AMPLI: de gener 2015\nJazz en tres assalts\nDurant el proper més de febrer la Biblioteca Vapor Vell oferirà un cicle sobre el jazz, en tres assalts, a càrrec de Teresa Torres Villaseca, professora de música i historiadora de l'art.\nDijous 5 de febrer:\nA una entrevista una periodista li va preguntar a Louis Armstrong: "Sr. Armstrong, què és el Jazz?" i ell li va respondre: "Estimada, si ho ha de preguntar és que no ho sabrà mai".\nEl jazz és un moviment natural que encreua els ritmes negres amb els balls de swing per arribar a la improvisació més lliure. Aquesta confluència entre música melòdica, atreviment rítmic, pulsió racial i investigació harmònica fan del jazz clàssic un dels laboratoris musicals més divertits i fèrtils de la història de la música popular. En aquesta sessió entrarem en context i coneixerem les seves carismàtiques figures principals.\nDijous 12 de febrer:\n"Aprén els canvis, després oblida'ls" (Charlie Parker).\nEl jazz va mostrar la seva cara inquieta ràpidament. Està a la seva naturalesa fugir dels llocs comuns, d'allò que ja s'ha tocat i buscar el terreny obert, la improvisació. Passada l'època clàssica, el jazz es va atrevir a explorar altres ritmes, els paisatges, altres tècniques. Del bop, al hard-bop, per arribar al free, el jazz ha demostrat una capacitat de mutació i d'alineament amb l'avantguarda com gairebé cap altra música. En aquesta sessió ens aturarem a les cales principals i històriques d'aquest viatge.\nDijous, 19 de febrer:\n"He estat pobre i he estat rica i, creieu-me, és millor ser rica." (Ella Fitzgerald).\nEl fet de ser dona no era ni més ni menys important que el fet de ser d'aquí o d'allà o d'aquesta o d'altra raça. Però el paper de les dones dins el jazz, principalment com a intèrprets vocalistes, va permetre conferir un toc preciós a aquest art intempestiu i, sobretot, va permetre que la sensibilitat -sovint ferida, sovint tumultuosa, sovint delicada- de les cantants s'expressés al bell mig d'aquesta música irrepetible. Ella Fitzgerald, Billie Holiday, Bessie Smith i desenes de noms més que valen un tresor.\nPublicat per Director Wilkins a 10:42 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Activitats, Biblioteca Vapor Vell, Jazz\nEl 2014 del musictecari Arnold Layne\nCom ara fa un any, i fa dos, el musictecari Arnold Layne -enciclopèdic i universalista- ens envia la seva selecció musical personal. Es tracta d'un document exhaustiu, el capítol d'una biografia diletant. És una mostra rellevant d'algú que s'ha passat la vida vinculat a la música, des dels bars a les nits com a DJ, de les recomanacions periodístiques al Butxaca a la vida musictecària a la Biblioteca Vapor Vell.\nAquesta és la seva collita musical del 2014. És la seva, però la curiositat la farà nostra.\nEtiquetes de comentaris: Playlists\nJoan Colomo al Music Spy Club\nEl proper 30 de gener, a les 19 h., torna el Music Spy Club a la Biblioteca Vapor Vell. Alegria!\nCom sabeu, el MUSIC SPY CLUB és una trobada singular amb músics, crítics i agitadors artístics. La seva fórmula és senzilla: l’espia punxa i comenta 10 peces publicades durant els últims 12 mesos. Un espai de descoberta ideal per a musicòmans sense manies que vulguin conèixer propostes artístiques recents. El nostre espia de gener serà l'inefable JOAN COLOMO.\nMúsic polièdric, inquiet, fora d’hordes, en Joan Colomo és una de les figures més curioses de l’escena musical catalana. És el percutor de Célula Durmiente y The Unfinished Sympathy. Els seus ja 4 discos en solitari i els seus directes imprevisibles l’avalen com un artista a seguir i un espia musical inescrutable.\nAquí teniu un playlist amb la seva insonsable panoràmica musical per obrir boca:\nLLUÍS GAVALDÀ – 20 de febrer, 19 h.\nÉs l’artífex, cantant i compositor d’Els Pets una de les bandes senyeres del pop cantat en català, amb una evolució ferma disc rere disc. Quasi 30 anys de carrera i 15 discos avalen la seva trajectòria, plena de cançons en estat de gràcia. Col·laborador actiu de premsa i televisió, és un melòman nat, un sorprenent i sensible degustador de música.\nYACINE BELAHCENE – 20 de març, 19 h.\nPublicat per Director Wilkins a 16:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Biblioteca Vapor Vell, Joan Colomo, Music Spy Club, Playlists\nL'Any del Cavall a les Biblioteques Municipals de Girona. Un repàs musical\nEn l'horòscop xinès el 2014 ha estat l'Any del Cavall. L'any del Cavall ens ha remès al documental de Jim Jarmusch sobre Neil Young, "The year of the horse". Broken Arrow no ha tret disc aquest any, però si que ha publicat unes memòries, "Memorias de Neil Young: El sueño de un hippie". Uns mesos després es va publicar la seva biografia: "Shakey", de Jimmy McDonough, ambdós disponibles a les biblioteques. Enguany les Biblioteques Municipals de Girona han intentat emular Cheo Feliciano i aconseguir que "se soltasen los caballos" amb les següents activitats musicals:\nEl 21 de Juny es va commemorar El Dia de la Música amb la creació d'una playlist amb cançons que parlen sobre indrets de la ciutat de Girona. Acompanyava la llista, un mapa amb les cançons geolocalitzades. La iniciativa pot recordar al llibre "Barcelona en 50 cançons".\nAparador Biblioteca Ernest Lluch\nGirona, dia de la música\nEl Premi Cerverí de lletra de cançó, és un premi literari de lletres de cançó en llengua catalana que forma part dels Premis Literaris de Girona. És escollit per votació popular. Lluís Gavaldà es va endur el guardó de la darrere edició amb la lletra de "Me'n vaig". Les Biblioteques Municipals de Girona van recopilar totes les cançons premiades en una playlist.\nEl cicle de concerts #ensolfa també va passar per Girona, on van actuar a l'Espai Marfà/Biblioteca Salvador Allende: L'Eriçó Bru,Damià Olivella i Toni Beiro. L'olotí ho va petar. Tot i que al principi dubtava de la presència d'algú: "Ei, ¿sou aquí o què? És que amb aquestes llums no veig res! Sembla que m'hagi abduït una nau extraterrestre!", quan el públic va començar a aplaudir el seu rock, soul i blues amb aires del sud, va adonar-se que no estava sol i que la seva música no deixava indiferent la sala. Toni Beiro, va tocar sense banda, però ningú la va enyorar. Les seves bromes entre cançó i cançó -l'esforç que ha de fer el canell per afinar la guitarra- i l'entusiasme i l'energia amb que va tocar, sense deixar de portar el ritme amb el peu, van fer que es posés el públic a la butxaca.\nEl canell de Toni Beiro\nLa gent va participar en l'espectacle, ja fos fent palmes, repetint estrevets o fent corus lolailos, sempre que el músic ho va demanar. Beiro va tocar cançons del seu últim treball "Els grans herois" (Satélite K, 2014), i de discos anteriors, que li van recordar la seva gira amb Antonio Orozco, on "els altaveus es sentien més enllà de Mordor". També va tocar "Frialdad" de Triana. Toni Beiro va acabar la seva actuació fent les banyes heavies i reivindicant "la bona música i no aquestes merdes amb ukelele". El públic va marxar content, però amb ganes de més i convençuts que Toni Beiro és "Bueno, Bueno, Bueno".\nPlaylist del showcase\n#recomanemcançons2014 és el títol de la playlist de les Biblioteques Municipals de Girona, que agrupa les cançons que han fet l'Any del Cavall més suportable.\nPublicat per Dra. Goldfoot a 15:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Biblioteques Municipals de Girona, Dia Internacional de la música, Difusió musical, millor 2014, Playlist, Premi Cerverí\nCollita musical del 2014\nUn any més (i van...) el musictecari Arnold Layne ens prepara la collita comparada de millors discos de l'any, en base a les llistes les següents revistes:\ni Ruta 66\nCollita Nacional 2014\nCollita Internacionl 2014\nLa música en l'Any de les Biblioteques : situació i vies de futur\nEl Govern ha declarat el 2015 l'Any de les Biblioteques, una commemoració dels 100 anys de biblioteca pública catalana. En paraules de la Carme Fenoll, que com a cap del Servei de Biblioteques de la Generalitat presidirà el Consell Assessor d'aquest esdeveniment, "l’Any de les Biblioteques vol situar aquest equipament cultural bàsic en els nuclis dels debats sobre les polítiques culturals. Així, mitjançant una programació imaginativa i atractiva es vol difondre el paper de les biblioteques com a espai viu, que acull i expressa la màxima diversitat. Però més enllà d’aquesta agenda especialment plena, cal aprofitar la commemoració per iniciar nous projectes que perdurin i que esdevinguin el llegat de l’any de les biblioteques. L’excepcionalitat no ha de venir tant per la quantitat d’esdeveniments, com pel punt d’inflexió que implica iniciar noves estratègies, nous serveis."\nEntre els projectes que coneixem fins ara per aquest proper any, des del punt de vista musictecari en destacaríem dos: l'e-biblio i el catàleg únic. L'e-biblio és una plataforma de descàrrega d’ebooks per a biblioteques que segons la presentació que en va fer la pròpia Carme Fenoll "se centrarà de moment en la compra de llibres de ficció, amb la voluntat de lluitar contra la pirateria. Les biblioteques poden captar usuaris cap a una lectura digital legal, per bé que gratuïta i ser un revulsiu en aquest canvi de paradigma”\nDurant el 2015, fruit d'un acord entre el Govern i la Diputació de Barcelona es treballarà en la creació d’un únic catàleg de biblioteques públiques, disponible a partir del primer semestre de 2016. Mentrestant i en el primer semestre de 2015 es posarà en funcionament una passarel·la tecnològica que permeti la consulta simultània dels actuals catàlegs de les biblioteques públiques que gestionen ambdues institucions, el catàleg Aladí de la Diputació i l’Argus del Departament de Cultura.\nSembla doncs un bon moment per resumir l'estat de la qüestió i presentar apertures en el que sembla una missió encara més complexa: començar a perfilar, estratègica i definitivament, el nou paper de la música dins la biblioteca pública així com integrar la realitat digital també en el servei musical de la biblioteca.\nLes dades del darrer informe publicat pel Baròmetre de la cultura confirmen les d'anys anteriors: la música ocupa un lloc molt destacat en el consum cultural de la població al nostre país. Òbviament, la biblioteca pública també hauria de ser conseqüent amb aquest fet.\nFins ara, la selecció dels documents existents a les biblioteques ha estat un dels elements més valuosos de la professió bibliotecària. La col·lecció sempre ha constituït en si mateixa una prescripció cultural professional. La biblioteca, el bibliotecari, ofereix al ciutadà un filtratge qualitatiu de documents que, des de la revolució digital i de les TIC, probablement ara és més important que mai. La clau resideix, en aquest moment de canvis profunds, en trobar la millor manera d'oferir aquest servei. Fent una analogia amb el món del llibre, però, les diferències que observem amb el de l'enregistrament sonor són prou notables per entendre que cal plantejar la qüestió d'una perspectiva també diferent.\nEn l'àmbit de la col·lecció física, els llibres adquirits per a les biblioteques sempre han tingut un abast concret: predomini pràcticament absolut de l'edició nacional-estatal i majoritàriament en llengua castellana i catalana. Els enregistraments sonors, en canvi, no han estat mai limitats per aquests factors. La música és un llenguatge universal no subjecte als mateixos paràmetres de consum que el llibre. La selecció dels documents musicals considerats més apropiats per a les biblioteques està molt condicionada per dos aspectes contradictoris: d'una banda l'àmbit de selecció és molt més ampli, milers i milers d'àlbums de totes les èpoques i gèneres publicats literalment a tot el món que exigeixen un filtratge encara més acurat i complex quan, al mateix temps, la seva adquisició comercial resulta cada dia més difícil i moltes vegades senzillament impossible.\nDe tota manera, sembla evident el que apunta el veterà llibreter Oriol Serrano (Les Punxes) en una recent i lúcida entrevista: "El llibre [de paper] està abocat a ser un objecte no residual, però molt menys important del que havia arribat a ser. Els llibres digitals no han acabat de quallar, tot i que cada cop se'n vendran més. Però el canvi d'hàbits propiciat per internet ha vingut per quedar-se. Tot això evolucionarà d'una manera que no ens podem ni imaginar." Aquesta afirmació, certament, val també pels CDs.