Una exposició recull la vida de Weiwei a Nova York\nEs preveu que augmentin els preus de les obres de l'artista xinès\nAutoretrats, fotografies de col·legues artistes i de les revoltes a Tompkins Square Park són algunes de les més de 200 imatges que s'exposen a l'Asia Society Museum\nReuters Nova York 30/06/2011 17:13\n260x366 Contactes d'un autoretrat de Weiwei / Reuters, Brendan McDermid Contactes d'un autoretrat de Weiwei / Reuters, Brendan McDermid\nL'artista i activista Ai Weiwei va viure a Nova York entre els anys vuitanta i noranta. Més de dues-centes fotografies en blanc i negre d'aquella etapa s'exhibeixen ara a l'Asia Society Museum, en la primera exposició dedicada a l'artista després del seu alliberament.\nEntre les imatges destaquen autoretrats de l'artista i imatges d'altres col·legues, com el compositor Tan Dun, el director de cinema Chen Kaige, l'artista Xu Bing o Allen Ginsberg. També s'hi percep l'interès de Weiwei per les manifestacions: va capturar els aldarulls a Tompkins Square Park, a l'East Side de Nova York, el barri on llavors s'allotjaven molts artistes.\nLes fotografies, seleccionades per l'artista d'entre un fons de 10.000 imatges, s'exhibeixen per primera vegada fora de Xina. "Hi ha moltes idees que encara veiem al seu treball, avui dia, i demostren l'impacte que li va produir Nova York", explicava Melissa Chiu, directora de l'Asia Society Museum. "Hi ha alineacions amb les obres d'avui i la seva manera d'entendre la força de les protestes socials, la idea d'una comunitat artística que va transferir a la Xina", va afegir.\nLes negociacions per l'exposició es van veure estroncades amb la detenció de Weiwei a l'abril. "No teníem cap certesa de poder-la tirar endavant, però vam aconseguir traslladar les fotografies des de la Xina", apuntava Chiu.\nLa mostra manté l'interès per les fotografies malgrat l'evidència que les obres de Weiwei estan augmentant de valor, perquè l'artista s'ha convertit en una figura mediàtica. Per a l'editor de la revista 'Art in America', Richard Vine, Weiwei "ha passat d'estar entre els artistes més interessants de la Xina a ser vist com una figura líder" i "l'atenció de la premsa i la dificultat d'aconseguir les seves noves peces només farà que augmentar els preus".


Treballa el Sol Pèlvic - WAPS\nEntrena des de casa amb LesMills!\nEntrena des de casa amb AplifitLite!\nOPEN ENERGIA NUFRI 2020\nPromocions Novembre 2020\nTreballa el Sol Pèlvic\nPortada » Treballa el Sol Pèlvic\nMolts són els mites i les creences que existeixen respecte al sol pèlvic i aquest fet ens porta al desconeixement, i conseqüentment, a treballar-lo de forma incorrecta.\nAquest conjunt de músculs es troba concretament a la part inferior de la zona abdominal, i té com a funció principal suportar òrgans (bufeta, úter, vagina, etc.). Tenir un bon to muscular en aquesta zona ens aporta diferents beneficis, com evitar la incontinència urinària, millorar les relacions sexuals, facilitar el part i la recuperació post-part, entre molts altres els quals els homes també poden beneficiar-se. És una musculatura que necessita un treball molt específic per activar-se, el qual es centra en vàries tipologies d’exercicis.\nA continuació us presentem de forma breu els més coneguts:\nAquests exercicis van ser desenvolupats la dècada dels anys 40 i van específicament dirigits a l’augment del to muscular d’aquesta concreta zona, molt utilitzat en el post-part.\nEls exercicis consisteixen en realitzar contraccions de forma voluntària de la zona pèlvica, de forma lenta i molt controlada. Aquests s’hauran de realitzar vàries vegades al dia per tal de ser efectius i sempre sota els consells dels professionals. La constància ens asseguraran resultats que podràs notar passades unes setmanes.\nÉs un treball de tonificació concret per la zona abdominal, que ens aporta, també, beneficis per la zona del sol pèlvic. Els mètodes utilitzats són posturals i respiratoris, i ens ajuden a reduir la pressió intrabdominal. La pràctica d’aquests exercicis ens permetran de forma molt rellevant reduir el perímetre de la cintura abdominal, enfortir el sol pèlvic, així com reforçar la zona lumbar i abdominal, tot reduint els dolors que podem tenir en aquesta zona i així com evitar l’aparició hèrnies inguinals, més comuns en els homes. Per tant, podem afirmar que no tan sols són exercicis dirigits a les dones en post-part sinó que poden aportar beneficis en ambdós sexes, vinculats a la salut i també al rendiment físic en esportistes.\nÉs molt important controlar la postura, que és molt concreta, per tal d’aconseguir els resultats desitjats i evitar possibles lesions. Per aquesta raó, és molt aconsellat realitzar la pràctica sota supervisió professional.\nefectius i sempre sota els consells dels professionals. La constància ens asseguraran resultats que podràs notar passades unes setmanes.\nAquests exercicis els podràs realitzar al nostre centre en dos formats diferents:\n-Com una activitat dirigida dins de la nostra graella. S’oferireixen classes dirigides de 30′ per a que practiquis de forma continuada en tots els horaris. La condició d’accés és haver realitzat un curs de grup a WAPS o contractar dos classes particulars per 50€ on t’ensenyarem les bases per a que la pràctica sigui el més efectiva possible. Pots veure la nostra graella a http://www.waps.cat/graella\n-Com a curs tancat en grups de 6 a 8 persones. Podeu veure més informació a http://www.waps.cat/altres-classes/#hipos\n-Laborables de 7h a 23h\n-Dissabtes de 9h a 14h i de 17 a 21h (agost tancat per les tardes)\n-Diumenges i festius de 9h a 14h


