El divendres dia 11 es fan les eleccions de l'associació després de dues convocatòries fallides envoltades de polèmiques\n4 min. Manacor 08/09/2020 13:04\n651x366 El Nàutic de Portocolom es troba en un dels marges del districte urbà de sa Capella. / M.B. El Nàutic de Portocolom es troba en un dels marges del districte urbà de sa Capella. / M.B.\nEl Club Nàutic de Portocolom afronta unes noves eleccions el divendres dia 11 en les quals hi ha la possibilitat de substituir Climent Garau, després de vuit anys presidint l'associació. Pere Marc Monserrat lidera la candidatura alternativa amb el lema "Toca canvi".\nEn un principi, les eleccions havien de tenir lloc el 17 d'abril, però la pandèmia forçà la comissió electoral a posposar-les. Ara aquestes votacions decidiran si es produeix un canvi de junta després de vuit anys presidida per Climent Garau . La candidatura que es presenta com a alternativa a Garau critica la total falta de transparència que ha dominat els darrers anys. Pere Marc Monserrat encapçala aquesta candidatura, que aposta per impulsar "els aspectes esportius del club", fomentar "la transparència i la proximitat als socis" i "reduir l'impacte mediambiental del club". A més, en el programa inclouen una nova "redacció dels estatuts per adequar-los a les necessitats actuals".\nAlguns socis del Club Nàutic de Portocolom han redactat un comunicat en el qual reclamen la necessitat de canviar de junta rectora. El comunicat es queixa de la praxi habitual de Climent Garau, que "es caracteritza pel constant conflicte d'interessos entre la seva presidència i les empreses que ell representa". Segons el comunicat, les empreses de Garau han estat "proveïdores i clients a la vegada del club nàutic". A més, es queixen de "l'ús de les instal·lacions del club per als seus negocis particulars".\nLes eleccions tindran lloc aquest divendres, dia 11, sense saber encara en quines condicions. Les reunions estan limitades a 10 persones i per poder dur a terme esdeveniments com aquest es necessita un permís específic de la Conselleria de Salut. Pere Marc assegura que, "igual que sempre, no sabem res. Estam a pocs dies abans de les eleccions i no sabem si es podran fer o no amb seguretat". Insisteix així que aquesta és la tònica habitual del club, caracteritzada per la "total falta de transparència i comunicació".\nEn la primera convocatòria, que tingué lloc el 10 de març, es fixà el 17 d'abril per a les eleccions del club. Aquestes hagueren de ser posposades per la impossibilitat de fer-se en plena pandèmia. La segona convocatòria fou el 17 de juliol, dia en què la majoria de socis s'assabentaren que hi hauria eleccions el 31 del mateix mes. Segons afirmen diversos socis del club, la comissió electoral havia fixat la data setmanes abans, però el president Climent Garau havia esperat fins al 17 de juliol per notificar-ho. Això implicava que no hi havia termini suficient per presentar candidatures alternatives i, a més, s'incomplia la normativa dels estatuts, que fixen un mínim de 30 dies entre la convocatòria i el pas per les urnes.\nEn la convocatòria del 17 de juliol també s'aprovaren els pressupostos de 2018 i 2019. Pel que fa als de 2018, s'haurien d'haver aprovat el mes de novembre passat, però no es va fer "perquè no s'hi havia pensat", segons apunten els socis en un comunicat. Els comptes de 2019, a més, s'aprovaren sense estar auditats, com confirmen els mateixos socis. Manifesten que s'aprovaren ambdós pressupostos sense que el comptable pogués explicar el balanç de pèrdues i guanys, i sense que els socis poguessin fer cap mena de prec o pregunta.\nFinalment, la comissió electoral ajornà les eleccions fins a l'11 de setembre en una reunió extraordinària el 19 de juliol. Posteriorment, a mitjan agost la comissió electoral va dimitir al·legant que no se sabia com compaginar la situació actual de pandèmia amb la convocatòria d'unes eleccions. El desembre de l'any passat ja dimití un vocal de la junta rectora que es negà a firmar els comptes de 2018 i 2019 assegurant que les dates de la signatura "no eren reals". A més, anuncià que deixava de pagar les quotes "fins que el president liquidàs els deutes que tenia amb el club, de més d'un any enrere".


Les JERC ens solidaritzem amb les vagues i protestes del poble cors\nDes de les Jerc ens solidaritzem amb les vagues i protestes que s’estan duent a terme arreu del territori cors. Denunciem els reiterats insults i arbitrarietats de les autoritats franceses cap als ciutadans de Còrsega, que sovint són acusats de terroristes.\nL’acció policial ha desencadenat una onada de protestes concentrades a Bastia i Corti organitzades majoritàriament per sindicats estudiantils i de professors. Aquest fet, a més, ha coincidit amb l’alliberament de Stephane Tomasini, acusat l’any 2012 de participar en un atemptat al districte de Corti. El jove, de només 22 anys, va ser empresonat provisionalment un any després malgrat l’absència de proves. Aquesta situació és només un altre exemple dels abusos i menyspreu del govern francès cap al poble cors.\nBadera de còrcega\nURL CURTA: http://www.jerc.cat/url/356606


1-O.- Junqueras diu que el canvi de seu social de Banc Sabadell i Caixabank és “temporal”\nAfirma que “hi haurà una actuació responsable” del Govern català, en ser preguntat si hi haurà una declaració d’independència el dilluns\nEl vicepresident i conseller d’Economia de la Generalitat de Catalunya, Oriol Junqueras, ha assegurat este divendres que el canvi de seu social de Banc Sabadell i Caixabank és “temporal”.\nEn una entrevista de Catalunya Ràdio arreplegada per Europa Press, Junqueras ha explicat que ha mantingut converses amb els responsables dels bancs, no solament per telèfon, i que és “una decisió de caràcter temporal com demostren les seus escollides” i que no afecta la relació amb la Generalitat, ni l’operativa ni les oficines d’estes companyies.\nSobre si el Govern català els ha demanat que no situen les seues seus a Madrid i que per açò ho preveuen fer a Alacant i Palma, ha respost que “estes entitats prenen les decisions que consideren més oportunes”.\nPreguntat sobre si el Govern central ha pressionat, ha contestat que el Govern usa “mecanismes que no usa cap democràcia, com per exemple colpejar a gent que fa cua per a votar”.\nHa respost que creu que el fet que el Consell de Ministres aprove un decret per a facilitar el canvi de seu demostra estes pressions a estes entitats.\nHa destacat que en un món globalitzat i del segle XXI, la gent opera en bancs de tot el món i la majoria d’estats europeus tenen quotes de mercat amb bancs nacionals del 30%, per la qual cosa “en la majoria les quotes de mercat de bancs estrangers superen el 70%”, per tant és un mercat molt obert.\nHa destacat el bon comportament de l’economia catalana, en la qual creix la inversió estrangera, amb “rècords històrics en inversió estrangera directa”.\nSobre si hi haurà una declaració d’independència el dilluns, ha contestat que hi haurà “una actuació responsable per part del Govern”.\nMEDIACIÓ DE SUÏSSA?, MOLTES PERSONES S’HAN OFERIT A MEDIAR\nSobre si Suïssa s’ha oferit per a mediar entre el Govern i la Generalitat, s’ha limitat a dir “en tot cas se n’anirà comprovant i algú confirmarà la font” i ha destacat que hi ha moltes persones, entitats i grups que s’han oferit per a mediar.\nHa explicat que des del Govern català s’han acollit favorablement esta propostes perquè tot s’ha d’intentar “des del diàleg, la negociació i la voluntat de mediar”.\nHo ha contraposat a l’actitud del Govern central que continua rebutjant el diàleg: “Esperem que s’impose el sentit comú i les bones actituds perquè nosaltres sempre les hem tingut”.\nSobre les declaracions del conseller d’empresa Santi Vila demanant donar una oportunitat al diàleg abans de declarar la independència, Junqueras ha aplaudit les seues paraules i ha deixat clara la seua “propensió cap a la serenitat, el diàleg, la mediació i la negociació”.


Ara va de debó: Al final, SI\nAl final, SI\nEn general, els que teniu la santa paciència de llegir aquest blog, teniu poc o cap interès per l'esquí. Com que deveu estar fins els santíssims de veure l'anunci per la tele del rècord del món de torxes, faré la meva particular ressenya de l'esdeveniment.\nD'entrada, diré que no crec en la candidatura o en que s'hagin de fer uns jocs olímpics d'hivern. No havíem parlat de fer la baixada i la cosa estava així, tampoc em feia una especial il·lusió en fer-ho. És bonic de veure-ho quan hi ets, ja vaig veure la del 2008, però no tenia intenció de participar. Dijous, el dia que es tancaven les inscripcions a l'hora que es tancaven, em va trucar en Manel, que ell s'havia apuntat i que m'enviava l'autorització, vaig entrar a la web de Masella per mirar que deien, havia fet tard. Em va molestar que no em digués res abans i que hagués fet sense comptar amb mi, però com que no em feia il·lu tampoc era un drama. Quan vam arribar al matí ens van dir que potser encara podia, ja ho miraré quan el Manel vagi a recollir els seus paperets. Quan vam anar, no havia possibilitat. Vam anar a dinar, amb el convenciment, que ho veuria amb l'Itziar des del bar, el millor lloc del món. Ens vam trobar a la familia, que si la feien i ves per on, la seva cunyada, que si estava inscrita, havia hagut de marxar i no la podia fer, tenien un paperet per fer-ho, que si volia, la podia fer. Doncs, si he d'estar aquí, la faig, pot ser divertit i amb els col·legues.\nQuan va ser l'hora vam pujar, vam estar a dalt una estona llarga, fins que es fes fosc, la gràcia d'això, és que sigui de nit, quina gràcia fer-ho a ple sol? cap ni una. Mentre a dalt, tothom feia fotos, que més podiem fer?Van fer anar la gent cap on tocava, per tal que després quedés bonic i les fotos també ho fossin. Van repartir les torxes i es van començar a encendre, quina pudor!. Que obedients som tots plegats! Tots ordenadets en fila. Quan va ser l'hora, va començar la baixada, seguint un a l'altre i sense passar a ningú, on són aquells que et passen descontrolats i et tallen durant el dia?. Jo com que no havia de fer la baixada portava el meu anorac més nou i anava sense frontal. Fins que no vam enganxar Davallada, que entra al bosc, no ho vaig veure clar, allà fent els girs grans, podia veure tota la récula de gent que portava al darrera i també els de davant, com va dir en Pau, mai s'havia fet tan llarga aquesta pista. Quedava bonic, però tots tan blancs!, per que no hi ha negres que esquiin?, semblàvem una turba del KKK amb les torxes, amb nocturnitat i premeditació i protegits pel bosc. Tot molt bonic.\nVam arribar a baix i cap al bar que hi ha falta gent, que és el millor llocon es pot estar, fent una cervesa, o dues? o tres? o quatre? o... ja he perdut el compte!\nPublicat per Joana a 21:13\nningú es va cremar?\n23 de gener de 2012 a les 22:02\nque sàpigue, no. Si es va cremar a algú, en principi no, encara que els que van encendre el pbt.... Si algú anava cremat? uns quants\n23 de gener de 2012 a les 22:29