\nEn l'àmbit digital, la tendència sembla clara en el cas del llibre: adquisició de llicències per al préstec d'eBooks com un servei més de la biblioteca. Cal valorar com positiva la decisió d'iniciar definitivament aquest camí també al nostre país. Era ja gairebé urgent integrar a les biblioteques els nous hàbits de lectura. Som conscients, però, de les limitacions actuals: qualsevol plataforma editorial que ofereix aquest servei presenta, òbviament, el "seu" catàleg, amb la qual cosa el filtratge professional queda ubicat dins un reduït subconjunt x de títols els drets dels quals són propietat d'una determinada empresa. Sembla assenyat, doncs, començar a oferir aquest servei d'una manera progressiva amb una oferta de llibres [per exemple, la literatura de ficció] que pugui ser suficientment atractiva tant pels lectors habituals d'eBooks com per facilitar-ne l'entrada a aquest món als lectors del llibre tradicional.\nEn el cas dels enregistraments sonors, però i com veurem, no es recomanable emprendre un camí similar.\nLa primera explosió digital significativa en el món de la música es va produir aquí a principis del segle XXI amb el boom de la descàrrega massiva de fitxers musicals, legal o il·legalment, deixant en coma permanent la poderosa indústria musical fins al punt de liquidar per sempre els models que havien funcionat des del seu naixement. En aquest blog podeu trobar nombrosos articles analitzant aquest fenomen. La segona ha estat molt menys espectacular però més efectiva i es diu streaming, o escolta online en temps real, sense descàrrega.\nNaturalment, la clau de l'estabilitat, ara i en tot moment, tant en les obres escrites com en la música o el vídeo, resideix en la propietat dels drets d'autor i aquest fet ha determinat la curiosa evolució de la música digital des dels seus inicis fins ara. Repassant-la, en podem destacar 5 noms : MP3, Napster, Internet Archive, iTunes i Spotify, probablement els agents que millor van llegir els nous temps en cada moment : fitxers musicals comprimits que faciliten la seva transmissió per la xarxa, plataformes digitals online per compartir aquests fitxers, plataformes de música de domini públic o en copyleft, venda legal d'aquests fitxers (el pervers 1 cançó = 1 euro) amb els seus corresponents dispositius mòbils (el genial iPod) i, finalment, 'la música com l'aigua', l'escolta legal a la carta sense necessitat d'acumular fitxers en els nostres dispositius, gratuïta o per abonament mensual.\nAquest model, l'streaming musical, conté actualment suficients elements com per considerar-lo definitivament estable i amb perspectives de consolidació generalitzada al nostre país. En poc temps, el seu nombre d'usuaris ha anat creixent de forma progressiva i constant gràcies a la seva comoditat i, en alguns casos, també a una estratègia comercial intel·ligent. Si bé la plataforma Deezer (francesa i juntament amb Ezmo, Imeem o Grooveshark, una de les pioneres d'aquest model) és la més utilitzada a França, a la resta del món s'imposen altres com la sueca Spotify (disponible a 55 països) o la nord-americana Pandora (només als USA). Està per veure com actuarà Google, qui ha anunciat una nova plataforma musical en streaming, exclusivament de pagament, a través de Youtube, però del qual encara no hi ha notícies de quan sortirà al mercat ni amb quines característiques.\nAtesa la forta implantació de la plataforma Spotify al nostre país, val la pena analitzar-ne els possibles motius. El 2014 la companyia ha obtingut beneficis per primera vegada i ha ampliat la quantitat i qualitat del seu servei de forma notable. Progressivament, ha anat adquirint els catàlegs dels artistes més rellevants que encara es resistien i, al mateix temps, incorporen de manera àgil un alt percentatge de les principals novetats discogràfiques. La seva interfície està en constant renovació, potenciant la música social, la participació dels usuaris per crear llistes temàtiques compartibles en les xarxes socials (les famoses playlist) així com la recomanació automàtica, un servei que millora de forma exponencial la pertinència de les seleccions musicals proposades. Un altre dels aspectes més interessants i que apunten per on poden anar els trets: el valor afegit que suposa la connexió amb la impressionant base de dades All Music, oferint la biografia, discografia i fotografies dels artistes que hi conté així com els artistes relacionats.\nCom a principals punts febles: el discutible benefici, quan aquest existeix, que reben els músics, la caòtica recuperació de la informació, on artistes i obres no estan normalitzats de cap manera i els resultats d'una recerca es presenten de forma deficient, i la impossibilitat d'obtenir dades d'us, només l'empresa coneix i explota les dades de consum. Considerant en conjunt tots aquests aspectes, sembla raonable l'atenció que ja fa uns anys que aquesta plataforma ha despertat progressivament també en la biblioteca pública. Així, hem vist com s'ha anat incrementant el nombre de biblioteques o xarxes bibliotecàries que en fan ús regular per tal de recomanar música als seus usuaris en tota mena d'espais a la xarxa: blogs, xarxes socials o websites.\nPer contra, la descàrrega i acumulació d’arxius musicals, la ‘possessió’ d’arxius musicals en els nostres ordinadors personals o dispositius mòbils va caient en desús tan ràpidament com va créixer. En conseqüència, no te sentit aplicar el model de compra de llicències temporals d’accés a fitxers musicals a alguna plataforma amb un fons suficientment atractiu, a la manera del que es fa amb l’e-Book. De fet, des de l’aparició de la música digital, molt poques biblioteques al món van optar per aquest sistema, i en tot cas ho han fet en l’àmbit de la promoció de la música local.\nPerò el rol de la música a la biblioteca ja no pot quedar limitat al préstec tradicional de CDs o la creació i distribució de playlists i més playlists a Spotify, de les quals en tenim molt poques possibilitats de conèixer si realment desperten l'interès de l'usuari ... Pensem-hi, què pot fer que la selecció proposada per una biblioteca destaqui entre els milers de playlists que la pròpia plataforma ofereix?\nDefinitivament, el futur de la música a la biblioteca passa per oferir un servei públic musical el més integral possible, amb tendència a assumir un rol cada vegada més pedagògic, ajudant a la formació en el coneixement de la història de la música, la formació d'un gust musical i un esperit crític així com facilitar-ne el gaudiment i la pràctica activa.\nUna tendència lògica que s’ha vist plasmada durant el 2014 en el principal congrès sobre música a la biblioteca pública que se celebra al món: els Rencontres Nationales des Bibliothécaires Musicaux.\nNaturalment, emprendre un servei així d'ambiciós està molt subjecte a la importància estratègica que els responsables dels equipaments hi confereixin a la música com a factor cultural de primer ordre a l'hora de decidir-se a impulsar i desenvolupar projectes musicals de forma permanent o eventual, tant en el si de la biblioteca com a internet. El repte pot ser veritablement excitant. El disseny (o re-disseny) dels espais dedicats a la música dins els nous o vells equipaments haurien d’estar també en consonància amb el nou temps. La complicitat dels agents musicals de l’entorn de la biblioteca (escoles, músics, associacions i entitats de caràcter musical o locals musicals) resulta òbviament essencial. Simplificant: cada equipament hauria de tendir a ser, de forma natural i progressiva, el centre de la vida musical del poble o del barri on està ubicat. Pocs exemples poden ser més inspiradors que el de la famosa Biblioteca 10 de Helsinki, un model de biblioteca, de filosofia cultural i de civisme al qual hauríem de voler aspirar sense complexes.\nTreballar en xarxa aporta molts avantatges, els recursos generats per una biblioteca poden ser utilitzats per les altres biblioteques de la zona o de tot el país; l’economia cooperativa i la generositat és beneficiosa per a tothom. Cal, però, entendre que les iniciatives (recursos, activitats, ressenyes, exposicions, recomanacions, etc. ) solen respondre a realitats concretes, és a dir, a equipaments on les circumstàncies ho afavoreixen (un regidor de cultura sensibilitzat, un bibliotecari, un usuari, o un equip expert en un tema i generós en la seva naturalesa, un equipament ben dotat, un entorn social actiu ...). Són aquestes iniciatives les que tenen sentit i les que solen tenir èxit. Els serveis centrals haurien de captar-les àgilment i projectar-les de manera ben visible a tota la xarxa de biblioteques per tal de que puguin ser aprofitades per qualsevol altre equipament.\nUn dels elements que donen més consistència al concepte “biblioteques en xarxa” és el catàleg col·lectiu online, un recurs orgànic i nuclear que adquireix nou protagonisme ara. Està per veure com es desenvoluparà el projecte de fusió dels dos principals catàlegs catalans, Aladí (en aquest moment 229 biblioteques dins la província de Barcelona) i Argus (150 biblioteques de la resta del país) que en una primera fase constarà en una passarel·la i l’any que ve en la unificació pròpiament dita. Un treball molt complex que desitgem estigui a l’alçada de la riquesa documental que hi conté. El que ens fa diferents a Google i, per tant, ens dona una de les claus del nostre valor professional és la qualitat i la normalització de les dades i les metadades i, en conseqüència, en la pertinència en la recuperació de la informació. És d’esperar que la fusió dels dos catàlegs iguali o millori l’alta qualitat que actualment presenten per separat.\nUn catàleg col·lectiu de totes les biblioteques catalanes, potent i dotat de les possibilitats tecnològiques actuals, obre també noves possibilitats de serveis musicals. Com comentàvem al principi, la selecció musical, la col·lecció total de discos continguda en el conjunt de biblioteques és en si mateixa la nostra prescripció com a bibliotecaris, una col·lecció construïda durant gairebé 30 anys amb criteris de qualitat, diversitat i proporcionalitat. El catàleg col·lectiu online és la porta d’entrada del món al nostre fons documental ... físic.\nCal que sigui només físic? ... I perquè no també en streaming? Considerant els factors apuntats anteriorment, aquesta sembla una opció ben interessant.\nPartint de que existeix la possibilitat real d’accedir gratuïtament a gran quantitat de música gràcies a aquest sistema, sembla lògic simplement utilitzar-ho. Com? : senzillament incorporant un camp al registre bibliogràfic del document. Res de nou en realitat, actualment molts registres bibliogràfics ja contenen vincles directes a llocs d’internet, per exemple a la web del autor o de l’obra a través d’aquest camp.\nLa idea, però, és tan simple com sorprenentment innovadora: l’usuari del catàleg col·lectiu accedeix per primera vegada directament a la música proposada per les biblioteques. Cada àlbum accessible en streaming te una adreça URL corresponent a la plataforma on s’allotja que passaria a formar part del registre bibliogràfic. En aquest moment ja es podrien utilitzar plataformes com Spotify, Deezer, Bandcamp o Youtube. En el cas de la plataforma Spotify, l’usuari ha de tenir un compte (gratuït o de pagament), en les altres no és necessari. Només amb les plataformes esmentades ja es pot enriquir de forma espectacular el nostre catàleg col·lectiu oferint un salt molt significatiu cap a una nova utilitat del mateix. Tecnològicament no presenta entrebancs i el cost en recursos humans o econòmics és pràcticament zero, el rendiment és, per tant i lògicament, sempre positiu. Podríem finalitzar aquesta proposta recordant que totes les grans bases de dades musicals serioses (All Music, Pitchfork, BBC Music, etc.) ja ofereixen aquest mateix servei des de fa anys.