdura ho funden els poetes». Ja ningú recorda que Hölderlin va ser oblidat durant gairebé cent anys, que les seves elegies es llegien com la declaració d’amor a l’univers d’un poeta malalt. Hölderlin va travessar els Alps a peu. Va passar els últims trenta-sis anys de la seva vida tancat en una habitació, en un estat de «bogeria pacífica», després d’haver declarat la unió inseparable de l’ésser amb la Naturalesa. Per a Hölderlin totes les coses contenien el rastre de Déu. No hi ha res, en definitiva, que no impliqui en potència la possibilitat d’un miracle. Per altra banda, és més fàcil creure en miracles que no creure-hi. És un fet estadístic, diuen. Vivim rodejats de prodigis. «Les coses tenen potes».\nSuposo que la nota és d’en Xavi. La veritat és que no li conec prou la lletra. Has d’arribar a tenir un grau de confiança molt alt amb algú com per conèixer-li la lletra. Sempre m’ha fascinat la gent que es dedica a estudiar l’escriptura dels altres. En part, els grafòlegs i els escriptors es poden considerar cosins, fins i tot cosins germans. Els dos destinen la major part del seu temps a analitzar, catalogar i remenar paraules. En ambdós casos es necessita un gran nivell de precisió. El nivell de precisió és tan alt, a vegades, que ratlla en la psicopatia. Aquesta obsessió amb les postals, de fet, em fa pensar una mica en la manera de treballar de grafòlegs, escriptors i filòlegs.\nUn dels grapats de postals —l’únic, de fet— ve amb un post-it de color blau cel amb la paraula «errors». He necessitat una bona estona abans d’entendre quina mena d’errates contenia el feix en qüestió. No ho he descobert fins que he girat les postals i he començat a llegir els peus de foto i les llegendes. A la costa catalana hi ha dues Calelles: Calella de Mar, al Maresme, i Calella de Palafrugell, al Baix Empordà. Sembla ser que a l’època franquista Calella de Mar era més coneguda com a Calella de la Costa. Almenys, aquest és el nom amb què la van voler vendre als turistes. L’existència de dues Calelles va suposar un maldecap per als productors de postals, que molt sovint confonien les dues poblacions i barrejaven les imatges de l’una i de l’altra. A pesar de l’hora escassa que les separa, Calella de Palafrugell i Calella de Mar (o de la Costa) no poden ser més diferents. L’estampa de la primera correspon a la típica imatge d’un poblet de la Costa Brava: el campanar, les cases blanques, una platja de roques amb les barques i les boies de coloraines al fons. Calella de Mar, en canvi, s’assembla més a Benidorm, amb la platja de sorra fina i la renglera de blocs de pisos a primera línia de mar. De fet, les dues Calelles representen models oposats del turisme de costa.\nPerò el desgavell no opera només en aquest sentit. Les postals, a part dels rastres de Déu —almenys aquesta hauria estat l’opinió de Hölderlin— contenen altres errors filològics, diguem-ne. En alguns casos he detectat la típica confusió entre municipis i platges. Per exemple, veus una fotografia de l’Estartit i, de sobte, quan gires la postal hi diu: «Hermosa panorámica de la bahía de Calella de Palafrugell».\nEls errors només es fan evidents a través d’un suau moviment de rotació. És curiós que un gest tan banal, el simple fet de passar de l’anvers al revers, doni lloc a tants malentesos. És com fer un cop de volant, o com un truc de màgia: una de les cares de la carta sempre desmenteix l’altra.\nEl triomf de dai vernon\nTambé he trobat aquest paper. Suposo que és l’esborrany del full de sala de l’exposició. Sembla que hi ha hagut alguns canvis d’última hora.\nAcabem de passar Mollet del Vallès. Ja quasi hem arribat. Ni idea, encara, de què trobarem a l’exposició. En Xavi parla poc, però cada vegada que parla afegeix més confusió a l’assumpte. Fa un moment ha dit (cito textualment): «Al final vam decidir inaugurar el 15 d’abril, en el pic del brot. Era arriscat, però no teníem més opció. Hi hem estat treballant durant molt de temps, no ens podíem tirar enrere. L’exposició tanca el 12 de juny. Per cert, no t’ho he dit, però en aquests moments també hi ha una altra exposició a la galeria, d’en Samuel Labadie, comissariada per en David Armengol. Havien d’inaugurar el 16 de març, però no van poder. L’inici de la pandèmia els va enganxar de ple». «Però no anàvem a veure la teva exposició?», he cridat, completament indignat. Aquest cop he hagut d’alçar la veu. No puc més. La situació comença a ser insostenible. Al cotxe es respira un ambient tens, almenys als seients del darrere. A la zona d’en Xavi tot sembla en ordre. Un ordre de filòleg: pulcre, estàtic, celestial. A fora cada vegada plou més. Entrelluco, a través del vidre, una massa grisa i fulgurant, indescriptible. Deu ser la cara del desastre.