Un Nobel diferent – Lemúria\nUn Nobel diferent\nEstem acostumats a la polèmica al voltant dels premis Nobel. No en general -difícil seria veure una discussió al voltant de coses tan inaccessibles per al gran públic com la Física, o fins i tot l’Economia teòrica-, però sí concretada en el que té més abast polític: el de la Pau. Els premis d’enguany, però, han estat diferents. Si l’elecció del guardonat amb la Pau ha estat pacífic, o gairebé, potser per la satisfacció altament compartida de veure per fi finalitzar un dels conflictes més enquistats del planeta, el de Colòmbia, el de Literatura per a Bob Dylan ha resultat altament polèmic.\nD’entrada, premiar una figura aliena a l’univers formalment literari ja ho és. El jurat ha decidit, sembla, premiar el cantautor de Minnesota per la seva contribució a actualitzar el llenguatge de la música popular, exactament per haver creat una nova expressió poètica en la gran tradició nord-americana de la cançó. Crec, personalment, que l’anàlisi de bona part de la seva obra, és a dir, de la part literària -esctrictu sensu, les lletres de les cançons- esvaeix la discussió sobre si es tracta en veritat de literatura. S’aguantin o no com a poemes per si soles, les lletres són literatura. I de la bona. Una altra cosa és que algunes de les millors -per a mi-, les del disc “Desire”(1976) estiguin coescrites (amb Jacques Levy). No és més que un cas excepcional en la seva llarga i prolífica carrera de tot just cinquanta àlbums en solitari i més de cinc centenars de cançons originals.\nPerò paral·lelament, o segurament molt barrejat amb l’aspecte anterior, trobem la polèmica en la mateixa figura del guardonat, en la seva dimensió com a artista i també en la humana, que, no ens equivoquem, per molt que vulguem separar-les, solen ser indestriables. Dylan,o Robert Allen Zimmerman, no destaca precisament per la seva empatia, per la seva capacitat de connexió amb el públic massiu, ni tampoc es pot dir que tingui una vida personal exemplar.\nEncara que va aparèixer connectat amb el moviment folk i amb la cançó protesta que provenia de la tradició de la generació beat -ell és per edat un pont entre aquesta i la del flower power-, quan la cultura contestatària hippy s’estén, ell ja corre per una altra banda. Els seus posteriors moviments religiosos, l’abraçada del catolicisme, i les seves ulteriors indagacions en un terreny molt més introspectiu i fosc, no han facilitat la consolidació d’una gran massa de fans fidelitzats a la seva obra. Tot i tenir-los, evidentment, mai no han arribat al nivell de fer d’ell un fenomen de masses o un creador de hits incoestables en el mercat de vendes, fins i tot en els bons dies de la indústria discogràfica. Amb tot, pocs són els músics del pop-rock que no han reconegut el seu llegat i influència.\nD’altra banda, queda el seu aspecte privat, que encara que sempre s’ha mantingut fora del paper couché de les revistes del cor, ha protagonitzat alguns episodis que han transcendit a la tafaneria pública, com no, però també, i aquí rau el més interessant, a la mateixa creació artística, pròpia i dels seus propers.\nA l’esmentat àlbum “Desire”, del qual es parla avui molt aquests dies per la brillantor del tema “Hurricane”, que l’encapçalava, i que suposava un veritable tour de force narratiu comprimit en una cançó, trobem una altra meravellosa cançó -totes són extraordinàries-, que va dedicar a la seva dona, amb el seu nom “Sara“. Tot i descriure-la com tan fàcil de contemplar, tan difícil de definir, gosava dir-li més endavant Sweet virgin angel, sweet love of my life(…) Radiant jewel, mystical wife (dolç àngel virginal, dolç amor de la meva vida, joia radiant, espoesa mística), i acabava així la cançó: Glamorous nymph with an arrow and bow/Sara, Sara/Don’t ever leave me, don’t ever go (nimfa glamurosa amb una fletxa i un arc, Sara, no em deixis mai, no te’n vagis). Era un desesperat intent de retenir-la, sembla, però el matrimoni estava ja naufragant, i de fet es divorciarien l’any següent.\nEn un altre lloc de la cançó declarava haver escrit la famosa cançó “Sad Eyed Lady of the Lowlands” per a ella al Chelsea Hotel. En aquest cèlebre i emblemàtic edifici havien conviscut en habitacions contigües cap al 1965 i 1966, l’epoca en què va publicar el disc “Blonde on Blonde” on trobem la cançó. S’havien conegut al casament del mànager d’ell, Albert Grossman, amb una amiga de Sara, aleshores amb el cognom Lownds -evident referència, docns- pel seu matrimoni, que encara era vigent. Ell també estava vinculat emocionalment amb algú: ni més ni menys que amb Joan Baez. Al mateix àlbum trobem una altra cançó, “Visions of Johana” que, es diu, va dedicada a les relacions ambivalents i turbulentes amb la cantant d’origen mexicà que l’havia introduït en els cercles de la música folk més exquisits. O potser estpa referint-se, més prosaicament, a la lluita interna entre l’atracció per l’amant antiga i la que esdevindria esposa mitjançant una secreta cerimònia el novembre de 1965.