\nCertament, costa trobar-hi arguments de pes en contra, que és possible que n’hi hagi i que seria desitjable que s’exposessin també en els comentaris d’aquest article al blog o en qualsevol altre fòrum de debat. Ara per ara, no obstant, aquests arguments semblarien més relacionats amb la relativa vistositat mediàtica d’aquesta innovació que no pas d’un altre tipus. En tot cas, innovacions ara tan assimilades com la incorporació als registres bibliogràfics d'imatges de les cobertes dels documents, o els propis enllaços a les webs d’autors, o els resums de les editorials es van anar produint de forma tan silenciosa com efectiva, fins al punt que el que crida l’atenció ara és trobar un registre bibliogràfic sense imatges o enllaços d’enriquiment.\nI ja finalitzant, l’Any de les Biblioteques pot representar també la oportunitat de recuperar una antiga iniciativa molt interessant per bé que molt més complexa i ambiciosa : El Portal de la Música Catalana.\nEn un curs per a bibliotecaris musicals impartit pel Grup de Tecnologia Musical de la Universitat Pompeu Fabra (GTM) celebrat el novembre del 2009, vam tenir l’oportunitat de conèixer el treball que s’estava realitzant ja en aquell moment en aquest sentit: la base de dades de la música catalana, un projecte molt brillant amb l’objectiu de reunir tota la producció musical del país, amb continguts i amb eines tecnològiques per buscar i recomanar la música. Desconeixem els motius i el moment en el qual el projecte es va aturar.\nEl GTM , dirigit per Xavier Serra, és una institució capdavantera a nivell mundial en la innovació de la tecnologia musical, sistemes de recuperació de la informació musical i la seva interacció entre bases de dades, aplicacions i usuaris. Pel que vàrem poder veure del projecte ja al 2009 de la mà de l’Òscar Celma, es tractava d’una plataforma francament espectacular. No ens costa imaginar com ho seria ara mateix ... Biografies, discografies, imatges, vídeos, música en streaming, artistes relacionats, recomanacions automàtiques pertinents ... Tenim aquesta sort i sembla poc explicable no aprofitar-ho.\nÉs un bon moment per plantejar de nou el projecte com una iniciativa de la biblioteca pública catalana, aportant les possibilitats d’explotació d’aquesta eina des de la nostra posició estratègica com agents culturals. Posar-lo en marxa de nou amb les possibilitats actuals suposaria un notable increment del prestigi cultural del nostre país, així com dotar al ciutadà d’una valuosa eina pel seu enriquiment.\nLa cultura musical és un dels signes més distintius del nivell cívic d’una societat i la biblioteca pública ha de ser un dels seus actius més potents. Està en les nostres mans.\nJosep Lluís Villanueva Fontanella\nPublicat per Fonti a 9:00 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Any de les Biblioteques, Biblioteca pública catalana, Catàleg col·lectiu, Música digital, Música i biblioteca, Streaming\nDaniel Romano, tocat per Hank Williams, vestit per Nudie Cohn\nEn uns temps d'excés de barbes perfectament descuidades i d'un prêt-à-porter que engoleix qualsevol estètica trencadora per a vomitar-la als aparadors del Zara, sembla difícil discernir el que és impostat del que és autèntic. La falsa aparença s'ha arrelat tant en la nostra quotidianitat que veiem el Dani Martín d'El Canto del Loco vestint una samarreta de Johnny Cash i no explotem de ràbia assassina. Com a màxim aixequem una cella. Ens hem acostumat al vernís de la mentida.\nCelebro que un músic porti amb naturalitat vestits inspirats per Nudie Cohn, difícilment trobables a qualsevol fons d'armari amb predomini de prendres bàsiques made in Xina. Abunden els músics que surten a l'escenari com si anessin a a comprar tabac a l'estanc de la cantonada, amb una posada en escena que ha llençat l'èstètica a la galleda de les escombraries oblidant el seu significat original que la vinculava amb la bellesa i la virtut. Cas a part és la proliferació de samarretes de Cash o dels Clash entre els Dani Martín de torn. Aquí l'estètica s'ha tornat directament màrqueting pur i dur, desposseïda de qualsevol significat, reivindicant el no-res.\nAls escenaris manca lluentor. Afortunadament, els brodats, els llautons i els barrets de cowboy són inextingibles, com els escorpins que sobreviuen a una explosió nuclear, vestint una música que no envellirà mai: el country, com el blues, el jazz i la música d'arrels en general, no té data de caducitat. El millor botox per a l'ànima.\nFoto: Hank Williams vestit per Nudie Cohn.\nAl segle XXI, líquid i escorredís, és més que lloable trobar hereus fidels a una estètica i a una forma d'entendre la música al marge de modes passatgeres, trascendint l'espai i el temps, simplement connectant amb allò emocional que no entén d'edat o identitat.\nFoto: Nudie Cohn i Gram Parsons\nDaniel Romano reivindica la música sense oropels però lluent com un un dia d'estiu. Perquè Daniel Romano fa un country que és sol i llum i quilòmetres de carretera per davant. Deixa enrera els amors, acaronant la pèrdua, lliurant-se al whisky però amb la malenconia surenya que hem vist tants cops als westerns: un cowboy a la barra del bar amb el ulls mig aclucats però el pols ferm per engolir el glop que s'empassarà la pena. Hillbilly de carretera i parada al honky tonk.\nEl canadenc s'emmiralla en George Jones i Gram Parsons, amb un to nasal característic que a vegades recorda a Willie Nelson. Destil·la classicisme però evitant la fèrria ortodòxia que deixa poc marge al segell personal. No reprodueix un so sinó que reprodueix l'essència del mateix per a esprémer el nostre cor i parlar-nos a cau d'orella. És Daniel Romano confessant el que tu també has sentit algun cop, però a l'estil de Gram Parsons a temes com Hearts on Fire o A Song For You :\nDaniel Romano, amb 29 anys i 4 discos editats, ha vist com el seu darrer àlbum "Come cry with me" (2013), l'ha obert les portes a l'univers country, allunyat dels primers llocs dels charts americans, però amb bitllet de primera classe cap a l'altra banda de l'Atlàntic. A Europa ha trobat el seu petit paradís que el va portar a Barcelona el passat setembre. El públic que va assistir a la sala Rocksound, es va lliurar amb el cor encongit a les seves balades d'amor, pèrdua i redempció.\nLes cançons de Romano em recoden el final del western Shane (Raíces profundas), amb un Alan Ladd que accepta el seu destí per deixar enrera la segona oportunitat que acaba de perdre, encarnada en la mirada càndida del nen protagonista que s'acomiada del cowboy. Un final colpidor en la seva senzillesa, com les lletres de Romano. Escoltem Romano i vegem Shane. La mateixa lírica.\nPublicat per Miss Danger alive a 1:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Country, Daniel Romano\nL'Any del Cavall a les Biblioteques Municipals de ...\nLa música en l'Any de les Biblioteques : situació ...\nDaniel Romano, tocat per Hank Williams, vestit per...


[Isaac Albert] Projectes personals (L’alcalde està trist …)\nYou are here: Home / Veus / Opinions / [Isaac Albert] Projectes personals (L’alcalde està trist …)\n[Isaac Albert] Projectes personals (L’alcalde està trist …)\n17 març 2017 No Comment\nL’alcalde està trist. Diu que hi ha poca humanitat a la política, que ha passat una setmana difícil per haver fet canvis en l’executiu municipal, que el seu equip de govern el conformen persones amb sentiments i emocions i que se’l vol sotmetre a una campanya d’ “acoso y derribo” (sic) per entrar en campanya electoral.\nEn primer terme sentim profundament que l’alcalde un cop més expressi que el càrrec se li fa feixuc. Entenem que l’alcalde s’ha vist sotmès a atacs injustificables en l’àmbit estrictament personal i aquí ens ha trobat i ens trobarà sempre al seu costat. El debat polític està per sobre de les qüestions personals i és aquí on l’hem de centrar. La política la fan les persones, però no és personal. Quan parlem de canvis en el cartipàs municipal, de lideratge i de projecte de futur per Terrassa parlem de política, res personal.\nQuan formes part d’una llista electoral i et presentes a unes eleccions ho fas per representar al conjunt de la ciutadania, que et votarà o no depenent de si creu que el programa i el projecte de futur que proposes és el que volen per la seva ciutat. Un cop emès el vot a les urnes, tens quatre anys per correspondre a aquest mandat democràtic i el que importa, al final, és com representes i respons a allò que has promès als ciutadans.\nEls personalismes en política són perillosos i la concepció de lideratge que té el nostre alcalde està lluny de ser la que podem compartir. Terrassa no pot esperar ni necessita un alcalde que pugui respondre individualment a tots els problemes dels seus ciutadans. Entre altres coses, perquè la nostra ciutat té més de 200.000 persones, un 20% de les quals en una situació d’alta vulnerabilitat, i es requereix un programa, una visió i un projecte de ciutat clara per poder afrontar amb èxit els reptes que tenim sobre la taula i extreure el potencial que, sens dubte, té la societat terrassenca.\nEl PSC es va presentar a les eleccions municipals amb una llista plena d’independents i prometent una nova forma de fer política a la ciutat. Un canvi qüestionable des del primer moment, amb la formació d’una aliança sociovergent justificada sota un pla de mandat difús i que no vàrem conèixer fins gairebé un any després. Ara, se’ns presenta un canvi de cartipàs on gairebé totes les noves promeses que presentava la candidatura socialista perden responsabilitats i s’atorguen, com deia un mitjà local, a les persones que “no havien d’anar a llistes”. En altres paraules, es reforça l’aparell intern del partit mentre es fan evident les carències de nombroses àrees de l’Ajuntament absolutament estancades i sense rumb conegut. S’ha castigat a algú? No ho creiem. Hi ha àrees com Drets socials, seguretat, residus que no acomplien la seva funció i ara se’ls hi intenta donar un tomb anant a cercar la vella guàrdia. Probablement. Però un canvi de jugadors no et fa guanyar un partit quan no hi ha un entrenador ni un projecte al darrere.\nTerrassa ha perdut dos anys per potenciar canvis des de l’àmbit municipal amb un Ajuntament que tècnicament, per sort, funciona sol, però que políticament no ha mostrat cap projecte definit que no anés estretament marcat, es diria, per l’agenda mediàtica.\nEn la nova organització de l’equip de govern s’ha creat una regidoria de l’aigua depenent directament d’alcaldia. Ho celebrem. Va haver de passar un any i mig fins que l’oposició d’esquerres aconseguís el ple suport del PSC per apostar per la gestió directa del servei d’aigua de Terrassa. Han assumit la responsabilitat i treballarem plegats per fer-ho possible, però aquesta ciutat no només pot viure pendent de l’aigua.\nOn és la regidoria d’educació? La regidora responsable deixa de ser tinent d’alcalde i se la situa en una regidoria nova, de presidència, mentre l’educació queda ressituada sota el paraigua d’innovació sense més explicacions. Si totes les dades ens alerten de la complexa situació a molts centres educatius de la nostra ciutat, no és l’hora de situar l’educació al centre de les polítiques públiques?\nQuan des d’ERC-MES ens vàrem presentar a les eleccions municipals ho vàrem fer proposant un canvi en la forma de fer política a la ciutat de Terrassa. Potser no es va aconseguir el canvi de govern, però des de l’oposició no ens hem desviat ni un sol dia d’aquest compromís. Hem estat proactius, hem presentat gairebé 80 propostes a ple, les hem negociat i moltes han estat aprovades. Ens hem assegut amb el govern davant pressupostos d’una grisor institucional preocupant i els hem dotat d’iniciatives i contingut, amb plantejaments i projectes que el govern hauria pogut assumir com a propis. El resultat? L’espera eterna.\nDes de l’oposició ens podem asseure a treballar conjuntament per desenvolupar el pla local d’inclusió social com vàrem proposar i ho estem fent, podem treballar en el pla estratègic de l’esport que ens han acceptat al darrer ple… Els hi regalem iniciatives des de fora l’executiu perquè tenim un projecte per aquesta ciutat i volem que la ciutadania se’n beneficiï: El Projecte de Patis oberts, subvencions per l’accés i ús comunitari al coneixement, subvencions per l’adequació d’espais de les entitats, fàbrica de les arts, procés participatiu per un nou model de seguretat, estudi per universalitzar la T-Blanca per raó de renda, etc.\nQuè és lideratge? Doncs lideratge per nosaltres és tenir un projecte per Terrassa i aplicar-lo, tenir mandats democràtics del ple i convertir-los en realitat, no desaprofitar cap oportunitat per construir i encapçalar qualsevol iniciativa que permeti el desenvolupament d’aquesta ciutat. Fins ara, l’equip de govern no ha volgut o no ha sabut com aprofitar en benefici de tota la ciutadania la capacitat del nostre Ajuntament per transformar la realitat.\nFa un temps, l’exalcalde d’aquesta ciutat, Pere Navarro, deia davant les desavinences internes dels socialistes: “el projecte de Carme Chacón és Carme Chacón”. Nosaltres, l’únic que demanem és no perdre més el temps i que les accions de l’executiu local demostrin que hi ha un projecte per Terrassa i deixar de creure que el projecte de Jordi Ballart és Jordi Ballart.\nIsaac Albert. Portaveu del grup municipal d’ERC-MES