Casal Popular Boira Baixa - Manlleu: Desobediència, independència, Països Catalans - 10 setembre Vic\nDesobediència, independència, Països Catalans - 10 setembre Vic\nDesobeïm pel referèndum, per la independència, pels Països Catalans!\nVIC, 10 de setembre de 2014:\n19.45h Manifestació i marxa de torxes a la plaça del Carbó.\n20.30h Acte polític davant de la placa commemorativa a Bac de Roda (rambla de les Davallades).\nOrganitza: CUP Alt Ter, Arran Osona, SEPC Osona, COS Osona, Endavant-OSAN Osona, MDT Osona, Casal Popular Boira Baixa\nCom cada any, a la vigília de l’11 de setembre, l’esquerra independentista d’Osona i el Ripollès sortim al carrer per recordar als Estats espanyol i francès que, després de més de tres-cents anys d’ocupació, d’esquarterament territorial i d’imposicions que pretenien esborrar-nos com a nació, l’anhel de tots i totes les compatriotes que van entregar la vida per la llibertat dels Països Catalans, segueix, avui aquí, ben viu amb tots nosaltres.\nHan sigut més de tres segles de resistència col·lectiva, per a salvaguardar la nostra llengua i la nostra cultura, la nostra identitat com a nació. La nostra voluntat d’existir. La nostra voluntat de reeixir, de Salses a Guardamar i de Fraga a Maó. Una lluita incansable, per aconseguir la plena llibertat nacional, en la consecució de la independència, el socialisme i l’alliberament de gènere als Països Catalans.\nPerò aquest 2014, no és un any més. Enguany, tres-cents anys després de la caiguda de Barcelona, en aquesta part del país, se’ns presenta un gran repte col·lectiu: el 9 de novembre, el Principat de Catalunya decidirà sobre la seva independència. Una oportunitat històrica per exercir el dret a l’autodeterminació. Per construir una nova república que sigui il·lusionadora per al poble treballador i un revulsiu de consciència emancipadora per al conjunt dels Països Catalans. Una oportunitat que no ens deixarem arravatar per les elits de sempre, ni a base de prohibicions, ni de coaccions, ni de renúncies, ni de pactes de cap mena.\nPerquè l’esquerra independentista ho tenim clar: el 9 de novembre celebrarem el referèndum tant sí com no. Dipositarem el Sí-Sí a la llibertat, tant sí com no. És l’hora de les urnes, l’hora que el poble expressi democràticament la seva voluntat, i res ni ningú ho podrà impedir. Perquè tenim clar que ja no valen pedaços, ni mitges tintes. Sabem que no ens ho posaran fàcil, però també sabem que hi tenim tot el dret. I, per això, no ens deixarem doblegar, ni intimidar. Desobeirem la negació dels nostres drets democràtics, desobeirem les prohibicions que vulguin silenciar la voluntat del poble. Tenim el dret a decidir, i decidirem.\nI de la mateixa manera que tenim clar que el 9 de novembre ens expressarem a les urnes, també ens comprometem a seguir la nostra lluita el dia 10. I l’11, i el 12, i així fins a aconseguir la victòria final. Perquè volem la independència per canviar-ho tot. Perquè volem una república lliure de la subordinació als poders financers i a l’Europa del capital i la guerra, que sigui solidària amb tots els pobles del món. Volem la independència plena, on el poble treballador sigui el veritable sobirà, i no descansarem fins que assolim la construcció d’una societat justa i igualitària, en uns Països Catalans unificats.\nPublicat per boirabaixa@gmail.com a 19:41


Vuité dia (i el setè, el malalt va descansar). Sitges 2008. | Lugares por los que transito (les coses que mai s'obliden...)\nVuité dia (i el setè, el malalt va descansar). Sitges 2008.\n(escrit per ser publicat el divendres passat dia 10 d’octubre)\nNo hagués volgut pas acabar la setmana del Festival, sense saber què li passaria al meu cos si un dia no hi assistia. I el que li va succeïr fou que vaig sentir una estrebada prou forta de necessitat que vaig estar a punt d’anar-hi sense entrades i tot. Gairebé. Però el meu sentit comú (el poc que encara em resta) no m’ho va permetre, i vaig optar per respectar-me a mi mateix i el meu cansament de pura prudència.\nNo sé què coi em passa, amb aquest Festival. No sé quina estranya relació d’amor hi vaig iniciar, amb ell, ara fa disset anys, però quan sóc allí tot el que m’envolta fa olor de calma, de tranquilitat, i sembla que tot plegat prengui sentit. No hi ha mals rotllos, no hi ha malentesos amb ningú… en fi, que podríem dir que sóc feliç. I quan el que s’hi projecta és a la sala Retiro o al Prado, la cosa millora encara més. Perquè aquests espais són els vertaders llocs-emblema del Festival. Fou aquí on vaig veure Akira, Barton Fink, Delicatessen i tantes altres pel.lícules que ara formen part del meu imaginari personal i que em van fer enfortir la meva passió pel cinema en el seu moment, una passió que fins aquell aleshores es movia purament dins l’element fantàstic i del cinema de gènere i que amb aquest Festival va crèixer prou com per fer-me adonar de com n’és de gran aquest art. I potser per això, entre d’altres coses fa que el que senti durant aquests deu dies a Sitges sigui tan i tan especial.\nI avui les dues que he vist s’han passat al Retiro; i una d’elles m’ha semblat excepcional. Parlo de The Chaser, una nova mostra de què els asiàtics estan reivindicant ben fort que això del cinema ho dominen tant o més que els occidentals. I és que últimament ens estan obsequiant amb una sèrie de pel.lícules (Memories of a Murder, The Host, The good The Bad anf The weird) que són d’un nivell i una categoria fòra del que jo considero normal. I no parlem dels finals… sempre hi ha un in crescendo en el que roden que acaba convertint els desenllaços cde les seves històries en autèntics manuals magistrals sobre com conclure a la perfecció una bona cinta, i a tots nivells. I parlo també de l’estètic, que el dominen amb la mateixa facilitat que jo respiro; o almenys aquesta és la lectura que en trec, després de veure algunes meravelles sorgides del seu cinema.\nL’altre, Eden Lake, ha estat una bona decepció. I tot i que es revela com un filme entretingut, no deixa de ser un tòpic rere l’altre en el que pretén ser una nova advertència sobre la violència de la nostra societat, un tema últimament molt utilitzat al cinema. El problema de tot això és que així com durant la projecció de Martyrs el silenci que hi regnava entre el públic era aclaparador, impressionant i la tensió es podia tallar amb un ganivet, durant el passi -almenys a El Retiro– de l’Eden Lake –una cinta que conté imatges d’una violència tan dures com les de l’esmentada producció francesa-, el públic el que feia era aplaudir i riure. Per què s’ha dit tant de la violència de la pel.lícula del Laugier i tan poc de la del James Watkins? Misterio misterioso…\nEn fi, que del vuitè dia em penso que està tot dit. Això s’acaba i la depre ja truca a la meva porta. I us prometo que cada any aquesta depre em passa una factura més i més grossa. I és que em penso que el meu lloc natural és dins d’aquest Festival, i cada any que passa la meva convicció és més forta. Esperem que no m’acabi convertint en butaca…\n(demà Prime Time i Let The Right One in)\nOctubre 12, 2008 at 9:48 pm


Després de la sentència pionera, una ILP nascuda a Catalunya buscarà legalitzar la dació per pagament\nX. Prera.- Una esperançadora jurisprudència que deixa la porta oberta a que 250.000 casos més a Espanya puguin resoldre's. L'Audiència Provincial de Navarra ha sentat precedent en sentenciar que un banc no té dret a seguir cobrant el pagament de les mensualitats a una família.\nAquesta sentència (llegeixi-la) obre la porta a que molts usuaris puguin reclamar per la situació en què és troben, però reforça una iniciativa política que el que pretén és directament prohibir aquest tipus d'actuacions per part de la banca i, en definitiva, legalitzar la dació per pagament perque aquest tipus de casos siguin història en el futur.\nÉs tracta d'una Iniciativa Legislativa Popular (ILP) promoguda, entre d'altres, per UGT o la Unió de Consumidors de Catalunya, el text i l'argumentació legal de la qual s'acabaran de redactar aquesta setmana i que és presentarà en breu al Congrés dels Diputats per ser validada i començar a la recollida de signatures.\nTambé formaran part de la iniciativa la Plataforma d'Afectats per hipoteques -entitat que treballa en aquest camp des de fa més temps i que ha realitzat diferents accions de protesta (veure imatges) -, l'Associació d'Usuaris de Bancs, Caixes i Assegurances de Catalunya (AICEC-ADICAE), la Confederació d'Associacions Veïnals de Catalunya (CONFAVC), CCOO o l'Observatori Desc, i s'està en un procediment de suma de noves entitats.\nSegons el Portaveu d'UGT a aqueste assumpte, Miguel Ángel Escobar, és abstracta d'una ILP que va néixer amb una "àmplia legitimitat social" i amb "certa força parlamentària", ja que Partits com ICV i ERC han donat el seu suport i d'altres, com PSC o CiU, han donat senyals de simpatia.\nEscobar celebra la sentència de l'Audiència de Navarra, i recorda que la Llei d'hipoteques en vigor data de 1946 i que genera "situacions particularment injustes" en capes de la societat que s'enfronten a altres qüestions complicades com la perdua del lloc de treball.


Els veterans d’Alginet es proclamen Campions de lliga – La Veu d'Alginet\nEls veterans d’Alginet es proclamen Campions de lliga\nText de Jose M. Ramón\nLa Penya Veterans d’Alginet va aconseguir ahir el títol de campió de lliga a falta d’una jornada per finalitzar el campionat.\nL’equip blavet ha encapçalat la classificació des de la primera jornada i han aconseguit aquest triomf amb 12 victòries i 2 derrotes, amb uns números espectaculars, convertint-se en l’equip menys golejat d’aquesta categoria, amb només 7 gols en contra i aconseguint 37 gols a favor.\nEstes xifres reflecteixen la superioritat dels blavets en el grup SUD de la Lliga de Veterans.\nEste triomf culmina un camí que es va iniciar fa 3 temporades amb una important renovació del planter que ha permès a l’equip convertir-se en un dels capdavanters de la lliga, amb dos subcampionats i finalment amb el triomf en esta lliga 2020/21, marcada per la pandèmia i amb un format de “play-off” que ha fet més interessant i complicat el repte d’aconseguir el títol.\nLa primera posició de la lliga permet a la Penya Veterans disputar el títol de “Campió Absolut”, on els 4 millors equips de la temporada s’enfrontaran el pròxim 22 de juny en un format de semifinals i final (26 de juny) que pot significar un tancament de temporada espectacular per als blavets


Alumnes de l’Escola Juan Ramon Jiménez coordinen una nova capta de sang – aMartorell\nEls alumnes de 5è de Primària de l’Escola Juan Ramón Jiménez participen, per vuitè consecutiu, del programa ‘Aprèn, participa i dona’ del Banc de Sang i Teixits . El projecte educatiu involucra infants i joves en la difusió de la necessitat de fer-se donant. Dijous, 27 de gener, el gimnàs del centre acollirà una capta, de 9.00 a 13.00h i de 15.30 a 19.00h.\nPersonal del Banc de Sang i Teixits va presentar el projecte a l’alumnat, el passat mes de gener, i el va formar sobre qüestions científico-mèdiques de la sang i la donació, valors i promoció de la salut en el seu entorn més proper. Així, els estudiants van aprendre els requisits per donar sang: tenir bona salut, més de 18 anys, pesar 50 quilos o més, i no estar embarassada.\nEn una segona fase, van crear cartells amb el logotip i el lema de la campanya, que enguany és ‘En qüestió de donació tu ets el protagonista en acció’. També van contactar amb els mitjans de comunicació locals per difondre la campanya, van redactar cartes per conscienciar el seus familiars, van preparar les enquestes per als donants i dissenyar els obsequis d’agraïment. La darrera part del programa la dedicaran a avaluar els resultats de l’activitat conjuntament amb l’equip educatiu.\nEl projecte en l’àmbit escolar del Banc de Sant i Teixits serveix per sensibilitzar els alumnes de la importància de fer-se donants quan siguin majors d’edat, ja que és un gest solidari que salva vides i una única donació pot beneficiar a tres persones diferents.\nFont: Alumnes de l’Escola Juan Ramon Jiménez coordinen una nova capta de sang