\nJust l’any anterior de la publicació de “Desire”, Dylan va dirigir la seva primera i única pel·lícula, amb un guió propi, “Renaldo i Clara”. Sara era la coprotagonista, però també hi tenia un paper Joan Baez. La pel·lícula, fragmentada i obscura com moltes de les seves lletres, era vagament autobiogràfica. El personatge de Baez interpel·la en un moment al de Dylan sobre què hauria passat si s’haguessin casat,i el d’ell li contesta que s’havia casat amb la persona que estimava, o sigui Clara, o sigui Sara.\nJoan Baez va escriure diverses cançons dedicades aparentment a Dylan. L’al·lusió més directa probablement es troba a “Diamonds & Rust”, la magnífica cançó que donava nom al seu disc de 1975. En la lletra, un antic amant truca a la narradora des d’una cabina del mig oest i això la retrotrau al passat. Hi ha alguns retrets continguts, i ella li recorda que va dir de la seva poesia -d’ella- que era pèssima. El recorda en els dies en què es van conèixer. Well you burst on the scene /Already a legend /The unwashed phenomenon /The original vagabond /You strayed into my arms /And there you staye /Temporarily lost at sea /The Madonna was yours for free /Yes the girl on the half-shell/Would keep you unharmed (Vas irrompre a l’escena ja fet una llegenda, el fenomen en brut, el vagabund original, i allà t’hi vas quedar, temporalment perdut al mar, la Madonna va ser teva de franc, sí, la noia amb mitja closca et mantindria il·lès). Madonna, per cert, és un dels noms de les dones que apareixen a “Visions of Joahanna”. I acaba la cançó amb una reflexió agredolça de la narradora: Speaking strictly for me /We both could have died then and there /Now you’re telling me /You’re not nostalgic /Then give me another word for it /You who are so good with words /And at keeping things vague / Because I need some of that vagueness now /It’s all come back too clearly /Yes I loved you dearly /And if you’re offering me diamonds and rust /I’ve already paid (Parlant estrictament per mi, podríem haver mort allà mateix, ara em dius que no ets nostàlgic, doncs dóna’m un altre mot per això, tu que ets tan bo amb les paraules i en mantenir-les vagues, perquè és una mica de vaguetat el que em cal, tot retorna massa clarament. Sí, t’estimo de debò, i tu m’ofereixes diamants i rovell que ja he pagat).\nA la seva autobiografia, publicada a finals dels vuitanta, Baez també li dedicava alguns records amargs a Dylan: acusant-lo de posseir un ego superaltiu, li etzibava: estaves envoltat d’elogis, perseguit por fans histèriques, agradaves als liberals, als intel·lectuals, als polítics, a la Premsa, i eras adorat ingènuament por babaus como jo; realmente, crec que no te’n vas recuperar mai.\nEn aquella època, la de la publicació d’aquest llibre, per a molts Dylan estava acabat com a músic, però encara trobaria inspiració per fer uns quants àlbums realment esplèndids més endavant, com el “Time Out of Mind” de 1997. El que sí ha demostrat és que no es casa amb ningú ni sembla importar-li l’opinió dels altres, ni dels més addictes. No sabem si l’afectarà gaire la recompensa del Nobel, als seus 75 anys, en aquestes alçades de la pel·lícula. El que sí sabem és que el dia que la notícia va recórrer el planeta, ell va tocar a Las Vegas com si res, dins d’aquest neverending tour amb què ell mateix tomba pels quatre cantons del món des de fa més d’una dècada.\n15 d'Octubre de 2016 Bob Dylan, Eduard, Joan Baez, Literatura, Música, Premis Nobel\nAnterior Previous post: Mà de dona: Marga Gil Roësset\nSegüent Next post: Margallo, l’elefant i l’escorpí


Neus Lloveras representa els municipis de la zona centre a Ports de la Generalitat\nL'empresa pública ha promogut un procés d'elecció dels representants municipals del seu consell assessor\nL'alcaldessa de Vilanova i la Geltrú, Neus Lloveras, ha estat escollida com a vocal del Consell Assessor de Ports de la Generalitat, en representació dels municipis de la zona centre. En el mandat anterior Lloveras ja havia format part d'aquest òrgan de Ports de la Generalitat i ara ha estat de nou escollida, en el marc de la constitució del nou consell assessor.\nNeus Lloveras ha manifestat l'interès de ser present en l'òrgan assessor de Ports de la Generalitat, tenint en compte que "el port de Vilanova i la Geltrú és una infraestructura estratègica per al desenvolupament i l'activitat econòmica de la nostra ciutat". Per a l'alcaldessa, aquesta representació, així com la reactivació des de l'Ajuntament del Consell Municipal del Port, "demostren la voluntat de ser proactius" en el paper dinamitzador que ha de tenir el port a la ciutat.\nEl Port de Vilanova la Geltrú és gestionat per Ports de la Generalitat, una empresa pública adscrita al Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, que s'ocupa de dirigir els ports pesquers, esportius i comercials no concessionats de Catalunya, és a dir, aquells que l'Administració catalana gestiona directament. Són, concretament, 19 ports, 3 dàrsenes pesqueres i 4 embarcadors fluvials.\nEl seu Consell Assessor és l'òrgan en què hi ha representats tots els sectors interessats en l'àmbit portuari català, entre els quals es designen tres representants dels municipis. Juntament amb Neus Lloveras, hi seran l'alcalde de Palamós per la zona portuària nord i l'alcalde de l'Ametlla de Mar, per la zona sud. La zona portuària centre, de la qual Neus Lloveras és representant, inclou els ports de Vilanova i la Geltrú, Arenys de Mar, el Garraf i el Port industrial de Vallcarca, així com les dàrsenes pesqueres de Mataró, el Masnou i Torredembarra.