rutes amb la moto - Mostra el tema - X de Xirinacs a la serra Cavallera i el Bergada (24-04-2011)\n[ Hora i data actual: dg. feb. 28, 2021 6:06 am ]\nMostra les entrades sense resposta | Mostra els temes actius Hora i data actual: dg. feb. 28, 2021 6:06 am\nX de Xirinacs a la serra Cavallera i el Bergada (24-04-2011)\nAquest cap de setmana, amb la Carme no teníem previst fer res, ja que teníem que tenir el meu fill.\nCom sempre a l’últim moment, van canviar els tornes i el tinc que tenir la setmana que ve... així que putejat per dos......\nEl diumenge, desprès d’esmorzar, i veient que la pluja que havia caigut fins les 9 del matí s’esvaïa, varem decidir agafar la moto i sortir a donar un vol.\nL’idea era anar a fer un catxe en concret, i de passada posar altre motarrescatxe a la Collada de Toses (ja que hem posat el de la Creueta) i posar un catxe amb cara i ulls a la Creueta, que el que varem deixar era massa improvisat. Tant que no deia res a favor del motarres.cat.\nAixí, que agafarem la moto i de pet cap a Ripoll, i desprès cap a Sant Joan de les Abadesses.\nFins aquí, el dia és prou bo, però el nostre destí és la pista de porland que va d’Ogassa fins a Ribes de Freser. I la Serra Cavallera és totalment desapareguda rera un gruixut núvols que retalla cap els 1600 metres.\nLa pujada cap a Ogassa, puja dreta, fins a trobar la carretera de porland, que seguim a ma esquerra.\nPassem per sant Marti d’Ogassa i seguim amunt, just a una pronunciada corba a la dreta (on en Agustinet se li va fer estret el camí al girar l’últim dia que i varem passar plegats) nosaltres varem seguir rectes, per una ampla pista forestal.\nNo fem més de un quilometres que veiem que tenim el nostre objectiu a 250 metres. Deixem la moto i comencem a caminar.\nAviat veiem que ens hem equivocat, ja que la pista, a 500 metres quasi toca el catxe. Per sort, tot i que pendents, son prats i anem prou be.\nEl catxe, val la pena, si més no pel seu significat.\nX: L’Stonehenge català (Ogassa, Ripollès)\nA cache by draamg Amagat : 11/09/2008\nÉs el lloc exacta on van trobar mort en Lluis Maria Xirinacs. Suposo alguns recordareu que a l’ultima sortida vaig comentar el fet.\nSi no el recordeu, val la pena llegir una mica la seva historia i vida... http://ca.wikipedia.org/wiki/Llu%C3%ADs ... _i_Damians\nTot i que el sol ens ha deixat ja fa molta estona, nosaltres prosseguim, i arribem a tocar just la boira en saltar el coll que jou, al refugi de Sant Jordi.\nEnseguida desapareix al baixar, i arribem a Ribes de Freser. Pugem la collada, i a la que arribem a Planoles ja plou força.\nArribem a la Collada. Porto un petit contenidor micro, com el que varem deixat l’altre dia, peró amb un logbook correcte, amb el catxe registrat i el logo de motarres.cat. El catxe, així que el publiquin, el podreu veure aquí..\nLa propera vegada que feu la collada... caldrà registrar la troballa... si el trobeu... es clar!!!.\nAquí ens posem la roba d’aigua... plou amb ganes.\nPugem al Coll de la Creueta. Cambio el contenidor del catxe que varem deixar. I poso altre una mica més gran per que i pugui albergar un TB o GC petits i també porta un FTF.\nLa baixada la fem a cegues. Hi ha una boira totalment tancada. Per sort desapareix a la que perdem alçada.\nUna vegada fem benzina a La Poble de Lillet, decidim anar a buscar dos catxe que fa quasi un mes es van publicar i encara no ha fet ningú. Per que serà??? Dons per que és on cristu va perdre les espardenyes... però en moto, cap problema.\nEl primer és en un magnífic mirador, passat Bagà, quasi a dalt el Coll de Pal\nA cache by Turisme Alt Berguedà Amagat : 04/04/2011\nL’ultima vegada que vaig passar per aquí, varem baixar del Coll de Pal per les pistes d’esquí de la Massella amb la VStrom... una bona experiencia....\nTuixent - Coll de Pal (Off Road)\nBaixem de nou a Baga i ara anem a un racó del Cadi, espectacular i magnífic, amb vistes privilegiades al Pedraforca... Gisclareny.\nD’aquí ja marxem cap a casa. Plou amb ganes i no sembla voler parar. De baixada, ja cap a Cercs, la pluja desapareix, i a la que som a Súria, parem a fer un mos. Son les 5 de la tarda i quasi no hem parat més que per fer els catxes.\nArribem a casa a 2/4 de 7 de la tarda. Hem fet uns 400km, molts passats per aigua i en moll, però això, no és problema. Al reves, fa que sentim més intensament la moto.\ndc. abr. 27, 2011 4:49 pm


Resultats i Cròniques 11 i 12 de desembre de 2021\n✅ Banyoles B 26 – 28 Hapo Sènior masculí B\nBona victòria fora de casa en un partit fred que vam poder dominar de principi a fi, encara que amb algun moment de desconnexió. Tanquem aquesta primera volta amb molt bones sensacions en el darrer tram, que ens anima a continuar treballant de cara al que ve. Ara toca descansar i tornar a tot gas al gener!\n✅ Hapo Juvenil masculí Groc 32 – 23 HB La Garriga\nUna altra victòria del nostre Juvenil, on no hem jugat amb la intensitat que hi posem de costum, però igualment ens hem endut còmodament els 2 punts, els quals ens serveixen per a mantenir el lideratge. A pensar en el següent partit 💪💪\n❌Hapo Infantil masculí Groc 27- 28 Sant Cugat\nPartit molt ben treballat des de l'inici fins al final, anant per davant en el marcador amb poca diferència de gols contra un rival que lluita per la primera posició. S'ha aconseguit una diferència golejadora de 5 gols a la segona part que ens ha durat ben poc. I, finalment, per males preses de decisions a l'atac, se'ns han escapat dos punts que mereixíem. Seguirem lluitant per estar el més a dalt possible, s'està treballant molt bé.\n✅ Hapo Infantil masculí Negre 29 – 22 Les Franqueses\nGran partit dels nens d’inici a fi amb un treball molt seriós en atac, trobant situacions clares de xut amb una bona circulació de pilota i gran efectivitat de cara porteria. Seguim treballant!!\n❌ Infantil Femení 16 – 18 Cooperativa Sant Boi\nPartit molt intens. En aquest partit s'ha pogut veure la millora de tot l'equip, ja que a la primera volta l'equip rival ens va passar per sobre tranquil·lament i, en canvi, en aquesta segona volta hem pogut donar la cara fins al final.\n❌ Laietà Argentona 12 – 4 Aleví Masculí Groc\nUn partit molt complicat contra els primers de grup. L'equip ha estat dins el partit a estones i això s'ha notat, encara que han jugat molt bé. Força Mataró! 💛🖤\n❌ Hapo Aleví Negre 4 – 12 Laietà Argentona\nPartit bastant dur on els rivals han estat superiors. Tot i això, no hem abaixat els braços i hem lluitat cada pilota.\n❌ Hapo Benjamí Groc 7 – 9 Roquerol\nPartit cansat i dur on s'ha lluitat durant tota l'estona. Els nens han mostrat un bon rendiment i una gran actitud sense baixar els braços en tot el partit. Contents amb la feina feta, seguim!\n✅ Roquerol Negre 6 – 10 Benjamí Negre\nPartit complicat a La Roca, amb un començament baix. Però a partir del segon quart s'ha canviat i els nens han jugat molt bé la resta del partit. Molt bon partit i a seguir treballant, Força Mataró! 💛🖤\n➖ Hapo Benjamí Femení 8 – 8 Cardedeu\nBon començament de partit, guanyant les dues primeres parts, però petits errors a les dues últimes parts, ens han fet empatar el partit, seguim treballant!\nImatges de l'Infantil Groc -----> veure fotos\nImatges del Benjamí Negre -----> veure fotos\nImatges del Benjamí Femení ----> veure fotos


Altafulla acull la fase local del 8è Campionat d Scrabble Català\nALTAFULLA ACULL LA FASE CLASSIFICATÒRIA DEL 8è CAMPIONAT D’SCRABBLE CATALÀ\nREDACCIÓ10 Febrer, 20170\nUna trentena parelles del Baix Gaià competeixen per les deu places de la final nacional d’Scrabble al Prat de Llobregat\nEl Casal de La Violeta d’Altafulla acull a partir de les 15:30 la fase classificatòria per al 8è Campionat d’Scrabble Escolar en Català dels Països Catalans. Hi participaran seixanta nens i nenes del Cicle Superior de Primària d’Altafulla i Torredembarra de les quals se’n classificaran deu per a la final que se celebrarà el 25 de març al Prat de Llobregat.\nPer tal d’afrontar amb il·lussió la fase classificatòria, el passat 19 de gener uns 150 nois i noies de 5è i 6è de Primària dels col·legis La Portalada i El Roquissar d’Altafulla ja van realitzar un assaig del joc d’scrabble, on en Francesc Gallén, de la Federació Internacional d’Scrabble en Català, va explicar el reglament i la normativa internacional als alumnes.\nLes escoles d’Altafulla i Torredembarra busquen avui repetir presencia a la final nacional del Campionat de Catalunya d’Scrabble, que tindrà lloc al Prat de Llobregat el 25 de març. En les edicions de 2015 i 2016 Altafulla ja va tenir representació en el Campionat.\nL’organització va a càrrec del Club Scrabble Altafulla Link amb la col·laboració de l’Ajuntament d’Altafulla.\npreviousEL SECRETARI D'ESTAT ANUNCIA A TARRAGONA LA CREACIÓ D'UNA NOVA LLEI D'ESPORTS\nnextEL FISCAL SOBRE EL 9N: "No s'està jutjant la voluntat popular però la greu ruptura del joc democràtic"


La licitació d'obra pública a Catalunya cau un 6% fins al setembre\nLa licitació d'obra pública cau un 6% fins al setembre\nL'impuls del tercer trimestre ha permès recuperar part del terreny perdut durant els dos primers trimestres\nper Europa Press 07 d’octubre de 2016 08:42\nLa licitació d'obra pública a Catalunya ha baixat un 6% en el període de gener a setembre fins arribar als 829,4 milions d'euros, ha informat la Cambra Oficial de Contractistes d'Obres de Catalunya (CCOC) aquest dijous en un comunicat.\nL'entitat ha indicat que l'impuls del tercer trimestre ha permès recuperar part del terreny perdut durant els dos primers trimestres, que auguraven "un any nefast per al sector", després d'una caiguda de la licitació del 23% i del 38% de variació interanual.\nLa CCOC ha recordat que, després de la "incipient" recuperació del 2013 i 2014, el 2015 la licitació va patir un retrocés del 34%, que assoleix el 86% si es compara amb 2008.\nPer administracions, la Generalitat ha experimentat la disminució més significativa en la licitació dels primers nou mesos del 2016, amb una caiguda del 21% (198,7 milions licitats de gener a setembre).\nLa segueix l'administració local, que ha retrocedit un 11% (sent, tot i així, el nivell administratiu més actiu, amb 390,6 milions licitats), mentre que l'Administració General de l'Estat ha augmentat la inversió un 25% (240,2 milions, dels quals 138,2 provenen d'ens amb ingressos propis, com les autoritats portuàries de Barcelona i Tarragona, Aena, Renfe i Correus).\nPel que fa als serveis licitats que són d'interès per als grups d'empreses constructores, la licitació ha avançat un 30%, amb 446,5 milions licitats de gener a setembre, amb l'impuls dels ens locals ( 42%) i la Generalitat ( 35%), mentre que l'Administració General de l 'Estat l'ha reduït en un 23%.\nLa CCOC ha insistit en la seva reclamació que, perquè es produeixin i mantinguin les infraestructures i els equipaments necessaris per a la competitivitat de l'economia catalana i el benestar dels ciutadans, la licitació mínima regular de totes les administracions hauria de ser de 4.500 milions anuals.\nAixò és aproximadament el 2,2% del PIB, "que és la tendència global dels països desenvolupats", i els contractistes reclamen una planificació a mitjà-llarg termini de 10-15 anys, independent dels períodes electorals, i sobre projectes valorats segons criteris de cost benefici que assegurin la seva rendibilitat econòmica i social.