Dies de fúria. Dies de glòria!: Gairebé 2 mesos de SuperillaP9: la meva visió i un primer balanç (incomplet)\nGairebé 2 mesos de SuperillaP9: la meva visió i un primer balanç (incomplet)\nGairebé portem dos mesos de la "Prova pilot" de la Superilla del Poblenou. En aquests dos mesos ja crec ha passat gairebé tot el que tenia que passar, i per tant ja es pot fer un primer balanç. L'únic camp en el que encara han de passar moltes més coses és en la mobilització veïnal contra aquest despropòsit: cada dia creix més i agafa més dimensió. La lluita acaba de començar.\nTot el que té a veure amb la prova pilot de la Superilla del Poblenou és un despropòsit monumental. No exagero si crec que entrarà a les escoles de gestió pública, per a l'estudi de casos, com un dels exemples més lamentables i desastrosos de plantejament i execució d'una política pública.\n1. Prova pilot?\nVan dir que era una "prova pilot". Les proves pilot són un instrument que serveix per ordenar o planificar les idees o projectes que es volen dur a la pràctica, però que necessiten d'un contrast d'aplicabilitat per poder finalitzar la planificació, o fins i tot per valorar-ne la seva mateixa aplicabilitat, o descartar-la.\nEn tot cas una de les característiques bàsiques de qualsevol prova pilot és que sempre té una durada determinada, un inici i un final. L'abast d'aquesta durada pot ser molt diferent, i dependrà de quin sigui l'objecte del pla o projecte. Hi ha proves pilot que poden durar uns dies o una setmana i hi ha proves pilot que duren anys. I quan finalitza és quan es procedeix a la seva valoració i a la integració dels seus resultats al projecte o a la planificació inicial.\nDoncs bé, la "prova pilot" de la Superilla del Poblenou no contempla una data de finalització de la mateixa. És a dir, no és una prova pilot. És a dir, ens enganyen, ens prenen el pèl, començant ja pel mateix nom de la cosa.\n2. L'evidència de la falta de planificació i de l'opacitat del projecte\nEn aquests dos mesos s'ha posat en total evidència la demencial falta de planificació del projecte i la vergonyosa opacitat amb que l'han gestionat, que els pensaven els permetria "torejar" els veïns.\nEl que han executat finalment ni tan sols es correspon amb el projecte que ja tan precàriament, tan d'amagatotis, van sotmetre a "audiència pública". La superilla del Poblenou, i d'això ara ja en tenim suficients evidències, no havia d'anar on finalment ha anat.\nUn segon element d'aquesta falta de planificació és que finalment s'ha executat en una àrea que no reuneix els requeriments bàsics dels models teòrics de les superilles. Començant per una cosa tan evident com que els dos carrers que la delimiten verticalment tenen el mateix sentit de circulació, quan el model exigeix que siguin en sentits diferents.\nUn tercer element és que s'ha executat menyspreant que les afectacions de la Superilla es produeixen simultàniament a d'altres afectacions que ja pateixen els veïns del barri. La superposició d'afectacions és també una de les causes del col·lapse actual. I, òbviament, una altra evidència d'incompetència, de falta de planificació.\nUn quart element és que ni tan sols tenien previst que una cosa així pogués afectar als treballadors, autònoms, empreses i diferents negocis no només dins del perímetre de la superilla, sinó al seu voltant. Ja ha plegat una empresa. I els percentatges de pèrdua de clients i de reducció de la facturació de la majoria són esgarrifosos. Ja sabem que la Barcelona de la Colau és la que "no trabaja, pasa el rato", però la manera com han condemnat a tants negocis i treballadors és d'una frivolitat esgarrifosa. I quan finalment s'han reunit amb alguna d'elles tot el que en saben "treure" o en l'únic que s'hi fixen és en "habilitar una àrea de picnic!. Demencial.\nUn cinquè element lliga la falta de planificació amb l'opacitat del projecte. En qualsevol política pública mínimament planificada es requereix que hi hagi uns objectius ben definits dels resultats que s'espera assolir, i una bateria d'indicadors amb els que mesurarem aquest assoliment. Això vol dir que abans d'iniciar-se el projecte hem de definir amb claredat el que volem aconseguir, un efecte concret i mesurable, amb indicació de la mesura abans d'iniciar-se i del resultat que esperem obtenir.\nUn exemple (INVENTAT):\nObjectiu: "reduir el fracàs escolar al batxillerat per facilitar la transició a la universitat"\nPercentatge d'abandonament sense finalitzar estudis abans de l' inici pla (any 2015): 28%\nPercentatge d'estudiants amb nota mitja d'expedient abans d'iniciar el pla < 6: 30%\nResultats que s'esperen obtenir en un període de 3 anys (2018):\nAbandonament: reduir-lo fins al 18%\nEstudiants amb expedient <6: 20="" br="" el="" fins="" reduir-lo="">\nDe tot això amb la superilla no s'ha fet res de res. No sabem què esperen aconseguir, no sabem quins són els objectius i no s'ha fet cap mesurament mínim rigorós i transparent que permeti avaluar el que està passant. Res de res. Un autèntic escàndol. Una autèntic engany i presa de pèl als veïns.\nHan dit, així en genèric "hi ha massa cotxes, volem reduir els cotxes". Quants cotxes hi ha i com els hem mesurat? Quants cotxes esperem reduir amb la Superilla (una xifra concreta i mesurable)? No hi ha res de tot això. També en genèric, "volem reduir la contaminació". D'acord, quins són els nivells de contaminació previs i com els hem mesurat? I a quins nivells aspirem a reduir-la amb el pla (una xifra concreta i mesurable)? Tampoc hi ha res de tot això. Res de res.\nAquesta opacitat és la manera que tenen d'enganyar als veïns, d'estafar-los. Si voleu fer un pla, si voleu fer una prova pilot, si teniu interès en executar una política determinada, digueu-nos què voleu aconseguir, quin és el punt de partida i on espereu arribar. No ho han fet. I ara ja no ho poden fer.\nSisena evidència de la falta de planificació: Ni una sola mesura de millora del transport públic. Ni una sola. Diuen que volen reduir l'ús del cotxe, però no implementen ni una sola millora en el transport públic per assumir i donar un adequat servei. Res de res. Pensament màgic. Tallo quatre carrers, poso quatre plaques i quatre cons a terra i així la gent deixarà de fer servir el transport privat i farà servir el transport públic.\nQuines són les característiques del trànsit rodat en aquesta zona del Poblenou i en general al barri? Quines alternatives podem oferir-los-hi de transport públic?\nNo hi ha res de res. Cap estudi. Cap preocupació. Cap planificació. Només prejudicis: si agafes el cotxe o la moto és perquè vols i perquè t'agrada contaminar o ets un comodon. Fi del diagnòstic.\nTinc un amic que treballa a la zona. Viu a la segona corona metropolitana, al Vallès. Ve a treballar en moto. De porta de casa seva a la feina, 30 minuts. Els dies que plou ve en la combinació de transport públic que té. De porta de casa seva (i no viu en una urbanització allunyada del món!) a la feina, 1 hora 15 minuts. Podem exigir a una persona que canviï el seu mitjà de transport perquè això l'impliqui passar d'invertir 60 minuts al dia a invertir 150 minuts, és a dir, de destinar 1 hora al dia i 5 hores a la setmana per "anar a la feina" a haver de destinar-hi 2 hores i mitja al dia i 12 hores i mitja a la setmana????\nEstem bojos? No es pot menysprear la gent pensant que prenen decisions irracionals simplement perquè no ens agraden. La gent legítimament maximitza el seu temps i minimitza el temps perdut. Ningú vol invertir més d'un dia de treball a la setmana en desplaçaments quan pot fer-ho en 2 hores.\n3. Los problemas crecen\nEl col·lapse del barri és diari. La saturació de trànsit provoca cues, frenades, arrencades, increment del soroll, de l'emissió de CO2, etc.\nEl transport públic actual funciona més deficientment, perquè també és víctima del col·lapse del barri.\nLa ghetització de l'espai de la superilla, una realitat també diària, especialment acusada fins a límits de condicionar hàbits de vida (la gent té por, sí, por) en els caps de setmana.\nLes empreses tenen uns problemes extraordinaris. I els treballadors pateixen, amb raó, pel seu futur.\n4. Els veïns s'organitzen\nEn algun post anterior sobre el tema us havia explicat com aquesta incompetència i presa de pèl de l'Ajuntament de la senyora Colau havia provocat una gran indignació veïnal, i que els veïns havíem començat a organitzar-nos. Des de zero, perquè no ens coneixíem entre nosaltres, ni res de res.\nDoncs bé, la resposta veïnal és acollonant. Actualment la Plataforma d'Afectats per la Superilla del Poblenou té una coordinadora formada per 20 veïns, organitzats en diferents àrees de treball. La Plataforma té un gruix d'uns 175 veïns que participen de les diferents activitats i convocatòries i uns 150 més que volen estar en contacte, tot i que no s'han ofert a participar en grups de treball o activitats concretes. Organitzar això no ha estat fàcil, començant de zero com s'ha fet i sense res al darrere, cap entitat ni, molt menys, cap partit. Però ara ja estem organitzats.\nAquesta setmana s'ha fet la primera tirada de banderoles per a balcons i finestres del barri, que pràcticament ja s'ha esgotat. La setmana vinent es posarà en funcionament una web de la Plataforma d'Afectats, per millorar la comunicació amb tots els veïns i la ciutadania en general, i poder situar amb claredat els nostres posicionaments.\nS'ha participat de totes les reunions de barri amb les que l'Ajuntament ens intenta marejar. I s'han mantingut reunions amb tots els partits polítics amb representació al Districte que han respost la petició d'iniciar un diàleg per donar a conèixer el posicionament i les reivindicacions de la Plataforma.\nS'està parlant diàriament amb veïns de diferents carrers. I, també amb totes les empreses, negocis, botigues, propietaris, treballadors i treballadors autònoms afectats, que són molts. La PASP9 té la voluntat de poder canalitzar, visualitzar i incorporar a les seves reivindicacions totes aquestes afectacions.\nS'ha atès molts mitjans de comunicació, inclosa premsa internacional. Sembla ser que ja "no compren" la propaganda Colau que inicialment va enlluernar alguns mitjans, i ara veuen que darrere la propaganda només hi ha paraules buides i un munt de problemes que abans no hi havia i ara sí.\nS'està seguint amb la campanya de recollida de signatures. Ja en portem gairebé 3.000 al Change (us animo a signar si encara no ho heu fet) i s'han dinamitzat diferents grups de recollida de signatures "presencial", entre veïns i amb la col·laboració de molts establiments comercials, plenament solidaris amb la problemàtica que ha generat tot aquest despropòsit al barri.\nI s'ha treballat en un pla d'accions de protesta contundent. Al carrer. De fet podríem dir que la lluita veïnal tot just comença ara, que fins ara prou feina hi ha hagut per organitzar-nos, per aprendre a funcionar començant de zero.\n5. Què esperem?\nAquesta mobilització veïnal que ha provocat la senyora Colau ara està agafant una dimensió que probablement ultrapassi les pretensions veïnals inicials amb la Superilla.\nD'entrada, com a principi general, el que volem és poder decidir sobre els nostres carrers, i totes les polítiques que afectin la nostra qualitat de vida de la manera com ho fa la Superilla. Prou omplir-se la boca de "participació" i negar la veu i la capacitat de decidir als veïns sobre coses que ens afecten tan radicalment.\nSi això no ho fan, si no podem decidir, la mobilització veïnal anirà in crescendo en les seves protestes fins que no es doni per finalitzada la "prova pilot" i es restitueixi el barri i els seus carrers a la situació prèvia al seu inici.\nA partir de que es posi fi a la prova pilot, hi ha voluntat constructiva d'analitzar-ne el funcionament conjuntament en els diferents espais de participació que es puguin posar en marxa per fer aquesta anàlisi.\nTambé hi ha una voluntat constructiva de participar en el disseny de totes les polítiques i actuacions que afecten al barri, tant -prioritàriament- de les que impliquin solucionar alguns dels problemes més greus que tenim, com de les que es plantegin com a propostes de futur.\nI, finalment, aquesta voluntat constructiva de participació cooperativa i col·laborativa també la tenim en relació a les diferents actuacions que es puguin plantejar en els àmbits de mobilitat, medi ambient, etc. a nivell de ciutat.\nPerò tot passa, d'entrada, perquè l'Ajuntament o ens permeti decidir als veïns o doni per finalitzada la prova pilot. Aquest és el primer objectiu que ara mateix tenim, i que precedeix a qualsevol altra cosa. Si no es dona per finalitzada la prova pilot seguirem instal·lats en una situació de conflicte. En un conflicte que anirà in crescendo. I molt.\nPublicat per Dies de fúria a 10/28/2016\nIsidre monferrer ha dit...\ntota la raó si senyor\nTINC UNA PERSONA MOLT PROPERA QUE I VIU,I N'ESTA FINS ELS...N'EN TENEN NI "PIJOTERA IDEA",AIXI VAN TIRAN,SENSA NORD NI SUD.\nMILLOR DIT,SI TENEN UNA "META",UN ASCO A LA CARRERA DE SAN JERONIMO,BARCELONA NOMES ES UN TRAMPOLI.\nNo vull desanimar-vos però crec que no us en sortireu. Aquesta gentusa que el barcelonins heu colocat a l'ajuntament son tant ignorants, prepotents i capgrossos que no volen mai admetre que s'han equivocat. Tant de bó que sigui jo qui vagi errat. Endavant amb la vostra lluita contra la Colau.!