bibloca: de maig 2019\nPublicat per bibroca a 8:16 0 comentaris\nUna novel·la històrica d'intriga, molt ben tramada, sobre el Papa Borja i la seva descendència. Tracta de les passions, lluites, intrigues, assassinats i trames polítiques, al voltant del cercle renaixentista d' Alexandre VI, Cèsar y Lucrecia Borgia i que es tanca amb Francesc de Borgia, com a duc de Gandia, general de la Companyia de Jesús y un dels inspiradors de la Contrareforma.\nO Cèsar o nada no ha deixat indiferent a ningú! Ha obtingut una de les valoracions més renyides del nostre Viu la lectura, i tot i així, Montalban ha acabat essent un dels llibres millor valorats de les nostres trobades.\nAquest llibre de Montalban, per alguns dels nostres usuaris, ha estat una lectura sublim, ens representa la realitat política i dialèctica, treballant des de la post història amb una gran ironia netejant la llegenda de Borja de mentides i d’enveges de qui detectaven el monopoli del poder i s’enfrontaven a la família Borja i del perfil de Maquiavel, que és el representant de la política que posa a l’home en el centre, el homos políticus, el prínceps, que representa el Cèsar Borja, desvinculat de qualsevol moralitat política i posant els interessos de l’estat per sobre del poble. Col·loca per primer cop la nació estat sobre el tauler d’escacs de la política europea.\nPer altres usuàries és un llibre molt interessant perquè posa la història del renaixement a nivell del públic en general, molt assequible i que a l’hora ressitua a personatges com Lucrecia o el Papa Calixte III, treien falsedats i desvirtuant els personatges, reclamant la seva dignitat històrica.\nPer altres usuàries en canvi és un llibre massa dialèctic, on la política es el centre de tota la narrativa, una història de mafiosos i corruptes a nivell polític i social, que no tenen cap problema en matar familiars, casar a les filles amb qui sigui, i fer el que calgui per el poder, i això és terrible i costa de assumir.\nAltres usuàries a qui no els interessa gaire la història de forma genèrica, perquè es senten més properes a la literatura que parla d' emocions o sentiment, o situacions properes, que no de la història en majúscules, amb una novel·la coral, amb molts personatges que desconeixia, exceptuant potser Lucrecia o Maquiavel, molts i molts nobles italians, francesos i espanyols, que al final fan perdre el fil de la novel·la perquè costa seguir el gran nombre de famílies, intrigues pel poder i corrupteles.\nVázquez Montalban fa un diàleg silenciós entre les teories polítiques de Maquiavel i dels Borja i les polítiques històriques contemporànies, usa anacronismes en el llenguatge, i fins i tot en la narrativa per articular les connexions entre el nostre present i el renaixement, dos èpoques de traspàs, de canvi del estat feudal al estat nació modern, i avui dia el canvi al neoliberalisme global que s’ha estès per tot el món. Així, a través de la biografia dels Borja, ens fa un anàlisi de la reconstrucció del panorama econòmic i polític del Renaixement, les transformacions de les estructures de poder i els debats sobre el recanvi ideològic de l’època, la relació del crim i el poder i creant paral·lels amb la situació del món contemporani. També aporta una forma clarament moderna i fins i tot anacrònica intencionalment de narra temes de sexe i família i no respecta els canons existents sobre la novel·la històrica. En Montalban li agrada molt transgredir a l’hora de fer novel·la històrica.\nTrobada dels alumnes de 3r d'ESO amb l'autor Jordi Masó\nProp d’un centenar d’alumnes de 3r d’ESO de l’Institut la Roca del Vallès han assistit a una xerrada organitzada per la Biblioteca Municipal amb l’autor Jordi Masó.\nL'autor ha parlat amb els nois i noies sobre el fet d'escriure i els ha llegit en veu alta uns contes de Catàleg de monstres. Els contes han agradat molt, de manera que han obsequiat l'autor amb un còmic de la Luna i l'Àlex elaborat a partir d'un relat de Jordi Masó.\nPublicat per bibroca a 10:45 0 comentaris\nRecomanem... El final de todos los agostos d'Alfonso Casas\nRecordes aquell estiu calorós, l’últim de vacances familiars en un poblet coster... de dies llargs, vermuts i gelats a la plaça del poble, de festes locals populars tardanes, de trobades amb els amics, i amb els no tant amics, i amb els més, millors amics... els primers amors... Aquest és el camí nostàlgic que recórrer Alfonso Casas, i amb ell tots nosaltres, en la seva darrera novel·la gràfica.\nAquesta és una història sobre les decisions que prenem a la vida i com aquestes ens porten en una direcció i ens allunyen d’altres opcions, i de com el dubte, que retorna en moments crítics, ens fa revisar les coses i ens porta a fer-nos noves preguntes...\nAquesta és la història d’en Dani, qui després de molts anys, i just abans de casar-se, retorna al poble de la seva adolescència a la recerca d’espais coneguts, llocs habitats, antigues vivències i del seu millor amic.\nUn relat nostàlgic, un viatge tant físic com interior, amb un text ric, que ens permet diferents lectures i unes il·lustracions vives i complexes on el color i algunes pàgines transparents defineixen el pas del temps, càlid en el passat, gris en el present, o potser no tant.\nImprescindible! No te’l perdis\nPer a més informació sobre les bases, pots adreçar-te al web:\nPublicat per bibroca a 8:12 0 comentaris\nLa música i el còmic són disciplines molt diferents però molt relacionades. Es tracta d’un dels maridatges més habituals i comuns entre disciplines artístiques.\nJo encara diria més... hi ha autors que s’inspiren en la música a l’hora d’il·lustrar les seves obres. El ritme, la melodia de la narració, la composició de l’obra es desglossa sobre el paper com qui interpreta una partitura. D’altres portats per la passió o l’admiració o... il·lustren vides de músics i ens les fan arribar. D’altres vegades encara la música ens arriba de manera evocadora entre les pàgines d’una novel·la gràfica o un còmic. Les possibilitats són múltiples i la relació entre les dues disciplines una porta de pas oberta. Senzillament un bon còmic o una bona novel·la gràfica amb una bona música de fons poden esdevenir un combinat perfecte per a omplir els nostres sentits i convertir el temps de lectura en una estona màgica, única.\nA Biblio.laroca us hem preparat un raconet amb unes quantes obres seleccionades que ens parlen de música i les hem relacionat amb alguns CD’s. Únicament una proposta... obrim la porta a noves possibilitats... .