Jutgen els acusats de robar a Can Sastre i entrar en un mas a menjar-se les sardines - Diari de Girona\nJutgen els acusats de robar a Can Sastre i entrar en un mas a menjar-se les sardines\nEl fiscal els acusa d'haver comès tres robatoris de forma simultània a Olot i Santa Pau l'any 2011\ngirona | martí santiago 20.02.2015 | 08:40\nObrir d'un cop de peu la porta del Mas Triola de Santa Pau per entrar a menjar-se les sardines robades al restaurant Can Sastre -també a Santa Pau- els pot costar fins a cinc anys de presó després que Anass el Karkri, Omar el Ouariachi i José Luís Zarza Franco hagin sigut acusats per un delicte continuat de robatori amb força i un de violació continuada de domicili que ahir es va començar a jutjar al Jutjat Penal número 4 de Girona.\nLa pena sol·licitada no és només per les sardines ja que les van acompanyar amb tonyina, pipes, nous, mel i les begudes que van arreplegar. Bé, també influeix que s'enduguessin els diners de la caixa registradora i del pot de les propines, els dos telèfons que van agafar, el televisor, les jaquetes i els bitllets de loteria que es van endur. I també perquè abans haurien robat 25 ordinadors portàtils a l'Escola Taller Mas les Mates d'Olot, un cotxe en un aparcament i un navegador d'un altre vehicle.\nEl cas es remunta a la matinada del 20 de novembre de 2011 i, segons l'escrit de qualificació del fiscal, els fets van passar de forma pràcticament simultània a Olot i Santa Pau. Les defenses -Sergio Noguero, Mireia Figa i Enric Martínez- tenen clar que resulta materialment impossible que els tres acusats cometessin tots els robatoris a la mateixa hora però, a banda que tampoc en reconeixen cap, ahir van sol·licitar la nul·litat de diverses proves i van posar de manifest la desaparició de l'informe lofoscòpic -de les empremptes dactilars- que relacionava un dels acusats amb el robatori a Can Sastre.\nLa lletrada Mireia Figa -representa El Ouariachi- va plantejar com a qüestió prèvia que l'entrada i escorcoll al domcili on vivia El Karkri -on hi havia part del material sostret- no es podia considerar vàlida perquè aquest va deixar entrar els Mossos d'Esquadra sense que portessin una ordre judicial i sense que hi hagués un advocat present que pugui acreditar que els va deixar entrar de forma voluntària. El jutge la va denegar després que la fiscal indiqués que el mateix El Karkri havia manifestat que ja no vivia al domicili i els objectes no eren seus.\nL'advocat de Zarza -Sergio Noguero- va sol·licitar que no es tingués en compte la informació que els Mossos van extreure del telèfon del seu client perquè la van extreure sense una ordre judicial. Bàsicament, van obtenir l'autorització per revisar només el telèfon d'El Karkri però aprofitant l'avinentesa van buidar també el de l'altre acusat. El jutge va acceptar la nul·litat plantejada.\nVa ser Noguero també qui durant l'interrogatori als Mossos d'Esquadra va fer notar que havia desaparegut l'informe policial on hi havia les empremtes que relacionaven El Karkri amb el robatori a Can Sastre -el televisor sostret tenia una ditada seva- i, per tant, no hi havia possibilitat d'acreditar que l'empremta era seva. La segona part del judici se celebrarà divendres vinent.


'Libertad' seleccionada a la Semaine de la Critique\nEl curtmetratge de l'Escac, 'La caída del vencejo' participarà a la selecció de Cinefondation\nEl Festival de Cannes que va cancel.lar la seva darrera edició a causa de la pandèmia mundial, celebra la seva 74 edició excepcionalment del 6 al 17 de juliol. En paral.lel, la part d'indústria del festival, el Marché du FIlm, cita inel.udible per a la industria del cinema, es planteja enguany en format presencial i en línia.\nCinema català seleccionat al festival\nL'opera prima de Clara Roquet, Libertad (Lastor Media, Avaloncine, Bulletproof Cupid) ha estat seleccionada per participar a 60ª edició de la secció paral.lela del festival, Semaine de la Critique (7-15 de juliol) dedicada al descobriment de joves talents que dirigeixen la seva primera o segona obra. La guionista i directora Clara Roquet debuta amb aquest llargmetratge després dels seus exitosos curtmetratges El Adiós i Les Bones Nenes. El projecte de Roquet compta amb el suport de Media, ICAA, ICEC, Eurimages Televisió de Catalunya i Movistar +, i té una important trajectòria internacional en forums i workshops com Sundance Institute Mediterranean Screenwriters Workshop, Mia Market Roma o el Foro de Coproducción Europa-America Latina del Fetsival de San Sebastián.\nPer la seva banda, el curtmetratge La caída del vencejo/The Fall of the Swift, de Gonzalo Quincoces (ESCAC Films), treball fi de grau del director, ha estat seleccionat per Cinéfondation Sélection que selecciona anualment curtmetratges i migmetratges presentats per escoles de cinema d'arreu. El treball que ha estat escollit d'entre més de 1.800 obres presentades, es situa a Bizkaia, als anys 80. El protagonista és Kepa, un jove de classe obrera que viu en un entorn familiar agobiant, i en el qual es sent una càrrega. Coneix algú, i fart de la seva situació, decideix fer les maletes i fugir. La mateixa nit en la qual pretén marxar, els seus amics preparen un atac en protesta per al tancament de les drassanes on treballaven.\nProjectes catalans seleccionats a les activitats d'indústria del Marché du Film\nTres projectes catalans han estat seleccionats en difrents programes organitzats en el marc del Marché du Film.\nEl llargmetratge d'animació dirigit per Elio Quiroga i Beñat Beitia, Winnipeg, el vaixell de l'esperança, una coproducció de la productora catalana La Ballesta amb Marmita Films (França), El otrofilm (Xile) i la productora d'Irun, Dibulitoon Studio. Basat en la novel.la gràfica escrita per Laura Martel, el projecte va ser presentat al Pitching Territory Focus - La Liga de la Animación Iberoamericana in Focus en el marc del mercat de MIFA del Festival d'Annecy 2020. Enguany el projecte ha estat seleccionat al programa Animation Works-in-Progress- Chile de l'Animation Days del Marché du Film, una inciativa nascuda l'any 2019 en col.laboració amb el Festival d'Annecy que dedica un dia a la indústria de l'animació i presenta taules rodones, projeccions, pitchings i esdeveniments de networking.\nPer la seva banda, en el mateix programa, a la secció Speed Meetings, participarà el projecte de llargmetratge d'animació, produït per Inicia Films, El tresor de Barracuda, d'Adrià Garcia. Film d'aventures protagonitzat pel capità Barracuda, obsessionat amb trobar el tresor de Phineas Crane, el més valuós i buscat per tots els pirates del Carib. Per aconseguir-ho, necessitarà comptar amb l'ajuda de Chispas, una nena que fingeix ser un nen per poder sobreviure entre els salvatges membres de la tripulació de Barracuda. La troballa d'un llibre de memòries de Phineas Crane serà la clau per arribar fins l'anhelat tresor i també la taula de salvació de Chispas, ja que és l'única que sap llegir en el vaixell i, per tant, l'única capaç de desxifrar aquest "mapa de lletres" que suposa el manuscrit trobat.\nPer últim, també trobem representació catalana a la secció que el Marché du Film dedica als continguts immersius, Cannes XR. La producció Symphony, d'Igor Cortadellas, presentat per la Fundació La Caixa, competirà pel Veer Future Award, una secció que mostra una selecció dels treballs immersius més innovadors. Symphony és una experiència audiovisual immersiva que guia als espectadors a un viatge a través de les emocions i la musica. Els espectadors experimenten la música clàssica entrant a l'interior d'un instrument o sentint-se com a músics en una orquestra i tenen l'oportunitat de gaudir de composicions de Beethoven, Mahler i Bernstein interpretades pel gran director Gustavo Dudamel i la prestigiosa Orquestra de Cambra de Mahler.\nCatalan Films al Marché du Film\nCatalan Films serà present al Festival de Cannes amb un stand al Palais des Festivals a disposició de tots els professionals catalans i comptarà amb un espai virtual a la plataforma virtual del Marché du film per promocionar la indústria audiovisual catalana, les oportunitats del territori i de la coproducció internacional i els títols mes recents de la cinematografia catalana.\nA banda, Catalan Films disposarà d’una sala de projeccions pròpia: Catalan Cinema que acollirà la projecció de llarmetratges de producció catalana que cerquen agent de vendes i distribució en festivals. Una finestra per a donar a conèixer els films de ficció i documental més recents que mostren la diversitat de la producció catalana.\nEl Shortcat 2021 a Cannes\nEls curtmetratges catalans també seran protagonistes a Cannes, a l’espai del mercat dedicat al curtmetratge Short Film Corner, punt de trobada de la indústria internacional del curtmetratge. El programa de Catalan Films per a la internacionalització del curtmetratge català, el ShortCat 2021, amb 7 produccions catalanes, serà accessible als compradors i distrbuïdors internacionals. Els curtmetratges que en formen part són:\nElla i jo de Jaume Claret (produït per Jaume Claret amb el suport de la Elías Querejeta Zine Eskola)\nFarrucas d'Ian de la Rosa (produït per Vayolet Films i Primo i Amplitud) Distribució i vendes internacionals per Marvin&Wayne\nFuture Foods de Gerard Ortín Castellví (produït per Gerard Ortín Castellví i àngels barcelona)\nLas Infantas d'Andrea Herrera Catalá (produït per Amor y Lujo S.L.)\nOr Vermell de Carme Gomila (produït per Novena Nube i Laudiovisual prod.)\nTara i el Blau de Pol Ponsarnau (produït per ZLA Films i Turkana Films)\nL'estrany d'Oriol Guanyabens Pous (produït per Fractal 7 i Corte y Confección de Películas) Distribució i vendes internacionals per Agencia Freak\nFinalment, destaquem la presència del dramaturg, director i guionista Esteve Soler com a membre del jurat Fipresci (Fédération Internationale de la Presse Cinématographique) que atorga tres premis a films seleccionats a la secció oficial, a Un Certain Regard i a la secció paral.lela Quinzaine des Réalisateurs.


Marià Corbí – Pàgina 2 – CETR\nHome El cultivo de la cualidad humana profunda en las sociedades de conocimiento globalizadas. Principios de Epistemología Axiológica 4 Els nostres llibres Autors Marià Corbí\nUna obra que reflecteix la preocupació de l'autor pel molt que queda per fer de cara a afavorir el cultiu de la qualitat humana en les societats d'innovació. Pàgines que recullen intuïcions, inquietuds... reflexions forjades, dia a dia, en diàleg amb la realitat i deixant-se interpel·lar per ella.\nL'autor es pregunta com afavorir el cultiu de la qualitat humana en les societats d'innovació? Com recrear de nou la saviesa dels nostres avantpassats en unes condicions culturals tan radicalment diferents i inèdites? Com concebre un camí a la qualitat, imprescindible i inseparable de la creativitat d'individus i grups?