TAC12 TV - Montblanc surt al carrer per celebrar la seva Festa Major\nDies centrals de la Festa Major de Montblanc, dedicada a la Mare de Déu de la Serra. Durarà fins al dimecres, Durant tot el cap de setmana, però, la capital de la Conca ha lluït amb força tota la seva esplendor festiva.\nMontblanc ha viscut aquest cap de setmana un inici festiu que, com és habitual, ha estat marcat pels homenatges. Abans del tret d’inici oficial de la festa, el ple d'honors i distincions, va reconèixer les entitats que estant d’aniversari. En aquesta ocasió, es van entregar quatre medalles. Menció especial pel Club Bàsquet Montblanc pels seus 50 anys d'història i tres medalles de plata als Torraires de Montblanc, als Amics dels Gegants i al Club Atlètic Montblanc pels seus 25 anys d'història.\nJa dissabte, l’inici festiu també va tenir regust de reconeixement. L’entitat de Protecció Civil de Montblanc va ser l’encarregada d’encetar les festes amb el pregó inaugural a la sala de plens de l’Ajuntament de Montblanc.\nLa vesant més institucional de la festa va donar pas a la festa al carrer, amb el nunci de les timbales acompanyat de gegants i nanos pregonant l’arribada de la festa pels carrers de la Vila Ducal, abans que ja, al vespre, l’Àliga s’afegís a ball de bastons, Nanos i Gegants en la ballada del seguici festiu a la sortida de la Salve Solemne.\nLa prèvia d’un diumenge que viuria l’acte central de la festa amb l’ofici a la Mare de Déu de la Serra amb la participació de tot el seguici festius d’una capital de la Conca que una vegada més ha tingut convidats a la seva festa. Per vuitè any consecutiu els Amics dels Gegants conviden una colla històrica a la Vila Ducal per ballar al costat dels gegants veguers.\nEnguany els gegants centenaris de Capellades van acompanyar els veguers en una trobada, que va acabar amb els balls cerimonials a l’interior de l’antiga església de Sant Francesc.\nMés en aquesta secció: « Els Torraires tornen a ser de set i la Joves baixa el ritme a Montblanc Dotze montblanquins gaudeixen del seguici des del balcó del consistori »


Es busquen portants pel futur Colomí de Sant Andreu de Palomar – Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya\n16 de desembre de 2021 31 de gener de 2022 Meritxell Bayarri\nAl barri de Sant Andreu de Palomar de Barcelona s’està preparant la creació d’una bèstia festiva. Es tracta d’un colomí, un animal molt relacionat amb la població.\nSegons el portal Opinió Andreuenca, l’historiador local Martí Pous i Serra (1910 – 1997) explica que al segle X en aquesta zona del Pla de Barcelona ja hi havia llocs on es guardaven coloms. D’aquí vindria una part del nom del barri.\nDe moment, no s’han avançat gaires detalls de com serà la bèstia nova ni qui la farà. A la xarxa social d’Instagram, però, s’ha creat un compte, “El Colomí”, i dimecres 15 de desembre es va obrir convocatòria per formar part del seu Estol.\nEn total, es busquen 13 persones majors de 18 anys de diferents col·lectius de Sant Andreu. Les interessades i els interessats a formar-hi part han d’enviar un correu electrònic amb les seves dades a l’adreça colomisantandreu@gmail.com abans del diumenge 9 de gener.\n(Foto: Logotip d’El Colomí)


HABITATGE GRÀCIA | The Room Studio\nEn el centre històric de Gràcia ens trobem amb aquest habitatge a reformar que es caracteritzava per la seva escassa lluminositat i no tenia una decoració actualitzada.\nLa decoració escollida permet crear un ambient càlid i molt casolà gràcies als tons neutres i formes orgàniques a les que dona presència el mobiliari. Fustes i tèxtils es combinen creant una perfecte harmonia. La il·luminació tènue i els acurats elements incorporats fan de cada racó una experiència única i tranquil·litat per a gaudir.\nAprofitant l’espai del pati, es va reformar aquesta part exterior que permet dotar a l’habitatge de llum que aporta una sensació de confort i estabilitat. La nova distribució va permetre connectar les àrees de forma equilibrada i es distingeixen les diferents funcions de cada una d’elles.\nLes habitacions són perfectes racons de descans en les que queden cobertes les necessitats dels clients en concordança a les seves personalitats. En quant als banys, guanyen presència els tocs mediterranis amb peces ceràmiques manuals i revestiments vinílics tèxtils.\nLa comunicació entre l’exterior i l’interior permet obtenir més lluminositat i comunicació visual\nEl pati interior esta totalment cobert de practicitat i funcionalitat\nGran llibreria dissenyada i realitzada per l’estudi per guanyar emmagatzematge\nEl paper tèxtil en lli que aporta un toc rústic aportant calidesa


Informació sobre la recollida de les restes de menjar\nQuin tipus de residus es consideren matèria orgànica?\nA grans trets, podem entendre la matèria orgànica com les restes dels aliments. Per exemple, són matèria orgànica les verdures, la fruita, el peix, la carn, els ossos, el marro de cafè, les infusions, les closques de fruita seca, els ous, el marisc, etc. Tot i que no són aliments, també són matèria orgànica el paper de cuina i els tovallons de paper usats, les flors, les plantes, les serradures de fusta natural, etc.\nOn he de llençar la matèria orgànica?\nDe moment, en els contenidors de rebuig situats a la via pública, ja que no es disposa del servei de recollida de matèria orgànica per a tota la ciutadania. Quan en els pròxims anys s’implanti aquest servei, s’haurà de dipositar en els contenidors de color marró que s’instal·laran a la via pública.\nActualment l’Ajuntament de Figueres ofereix el servei de recollida de matèria orgànica a grans productors d’aquest tipus de residu, com són l’hospital comarcal, el centre penitenciari, el mercat municipal de la fruita i la verdura, algunes residències i alguns supermercats.\nQuè se’n fa de la matèria orgànica que es recull als grans productors de la ciutat?\nLa matèria orgànica generada pels grans productors de Figueres es porta a la planta de tractament d’Olot, on s’inicia un procés de compostatge d’uns quatre mesos durada; a continuació se n’extreuen els residus impropis (plàstics, metalls...) i se n’obté el compost, que s’empra per adobar la terra.\nPer què no hi ha contenidors de matèria orgànica a l’abast de tota la ciutadania?\nNo s’ofereix el servei de recollida de matèria orgànica a tota la ciutadania perquè no es disposa de cap planta de tractament a l’Alt Empordà. Les plantes de tractament d’altres comarques estan dimensionades per a la quantitat de matèria orgànica que es genera en els seus territoris i no poden assumir-ne gaire més quantitat.\nQuan està previst que s’implanti el servei de recollida domiciliària de la matèria orgànica?\nActualment està en construcció una planta de tractament de matèria orgànica a l’Alt Empordà, concretament a Pedret i Marzà. Es preveu que el 2017 aquesta planta entri en funcionament i, a partir d’aqueix moment, Figueres estarà en disposició d’oferir el servei de recollida de matèria orgànica a tota la població.\nQui presta el servei de recollida de matèria orgànica als grans productors de la ciutat?\nEl servei de recollida de matèria orgànica és una competència municipal que es presta de manera indirecta a través de la societat de capital mixt Fisersa Ecoserveis SA.\nFisersa Ecoserveis s’encarrega de la dotació del personal necessari per al funcionament del servei, d’establir les rutes i els horaris de recollida dels contenidors de matèria orgànica, del manteniment del vehicle de recollida (avaries, neteja, pintura, retolació...), de l’adquisició i del manteniment dels contenidors de matèria orgànica (substitució de contenidors en mal estat, substitució de peces trencades...), de la gestió d’incidències (contenidors plens, tombats...), etc.\nQui coordina la recollida de la matèria orgànica a Figueres?\nLa recollida de la matèria orgànica es coordina des del Servei de Medi Ambient i Sostenibilitat de l'Ajuntament de Figueres. Aquesta oficina és la responsable d’aspectes com ara el seguiment de l’empresa que recull la matèria orgànica als grans productors de la ciutat, l’estudi de com es farà la implantació del servei de recollida de matèria orgànica a tota la població, la petició de subvencions a l’Agència de Residus de Catalunya per a la prestació d’aquest servei, la preparació de les campanyes per a la promoció de la recollida de matèria orgànica, entre altres qüestions.\nQuina quantitat de matèria orgànica generen els grans productors de Figueres?\nEn el gràfic es mostra l’evolució de la quantitat recollida de matèria orgànica generada pels grans productors de la ciutat.\nEvolució de la recollida de matèria orgànica a Figueres


Bancaixa decideix ampliar l'estada de l'exposició Sorolla. Visió d'espanya a Bilbao fins a l'1 de febrer - Prensa Fundación Bancaja\nBancaixa decideix ampliar l’estada de l’exposició Sorolla. Visió d’espanya a Bilbao fins a l’1 de febrer\nL’exposició Sorolla. Visió d’Espanya, col·lecció de <?xml:namespace prefix = st1 />la Hispanic Society of America, organitzada i patrocinada per BANCAIXA, ha rebut en els dos mesos d’exhibició al Museu de Belles Arts de Bilbao més de 110.000 visitants, el que ha portat els organitzadors a ampliar-ne l’ estada a Bilbao –inicialment prevista fins al 18 de gener– fins al pròxim 1 de febrer.\nPrecisament esta setmana ha passat per l’exposició el visitant 100.000, la senyora Mª Isabel De Aroca, professora d’anglés a l’Institut d’Ontaneda (Santander), que ha aprofitat el seu viatge a Bilbao per visitar l’exposició de Sorolla. Mª Isabel va rebre de mans de Miguel Capdevila, director d’Empreses de Bancaixa per a la zona Nord, un obsequi com a record del seu assenyalat pas per l’exposició.\nSorolla. Visió d’Espanya és ja una de les exposicions temporals més visitades de la història del Museu de Belles Arts de Bilbao i ha contribuït, a més, que enguany, en què el Museu ha celebrat el seu Centenari, s’hagen superat amb escreix els 223.000 visitants, xifra rècord de l’última dècada.\nEste èxit ve precedit per l’extraordinària acollida que la mostra ha tingut en ciutats com València, Sevilla i Màlaga on ha rebut més de 800.000 visitants. Després de la seua permanència a Bilbao, Bancaixa portarà l’exposició a Barcelona, Madrid, i València de nou.\nLa mostra de Sorolla pot veure’s fins a l’1 de febrer en horari de dimarts a diumenge de 10:00 a 20:00 hores, ininterrompudament. Els dilluns el museu estarà tancat, i els dimecres l’entrada és gratuïta.\nL’exposició Sorolla. Visió d’Espanya, Col·lecció de la Hispanic Society of America, reuneix els catorze panells -mesuren 3,5 metres d’alt i el cicle comprén 60 metres de llarg en total- que Sorolla va pintar per a la Hispanic Society de Nova York i que per primera vegada i de manera excepcional Bancaixa ha portat a Espanya per a la seua exhibició itinerant durant dos anys.


Com extreure àudio de YouTube amb facilitat\n> Recursos > YouTube > com extreure àudio de YouTube sense esforç\nPodeu trobar un munt de fonts d'àudio a vídeos de música o vídeos casolans a YouTube. Serà una bona idea per extreure YouTube d'àudio per escoltar quan estàs en moviment o desconnectat d'Internet. Però vostè pot trobar una mica d'un problema per extreure àudio de YouTube en línia. Afortunadament, aquí és un bon extractor d'àudio de YouTube per ajudar —Enregistradora d'àudio Streaming. Mitjançant aquest programa, vostè pot aconseguir arxius d'àudio sense pèrdua de qualitat mentre el vídeo està jugant. No cal primer descarregar un vídeo de YouTube i llavors convertir-lo en format d'àudio. Anem a comprovar-ho en els paràgrafs següents.\n1 Instal·lar l'extractor d'àudio de YouTube\nDescarregui la versió correcta del programa i instal·la al seu ordinador. El procés d'instal·lació serà lliure de preocupació amb l'auxiliar. Utilitzarem la versió de windows com a exemple.\n2 Extregui àudio des de YouTube en línia\nDesprés d'instal·lar el programa, executar-lo per trobar un botó de registre en el programa. Feu clic al botó i llavors navegui a la pàgina web de YouTube per localitzar una font d'àudio. Feu clic a l'àudio de YouTube per jugar i el programa començarà a treballar.\nDesprés s'extreu l'àudio, podeu trobar a la pestanya Biblioteca subratllar l'arxiu d'àudio i feu clic a Afegeix botó iTunes. Llavors que anirà a la llista de reproducció de SAR en iTunes, en el qual vostè pot sync als seus mecanismes portàtils com iPod o altres. Pot també clic correcte l'arxiu d'àudio i seleccionar sumar-se a la biblioteca d'iTunes al menú emergent.\nDiferents dispositius d'Apple, només cal clic correcte l'àudio i escollir obrir-se a la carpeta per trobar on s'emmagatzema l'arxiu. Llavors transferir l'arxiu a dispositius portàtils com Samsung telèfon manualment.\nTambé podria utilitzar aquest YouTube extractor d'àudio per reproduir arxius d'àudio. Crear llistes de reproducció per classificar els arxius així que vostè pot trobar aquest exacta ràpidament.\nAmb aquest programa, vostè pot també fer ringtones fàcilment. Feu clic a la icona de campana i mostrarà un mapa de bits. Simplement escolliu una part en el mapa de bits i guardar per posar en el seu telèfon.\nTambé cal esmentar que podeu editar la informació del fitxer d'àudio fent clic dret i seleccionar Veure detall. Escriviu la informació personalitzada a la columna correcta.\nIncreible, veritat? No dubteu a descarregar un per millorar la vostra experiència d'àudio.