Richard Stallman i la SGAE. | ..: MadeByMiki :..\nRichard Stallman i la SGAE.\nAquest cap de setmana en Richard Stallman ha fet una conferència a Gran Canaria. Com sempre el gurú del software lliure ha donat una lliçó d’ètica amb les seves habituals declaracions: “Si un ordinador necessita un sistema operatiu -com Windows, Linux o MacOS- per a poder ser controlat i tu no tens el control sobre el sistema operatiu aleshores no estas controlant l’ordinador, per tant nosaltres hem d’aconseguir la llibertat al fer servir els ordinadors”. I tot parlant sobre el plà de Zapatero de “regalar” un portàtil amb windows ha dit: “el fet de que aquests ordinadors vinguin amb el sistema operatiu Windows i amb restriccions legals sobre els continguts educatius mereix ser qualificat com a malèfic”.\nI tot aprofitant que era a Espanya va aprofitar per dir en un perfecte castellà (llengua que domina): “¡¡¡Abajo la SGAE!!!“.\nI per acabar una bonica frase del profeta:\n“Que les empreses tinguin una especial influència a la política significa que la democracia esta malalta. El propòsit de la democracia es assegurar-se de que els rics no tinguin una influència proporcional a la seva riquesa. I si tenen mes influència que tu o que jo, això significa que la democracia esta fallant. Les lleis que s’obtenen d’aquesta forma no tenen autoritat moral, sino la capacitat de fer mal”.\n6 Juliol 2009 a 9:11 pm\n« Ràbia anti-catalana a “El Mundo”.\nSegur que t’hi has trobat alguna vegada… »\nInteressantíssim post… Encara no s’han carregat a aquest individu?\n7 Juliol 2009 at 3:16 pm\nQuina sorpresa trobar a algú que interessi quelcom sobre soft lliure, no m’ho esperava. Normalment ningú es planteja cap alternativa al soft privatiu.\n8 Juliol 2009 at 12:47 pm\nLa SGAE ja sabem que és una màfia, el que mes m’impacta és que aquesta societat és privada tot i que irromp a la vida publica sense cap mena de miraments. Tu saps quants diners paga una comissió de festes a l’any per poder posar música a festes majors o altres esdeveniments?\nPel que fa al final del post, em sembla que ja es prou evident que la nostra societat te la democràcia molt malalta… quasi terminal podria afirmar.\n9 Juliol 2009 at 10:08 am\nPerò si ningú es planteja alternatives al software privat és perquè molt no coneixen les alternatives i hi ha, i molts altres tenen mandra d’aprendre a dominar un altre SO.\n9 Juliol 2009 at 4:24 pm\nSempre hi ha gent amb inquietuds disposada a anar mes enllà, tal com fas tu amb el teu blog-web fet amb la fantàstica eina lliure JOOMLA.\nPer cert et felicito pel treball que has fet amb JOOMLA, tant net i ben dissenyat.\n10 Juliol 2009 at 5:36 am\nQue opines del nou sistema operatiu de Google amb software lliure? Es la Revolució?\n9 Juliol 2009 at 8:17 pm\nDoncs el tema pinta molt bé, n’estic segur que es tractara d’un sistema basat en linux. Espero que sàpiguen fer un sistema ràpid, atractiu i fàcil de fer servir.\nAra que sempre pot passar com amb el seu navegador CHROME, que és mes bonic, ràpid i fàcil de fer anar i la gent segueix amb la merdeta del explorer.\n10 Juliol 2009 at 5:31 am


Tallers Art i Ment - AU Agenda\nLa Universitat de València digitalitza els tallers gratuïts Art i Ment a fi de fomentar la creativitat entre xiquets i xiquetes de 13 anys. L’objectiu d’aquests tallers impartits per artistes i terapeutes de l’art és generar destreses, despertar sensibilitats i provocar emocions a través de l’art en el públic més jove. En la primera sessió, Alejandra Vicuña presentarà les tècniques del collage i durà a terme exercicis pràctics per motivar la curiositat i imaginació [26/5]. En la segona sessió [2/6], Pablo Martínez Vera acostarà els més xicotets la manera de fer un llibre d’artista com a diari de confinament, a través de diferents tècniques gràfiques i plàstiques. Els tallers d’aquest curs acabaran el dia 9/6, amb la també artista i terapeuta de l’art, Laura Redón, que utilitzarà els diferents sistemes d’estampació com una manera de jugar i desenvolupar la creativitat. AU