\n«Crec que m’estic ofegant, Xavi». Silenci. «M’agradaria sortir a prendre una mica l’aire, de veritat». Silenci encara més llarg. «Xavi, si us plau, pots parar?», desesperat. «Sóc asmàtic». «Jo també. Porto un purificador d’aire al maleter. Si vols el podem posar».\nAixò és molt millor que el Ventolín! S’han renovat l’aire i les idees. També és cert que aquests minuts que hem passat fora del cotxe han sigut un bany de realitat. Literal: hem quedat xops. Cal anar en compte amb les paraules que invoquem. La realitat és un caçador solitari, sempre està a l’aguait, a punt per aparèixer allà on menys l’esperes i crear les associacions més boges.\nEs podria fer un retrat de les persones a partir del contingut del seu maleter. No us ho heu plantejat mai? Sí, ja sé que això és un diari, o una crònica, o bé… una sèrie d’apunts que no tenen cap més aspiració que deixar constància d’aquest peculiar viatge amb en Xavi, però sempre va bé imaginar que hi ha algú a l’altra banda del mirall (o del paper, o del vidre, o del purificador: ja m’enteneu). Disculpeu l’ús continuat i suadíssim de la paraula «sempre». És un tic que no puc evitar. Una demostració de la meva petulància com a escriptoret, sempre amb la mirada posada més enllà del present, en l’abisme de l’eternitat. Sobre l’abisme també tinc una teoria, però no sé si ara és el moment adequat per a endinsar-s’hi. L’abisme sempre pot esperar. Deixem-lo per als amants de les profunditats. Jo prefereixo les superfícies. El maleter com a metàfora, dèiem. No és pas res nou. Ja s’ho va inventar en Tarantino, això. I abans que ell, l’Alfred Hitchcock. I fins i tot la nostra estimada Patricia Highsmith ho va entreveure a les seves novel·les. De totes maneres, el maleter d’en Xavi delata la seva passió pels objectes, ordenadíssima, per descomptat. Un altre reflex de la seva pulsió filològica, probablement. He fet una llista amb tots els objectes que hi ha al maleter.\n2 cadires Odger d’IKEA (desmuntades en vuit peces)\n3 capses plenes de postals\n1 pack de cerveses Carlsberg\n1 purificador d’aire\n4 llibres: la poesia completa de Raymond Carver, editada per Anagrama. El libro de arena, de Jorge Luis Borges. Obra Completa, de Sebastià Juan Arbó. El grado zero de la escritura, de Roland Barthes.\n5 packs de paper de vàter\n3 ampolletes de gel antisèptic per a les mans\n1 pack de guants de làtex\n2 mascaretes FFP2\n1 caixa de taronges ecològiques de l’Armentera\n10 fulls de sala de l’exposició de Samuel Labadie a la Galeria Sis de Sabadell, amb un text de David Armengol\nEl maleter d’en Xavi és un gabinet de curiositats del segle XXI. Una col·lecció d’objectes que ens permetria traçar una història secreta i mínima del nostre temps.\nEl col·leccionisme revela un interès en la diversitat del món i, al mateix temps, una por a perdre l’interès en el món, una por terrible a l’avorriment.\nCrec que ens ha tocat viure una de les èpoques més anacròniques de la història. Què vull dir amb això? No ho sé ben bé, però sé que té sentit. Un sentit paradoxal, distant, incongruent, com la col·lecció d’objectes d’en Xavi.\nUna època circular, condemnada a començar una vegada i una altra, eternament. Una època zero, desbordant de possibilitats.\nEls purificadors s’utilitzen en espais tancats per millorar la qualitat de l’oxigen. Als avions, per exemple, es fan servir per depurar l’aire que respiren els passatgers. L’aire es va renovant en un cicle circular. En un avió et pots passar hores respirant exactament el mateix aire, una vegada i una altra.\nUn cicle circular: un zero.\nÉs curiós que tant en Xavi com jo siguem asmàtics. És com si el zero ens perseguís, com si la realitat ho volgués convertir tot en un gran zero absurd.\nEls experts recomanen l’ús de purificadors d’aire als asmàtics que passen moltes hores en espais tancats. Un altre dels col·lectius als quals es recomana l’ús de purificadors són els fumadors. En Xavi i jo duem gairebé dues hores tancats al cotxe, sense comptar el bany de realitat. Acabem d’entrar a Sabadell. Són les 12:07. Eureka! Just a temps.