– Temporada 2017-2018 | Bloc de Joan Brunet i Mauri\n– Temporada 2017-2018\nAnirem fins l’Àrea de Collserola de Santa Creu d’Olorda a la que s’accedeix en cotxe en la corba del punt quilomètric 7,8 de la carretera BV-1468 que de Vallvidrera porta a Molins de Rei.\nComençarem aquesta passejada –després de visitar l’ermita i el castell d’Olorda–, travessant la plaça i sortint per la carretera particular asfaltada que ens indica direcció la “Pedrera”. Uns 300 metres més enllà s’acaba l’asfaltat i a dreta surt una pista que puja amb revolts fins arribar a la Pedrera dels Ocells, des d’on disposarem d’interessant panoràmiques des de Barcelona al Prat. Si ens arribem fins al final del pla, un mirador/balconet ens permet ampliar la panoràmica amb vistes sobre Sant Boi, Sant Feliu de Llobregat, Pallejà, Molins de Rei, Torrelles de Llobregat… i a sota ens quedaran les restes d’una antiga pedrera cimentera. Al darrera i sobre nostre hi tenim la torre de vigilància d’incendis ubicada al Puig d’Olorda que és on ens dirigim continuant per la pista. Ara podem veure el massís de Montserrat. Uns 400 metres més enllà, prendrem la pista que surt a dreta i que s’enfila ràpidament i que ens portarà al cim del Puig d’Olorda.\nEl panorama des d’aquest punt es extraordinari, ja que a les zones del Llobregat abans descrites s’hi sumen, les del Tibidabo, el turó de Sant Pere Màrtir i fins i tot La Mola.\nPer baixar podem optar per fer-la circular baixant per un corriol que surt a mà dreta en un revolt de la pista per la qual hem pujat que ens portarà directament i amb un fort pendent fins la carretera asfaltada de la Pedrera. L’altra opció, més tranquil.la, retornar pel mateix camí pel qual hem ascendit al puig.\nEs tracta d’un recorregut curtet, de poc més de 5 qms que ens ofereix vistes espectaculars.\nLa foto de família és del Miquel. Podeu veure les fotos del seu àlbum del de l’Olga i de la Marisol clicant sobre els seus noms respectius.\nL’Esquirol. Riera de les Gorgues\nAnirem en direcció a L’Esquirol (Roda de Ter). A uns 30 metres abans d’arribar al quilòmetre 11, agafarem un camí que surt a la dreta venint de Vic, al costat mateix de l’empresa Patel que es dedica al tractament de purins. Rodejarem aquesta empresa pel carrer Camí de Vic a Olot. Seguirem i travessarem el torrent de la font de Terrers i immediatament aparcarem sobre unes grans lloses de pedra davant del Restaurant les Gorgues (ara tancat), al costat mateix dels indicador de la ruta que ens disposem fer.\nLa passejada que farem és part d’un circuït que volteja la Riera de les Gorgues, primer pel seu marge esquerra (per on anirem nosaltres) i que retorna per l’altre marge. Nosaltres, però, anirem i tornarem per la mateixa banda.\nL’itinerari s’inicia, no per la pista, sinó pel corriol i pel Sender de les Gorgues que baixa suaument paral·lel al torrent. Al cap de 100 metres ja podem veure el salt i gorg de la Gorga. El soroll d’un segon salt que cau sobre la cua del pantà de Sau, ens farà travessar el torrent per admirar una nova caiguda d’aigua: és El Salt del cabrit.\nRetornem cap al primer corriol o principal i continuarem planejant per damunt les aigües del pantà i girarem cap a l’esquerra fins travessar el torrent de les Paganes, on podrem admirar el Salt d’en Nara, ben a prop de la font de l’avi Miquel.\nContinuarem per l’altre banda del torrent, resseguint les corbes que va fent la cua del pantà, amb boniques vistes sobre els cingles i agulletes. Des d’aquí podem veure el conjunt de Sant Pere Casserres a la distància.\nArribarem a una explanada on un cartell ens indica que ens trobem en el Gorg del Saborell i que podem travessar a la cinglera de l’altre riba després d’un descens i una pujada forteta. Estem en el punt que la Riera de les Gorgues desemboca al pantà.\nNosaltres no travessarem i seguirem per la banda que veníem cap a la Barra de Ferro que es troba a poc més d’un quilòmetre. El camí planeja i puja suaument. Al fons deixarem la riera. Passarem un trencall a mà esquerra que indica direcció a L’Esquirol i la Barra de Ferro que és la que prendrem.\nEn uns centenars de metres la pista es fa més ampla. Passarem sobre un pas canadenc metàl·lic i ja podrem veure a l’altre banda de la riera l’ermita de Sentfores.\nHi ha diversos corriols que ens porten a diversos miradors sobre la riera, però el més espectacular i més ben senyalat es el Mirador de la Barra de Ferro: una gran llosa de pedra que es troba a una alçada de 80 metres sobre la riera. Des d’aquest punt podem contemplar, en època de pluges, un salt d’aigua petit però bonic.\nPer tornar desfarem el camí per a on hem vingut.\nEs tracta d’una passejada fàcil de prop de 7 quilòmetres –que és aconsellable fer en temps que les rieres i els torrents portin aigua–, que revolta els cingles de la cua del pantà de Sau i moltes zones boscoses amb interessants vistes sobre un bon nombre de saltants.\nLa foto de família és de l’Àngel. Podeu veure les fotos de l’àlbum de l’Anna i de l‘Olga i el Joan clicant sobre els seus noms respectius.\nAnirem fins a Castellbell i el Vilar i prendre’m la B-1123 en direcció a Marganell. Poc després de superar el quilòmetre 6 i un pont sobre la riera de Marganell, deixarem la carretera per entrar en una esplanada a mà esquerra on aparcarem.\nComençarem la passejada seguint el corriol que surt a mà esquerra i que baixa fins a la riera que travessarem per uns pilons. Remuntarem per uns graons i un corriol que puja uns 40 metres fins arribar a una pista àmplia que prendre’m a esquerra. Entrarem ara en una zona d’ermites, restaurants, urbanitzacions i camins (ruta Abad Oliva, un GR, el camí de les ermites, el de santa Cecilia, la ruta Ignaciana, altres rutes de rodalies…). Nosaltres seguirem els senyals que condueixen a Sant Esteve de Marganell on hi arribem al cap d’uns 500 metres.\nContinuarem uns 50 metres en direcció al Cementiri i tombarem a esquerra per una pista que baixa, revolta i travessa els amplis camps de la Vinya del Macari i la Vinya del Quim i que ens ofereixen una meravellosa vista sobre el perfil de la muntanya de Montserrat. Aquesta pista ens portarà a la cruïlla del camí que condueix a Can Carner, però nosaltres seguirem a mà esquerra i després d’una passar per sota una petita arbreda, entrarem en les grans extensions de l’anomenat Pla de Masroig i arribarem a una nova cruïlla, amb un indicador de ceràmica que conté un sol (ruta Igualadina). Tombem a esquerra per anar a buscar la següent cruïlla, amb tot d’indicadors; agafarem el camí de mà dreta que ens porta a la urbanització de Sant Cristòfol, on es troba l’ermita de Sant Cristòfol de Castellbell.\nRecularem fins a la cruïlla abans esmentada per continuar ara per la dreta i donar la volta al camp del Pla de Masroig. A l’arribar a l’alçada de un grup de cases, tombarem a esquerra, (Camí del Macari). Seguint aquesta àmplia pista, anem ja de baixada, travessant un parell de rieres, arribant-nos fins al camí d’entrada a les instal·lacions del Natural Hípic. Les marques en els arbres ens portaran per la pista correcte fins arribar a la darrera de les ermites; la de Sant Jaume de Castellbell.\nPer tornar, és més directe baixar a la carretera, la BV- 1123 i seguir-la durant uns 1,5 qm passant per davant de Can Fermí, Can Pujolet, Cal Felip Neri, Cal Soler i Cal Nen, fins arribar a la esplanada on hem deixat els cotxes.\nHaurem recorregut uns 7 qms molt planers.\nRiera de Martinet. Aiguafreda\nAnirem fins al barri de La Llobeta a Aiguafreda que es troba a la sortida del poble en direcció a Vic i deixarem el cotxe en la confluència del carrer Guifré el Pilós amb el dels Enamorats (al costat mateix de la Residencia Geriàtrica la Font) on hi ha un ampli pàrquing.\nAgafem el camí ample que neix entre l’esplanada de la Font des Enamorats i la Riera de Martinet. Seguirem per aquest camí que va pujant lleugerament entre arbredes sense perdre en cap moment el soroll de l’aigua que transcorre per la riera que ens queda a esquerra, a la que podem accedir a través dels diversos corriols que ens hi permeten baixar.\nAl cap de 900 metres, a mà esquerra trobarem unes escales que ens porten fins a un pla i a un gorg que val la pena visitar. I encara, uns 300 metres més enllà, després d’haver deixat a dreta un trencall i uns plafons explicatius de la flora i fauna del lloc, arribarem al Gorg de la Sort amb el seu saltant.\nDes d’aquest punt travessarem la riera i remuntarem per un corriol molt ben senyalitzat que en 150 metres es portarà fins la pista forestal que ve de la urbanització Pinós i que seguirem cap a la dreta. A l’altre banda de la vall veurem el campanar de Sant Martí d’Aiguafreda. Continuarem per la pista fins arribar a l’Afrau, que és la casa-estudi del pintor Paco Ballesteros on podrem observar diverses obres escultòriques disseminades sobre l’era i una exposició de quadres a l’interior de la casa.\nLa tornada la farem travessant la riera per uns pilons per agafar una àmplia pista que s’enfila i que ens portarà fins a Aiguafreda de Dalt (cementiri, excavacions ibèriques i església de Sant Martí amb el seu comunidor). Des d’aquest punt iniciarem el descens, seguint sempre la pista principal i deixant a banda els trencalls del castell de Cruïlles, de la cova, del dolmen de l’Arca i d l’Eco-granja Salgot fins arribar al punt d’inici de la passejada.\nEs tracta d’un recorregut fàcil de 6,5 qms amb dos únics trams de lleu pujada, molt agradable de fer.\nLa ‘mullada’ foto de família és de l’Àngel.\nParc Fluvial de Cànoves\nAnirem fins a Cànoves per la BP-5107 i deixarem el vehicle en l’ampli aparcament a l’entrada del nucli central (cruïlla Avda. Josep Crous amb Camí del Castellar).\nDes del pàrquing anirem fins l’església de Sant Andreu i continuarem per l’avinguda Josep Crous fins que trobarem els indicadors que assenyalen el camí a seguir per fer la Ruta del Parc Fluvial. Baixarem i arribarem a la primera de les passeres que travessen la Riera de Cànoves i seguirem per una pista que transcorre pel seu marge esquerra. Uns dos-cents metres més enllà, deixarem la pista i pujarem per un corriol que arrenca a mà dreta i que ens portarà fins la Masia i el Castell de Cànoves (que és tancat).\nContinuarem per la planera pista, passarem d’una banda a l’altra de la riera i dels vivers de Can Congost. Arribarem a Can Domènec on hi trobarem una caseta de informació i un ampli pàrquing per a vehicles. Retornarem a la Riera, que travessarem per un pontet penjant sobre la seva llera. Seguirem per la pista fins que després de creuar novament la Riera ens portarà fins una carretera asfaltada que travessem per enllaçar amb l’espai habilitat per a caminaires. Cent metres més enllà trobarem la Roca del Fité, on hi practiquen els escaladors; roca que queda a l’altre banda d’un bonic gorg.\nDeixarem la carretera per endinsar-nos per un camí que surt a mà esquerra que en mig quilòmetre ens portarà fins a l’aparcament de vehicles del pantà de Vallfornés i a un gorg espectacular. Continuem per la carretera principal, pujarem fins la pressa “natural/estiu Macadam” i podrem admirar el pantà construït els anys 80’s del segle passat. Si continuem per la carretera fins la capçalera del pantà podríem anar fins el Castanyer del Cuc, la Casa del Bosc i planejant fins el luxós hotel de Can Cuc i des d’aquest punt i per un camí de forta baixada fins el pàrquing del pantà.\nPer tornar desfarem al camí. Quan arribem a l’aparcament haurem fet una passejada d’uns 7,6 qms, per uns paratges d’aigua i arbres que ens mostren uns altres paisatges del Montseny allunyats dels més clàssics d’aquest massís.\nFoto de família obra de l’Àngel Colomer i tot seguit l’apunt habitual que el Lluís Mas ens fa de la sortida.\nGorg Negre a Gualba\nHem d’anar fins a Gualba de Dalt, (AP-7 sortida 11 Sant Celoni-Montseny i llavors per la BV- 5115 fins a Gualba). Passada la Plaça Major, seguim primer direcció cap al Parc Medioambiental del Montseny (cartells grogs), però de seguida, passat el pont de la Riera de Gualba seguim recte per la pista de terra amb direcció a Riells; passats uns 200 metres, girem a l’esquerra per la pista marcada amb indicadors verds, direcció Can Prats. Seguim fins que al cap d’uns 2,5 quilòmetres veurem, a mà esquerra, un cartell i una fita que ens indica l’inici del camí que ens ha de portar fins el Gorg Negre. En aquest punt deixem els vehicles.\nLa passejada comença seguint aquest camí ampli que va revoltant i amb lleus pujades i baixades fins que, al cap de aproximadament 1 quilòmetre, un indicador a mà dreta, indica la direcció que cal prendre per anar a la “Riera de Gualba-Gorg Negre”. Pugem per aquest corriol que ens porta al cap de uns 50 metres a una àmplia i planera pista.\nSeguim per aquesta pista cap a l’esquerra, amb amplies vistes sobre el sistema Montenegre-Corredor i a sota podem veure el poble de Gualba; també podem veure en l’altre vessant, les entrades a les mines de marbre de Gualba. Una conducció d’aigua ens acompanya per la banda dreta de la pista.\nEn el primer revolt fort comencem a sentir el brogit del Salt de Gualba que ens queda a sota a l’esquerra, així com podem admirar el monumental “suro de pedra”: una alsina centenària. Uns metres més endavant, a ma esquerra, veurem un turó coronat per una creu.