Jeia - Revista Rosita\nEn Pere està de molt mal humor. De fet, porta ja tantes setmanes així que en Marc comença a pensar que ja no és un estat circumstancial sinó que s’està convertint en un hàbit permanent. Remuga per tot, res no li fa il·lusió i està taciturn tot el sant dia. Ni la companyia de la Júlia, que sempre ha estat la nineta dels seus ulls, el fa sortir de l’apatia.\nEn Marc se’n fa creus de veure’l així. Son pare, alegre de mena, s’ha convertit en un home gris de cop i volta. Ell, que no s’havia deixat vèncer mai per la tristor. Ni tan sols quan va morir la mare. I, malgrat que ell mateix sent que també té l’ànima trencada, avui fa un pas endavant i es decideix a plantar-li cara. Li retreu que, essent de bona jeia, es recreï en la misèria. I resulta que el que l’ha enfonsat, el que li ha clavat l’estocada, és que la setmana passada es va revinclar el turmell i té el peu inflat “com una bola, fill, com una bola…”. Ell li diu que no es preocupi, que d’aquí a quatre dies estarà com nou. I en Pere hi insisteix. “Tant és, Marc. Ja se sap que caldera vella bony o forat”.\nAl final, en Marc es rebel.la, mig per fer-lo reaccionar mig impacientat perquè, en el fons, amb el seu dolor ja en té prou i ja està tip de preocupacions.\nEn Pere el mira perplex. El sorprèn la duresa i es sent incomprès.\nQuan son fill ja ha marxat, cargola un caliquenyo. Agafa un llibre qualsevol. Llegir el distraurà. L’obre i clava la vista a les lletres. El pensament, però, és lluny. Comença a reflexionar.\nJeia, a més de la forma de jeure de cadascú, és la manera com una persona tracta les altres. Així, algú que és de “bona jeia” és tractable, es porta bé amb els altres. I, en canvi, una persona “de mala jeia” és algú de mal geni.\nA banda, el refrany “caldera vella, bony o forat” significa que les persones velles sempre tenen xacres. És sinònim de “ase magre, ple de mosques (o de nafres)” i del castellà “A perro flaco todo son pulgas”.\nrosita revista Publicado en Ni mudes ni a la gàbia, Xènia Ribas\t213\tDejar un comentario\n← 2001 Mein Herz brennt, Rammstein\nThe dark side de la economía →


Nerea Aixàs guanya el concurs per realitzar una escultura en honor als voluntaris - Poble Andorrà\nNerea Aixàs guanya el concurs per realitzar una escultura en honor als voluntaris\nAixàs té ara fins a final d'any per donar forma al seu projecte guanyador\nNerea Aixàs al costat de l'obra.\nL’artista andorrana, Nerea Aixàs, ha estat la guanyadora del concurs d’idees que el juny passat va impulsar el Govern perquè realitzi una escultura que homenatgi els voluntaris del país. L’acte d’entrega del premi, un xec de 2.000 euros, s’ha realitzat a la cantonada del Parc Central més propera a l’aparcament, a l’inici del passeig, perquè és previst que l’escultura s’ubiqui allà. Les ministres de Cultura i Esports, Sílvia Riva, i d’Afers Socials, Joventut i Igualtat, Judith Pallarès, han estat les encarregades, aquest dimecres, de donar el premi a l’artista. Aixàs té ara fins a final d’any per donar forma al seu projecte guanyador. A l’acte també hi han assistit la tercera classificada del concurs d’idees, Emma Regada, que s’ha endut un xec per valor de 300 euros, i la cònsol major d’Andorra la Vella, Conxita Marsol, que ha anunciat la voluntat del Comú de convertir el Parc Central en una galeria d’art a l’aire lliure. La segona classificada del concurs, Laia Maestre, no ha assistit a l’acte.\n“La idea d’homenatjar el voluntariat passa, a la meva obra, perquè siguin els mateixos voluntaris els que ajuden a subjectar el projecte. Com que s’exposarà al parc, també he volgut que sigui una escultura lúdica, i que els nens també poguessin participar de l’escultura i asseure’s”, ha explicat l’artista Nerea Aixàs, qui preveu que l’escultura faci dos metres d’ample per dos d’alçada i que s’instal·li al parc cap al desembre.\n“A Andorra sempre hem tingut molta tradició en la gestió del voluntariat, sempre s’ha sabut, des del govern, gestionar la disposició de moltes persones del país a col·laborar amb qualsevol tipus d’esdeveniment esportiu… o tal com ha passat durant la pandèmia. Des del govern no ens quedava cap dubte que això s’havia de reconèixer, perquè els voluntaris són persones que s’han exposat a contagiar-se, que han cuidat de la gent gran i que han treballat tant amb nosaltres com amb entitats com la creu roja per poder sortir endavant”, ha valorat la ministra d’Afers Socials, Joventut i Igualtat, Judith Pallarès, l’acte d’aquest dijous. La dirigent ha considerat que “ningú podia dubtar que aquest reconeixement era necessari”.\nAfers socials ha dotat els tres premis dels concurs d’idees, que sumen 3.000 euros. Repartits en 300 euros per a la tercera classificada, 700 euros per a la segona i 2.000 euros per a la guanyadora. De la seva banda, el ministeri de Cultura posa la partida perquè l’artista executi l’obra, pressupostada en uns 15.000 euros.