\nEl text d’en David Armengol sobre l’exposició de Samuel Labadie comença amb una cita de Marcello Mastroianni, fumador impenitent: «He fumat unes cinquanta cigarretes per dia durant cinquanta anys. Això fa un total d’un milió de cigarretes. Una quantitat de fum suficient com per enfosquir el cel de Roma». Resulta que l’exposició de Samuel Labadie, titulada Smoke the world, recull una sèrie de dibuixos abstractes fets amb cendra, petits objectes creats a partir de burilles i altres peces realitzades al taller de l’artista entre fum de tabac. Sens dubte, Marcello Mastroianni i Samuel Labadie, com en Xavi i jo, podrien ser els usuaris ideals d’un purificador d’aire. Potser tot plegat no és res més que una estratègia d’en Xavi per unir passions contràries i contraproduents: asmàtics i fumadors.\nDiria que m’està passant com a aquells inventors de postals de la Costa Brava, que confonien les imatges d’un poble amb l’altre, però jo, en comptes de confondre pobles, confonc exposicions.\nLa cadira Odger està feta a partir d’una barreja de plàstic reciclat, concretament polipropilè, i d’encenalls, en una proporció 70-30%, respectivament. A través d’un procès d’emmotllament per injecció s’obté una cadira divida en quatre peces. A diferència de la majoria de productes d’IKEA, la cadira Odger no necessita cargols ni eines per a engalzar-se. El seient i les potes s’uneixen amb dues claus fetes del mateix material que la cadira, cosa que, en cert sentit, ofereix la possibilitat, a la llarga, de no utilitzar cap mena de cargols en la producció de mobles. La cadira Odger s’inscriu de ple en la lògica de l’economia circular.\nAixò em recorda una anècdota que em va explicar en Xavi l’últim dia que ens vam veure, en un dinar, després de la inauguració del nou Centre d’Art Contemporani a la Fabra i Coats. Va ser just un mes abans de l’esclat de la pandèmia. Es veu que una amiga seva treballa en alguna mena de centre d’investigació tecnològic. Sembla que havien aconseguit fabricar un model de cadira amb plàstics recollits al fons del mar i altres procedències. Aquests plàstics eren molt difícils de processar, a causa del seu desgast i de les múltiples vides dels materials, però tot i això ho havien aconseguit. Ràpidament es van adonar, però, que es trobaven davant d’una paradoxa científica: havien generat un cos de plàstic amb diversos graus de reciclatge que feien de l’objecte un tòtem ecològic, però que ja no podia tornar a adquirir una nova forma sense trencar el cercle de reaprofitament. Havien tocat l’últim sostre ecològic. «L’única manera de no trencar el cercle», va concloure en Xavi aquell migdia llunyà, gairebé ancestral, de febrer, «és convertir la cadira en combustible energètic».\nLa galeria Sis està tancada. En Manel no apareix i en Xavi no té la clau del local. Esperem dins el cotxe, en silenci. Plou a fora. Plou a dins. L’univers sencer és una tempesta.\nEn Xavi ha tret el Ventolín de la butxaca, ha fet un parell d’inhalacions, ha obert el maleter i s’ha posat a muntar les dues cadires sota la pluja. Després ha tret el pack de cerveses i ha picat suaument el vidre de la finestra. «En vols una?».\n-Tancar el cercle.\n-Hem de tornar al punt de sortida. Hem de tornar a Cadaqués.\n-I la teva exposició?\nSilenci. Veig en Xavi a través d’un mur vibrant de pluja.\n-Sabies que Carlsberg ha llançat un nou packaging amb adhesius? Així eviten el consum de plàstics i de cartró.\nÉs cert. Les llaunes de cervesa venen enganxades, sense anelles.\n-Al maleter hi ha taronges.\n-Sí, comença a fer fred…\nLes exposicions no desapareixen, es transformen.\nHem arribat a Cadaqués, sense novetat.


2007 - Viatjar.CAT\nCiutats, Imatges del món, Turisme i art\nUna mina esculpida en parets de sal\nBy Marta, on 9 de novembre de 2007\nLes mines de sal de Wieliczka (a només 14 quilòmetres de Cracovia, Polònia) són un dels llocs més visitats pels turistes que van a la zona. Curiosament és un lloc que a uns encanta i uns altres preferirien no haver planejat anar mai. No hi ha punt intermedi, ni grisos entre el blanc i el negre. Per això, preferim que opineu vosaltres mateixos.\nAvui pertanyen al patrimoni de la humanitat de la UNESCO i aquells que volen entrar ho han de fer en una visita guiada que dura unes 3 hores i en la qual es descendeix a 135 metres sota terra. Continue reading »\nBy Marta, on 19 de octubre de 2007\nNova Zelanda conta en la seva regió amb un atractiu i enorme lloc molt cosmopolita: Auckland, coneguda arreu del món com la ciutat dels velers per les seves perfectes condicions per al desenvolupament d’esports aquàtics i de vela.\nPerò a més del turisme esportiu i d’aventura, Auckland ofereix nombroses opcions vinculades a l’art i a l’entreteniment. L’Auckland Museum, on s’exhibeixen nombrosos objectes de la cultura maorí, l’altíssima Sky Tower, el parc de diversions Rainbow’s End, el Museu Marítim Nacional de Nova Zelanda i l’Auckland Art Gallery són alguns dels llocs interessants per a recórrer.