al seu SERVEI DESDE FA MÉS DE 20 ANYS\nHard&Soft Informàtica fa més de 20 anys que és present en el món de l'informàtica; Efectivitat, bon tracte amb els clients i una resposta inmediata a qualsevol problema ens ha fet créixer dins d'aquest mercat tan competitiu.\nComptem amb una gran varietat de clients: arts gràfiques, despatxos tècnics, medicina, siderúrgia, tèxtil, escoles, serveis, màrqueting i particulars.\nEspecialistes en Servidors, xarxes (Informàtiques, telefòniques, càmeres de seguretat), centraletes telefòniques, NAS, Pissarres i Aules Digitals.\nTambe tenim una potentíssima Gestió Comercial, Contabilitat i Facturació tant local com remota, amb estructura de base de dades SQL, que podem adaptar a un 90% de petites i mitjanes empreses.\nHem incorporat un nou servei, LastBoot, que manté de forma contínua una còpia sincronitzada del seu servidor principal en un servidor secundari - de seguretat - situat en un DataCenter. Si cau el seu servidor, LastBoot, en només tres minuts, posa en marxa el nostre servidor virtual, una réplica exacta de les seves dades i programes.\nGestió i comptabilitat\nPodem ajudar-te ?. Posa't en contacte amb nosaltres.\nAquest lloc web utilitza cookies pròpies i de tercers per millorar la teva accessibilitat, personalitzar la teva navegació, recopilar informació estadística sobre els teus hàbits de navegació, mostrar publicitat i anuncis relacionats amb les teves preferències. Si segueixes navegant, considerem que acceptes el seu ús.\nHARD & SOFT INFORMATICA S.L. (93 731 63 97)


El nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia SEO Les Planes d'Hostoles és aconseguir els millors resultats en la generació de trànsit potencial i sa des dels cercadors, sobretot el posicionament Google Les Planes d'Hostoles, cap a la pàgina web del client. La conversió d’aquest trànsit nou potencial en client nou aconseguit, és l’estratègia On-page que també cal abordar per assegurar-nos l’èxit i tancar el procés consolidant l’estratègia dissenyada.\nA l’igual que el Manteniment informàtic Les Planes d'Hostoles és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO de posicionament web Les Planes d'Hostoles també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nAixí doncs, el posicionament web Les Planes d'Hostoles és una forma de fer les coses, una metodologia constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web Les Planes d'Hostoles, optimització web i projecte en aquest sentit. Aquesta metodologia i filosofia de treball és el resultat de tants anys d’experiència en el servei de posicionament web Les Planes d'Hostoles, i només es pot assolir entenent i transpirant durant tant de temps els paràmetres, motius i estratègies de posicionament web Les Planes d'Hostoles òptimes i exitoses que Google contempla en el seu posicionament natural, en evolució constant.


Mig quilòmetre de cues a l'AP-7 per un accident a Constantí\nDos ferits en dos accidents a l'AP-7 a Constantí aquest dimarts al mat\nEls fets s'han produït poc després de dos quarts de deu del matí\ndimarts, 18 de juny 2019 - 10:21h\nUna imatge d'arxiu de cues, com les que s'han registrat aquest dimarts al matí a Constantí. | Twitter (@monxocat)\nUn accident al pas de l'autopista AP-7 pel terme municipal de Constantí, en concret al punt quilomètric 249, deixa aquest dimarts, 18 de juny al matí, ha deixat fins a mig quilòmetre de cues en aquesta via, en sentit sud. Són les conseqüències d'un accident en què s'han vist implicats dos turismes i que s'ha produït quan passaven pocs minuts de tres quarts de nou del matí d'aquest dimarts.\nDe resultes de la topada, i segons la informació facilitada per part del Servei Català de Trànsit, un dels conductors dels dos vehicles ha resultat ferit de caràcter moderat i ha estat traslladat per part del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) a l'Hospital Joan XXIII de Tarragona.\nUn altre accident al mateix punt, però en sentit contrari\nCuriosament, però, una estona més tard, cap a tres quarts d'onze del matí, hi ha hagut un segon accident al pas de l'AP-7 per Constantí. Ha estat al mateix punt quilomètric, però en aquest cas en sentit nord. El conductor d'una motocicleta ha patit una caiguda que ha resulta en deixar-lo ferit, també de caràcter moderat. El Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) l'ha traslladat a l'Hospital Joan XXIII de Tarragona amb una ambulància.\nTot plegat, el mateix dia que s'ha produït un tercer accident a l'AP-7 tarragonina. Ha estat, però, uns quants quilòmetres més al sud, en aquest cas al terme municipal de l'Ampolla, quan un camió i un turisme han patit un fregament lateral que han acabat amb una dona, la copilot del cotxe, ferida de caràcter moderat.\nUn ferit de caràcter moderat en un accident a l'AP-7, a l'Ampolla\nEl PSC de Torredembarra es reuneix amb el subdelegat espanyol pel problema de la rotonda a l'AP-7\nBusquen un camioner fugat després de provocar un accident amb quatre ferits a l’AP-7 a Constantí\nConstantí trànsit AP-7


Homenatge a Curt Wittlin | Ajuntament de Campredó\nHomenatge a Curt Wittlin\nPublicada el 26 Sep 2020\nDimecres 23 de setembre des de la regidoria de cultura es va organitzar un emotiu homenatge a la figura de Curt Wittlin (Reinach, Baxilea 1941-Tortosa 1029), catalanòfil i un dels principals medievalistes de la literatura catalana, especialista en l'obra del flare Francesc Eiximenis: un dels autors més copiats, esmentats i traduïts de l'Edat Mitjana a Occident. Justament se celebrava el primer aniversari del seu traspàs.\nPresidit per l'alcalde de Campredó, Damià Grau, Va comptar amb la presència de la seua vídua, Maria-Lluïsa Wittlin, del Dr. Miquel Àngel Pradilla en representació de l'Institut d'Estudis Catalans, i de diversos membres de l'Associació per la difusió de la llengua i literatura catalanes a l'exterior. Es va realitzar la glosa del prestigiós medievalista, així com una recitació d'obra dels principals autors del Segle d'Or de la literatura catalana a càrrec dels rapsodes Vicent Pellicer, Sílvia Panisello i Emigdi Subirats.\nCom a colofó a l'acte, es va ensenyar al públic el material audiovisual que s'ha adquirit per a la Torre de Font de Quinto, finançat per la generosa aportació que han fet els Wittlin al poble de Campredó. Es va passar un vídeo amb moments explicatoris de la vida d'un dels principals estudiosos de la literatura catalana medieval.\nUn reconeixement molt merescut a un gran intel·lectualitat de la catalanitat: Creu de Sant Jordi, Membre de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans, i de la Institució de Bones lletres de Barcelona. La inscripció Sapere aude, L'humanisme viatja amb els llibres (Curt Wittlin) presideix la sala de la planta baixa de la torre templera.\nHomenatge Joan Bertran


BIBLIOTECA MUNICIPAL ALTAFULLA: La fam què amaga?\nLa fam què amaga?\nLa fam és un fet inacceptable en un món caracteritzat per l'abundància de recursos materials i aliments.\nLa història té molt a dir sobre la fam, i no només sobre les seves causes i les seves conseqüències, sinó també sobre les seves solucions.\nLes causes principals que una part important de la població mundial es trobi en una situació de fam crònica o amb greus problemes per accedir a una alimentació adequada són dues:\n- Les derivades dels conflictes bèl·lics que ocasionen un nombre important de refugiats i la pèrdua de terres destinades a l’agricultura. Tots motivats, d’una manera o altra, pels interessos polítics i econòmics de les grans potències imperialistes.\n- La política de desenvolupament agroalimentari que ha portat a la pèrdua de la sobirania alimentària a nivell mundial. En aquest moment no hi ha cap país que tingui una producció pròpia i diversificada que pugui assegurar la seva supervivència. És aquest entramat d’una agricultura globalitzada i dominada per un nombre reduït d’empreses multinacionals el que ens permet explicar l’increment indiscriminat dels preus de productes bàsics com els cereals.\nL’11 de maig de 2011, el Programa Mundial dels Aliments de les Nacions Unides, anunciava les 10 coses que cal saber sobre la fam al món, algunes expressades anteriorment.\n1. En l'actualitat hi ha uns 925 milions de persones al món que no mengen prou per viure saludablement. Això significa que una de cada set persones al planeta se’n va a dormir cada nit amb gana. (Font: Comunicat de premsa de la FAO, 2010)2.\n2. L'augment del preu dels aliments que va arribar al nivell més alt entre juny 2010 i febrer 2011-va provocar que unes 44 milions de persones se sumessin a la llista d'aquells que pateixen fam al món. (Font: Banc Mundial preus dels aliments, 2011)\n3. Encara que el nombre de persones que pateixen fam ha augmentat respecte al percentatge de la població mundial, la fam ha disminuït d’un 33 per cent de la població l'any 1969 a gairebé un 15 per cent de la població en 2010. (Font: FAO, 2010).\n4. Més de la meitat de les persones amb fam al món (uns 578 milions de persones) viuen a Àsia i el Pacífic. Àfrica representa una mica més d'una quarta part de la població amb fam del planeta. (Font: FAO, L'Estat de la Inseguretat Alimentària al Món, 2010)\n5. La fam encapçala la llista dels 10 principals riscos per a la salut. Cada any mor més gent per la fam que per altres causes com la SIDA, la malària o la tuberculosi combinades. (Font: ONUSIDA, Informe Global del 2010, OMS, Estadístiques de la Fam i la Pobresa Mundial de 2011).\n6. Un terç de les morts en nens menors de cinc anys en països en desenvolupament estan relacionades amb la desnutrició. (Font: UNICEF, Informe sobre Nutrició Infantil, 2006)\n7. Els primers 1.000 dies de la vida d'un nen, des de l'embaràs fins als dos anys, són el moment crític per a evitar la desnutrició. Una dieta adequada durant aquest període pot prevenir el retard en el creixement físic i mental que causa la desnutrició. (Font: Nacions Unides Comitè Permanent sobre Nutrició de 2009).\n8. Només costa 25 centaus de dòlar al dia proveir a un nen totes les vitamines i els nutrients necessaris perquè creixi saludable. (Font: PMA, 2011).\n9. Sovint les mares desnodrides donen a llum a nadons amb baix pes que, alhora, tenen un 20 per cent més de probabilitats de morir abans de complir els cinc anys. Cada any neixen gairebé 17 milions de nens amb baix pes. (Font: "Un món apropiat per als nens, UNICEF, 2007)\n10. Per al 2050, el canvi climàtic i els patrons erràtics del clima provocaran que uns 24 milions de nens més pateixin fam. Gairebé la meitat d'aquests nens viuen a l'Àfrica subsahariana. (Font: Canvi climàtic i fam: Responent al desafiament, el PMA, 2009)\nI que puc fer jo?\nVivim en un món d’abundància. Avui es produeix menjar per 12.000 milions de persones, segons dades de l’Organització de les Nacions Unides per l’Agricultura i l’Alimentació (FAO), quan al planeta n’habiten 7.000 milions. Llavors, per què una de cada set persones al món passa gana?\nDes de la Biblioteca d'Altafulla us proposem que llegiu algun dels llibre que donen elements per entendre millor aquest fet terrible de la fam al món:\nContra la fam i la guerra. Arcadi Oliveres. Angle Editorial\nEl conegut professor d’Economia i activista social Arcadi Oliveres, president de Justícia i Pau, ha afirma que la crisi alimentària és molt pitjor que l’actual crisi econòmica, ha recordat que cada dia moren de fam al món 80.000 persones i que posar-hi remei costaria una fracció dels diners destinats al rescat de la banca al primer món. “Hi ha una crisi alimentària, una crisi ecològica i una crisi de valors que són molt més greus que la crisi econòmica”, i ha afegit que “per aquest 2011 es preveu que hi hagi 1.100 milions de famolencs arreu del món, una xifra que s’està incrementant a raó de 80 milions de famolencs més a l’any”.\n“La fam al món explicada al meu fill” de Jean Ziegler\nOn s’explica de manera planera els mecanismes que provoquen que tot i havent prou recursos alimentaris per a tothom, un repartiment poc just de la riquesa i els aliments provoquen la mort de fam de milions de persones cada any.\nJosep M. Salrach, La fam al món. Passat i present, Eumo, Vic, 2009\nDel llibre de Salrach es pot concloure que arreu la natura ha estat constantment un desencadenant de la fam (en les situacions catastròfiques) o un element determinant dels baixos rendiments de l’agricultura, però “la prosperitat d’una societat, el desenvolupament tècnic, la cohesió del grup i la forma política que s’ha donat, poden fer molt per alleugerir l’impacte de la desgràcia i organitzar la recuperació”.\nJames Vernon, El hambre. Una historia moderna, PUV, València, 2011.\nEl que mostra el llibre són els condicionants polítics, culturals i socials del sorgiment de la nostra manera d’entendre la fam i, per tant, de les polítiques públiques o privades adreçades a combatre-la.\n'Del campo al plato. Los circuitos de producción y distribución de alimentos'\nXavier Montagut i Esther Vivas\nAvui, el sistema de producció, distribució i consum d'aliments, al llarg de tota la cadena del camp al plat, està sotmès a una alta concentració empresarial, arrelat en una lògica capitalista que avantposa els interessos econòmics de les multinacionals del sector a les nostres necessitats alimentàries i al medi ambient. Béns com l'aigua, les llavors, la terra... han estat privatitzats i convertits en moneda de canvi a mercè del millor postor. Amb aquest llibre volem mostrar la cara oculta d'aquest sistema agroalimentari: els seus actors, impactes, les causes de la crisi alimentària i assenyalar les alternatives plantejades des de diferents moviments socials. Per això, hem comptat amb el testimoni d'activistes, camperols i investigadors que ens expliquen les conseqüències de les polítiques neoliberals i la seva lluita a favor de la sobirania alimentària, el comerç just i el consum crític. Icaria editorial 2009\nEl Hambre Que Viene: La Crisis Alimentaria y Sus Consecuencias. Paul Roberts Ed. B\nPaul Roberts, periodista des de l'any 1983, escriu i llegeix amb freqüència sobre el complex entramat que formen l'economia, la tecnologia i la natura. Aquesta llibre, la seva segona obra, tracta sobre els desafiaments i riscos del sistema globalitzat de producció i distribució d'aliments, i els desajustos en la dieta dels diferents habitants del planeta.\nSupermercados, no gracias.\tXavier Montagut i Esther Vivas (coords.) L'aparició de la distribució moderna (supermercats, hipermercats, cadenes de descompte...) ha canviat l'on, el com i el què consumim, posant el nostre consum al servei de la lògica del mercat i de la maximització dels seus beneficis. Amb aquest llibre volem posar en relleu la cara oculta de les grans cadenes de distribució comercial, la seva lògica de funcionament i els seus impactes en l'agricultura, en els drets dels i de les treballadores, als països del Sud i en el medi ambient.\nDurant el més de novembre es va organitzar una jornada sobre la crisi alimentària. Els grups organitzadors van ser: la campanya No Et Mengis El Món (Observatòri del deute en la Globalització, Veterinàris Sense Fronteres i Xarxa de Consum Solidari), Entrepobles i Grain.\nIntroducció a la crisi alimentaria global\nEn aquesta jornada es va lliurar un llibret, Introducción a la Crisis Alimentaria Global, que ens dona arguments per consumir agroecològic i convèncer al nostre entorn que deixi estar el model agroindustrial tant injust i agressiu.\nEl dret a l'alimentació . Autor: Jean Ziegler\nJean Ziegler és l'actual Relator Especial de les Nacions Unides pel Dret a l'Alimentació, que cada any publica l'informe sobre la malnutrició mundial. Sociòleg i eocnomista, és autor de diversos llibres com "Los nuevos amos del mundo" o "La fam explicada al meu fill". Al capdavant de la Relatoria Especial de l'ONU, Ziegler ha revifat el debat sobre les causes de la fam al món, oblidada en els calaixos de la globalització, per recordar-nos que "la gana no és ni inevitable ni acceptable. és una matança diària i una vergonya per a la Humanitat". Ha estat editat per Àgora Nord-Sud, ONG Catalanes de Solidaritat Internacional (Setem, Entrepobles, Enginyería Sense Fronteres, Medicus Mundi, Veterinaris sense Fronteres).\nEn sols 10 minuts de reportatge Jean Ziegler deixa molt clar que les persones que moren diàriament de fam i de set actualment en el planeta...\nPublicat per BIBILIOTECA ALTAFULLA a 14:04\nEtiquetes de comentaris: assaig, Lectura, llibres\nALMA AUSENTE. Recordem el 75 aniversari de la mort...\nLlibreries de viatges. Viatjar amb la imaginació