Xavier Aliaga: VOX no és una broma - El Temps\nAquests dies llegia un dels pocs comptes pendents rellevants que tenia amb William Faulkner, Llum d’agost, publicada en català per Edicions de 1984. Allò que em continua removent les vísceres cada vegada que m’aproxime a aquest autor és la manera despietada i sense concessions (realista) amb la qual retrata el seu Mississipí natal del trànsit entre el segle XIX i el XX.\nPer les pàgines de Llum d’agost torna a emergir el fanatisme religiós, la galeria de personatges esquerps, el racisme malaltís i la ira estructural, els maltractaments quotidians, rurinaris, a dones, criatures i animals. L'ambient insà i obscur de les relacions familiars i personals, d’una tristesa esfereïdora. I escenes que et remouen fins la ràbia, com ara aquella colla d’adolescents que decideixen acaçar sexualment una xica de color perquè «les negrotes sempre en tenen ganes».\nDel llibre escriuré més endavant, però si el trac a passejar abans és perquè aquests dies, quan havia de tancar a desgrat les seues pàgines, perquè arribava a la meua estació o em vencia la son, el primer pensament era donar gràcies per no haver estat negre, dona negra o, fins i tot, dona blanca, i haver viscut en aquella època i en aquell lloc. Certament, en la història de la humanitat hi ha molts inferns a escollir, però l’avern que m’ha tocat visitar de gairó recentment és aquell.\nI continue donant gràcies, malgrat tot. Però les coses no van bé. Quan som a punt de consumir el primer quart del segle XXI, el fanatisme religiós és lluny de ser eradicat, encara produeix monstres. L’escena que els descrivia dels energúmens adolescents i la xica negra em va remetre a l’episodi de «La manada». I el racisme i la xenofòbia tornen a cavalcar al galop, desfermats i atiats per discursos irresponsables i repulsius. No ho volem veure, però la revolució reaccionària ha vingut per restar-hi molt de temps.\nLa manifestació més explícita a casa nostra (en uns altres indrets del planeta tenen uns altres problemes) d’aquest corrent antifeminista, fonamentalista religiós, nacionalista exacerbat i profundament xenòfob és VOX. I no és cap broma. Aquesta primera plataforma de la ultradreta amb possibilitats d’entrar massivament en les institucions és una agrupació que treballa amb molta constància les xarxes socials (sobretot Facebook, pel perfil dels seus usuaris), explotant la bandera d’Espanya i els llocs comuns de l’ideari extremista i llançant eslògans i comentaris de barra de bar que tenen una audiència bestial. Discurs al qual els mitjans convencionals comencen a donar espai: l’entrevista de Santiago Abascal a Radio Marca no és cap idiotesa. És un símptoma.\nNegar que l’independentisme català ha proporcionat benzina a VOX seria tancar els ulls a una evidència, però atribuir com fan alguns a Catalunya la irrupció de VOX és groller, parcial i inexacte. La ultradreta avança arreu del món i en cada lloc ho fa per raons diferents. Imaginem per un moment que Catalunya no existira: el País Basc, Podem, el sistema educatiu a Galícia o País Valencià, els artistes que critiquen la monarquia o el sistema, tot allò que faça olor a 15M, el feminisme i una suposada invasió migratòria que les dades desmenteixen, entre més focus d’atenció, serien explotats per enardir els votants més radicals de PP i Ciutadans. Fet i fet, la demolició del sistema de comunitats autònomes figuraria igualment en el programa. L’objectiu és una Espanya blanca i uniforme. Que recupere l’esplendor imperial. Tot, mentre inclou en el paquet discursos i propostes d’hipotètic caire social. Feixisme postmodern.\nVOX no és una broma perquè PP i Ciutadans, alarmats pel seu ascens, han començat a articular un discurs encara més radical i dretà de l’habitual. I amb això, no sols no aconseguiran reduir el fenomen, sinó que l’amplifiquen i doten de legitimitat a Abascal i els seus. Quan Pablo Casado diu la bajanada aquella de la Hispanitat (una reivindicació que fins i tot compta ja amb suport historiogràfic i llibres que es venen com a masclets un dia de falles amb la complicitat dels mitjans suposadament progressistes) està fent gestos per parar la sangria, però al mateix temps dóna aliment a la bèstia. Posats a escollir, una gran part de l’electorat enardit i radicalitzat acabarà preferint l’original a la còpia. Ja tenim l’experiència del Front Nacional a França i els fracassos de Nicolas Sarkozy i, atenció, el nostre Manuel Valls.\nI quan la gent de VOX estiga a les institucions -a comunitats com Madrid, que tenen el 3 per cent electoral, l’entrada pot ser apoteòsica- serà ja molt tard per a moltes coses. Tindran altaveus de gran potència que seran el complement perfecte a la seua penetració en les xarxes. Si la llei electoral valenciana estiguera modificada abans de les eleccions, VOX tindria moltes possibilitats de tenir representació. Potser les tinga també amb la barrera del 5 per cent.\nVeig les intervencions i discursos de VOX i em salten a la cara els personatges malcarats i odiosos de Faulkner, del sud ignorant, fanàtic i racista. La vacuna contra les pulsions autoritàries i totalitàries de la democràcia parlamentària tenia data de caducitat. Cap futur no està escrit. I el present s’està escrivint amb una pèssima cal·ligrafia.