\nUn quilòmetre més endavat, la pista s’acaba en una sèquia que permet desviar l’aigua. Passem pel seu costat i travessem el riu i amb una lleu remuntada ens situem en el bonic salt i Gorg de la Resclosa.\nPer arribar-nos fins el Gorg Negre el camí és més confós i demana alguns trams de petites grimpades i altres de relliscoses roques, però val la pena fer els 250 metres de distancia. El corriol surt a la esquerra del gorg de la Resclosa.\nContinuem pujant pel congost, a vegades per les roques, altres per petits corriols, bordejant diversos gorgs i seguint petites fites de pedres apilades fins a sentir el salt del Gorg Negre i, seguint-lo, accedim a aquest amagat, enigmàtic i ple de llegendes Gorg Negre damunt del qual hi ha una segona creu.\nPer tornar, reculem fins al Gorg de la Resclosa, continuem per la amplia pista fins a trobar ell trencall a on hi hem accedir a l’anada (on hi ha un cartell verd que indica “Gualba”) però en comptes de baixar pel corriol seguim la pista àmplia fins arribar a Can Prats.\nContinuem pels camps fins a la pista àmplia per la que hem pujat amb els cotxes que seguim cap a la dreta, baixant, fins a trobar els cotxes.\nLa passejada d’uns 8 quilòmetres és ben planera fins el Gorg de la Resclosa. I des d’aquest punt més costeruda fins arribar al Gorg Negre que bo és visitar.\nLa foto de família és de l’Àngel i podeu veure els àlbums de l’Anna i de l’Olga i el Joan clicant sobre els seus noms respectius.\nMassís de Sant Llorenç. Les Foradades\nPer la carretera BV-1221 que va de Matadepera a Mura, anirem fins Les Pedritxes i després del senyal del quilòmetre 7, a mà esquerra, trobarem el trencall que ens porta a la urbanització Els Rourets, que prendrem. Seguirem pel carrer dels Roures i prendrem el primer trencall a mà esquerra que ens portarà fins una cruïlla des d’on agafarem, a dreta, el carrer Alba de la Barata. Uns 300 metres més endavant, en una corba pronunciada veurem l’inici d’una pista àmplia de terra amb una cadena i uns senyals vermells i verds que corresponen a la popular Matagalls-Montserrat. Hem arribat al punt on deixarem els cotxes.\nSuperarem la cadena i pujarem suaument. Passarem pel Torrent de la Riba i arribarem al trencall del Coll de la Riba des del qual gaudirem d’una bella panoràmica de 360 graus. En aquest punt abandonarem el camí Matagalls-Montserrat per continuar, a esquerra, per una altra àmplia pista que va carenejant i pujant que ens portarà fins al Coll de Les Foradades. Aquí hi veurem un tancat amb dipòsits destinats a l’extinció d’incendis. En aquest punt, a mà dreta, neix un corriol que baixa seguint una línia de conducció elèctrica i que ens porta fins un replà rocós. Som a les Foradades. Diverses instal·lacions i claus ens indiquen que allà s’hi practica l’escalada. Continuarem el camí de descens ràpid que ens portarà fins Les Foradades, un seguit de túnels i de forats realment curiosos.\nDes d’aquest punt tenim vàries possibilitats per retornar als dipòsits d’aigua. Però el més recomanable és tornar pel camí pel qual hem baixat. Quan siguem als dipòsits podem optar per fer una ruta circular continuant per la pista per a on vingut fins a trobar, a uns 50 metres, un corriol a mà esquerra, que va planejant. Al cap de 200 metres més, a mà esquerra, trobarem un trencall que hem d’agafar i que baixa de valent, fins trobar la pista des de la qual hem iniciat la caminada molt a prop dels cotxes.\nSi tornem desfent el camí pel qual hem pujat, és més llarg però més planer.\nUna excursió propera d’uns 6 quilòmetres, carenera i amb molt bones vistes.\nFoto de família de la que n’és l’autor l’Àngel.\nNo hi podia faltar la visió de la sortida des de l’òptica aquarel·lista i artística del Lluís.\nI com és tradicional cada any, també en aquesta ocasió hi va haver cantada de nadales… dedicades a mi mateix! Gràcies!\nCamí de Ronda de Torre Valentina a platja d’Aro\nPosta de Sol a Palamós. Aquarel.la del Lluís Mas\nEns arribarem fins la urbanització Torre Valentina (Sant Antoni de Calonge) i deixarem els cotxes a l’Avinguda Torre Valentina, en una zona blava que llevat dels mesos d’estiu, no és de pagament.\nLa passejada arrenca del Passeig del Mar en direcció als apartaments Edèn i la Torre Valentina. No trigarem a trobar-nos amb els senyals vermells i blancs que ens indiquen que ens trobem en sender GR (en aquest cas el 92). El tram que farem serà fins Platja d’Aro per la costa malgrat que des de 2017, el tram final del recorregut està tancat als caminaires a partir de Belladona. Es tracta d’una la ruta molt popular, transitada i ben senyalitzada i que no té pèrdua.\nComençarem pujant pel Racó de les Dones i arribarem després al Racó dels Homes i el seu Mirador. Seguirem planejant per damunt la platja dels Capellans i passarem per sota de la Torre dels Perpinyà i per sobre de petites caletes (passarem per sota d’algun pontet fins que el camí baixa més valent). Trobarem un trencall a mà esquerra ens permet arribar-nos fins a un mirador.\nRetornarem al camí de ronda per baixar fins a la platja de les Roques Planes. Remuntarem de nou per unes escales que ens permetran prosseguir camí cap a la platja de la Roca del Paller. Tornarem a pujar fins arribar a la Cala dels Esculls i passarem per un túnel a traves del qual accedirem a la Cala del Forn. Vorejant l’aigua arribarem després a la gran platja de Can Cristus i a la següent de les Torretes. Un nou tram de pujada primer i baixada després ens portarà a la petita platja de Cap Roig i a la més gran de Sant Jordi.\nDes d’aquest punt es podia remuntar cap a Belladona, però el camí està barrat.\nPer retornar podem pujar per unes escales dretes que ens portaran a la carretera que va des de Platja d’Aro fins a Torre Valentina. Cal advertir, però, que es tracta d’un tram pesat i no gaire bonic. Així que és preferible no fer la caminada circular sinó retornar pel mateix camí pel qual hem vingut.\nEntre anada i tornada haurem fet uns 7 quilòmetres fàcils, sense gairebé ni adonar-se’n.\nFoto de família de l’Àngel. Podeu veure les restants fotos del seu àlbum, així com les de l’àlbum de l’Albert, clicant sobre els seus noms.\nFont de la Tosca. Vallfogona del Ripollès\nAquarel·la de la que n’és autor el Lluís Mas\nAnirem fins a Vallfogona de Ripollès on deixarem el cotxe en el pàrquing de la Plaça de l’Era de Can Rafart.\nDes del balconet de la plaça veiem els indicadors que ens marquen l’inici del camí que baixa en direcció Castell de Milany (GR-3) i seguirem la ruta marcada amb rodones de color morat. Baixem fins el Pont Medieval que travessa la Riera de Vallfogona i farem una curta incursió cap a la dreta en direcció cap al castell de Milany, incursió que ens permetrà gaudir dels voltants del riu per després retornar fins el pont i continuar pel camí que ara ens portarà a una passera sobre la riera que creuarem per visitar la casa del Molí.\nDes de la casa seguirem els senyals morats fins que trobarem una pista que remunta i que seguirem fins que al sortir del bosc, a la dreta, trobarem un trencall que per una pista de terra ens portarà a la Plana Gran des d’on gaudirem d’una bona visió de Vallfogona.\nRetornarem a la pista que havíem deixat fins que en un trencall a dreta la deixem per agafar-ne una altra de terra que ens portarà fins la Font de La Tosca i dels seus entorns tan interessants. Visitarem després l’indret on es feien teules (Forn del Pinetar de la Teularia) que es troba seguint un camí que remunta a dret i que arrenca a pocs metres de la Font.\nDes d’aquest punt podríem continuar pujant fins a un forn de calç (3 km) i retornant, ja baixant, pel saltant del Torrent de la Masica retornaríem a la pista que ens portaria fins la Tosca.\nDe tornada des de la Font de la Tosca desfarem camí seguint la pista de terra primer i després la pista encimentada. Passarem pel costat de la casa de El Trull i després per un pont sobre la Riera de Vallfogona i entrarem de nou a Vallfogona del Ripollès pel costat del cementiri i de l’església de Sant Julià.\nContinuem per la plaça de la Salut, el carrer de Puig Estela i podem arribar-nos fins al castell de La Sala, abans de retornar al pàrquing on hem deixat el cotxe.\nUna agradable caminada tranquil·la pel mig d’uns bonics paisatges, gaudint de l’aigua, ponts i de un salt ben curiós, sense gaire desnivell, amb un recorregut, fent les extensions, de poc més de 6 quilòmetres.\nRecomanable fer-la a la tardor pels colors dels arbres i pel nivell d’aigua.\nFoto de família de la que és autor l’Àngel. Podeu veure les fotos de l’Anna C. i del Joan i de l’Olga clicant sobre els seus noms.\nViladrau. Ponts i pontets\nAnirem fins Viladrau. Una bona opció des de Sabadell és anar per la C-17 fins a l’Hostal de les 4 carreteres i sortir en direcció Seva i Viladrau. Quan faltin un parell de quilòmetres per arribar-hi tombarem a dreta per entrar al pàrquing del Restaurant La Solana i deixarem els cotxes.\nAgafarem ara la pista que baixa cap a la Riera Major i al cap de 100 metres girarem per la pista de mà dreta que, en 160 metres ens portarà fins una cruïlla on agafarem el trencall de la dreta. El de l’esquerra ens portaria a la depuradora. Continuarem pel camí paral·lel a la carretera. En alguns punts hi trobarem senyals en forma de 8 blanc sobre fons vermell. Al cap de poc més de mig quilòmetre, davant de Can Pau Moliner, continuarem pel camí que surt baixant a esquerra i que al cap de 80 mts travessa la riera pel pont de Moliner. Un corriol ens permet ara baixar a la Riera Major.\nTornarem al camí del pont i continuarem fins que passats uns 300 mts veurem un petit saltant d’aigua. Seguirem i passarem pel costat de la Font de les Ametistes que ens quedarà a esquerra. 500 metres més endavant arribarem a una cruïlla on un cartell indica que es podem pujar a la Font de Fontanelles. Seguirem endavant i el camí comença una suau ascensió. Al cap de 180 mts, començarem a baixar fins arribara una bassa d’aigua verda, que ens quedarà a la dreta. Seguirem baixant per la pista de l’esquerra que aviat ens portarà fins una amplia pista, des de la que baixarem a la que rodeja el camp de Polo de Viladrau per seguir cap a la dreta fins a trobar de nou la Riera Major on visitarem la passera i el pont de la Noguerola. Desprès de passar per les cavallerisses i veure el pont trencat, donarem la volta al camp de polo i tornarem a la bassa abans esmentada des d’on retornarem a l’inici tot desfent el camí d’anada.\nUn recorregut fàcil i bàsic de poc més de 5 qms a partir del qual descobrirem rieres, ponts, pontets i arbres i que es pot fer més extens si visitem fonts, o si ens volem arribar fins a la Sala continuant per la pista del costat del Club de Polo.\nHeus aquí la foto de família dels participants en la primera sortida d’aquesta nova temporada que ja és la desena…! La imatge és obra de l’Àngel. Podeu veure les fotos fetes per la Marisol, clicant sobre el seu nom.\nI aquí teniu l’aquarel·la que de la sortida n’ha fet el Lluís.


Crisi a la UE per la decisió de permetre a França i Alemanya incomplir el Pacte d'Estabilitat\nCrisi institucional sense precedents al si de la Unió Europea. El Pacte d'Estabilitat, que recull els compromisos que han de complir els països que han adoptat l'euro, va quedar ahir en paper mullat. Els ministres d'Economia i Finances dels Quinze van aprovar no sancionar França i Alemanya pels seus elevats dèficits públics. La decisió suposa un cop molt dur a la credibilitat de Brussel·les, i no cal dir que va provocar molt malestar entre els socis comunitaris, entre els quals Espanya, que hi ha votat en contra.\nFrança i Alemanya han aconseguit saltar-se el Pacte d'Estabilitat i no seran sancionats pel seu elevat dèficit. Els ministres d'Economia i Finances dels Quinze van aprovar una declaració on paralitzen els processos oberts contra aquests dos països. La decisió va provocar molt malestar i la Comissió Europea no descarta emprendre mesures. El desacord amb la decisió també es va manifestar al si de la Unió i, en especial, entre els països que van votar en contra de l'incompliment del Pacte d'Estabilitat: Holanda, Àustria, Finlàndia i Espanya. En aquest sentit, el president del govern central, José María Aznar, va definir la jornada d'ahir com un dia dolent per a Europa amb conseqüències econòmiques immediates. La decisió adoptada pels Quinze també va disparar les alarmes del Banc Central Europeu, que va convocar una reunió d'urgència per analitzar la situació. L'organisme considera molt perillosa la decisió dels ministres d'Economia dels Quinze. Mentrestant, des del bloc favorable a paralitzar els processos oberts contra França i Alemanya, no es comparteix, lògicament, aquesta visió. El primer ministre luxemburguès assegura que no s'ha tirat per la borda el Pacte d'Estabilitat, sinó que se n'han aturat alguns punts. De totes maneres, però, pronostica que s'haurà de revisar el Pacte de cara al 2006. Des de fora de l'àmbit europeu, la Gran Bretanya diu que no s'ha d'interpretar negativament la decisió dels Quinze i apel·la a la flexibilitat del Pacte.