Casal Aixumara: de juliol 2009\nII Diada pels sediments al Delta\nPoble Nou acollirà aquest diumenge la II Diada pels sediments al Delta\nL'associació de jóvens "Tots al munt" del Poble Nou organitza aquest diumenge dia dos d'agost la II Diada pels sediments que se presenta com una jornada plena d'activitats al bell mig del Delta. Segons els organitzadors "se tracta d'apropar-nos a la naturalesa que ens envolta per a defensar-la i alhora gaudir-la, per això les activitats que preparem tenen a veure amb conèixer millor el nostre entorn i reflexionar sobre la situació en que se troba a la vegada que ens ho passem bé". La Diada començarà a les nou del matí, hora en que estan convocades, als sequers del Poble Nou, les persones que vulguin participar d'aquesta jornada lúdico-reivindicativa. Des d'allà s'aproparan a la Bahia dels Alfacs on navegaran fins a les Salines situades entre la Barra del Trabucador i la Punta de la Banya. Allà dinaran. L'organització ven tiquets per a la piraguada i el dinar al preu de vint euros. Els tiquets se poden adquirir a la Terrasseta de Saur situada al carrer Major s/n del Poble Nou o a l'establiment Natura i aventura situat a la Plaça del Cóc de Sant Carles de La Ràpita.\nA les sis de la tarda a la pista poliesportiva del Poble Nou hi haurà una xerrada a càrrec de l'hidròleg Rafa Sánchez que versarà sobre el cabal mínim de l'Ebre per als propers sis anys, cabal que s'ha de decidir en els propers mesos en el que serà l'aprovació del pla de conca de l'Ebre. La xerrada anirà seguida d'un debat obert. A partir de les vuit de la tarda hi haurà un sopar popular i concerts amb diferents grups musicals destacats: Pepet i marieta, Joan Rovira Acustik, Lark About, Stop i Jóvens cantadors de rondalla. Segons l'organització "amb aquest tipus de diades les persones que treballem per la defensa del medi ambient enfortim els nostres vincles i ens donem a conèixer a la resta dels nostres conciutadans oferint-los la possibilitat d'unir-se a la defensa de la natura". La Diada va destinada a persones de totes les edats i té com a objectiu estendre's pels diferents pobles del Delta de l'Ebre a partir de que el teixit associatiu dels diferents municipis se la facin seua i li donin noves formes.\nAl mateix temps la II Diada pels sediments és la jornada que inaugura el camp de treball Preservació de la Barra del Trabucador II organitzat per les associacions Jóvens per la Cultura i la Sostenibilitat a les Terres de l'Ebre i Obre't'ebre. I els beneficis d'aquesta II Diada pels sediments al Delta se destinaran a un altre projecte que organitzen els Jóvens per la Cultura i la Sostenibilitat: els Cartells pel medi ambient. Els cartells informaran objectivament sobre la situació mediambiental del Delta de l'Ebre. El contingut, tant de text com de material gràfic està sent realitzat pel reconegut hidròleg Rafa Sánchez. Els cartells seran imprimits en fusta seguint els paràmetres de disseny del Parc Natural i cobriran els principals llocs de pas turístic del litoral deltaic així com pretenen cobrir el que els organitzadors creuen que és un buit d'informació existent sobretot en les persones que venen de visita al Delta de l'Ebre. El projecte dels Cartells pel medi ambient l'organitzen els Jóvens per la Cultura i la Sostenibilitat coordinats amb la Plataforma en Defensa de l'Ebre.\nEtiquetes de comentaris: Agressions al Territori, Terres de l'Ebre\nAvui publiquem un article del diari Avui de l'Alfons López Tena:\nA la península Ibèrica hi ha quatre Estats, que per ordre d’importància demogràfica i econòmica són el Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda del Nord, el Regne d’Espanya, la República de Portugal i el Principat d’Andorra. Fa tres-cents anys, però, que el segon no accepta l’existència del primer, i pretén ocupar el seu territori i imposar la seva sobirania sobre gibraltarenys, que ni són espanyols ni tenen la més mínima intenció d’esdevenir-ne. Els successius governants espanyols ho han intentat tot, inclosos atacs militars, bloquejos i aïllaments per fer-los patir, però els gibraltarenys s’han mantingut sempre ferms com la Roca on viuen i han gaudit sempre de llibertats i democràcia, a diferència dels espanyols. Aquest deliri d’ocupació l’han mantingut a Espanya monarquies i repúbliques, dictadures i democràcies, tots i cadascun dels règims espanyols fins als nostres dies, basant-se en un breu període de 242 anys de domini castellà/espanyol, després de 751 anys de domini àrab i abans dels darrers 305 anys de sobirania britànica, decidida pels gibraltarenys pel 99% dels vots en referèndums (1967, 2002) que els governs espanyols han refusat per “il·legals”, encara que no han explicat mai quina és la llei britànica vulnerada.Els darrers anys, i per efecte de la pertinença dels dos Estats a la Unió Europea, Espanya s’ha vist forçada a permetre les comunicacions terrestres, aèries i telefòniques, i a respectar el dret dels gibraltarenys a votar en les eleccions europees, després d’haver perdut tots els vetos il·legals que imposava per sentències del Tribunal de Justícia de la Unió Europea.\nSemblava que la visita per primera vegada a la història d’un ministre espanyol serviria per anar esvaint les seves fantasies imperials, però les paraules de reivindicació perpètua de la sobirania i les reaccions de la Jihad Hispànica mostren clarament que no n’han après res. Tant és, porten tres segles bramant, poden seguir tres segles més amb els mateixos nuls resultats, ara són inofensius per efecte de la Unió Europea i no poden ni atacar ni boicotejar els gibraltarenys. Continuarem tenint episodis deliciosos, com quan Espanya va retirar la seva pretensió d’incloure en els Tractats constitucional i de Lisboa la norma d’intangibilitat de les fronteres a la UE, amb el propòsit d’impedir les independències catalana i basca. Un glacial representant britànic va observar que això implicava renunciar a reivindicar Gibraltar, i els espanyols recularen quan tothom rigué en sentir-los defensar que entre Espanya i Gibraltar no hi ha una frontera sinó una tanca.\nCom a catalans, és interessant constatar el caràcter ètnic del projecte nacional espanyol, i la seva correlativa manca d’atractiu per als que no comparteixen els seus trets. Espanya simplement projecta la seva nació a tot l’Estat (en l’imaginari, a tota la península) per fer-se’n seves les minories nacionals, però no les integra simbòlicament. L’imaginari espanyol no inclou elements catalans, ni històrics, ni culturals, ni identitaris: a diferència de la invenció de la britishness, que projecta una identitat inclusiva de les nacions celtes del Regne Unit, evidentment subordinades a la dominant englishness, els espanyols no s’han fet seus cap dels trets de les nacions minoritàries, que refusen en la seva integritat. La centralitat de Gibraltar en el discurs i la política exterior de tots els governs espanyols, autoritaris i democràtics, dretans i esquerrans, és una clara manifestació de l’etnicisme del seu Estat, de la seva exclusiva preocupació per la seva nació, que en el seu inconscient no inclou Catalunya.\nEn poc més de cinquanta anys, a cavall dels segles XVII i XVIII, i per efecte de guerres i tractats, l’Estat espanyol va perdre, a més de molts altres països, la Catalunya Nord i Gibraltar. La pèrdua del primer, incomparablement més extens i poblat que el segon, als espanyols i al seu Estat no els ha fet mai recança, ni s’han preocupat pel seu destí ni maldat per recuperar-lo, ni tan sols en moments favorables, com quan Hitler el va oferir a Franco i aquest s’hi refusà tot dient: “¡Ya tenemos bastantes catalanes!”. Pel que fa a Gibraltar, país des de llavors d’identitat britànica que ja ha viscut més temps amb govern britànic que els que visqué sota govern castellà/espanyol, la constància i insistència de la reivindicació espanyola, enfront d’una població que ni és espanyola ni se’n sent, ni vol dependre de cap manera de l’Estat espanyol, fóra simplement ridícula si no fos pels sofriments que infligeix als gibraltarenys, que es mereixen uns veïns amb una mica de decència, i que per començar reconeguessin llur existència i llur dret a governar-se i decidir el seu futur, com tots els pobles lliures del món. Cap Estat a Europa reivindica el territori d’un altre sense el consentiment i contra la voluntat expressa i reiterada de la població afectada, l’espanyol amb Gibraltar és l’únic cas.\nPer què Gibraltar sí, i tan intensament, i la Catalunya Nord no? No cap una altra explicació que l’ètnica, perquè per als espanyols allò que va ser castellà/espanyol s’ha de recuperar, perquè forma part de llur nació, però allò que va ser català/espanyol no s’ha de recuperar perquè no en forma part. És, per un nacionalisme ètnic com l’espanyol, una estranya contorsió la que els permet reivindicar com a espanyola una part de Catalunya, i no l’altra. Era espanyola la Catalunya Nord, com Gibraltar, abans de les respectives conquestes francesa i anglesa? Si ho era, com és que, a diferència de Gibraltar, no l’han volguda recuperar mai? Potser és que la Catalunya Nord no era espanyola? Si aquesta és la raó, i no se n’albira una altra que expliqui comportaments tan dissemblants, què fa que la Catalunya Nord no sigui espanyola, en l’imaginari espanyol, i la Catalunya Sud sí? No cal sinó anar a les fonts espanyoles per trobar la raó: “el justo derecho de conquista”. Mala peça al teler tenen, doncs, quan són una democràcia integrada a la Unió Europea: no podent fer servir la repressió armada, només el consentiment o la resignació dels catalans permet als espanyols junyir-nos al seu Estat. Quan decidim la independència no podran impedir-la, diguin el que diguin i facin el que facin. Si volem, i quan vulguem, serem tan lliures com els gibraltarenys, els portuguesos, els andorrans i els espanyols, i s’unirà als quatre Estats de la península ibèrica un cinquè: l’Estat independent de Catalunya.\nA continuació hi podreu trobar l'entrevista publicada al diari El Punt el passat 21 de Juliol a Guillem Agulló, pare del jove Guillem assassinat ja fa més de setze anys a mans del feixisme espanyol. Esta entrevista s'ha publicat ara, tot just quan s'ha presentat a València l'informe Raxen que per desgràcia torna a posar el País Valencià al capdavant de les agressions, xenòfobes i feixistes.\nEn la recent presentació del darrer informe Raxen, Guillem Agulló va denunciar l'abandó institucional de les víctimes dels grups ultra i la impunitat amb què actuen. L'assassí del seu fill, condemnat a 16 anys de presó, només en va complir 4 i es presenta a les eleccions per Alianza Nacional\n–El Moviment contra la Intolerància va convidar-lo a la presentació del darrer Informe Raxen que denuncia l'activitat racista, homòfoba i neonazi, però no va confirmar la seua assistència i aparegué espontàniament. Tenia reticències a unir la seua imatge a aquesta associació?\nEtiquetes de comentaris: Antifeixisme, País Valencià\nA continuació reproduïm un article de Vicent Partal, director de Vilaweb, respecte al finançament de Catalunya.\nDe tot això que ha passat aquest cap de setmana, una sola cosa resta fora de discussió: és el triomfalisme que s'ha difós tant pel PSC com pel PSOE. Zapatero necessitava un acord i el té. Montilla necessitava un acord i el té. La legislatura s'acabarà al Principat, més o menys, amb normalitat i Zapatero segurament que ara recuperarà els vots d'Esquerra i d'Iniciativa. Ja és fet. Això a banda, hi ha ben poques coses clares i moltes ombres que taparà, si pot, la propaganda.\nUn acord es fa entre dos. Si més no, perquè en aquest cas són més. I assistim, aquestes darreres hores, a una cerimònia francament confusa. El PSC, de primer, i el govern de la Generalitat, després, afirmen en públic que hi ha un acord i que aquest acord implica unes quantitats determinades de diners. Esquerra encara diu una quantitat més alta. Però el govern català no ha dit encara oficialment que la xifra d'Esquerra siga la bona i, cosa més sospitosa, el govern espanyol no diu ni tan sols que haja acordat la xifra que el PSC diu que s'ha acordat. Emparant-se en el fet que la negociació és a moltes bandes, la ministra Salgado s'ha negat repetidament a confirmar les xifres que dóna el president Montilla. Sorprenent? A mi, em sorprèn i em preocupa, vista la poca lleialtat institucional demostrada pel president Zapatero.\nCaldrà esperar veure com es concreta tot plegat, però hi ha un segon detall, més inquietant. Tots ens parlen dels diners de l'any 2012. Però i els del 2009 i del 2010 i del 2011, què? Tothom especula amb una xifra que tardarà quatre anys a arribar i que ja veurem si arriba. Perquè la ministra ha dit ben clar que 'dependria de la recaptació', perquè tres mil milions d'euros d'avui no són pas els mateixos tres mil milions d'euros d'ací a quatre anys. La xifra és la mateixa, però no pas el valor, que minvarà d'acord amb la inflació.\nI malgrat tot, l'ambigüitat de les xifres no és sinó una part de la preocupació. Perquè hi ha més. El document del pacte no recull ni una sola de les variables que la Generalitat exigia per a poder canviar d'una manera favorable el deficient finançament actual. No parla enlloc ni d'esforç fiscal, ni de costos diferencials, ni d'emigració. I això significa, per tant, que el model teòric no deixarà treballar amb xifres favorables quan aquestes s'hauran de concretar.\nFinalment, hi ha un factor especialment greu en aquest acord, que és que el govern de Catalunya accepta que l'articulat de l'estatut no té valor jurídic, car l’acord vulnera les disposicions finals relatives al títol de finançament. Pitjor: hi ha articles de l'estatut, la majoria, que poden ser subjectes d'interpretacions vàries, però n'hi ha que són literals, articles sense confusió possible. I el títol del finançament, i sobretot les disposicions finals que hi fan referència, són literals. No diuen que el model s'aprovarà o fixarà un dia qualsevol. Diuen que, a tot tardar, funcionarà el 9 d'agost de 2010. Acceptar qualsevol cosa que vaja més enllà és, per tant, assentar un precedent greu.\nI ben greu, perquè tots sabem que l'agost vinent segurament que arribarà una important retallada jurídica de l'estatut. Per tant, després del pacte del finançament, com podrà argumentar el govern català que l'estatut és una llei que ha de ser respectada com es va aprovar? Si el govern de Catalunya mateix no considera necessari de respectar articles que són literals, com podrà exigir respecte als articles que seran interpretats?\nDit tot això, Zapatero necessitava un acord i el té. Montilla necessitava un acord i el té.\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, Economia\nComissió 11 de Setembre en marxa!\nEnguany lo col·lectiu "Lo Casal Aixumara" participarà en la Marxa de Torxes que s'organitzarà a Tortosa en motiu de la commemoració de la Diada Nacional de Catalunya. A part de la data, dijous 10 de Setembre a partir de les 20:30h des del Castell de la Suda poc més es pot avançar fins al moment.\nPer a estar-ne informats podeu passar-vos pel web de la Comissió 11 de Setembre de les Terres de l'Ebre. On a més podreu trobar imatges i vídeos dels actes organitzats l'any passat.\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, Terres de l'Ebre\nEbre Lan Party 2009\nA partir del proper divendres el Casal Aixumara col·laborarà en la organització de l'EbreLanParty\nNotícia extreta del diari El Punt\nEL QUE NO ENS EXPLIQUEN D'IRAN\nQuè passa a l'Iran? Qui representa Ahmadinejad? I Mussaví? A continuació reproduïm l'interessant article de Jordi Llaonat "El que no ens expliquen d'Iran", publicat a l'Avui el passat 23 de juny, p. 25:\nQuè hi passa a l'Iran? Per què els opositors carreguen contra el procés electoral i titllen el president de dictador, però en canvi no critiquen el règim que li dóna cobertura? Ha començat el compte enrere de la República Islàmica? O bé un grup de persones molt poderoses ha encès la metxa d'un país sempre a punt d'esclatar amb interessos partidistes i no pas amb desig real de canvi?\nENTENDRE QUÈ PASSA AVUI als carrers de l'Iran és fàcil: el poble clama llibertat. En canvi, no estan tan clars els motius dels instigadors de la revolta. D'entrada, la premsa internacional va errar en plantejar la recent escomesa electoral entre el president Mahmud Ahmadinejad i Hussein Mussaví en termes d'enfrontament entre ultraconservadors i aperturistes. Quan en realitat es tracta del xoc de dos grups de poder i dos models de dictadura.\nDE VEGADES, DES D'OCCIDENT analitzem la realitat de països llunyans partint del que a nosaltres ens agradaria que hi passés. Potser per això, en les recents eleccions iranianes, la premsa i l'opinió pública de casa nostra han pres partit per un dels candidats en uns comicis opacs i una crisi política i social de les quals no n'acabem de treure l'entrellat.\nAHMADINEJAD ÉS LA VEU de la gent humil que creu en la revolució islàmica. És un ultraconservador, un enemic d'Occident, un element desestabilitzador per a tot el Pròxim Orient i un mal gestor dels assumptes polítics i econòmics interns. Però té al seu favor la seva sinceritat i que viu i ordena segons li dicta la seva consciència. Les seves polítiques i el seu discurs generen rebuig a l'estranger, però al seu país li han fet guanyar dues eleccions.\nL'ACTUAL PRESIDENT REP el suport del sector més religiós i purista del règim, que està enfrontat al grup de mul·làs i polítics pragmàtics que els darrers trenta anys han governat i saquejant les arques de l'Estat i que ara estan molt preocupats perquè les males relacions del president amb el món els perjudiquen els negocis. El candidat Hussein Mussaví és la cara visible d'aquest grup, que està decidit a recuperar el poder que no han assolit a les urnes a través d'una campanya de desestabilització.\nMUSSAVÍ HA ESTAT QUALIFICAT frívolament d'aperturista per la premsa internacional, tot i ser un dels principals responsables de la dictadura islàmica. Va ocupar el càrrec de primer ministre en època de l'aiatol·là Khomeini, un temps fosc, de guerra, execucions massives i partida a l'exili de milers de persones. La confusió és resultat de l'impressionant aparell propagandístic del seu actual valedor, Haixemi Rafsandjani, l'home més ric, poderós i lladre de l'Iran, que fa quatre anys també va fracassar estrepitosament a les urnes, i que ara ens vol fer creure que Hussein Mussaví és l'única alternativa al govern d'Ahmadinejad. Precisament la filla de Rafsandjani és una de les caps de l'equip que ha forjat la imatge de modernitat de Mussaví que ha atret les classes urbanes.\nPEL QUE FA A LES manifestacions, l'equip de Mussaví va posar les primeres persones al carrer l'endemà dels comicis i, de seguida, se'ls va sumar la gent contrària al règim islàmic. En aquest moment, entra en escena l'autèntica oposició, que reapareix als carrers, les fàbriques i les universitats després d'anys de silenci. Amb tot, la seva influència és feble en un país eminentment rural, poc format, conservador i islamista. A més, tenint en compte que els mateixos promotors de la revolta són partidaris del sistema, no permetran que els grups contraris al règim islàmic prenguin el protagonisme de la crisi.\nL'IRAN AVUI ESTÀ REVOLTAT, però Mussaví no és el líder del canvi ni la persona que ens volen fer creure. L'exprimer ministre dóna suport actiu al règim islàmic i les injustes lleis que veten les candidatures dels veritables opositors. Per això centra les seves crítiques en un possible frau en el recompte de vots. Un reformista, en canvi, atacaria l'arrel dels problemes de l'Iran, que no és altra cosa que el règim dictatorial dels mul·làs que ha omplert de fortunes les butxaques de l'elit religiosa, les presons d'opositors i els diaris estrangers de titulars impactants.\nJORDI LLAONART / ARABISTA I PERIODISTA. HA ESTAT CORRESPONSAL DURANT VUIT ANYS A LA REGIÓ DEL PRÒXIM ORIENT