Pau Vallvé + Ginestà - Musicant Campllong\nDos dels principals intèrprets de música d’autor actuals: Pau Vallvé presentant el\nseu darrer treball La vida és ara, acompanyat del també multi instrumentista Darío Vuelta. Música per a una nova manera d’entendre la vida, en paraules de l’artista: d’algú que ha decidit ser feliç, i que de cop se n’adona.\nPer la seva part, Ginestà, la Júlia i en Pau, els dos germans de Sant Andreu qui\nconjuntament amb la seva banda explicaran històries quotidianes mitjançant la música pop, el folk i la cançó protesta.\nUn concert dividit en dues parts que no deixarà a ningú indiferent.\nData: Dimecres 25 Agost\nNou Lloc: Esplanada Pavelló\nPocs dies abans del confinament em vaig separar i vaig anar a viure provisionalment uns dies a l’estudi. L’estat d’alarma em va agafar allà i ja no en vaig poder sortir fins al cap de 75 dies. Després d’una primera setmana de confinament una mica claustrofòbica, poc a poc les coses es van anar posant a lloc i vaig poder començar a ordenar pensaments i sensacions de tot el que m’havia estat passant aquests últims temps. Aquest nou disc és el resultat de tot plegat. Un canvi d’etapa, un fer-se gran, un prendre distància. El vaig gravar tot jo sol allà tancat, amb els instruments que tenia. I va ser la meva rutina i la meva única ocupació en aquells 75 llargs dies. Estic molt content amb el resultat, inclús m’atreviria a dir que més content que mai! Moltes ganes que l’escolteu!\nÉs un grup de música format pels germans Júlia Serrasolsas i Pau Serrasolsas, del barri de Sant Andreu de Palomar de Barcelona. Les seves cançons barregen estils de música pop, sons experimentals i folk. L’abril de 2018 presenten el seu primer disc autoeditat titulat Neix, i el novembre de 2019 el seu segon àlbum, Ginestà. Amb el disc homònim obtenen el Premi Enderrock 2020 per votació popular al Millor disc de cançó d’autor del 2019. Abans de començar la seva trajectòria amb Ginestà, els dos germans lideraven un altre grup anomenat La Púrria.\nPAU VALLVÉ – La vida és ara (2020) (pauvallve.com)


Escola Les Bases | “L’ensenyament que deixa empremta és el que es fa de cor a cor.” | Pàgina 6\nAquest matí el calendari d’ Advent ens ha dit que havíem d’anar a visualitzar un petit vídeo sobre la malaltia sobre la qual aquest any recapta diners La Marató de TV3: el Càncer.\nAixí doncs, tota l’escola hem anat cap a l’aula de psicomotricitat a veure’l. Després, i per grups, hem anat a fer una petita gimkana saludable per tota l’escola. A dues classes hem fet un tast de suc de taronja natural, a dues hem fet una mica d’exercici tot ballant zumba i finalment a l’aula de psicomotricitat hem jugat a “atrapar el tòxic”.\nHa sigut un matí molt divertit! Ens ho hem passat pipa!\nAquests dies a l’ambient artístic hem estat preparant el pessebre de l’escola!\nEls nens i nenes de P3 i P4 van fer l’ambientació: el terra, el cel i els arbres; els de P5 i 1r han fet el portal, les casetes, els personatges i els animals que pasturen. Ho hem fet tot amb el material reutilitzat que van portar ells/es mateixos/es de casa!!!\nAvui a l’hora del pati qui ha volgut s’ha quedat a muntar-lo! Ens ho hem passat molt bé fent EL NOSTRE PESSEBRE!\nSi cliqueu a la foto, veureu el “making off”!\nAquest matí el calendari d’advent ens ha deixat un sobre per a cada classe tancat amb un candau i amb un joc per esbrinar la combinació per poder obrir-lo i veure què hi havia dins. Quan l’hem obert ens hem trobat amb un tros de plànol i una foto. Ens hem adonat que ajuntant les quatre parts del plànol ens donava la ubicació del Tió. I, efectivament, ens hem abrigat i hem sortit al pati a buscar-lo. Quina il·lusió ens ha fet trobar-lo!!! Ara ja el tenim a l’escola per cuidar-lo i donar-li molt menjar, perquè el proper 21 cagui ben fort!\nARRIBA EL CALENDARI D’ADVENT!\nAquest matí, mentre estàvem fent el “bon dia” han picat a la porta però… hem obert i no hi havia ningú! Qui serà? Hem sortit tots i… SORPRESA! Al passadís hi havia el Calendari d’Advent penjat! VISCA!!!\nHem vist que hi ha un paquetet per cada dia que queda d’escola abans de Nadal. Així podrem saber quants dies falten! Avui ens ha portat unes mandales nadalenques per pintar a casa ben xules i retornar-les a l’escola! Així la decorarem i quedarà ben a punt per celebrar les festes!\nCada dia anirem a veure el Calendari, em sembla que ens esperen moltes sorpreses!\nAquí teniu la d’avui! Feu “clic” a l’enllaç!!!\nTANQUEM LA SETMANA DE LA MÚSICA AMB LA GEMMA!\nDivendres a la tarda, com a tancament de la setmana de la música, va venir la Gemma (cosina de la Júlia P4) amb la flauta travessera.\nEns va presentar l’instrument, les seves parts, vam sentir com sonava… Llavors vam poder fer l’audició de la cançó “hivern” d’Antonio Vivaldi. Quin so tan dolç!!!\nFinalment, vam cantar algunes cançons que vam escollir tots junts i ella ens va acompanyar amb la flauta travessera.\nDIJOUS…. CONTINUA LA MUSICA!\nAquest, dijous 22, hem tingut també un excel·lent menú musical!\nAl matí hem escoltat i treballat una bonica cançó: “La llum que portes dins” del grup local manresà GOSSOS on hem pogut sentir diferents impressions i reflexions sobre la nostra ciutat!\nA la tarda, a la sala de psicomotricitat de l’escola, hem tingut el plaer de rebre a l’Aniol i al Dani, pares de l’escola. Ens han ensenyat un instrument de percussió, la pandereta i un instrument de vent, el flabiol i ens han tocat una bonica TARANTELA.\nTambé ens han ensenyat els acordions que duien i ens han explicat com “respiraven” per tal d’emetre el so tot tocant les tecles d’ambdós costats. Finalment hem ballat un parell de danses molt divertides!\nI LOVE 70-80’s!!!\nUna de les audicions d’aquesta setmana va ser d’un recull de cançons dels anys 70 i 80!\nVam mirar un trosset de varis videoclips: Michael Jackson (Thriller), Abba (Mamma Mia), Boney M (Daddy Cool), Village People (YMCA) i Grease. Ens vam fixar molt amb els moviments dels cantants, perquè després… els vam haver d’imitar en el nostre propi espectacle!\nVam fer grups i cada grupet va agafar un paper a l’atzar amb el nom d’una de les cançons; la cançó que tocava era la que havíem d’interpretar!!! Ens ho vam passar genial! Tant, que encara demanem tornar a escoltar les cançons…!\nBIDONADA AMB EL SANTI ARISA\nAquest matí hem pogut gaudir del taller de la “Bidonada” amb el Santi Arisa i el seu fill Dan. Hem gaudit moltíssim de l’activitat!\nPrimer hem tocat els bidons amb les mans seguint la pulsació, després hem imitat ritmes amb els pals mentre el Santi i el Dan improvisaven i, finalment, hem tocat com més ens ha agradat. Hem viscut la percussió súper emocionats!!! Mireu quins músics estem fets!\nCONCERT D’ACORDIÓ I DANSES AMB EL DANI I L’ANIOL\nAquesta tarda han vingut el Dani i l’Aniol a presentar-nos uns instruments: la pandereta, el flabiol i l’acordió, i hem fet unes danses tradicionals.\nCONCERT DE TROMPETA AMB L’ARNAU\nAquesta tarda hem pogut gaudir d’un concert de trompeta que ens ha fet l’Arnau, el nostre mestre de música.\nA més a més l’hem pogut fer sonar amb diferents sordines. Ha estat una tarda molt bonica i tenim molta sort perquè l’Arnau és tot un artista!\nAquí us deixem l’enllaç a les fotos.


Foment demana al Govern que retiri el decret per contenir el preu del lloguer\nBarcelona. Dijous, 20 de juny de 2019. 18:18\nActualitzat Dijous, 20 de juny de 2019. 19:34\nLa patronal Foment del Treball ha demanat la retirada del Decret llei que va aprovar la Generalitat el 21 de maig i que permetrà la limitació del preu del lloguer a determinades zones que l'administració consideri amb mercat d'habitatge "tens". Foment ha presentat l'informe "L'habitatge, la seva importància econòmica i social" en roda de premsa aquest dijous, on ha sol·licitat més recursos públics destinats a l'habitatge i menys regulacions que puguin portar a la "paràlisi" del sector.\nA la presentació hi han participat el president de Foment, Josep Sánchez Llibre, la vicepresidenta de la patronal, Virginia Guinda, el secretari general adjunt, Salvador Guillermo, i el president de l'Associació de Promotors i Constructors d'Edificis de Catalunya (APCE), Lluís Marsà.\nLa patronal ha assenyalat en el seu informe que les noves normatives relatives a l'habitatge que s'han desenvolupat en els últims mesos afecta la seguretat jurídica dels inversors i "penalitza" les empreses del sector. En concret, fa referència a la modificació del Pla general metropolità que va ser aprovada per l'Ajuntament de Barcelona el desembre de 2018 i que obliga la cessió del 30% d'habitatge protegit de les noves promocions.\nA més, qüestiona el decret llei aprovat per la Generalitat que preveu la contenció de les rendes del lloguer, ja que dubta de la competència jurídica de l'administració, i assenyala el dictamen no vinculant del Consell de Garanties Estatutàries (CGE) que considera inconstitucional part del decret.\nSánchez Llibre ha demanat al Govern que "reconsideri" la seva posició sobre la llei, i que l'adapti d'acord amb les consideracions que s'han fet des del CGE i des de les recomanacions de la mateixa patronal.\nInvertir en habitatge protegit\nLa patronal ha recomanat a les administracions promoure la construcció i generació d'habitatge de lloguer lliure i "assequible", i ha demanat al Govern central augmentar la dotació econòmica per a la promoció d'habitatges del 0,1 del PIB actual, a com a mínim, el 0,6 anterior a la crisi.\nA més, ha indicat que el parc d'habitatge nou assequible a Catalunya és "pràcticament inexistent", i ha assenyalat que en l'any 2018, dels 633 habitatges protegits que es van construir, només 60 eren de promoció pública.\nGuillermo ha assenyalat que no hi ha "cap país del món" que, després de sortir d'una crisi, no hagi potenciat des de l'Administració central la rehabilitació i la construcció d'habitatges.\nEn el context de Barcelona, la patronal ha proposat entre altres reformes que s'incentivi la construcció d'habitatges nous, incloent l'àrea metropolitana com "àmbit natural", i que s'aposti per la conversió dels usos dels sòls industrials.


Ona Carbonell, millor esportista catalana de l'any - El diari digital de Sabadell - iSabadell\nOna Carbonell, millor esportista catalana de l’any\nEscrit per Redacció el 15 gener 2020\nPol Yagües competirà a Piombino 7 agost 2020\nLa nedadora del CN Sabadell en la modalitat d’artística, i millor esportista FINA pel nombre de medalles conquerides en el seu llarg historial, ha rebut a Barcelona, aquest dimarts, el premi a la millor esportista de 2019 en el marc de la Festa de l’Esport Català.\nFa uns dies rebia el reconeixement de la LEN, com a millor esportista de l’any passat en què en el mundial de Gwangju, on va aconseguir tres noves medalles. La retirada de facto d’Ona Carbonell, per dedicar-se a altres qüestions familiars i personals, deixa al món de l’esport sense la millor estrella que haguem tingut a Espanya i per descomptat en el Club Natació Sabadell, amb 23 medalles mundials, un rècord difícil d’igualar.\nAquest any es notarà la seva absència als Jocs Olímpics de Tòquio, però a la vida no tot és l’esport. Carbonell ja està amb lletres d’or en la història de la natació mundial.\nFoto portada: interior d’un autobús de Sabadell.