Pablo García Policía - Biblioteca infantil Fundació ONCE - Contes que encomanen il·lusió\n© del text Pablo García Policía: Eva Latonda © de les il•lustracions: Maru García, 2014\nL'acondroplàsia és un trastorn genètic que afecta el creixement d'alguns oòssos del nostre cos.\nEls oòssos més llargs de l'esquelet no creixen tot el que haurien de créixer, així que les persones amb aquesta discapacitat són més baixetes.\nEls nens amb acondroplàsia només necessiten alguna cura específica i una alimentació especial, però la seva vida és igual que la teva. És plena d'il·lusions i esperances.\nEn aquest conte coneixeràs en Pablo, un nen intel·ligent i divertit que et sorprendrà per les seves moltes capacitats.\nVULL SER POLICIAAAAAA!\nI ho dic així d'alt perquè se n'assabenti tothom...\nI vull ser-ho, no només perquè m'agraden les pel·lícules de “polis” contra lladregots, amb les persecucions i els cotxes..., sinó també perquè els detectius solen ser tan intel·ligents i guapos com jo.\nAixò que sóc guapo ho diu molt el meu pare i crec que té raó perquè m'assemblo moltíssim a ell quan era jovenet.\nAixò d'intel·ligent ho diu el meu profe que, per cert, també es diu Pablo, perquè resolc problemes en un tres i no res.\nPerò tornant a això de ser policia. Sé que ho tindré una mica més complicat que la resta en les proves físiques.\nSegons tinc entès, són molt difícils (els policies són superatletes). Per això tinc un pla per arribar a aconseguir-ho. Estudiaré criminologia i em convertiré en detectiu.\nA més, penso que la força no ho és tot. Els bons requeriran la meva audàcia i el meu enginy per atrapar els malfactors... Si és que ja ho dic jo:\n“Res com seguir una bona pista, per trobar el carterista”\nI en això de descobrir pistes sóc una fura eh?...\nVosaltres no us heu deixat guiar mai per la vostra intuïció?\nJo ho faig constantment. És el secret del meu èxit: "Mai m'equivoco si confio en el meu instint, per això sóc distint"\n(Vaja... estic pensant que també hauria de fer-me poeta... us ho imagineu?) Un policia poeta, que guai!\nCrec que això de la intuïció ho vaig heretar de la meva mare. Ella sí que és intuïtiva. Sempre sap abans que ningú el que necessito sense intercanviar ni una sola paraula.\n“Cor i intuïció; aquesta és la meva mare en acció!”\n(Sí, sí, definitivament també sóc un poeta)\nA l'escola, els meus companys Fernando i Miguel, que són els millors amics que algú es pot imaginar, m'animen i em diuen que, després de la meva admirable carrera com a criminòleg, arribaré a ser cap de la policia.\nLlavors, crearé un cos especial que estigui format per persones de talla baixa com la meva. Estan segurs que serem el reforç perfecte per al “Departament Nacional d'Intel·ligència”.\nEn Fernando sol donar-me un cop de mà quan he de carregar coses pesades. Jo deixo que m'ajudi perquè és molt fort i li encanta presumir de músculs.\nEn Miguel és el científic de la classe.\nDe gran vol ser arqueòleg i ens porta a en Fernando i a mi a fer interessants excavacions al pati de l'escola.\nEstà segur que trobarà el fèmur d'un iguanodont a sota de la pista de bàsquet.\nAmb ells, estic aprenent una pila de coses. I així, a poc a poc, m'estic formant, fins que arribi a ser el millor policia, investigador, detectiu i comissari, expert en arqueologia (i poeta) que hagi tingut mai la història policial del nostre país.\nSé que compliré el meu somni i arribaré molt alt!


Diversitat i heteronormativitat | Indàgora\nCada vegada son més els nous conceptes que s’estan introduïnt per tal de visibilitzar realitats que fins ara romanien amagades i estigmatitzades sota la imperant “normalitat”. Sortir-se d’aquest espai, del que és imposat a través del constructe social com a “normal”, produeix moltíssim malestar degut a tot un sistema d’opressions diverses. Es per això que aquest canvi de rumb és molt necessari per a anar eradicant l’estigma social davant persones no normatives.\nPer què la no-normativitat dol tant?\nEn l’adolescència la necessitat de pertànyer al grup d’iguals és major que en qualsevol altre moment, sent en aquesta etapa i a través d’aquest grup social on s’acaben d’establir les bases per a la nostra identitat, ja que es converteixen en els nostres referents i determinen la visió de nosaltres mateixes. És en aquests moments on veure’ns diferent, o no complir amb la normativitat existent (cànons de bellesa corporals, per exemple) afecta directament a la visió de mi mateix/a, determinant si sóc adequada o no adequada, válida o no válida, conformant una imatge de mi. Moltes vegades, en aquestes situacions es pot sumar la falta de suport interpersonal/social/familiar que agreuja la ferida, portant-nos a aïllar-nos i doldre’ns en solitud. Això dificulta molt potenciar i conrear l’anomenada autoestima, ja que el referent del qual esperem aquesta cura o aportació, no el fa.\nEn aquesta etapa els adolescents estan en certes situacions de risc psicològic ja que es poden arribar a ferir fins a la manifestació de símptomes, com poden ser quadres depressius, ansiosos, desordres emocionals, problemes amb l’alimentació, abús de substàncies, fòbia social, fins i tot arribant a extrems d’autolesions i/o el suïcidi.\nPer molt que a nosaltres ens desagradi, és molt habitual que ser diferent comporti un rebuig social, tant de la societat com dels vincles significatius. Aquesta vivència ens envia un missatge de: “no ets digna/vàlida/estimable/adecuada”. I no només ens envien aquest missatge, sinó que resulta que ens trobem, cada vegada més, amb situacions d’assetjament escolar: el bullying.\nEn una recerca duta a terme a la Comunitat Valenciana es va concloure que les persones que viuen aquestes vivències presentaven una autopercepción més negativa en el context social. A més, “Les víctimes són percebudes pels seus companys com a persones tristes, insegures i tímides que tenen pocs o cap amic (Díaz-Aguado, 2002; Trianes, 2000). Els resultats obtinguts en la present recerca suggereixen que aquesta imatge de les víctimes com a persones tristes, deprimides i soles és, de fet, compartida per les pròpies víctimes.” Com a nota curiosa, cal dir que es va comprovar com els agressors presentaven una autopercepción social més elevada, mentre que en l’àmbit acadèmic i familiar resultava a l’inrevés: es veien més negativament.\nAquestes vivències de rebuig constants arriben a ser interioritzades, de manera que passem a rebutjar-nos parts pròpies que no són socialment acceptades i que, fins i tot, ens poden portar a situacions d’assetjament; ens esforcem moltíssim en fingir ser el que és acceptable, ens vigilem constantment per tal de ser allò que hem de ser i ocultem parts que són rebutjades socialment. És a dir, ens anul·lem per poder viure l’acceptació i la pertinença. Amb el temps, l’esforç i l’obstinació per ser una altra persona acabem per no saber qui som. Resulta paradoxal, ja que aconseguim una il·lusió de pertinença i acceptació no sent nosaltres mateixes, sinó encaixant en el “vestit” que la societat ens obliga a posar-nos. El que encaixa i pertany no som nosaltres; és la nostra màscara; és això l’acceptació?\nSi poguessis donar-li un missatge al teu jo adolescent buscant la seva identitat… Què li diries?\nPerò no tot és una tragèdia! Algunes d’aquestes persones que no encaixen en el que anomenem “normal” es rebel·len davant la normatividad i abanderen la seva idiosincràsia en una acte d’amor propi digne d’admirar, s’apropien de les paraules i les etiquetes estigmatizantes com a acte polític i reivindicatiu.\nAixò no els estalvia el dolor sentit i segurament s’han treballat moltíssim el com habiten aquesta etiqueta de ser les “estranyes”, amb l’objectiu d’arribar a viure en certa pau amb la seva forma de ser. Fa poc va sortir un fantàstic monòleg anomenat Nanette, potent i desgarrant, que ens parla en aquesta línia; com no vull fer spoilers, només diré que si encara no l’has vist, te’l recomanem moltíssim.\nEn Indágora veiem processos de rebuig i les seves conseqüències emocionals cada dia i ens sembla tremendament injust el sofriment que es pateix, ja que podria ser evitable en una societat educada en les diferències. Son les persones “normatives” les que exerceixen rebuig i creiem que ja va sent hora que sigui des d’aquest lloc des d’on comencin a canviar coses.\nEn un món idíl·lic no faria falta treballar-se l’autoaceptació, sinó que totis tindríem interioritzada l’existència de la diversitat, el dret a ser com som i no mostraríem rebuig envers allò diferent.\nAcceptar la diversitat és fonamental per a evitar situacions potencialment traumàtiques que vivim quan som rebutjades i/o agredides. I per a això, fa falta primer donar-li unes voltes al concepte de normalitat.\nA què ens referim quan parlem d’allò “normal”?\nEns pararem un moment en aquest terme que tant habitual és, ja que el solem usar com a sinònim de normativitat, i aquí ens equivoquem bastant.\nEl significat de normal apel·la a allò que és natural, alguna cosa que s’espera que sigui de forma espontània, sense esforç i és allò habitual. Ara bé, també vol dir “d’acord amb una norma establerta, que no se’n desvia. “. És a dir, allò “normal” és el que s’espera que es faci o es sigui, perquè és el que més es reprodueix en àmbits públics i tot allò que se’n surt, es descriu com a desviació. Ho veiem claríssim si recordem com a anys enrere, en la nostra societat allò esperable i normal era ser heterosexual, mentre que ser homosexual era ser un “desviat” i un “invertit”. A més, la divulgació de qualsevol orientació del desig diferent a l’heteronormativa estava censurada i penada; ara bé, una altra cosa era el que passava en el privat, quan s’asseguraven que ningú mirava…\nEstem usant el terme normal quan realment volem dir “allò normatiu”, ja que té més relació amb la norma, (el que s’estableix), que amb allò que ens neix espontàniament. És per això que hauríem de començar a usar el terme normativitat per a visibilitzar aquest mecanisme que jutja si una conducta és ajustada o no a la norma establerta que s’aplica en el cas corresponent.\nPerquè allò normal és allò que ens neix de forma espontània sense restriccions socials, les quals provenen de la normativitat que ens imposen des de fora una societat, cultura i uns rols. Això ocorre ja fins i tot des del ventre matern; les feministes ja ens fan veure com el diagnòstic de gènere és binari i normatiu: si té vulva és nena; si té penis és nen, el normatiu.\nUsem normalitat i normativitat com a sinònims i aquí estem invisibilitzant aquest mecanisme que normalitza conductes normatives i estigmatitza allò que surt de la norma.\nAixò no vol dir que tot el que ens surti de forma natural estigui bé per se, ja que llavors es podria donar pas a actes que atempten contra la dignitat o integritat d’una altra persona, no ens liem!\nLa diversitat ens caracteritza, som persones diferents, úniques, una barreja de característiques, experiències, habilitats, actituds i formes que en el seu conjunt ens creen i defineixen, ens donen entitat identitària. La diferència és la nostra normalitat. Començar a veure la realitat des d’aquest prisma permetrà deixar de danyar a altres persones per ser com són i, com va dir Fina Birulés en un debat recent,:\nLa nostra capacitat de resignificar les normes heretades ens fa engrandir aquest marc normatiu cap a un més inclusiu, igualment normalitzador, però més ampli.”


JAC 4R3: Xina clona el Ford F-150 - Notícies, Desembre 2021\nJAC 4R3: Xina clona el Ford F-150\nDiuen que la imitació és la forma més afable de flatiment i, en el cas del nou JAC 4R3, els dissenyadors del Ford F-150 haurien de ser especialment aplanats.\nEl petit fabricant xinès Jianghuai Auto Corporation (JAC) va revelar la recollida de còpies de carboni abans de la seva esperada presentació al Saló Auto de Pequín del 2012 a l'abril.\nLes similituds & # x2013; particularment a la part frontal & # x2013; són poc curiosos, mentre que la insígnia oval blava empeny els límits de la coincidència.\nEl JAC 4R3 es fabricarà a la Xina i es vendrà localment, i també es podrà exportar a Àfrica i Amèrica del Sud. El Ford F-150 actualment no es ven a la Xina.\nUna cosa que no ha copiat el JAC & # x2019; es copiada és la Sèrie F & # x2019; propulsor Mentre que el gran camió Ford produeix fins a 306kW i 588 Nm a partir d’un motor V8 de 6,2 litres, el 4R3 serà compatible amb un dièsel de quatre cilindres de 81 quilòmetres / 240Nm de 2,8 litres.\nTampoc és la primera vegada que JAC clona un gran camió americà. El Pick-Up de JAC té una semblant impactant amb el Chevrolet Silverado, el rival clau dels F-150 i # x2019; als Estats Units.\nEls fabricants xinesos són famosos per crear vehicles de còpia. Alguns dels detalls més coneguts inclouen el BYD S8 Coupe (Mercedes-Benz CLK), Chery QQ (Daewoo Matiz), Shuanghuan Noble (Smart Fortwo) i el Lifan 320 (Mini Cooper).\nbmw m5 recorregut\nHonda va demandar a Lifan tres cops entre el 2005 i el 2008 per la seva motocicleta, inclosa la decisió de Lifan de col·locar & # x2018; Hongda i # x2019; insígnies a les seves bicicletes.\nBMW, Daimler i Fiat també han tingut èxit en prohibir la venda dels productes automobilístics xinesos a Alemanya i a la Unió Europea.\nFord no ha anunciat cap acció legal contra JAC en aquesta fase.\ngt vs gts 86\nmillors cotxes de seguretat 2014\nQualificació de seguretat de Chevrolet Camaro