La patinadora celonina Clàudia Retamero guanya la Copa del Món de xou juvenil amb el PA Tordera\nEsteu veient:Inici»Esports»La patinadora celonina Clàudia Retamero guanya la Copa del Món de xou juvenil amb el PA Tordera\nGrup xou del PA Tordera campió de la Copa del Món a Pessaro. Foto: @PATordera\nPer Redacció la Vila el\t 15 novembre 2018 0 Comments\nEl grup de xou juvenil del Patinatge Artístic Tordera s’ha proclamat aquest diumenge campió, en la seva categoria, de la primera edició de la Copa del Món de Xous i Precisió que s’ha celebrat a Pesaro (Itàlia). En aquest grup hi forma part la jove celonina de 15 anys i estudiant de 4t d’ESO al Cor de Maria, Clàudia Retamero.\nLa coreografia Astúcia de l’equip torderenc, l’únic català que participava en aquesta nova competició creada aquest any per la World Skate, ha rebut 82,000 punts per part dels jutges i ha superat als italians Domino (Il racconto dei racconti) i Crew (Il misterioso Edward), que amb 80,400 i 74,700 l’han acompanyat al podi.\nLa primera edició de la Copa del Món de Xous i Precisió ha comptat amb la participació de 350 patinadors de només tres països (Itàlia, Espanya i Alemanya) degut a la proximitat del Campionat del Món que va tenir lloc a França i l’únic representant de la Federació Espanyola de Patinatge ha estat el PA Tordera, que havia estat quart classificat tant al campionat de Catalunya com al d’Espanya.


Centre Cívic Can Pau Raba: 2011\nInformació dels tallers d'hivern 2012 als CCVIC\nJa podeu consultar la programació ampliada dels tallers d'hivern 2012 a www.vic.cat/ccvic\nRecordeu que les inscripcions s'obren el dilluns 9 de gener a les 16 h\nDies 28, 29 i 30 de desembre: "Petits arquitectes"\nEls dies 28, 29 i 30 de juny la Delegació d'Osona del Col·legi d'Arquitectes amb la col·laboració dels centres cívics (CCVIC) de l'Ajuntament de Vic organitza una nova edició de "Petits arquitectes". Els nens més grans de 4 anys podran fer d'arquitectes durant una hora amb la utilització de peces de construcció.\nDies: 28, 29 i 30 de desembre.\nHorari: de 10h a 13h i de 16 h a 19 h\nLloc: COAC Osona - plaça del Bisbe Oliba, 2\n"Matx d'improvisació" en la darrera sessió de teatre per a debutants\nEl taller de teatre per a debutants de la programació de tardor 2011 va acabar ahir amb un match d'improvisació a la planta baixa de Can Pau Raba. Els alumnes del taller es van dividir en dos equips per a competir en aquest entretingut matx. Familiars i amics van actuar de jurat puntuant la destresa per superar els reptes de cadascuna de les situacions plantejades per la Georgina, àrbitre del matx.\nEl grup de mobilització i jocs tanca l'any\nAquest dimarts a la tarda, el grup de mobilització i jocs ha portat a terme la darrera sessió de l'any a Can Pau Raba, amb un berenar i la visita al pessebre del barri dels Caputxins a la segona planta del centre cívic.\nBones festes a totes i fins el 2012!\nEl pessebre del barri dels Caputxins\nS'estan fent els últims retocs al pessebre de l'AAVV dels Caputxins a la segona planta de Can Pau Raba a càrrec de Ramon Dachs i veïns del barri.\nUna setmana de feina per a deixar a punt un gran pessebre amb quatre escenes que podreu visitar a partir de demà mateix de 4 a 8 de la tarda. Visita obligada!\nTallers CCVIC hivern 2012\nUs presentem els tallers i activitats CCVIC per al trimestre d'hivern 2012. Les inscripcions s'obriran el dia 9 de gener a les 16.00h i els tallers començaran la setmana del 23 de gener. Com sempre, activitats variades i novetats per a tothom. Esperem que us agradin!\nVEURE DOCUMENT AMPLIAT\nL'Associació de Diabètics d'Osona es trasllada a Can Pau Raba\nDes d'aquest divendres, dia 9, la delegació d'Osona de l'Associació de Diabètics de Catalunya (ADC) s'ha traslladat al CCVIC Can Pau Raba.\nL'ADC ocuparà l'espai N de la tercera planta on oferirà atenció als associats i l'espai de consulta mèdica.\nADC Osona a facebook\nDiumenge familiar: titelles!\nAquest diumenge, dia 20 de novembre, es portarà a terme l'activitat familiar de titelles al CCVIC Can Pau Raba programada en el marc de les activitats de tardor dels CCVIC, a càrrec de Manel Ricart (foto).\nMenú d'avui al CCVIC Can Pau Raba!\nAquestes són les activitats programades avui a Can Pau Raba. I comencem el matí amb el taller de memòria...\nAvís als alumnes del grup vespre del taller d'escriptura de contes\nRecordem als alumnes del taller d'escriptura de contes de l'horari de 20'15 h a 21'45 h, que aquest pròxim dijous, dia 10 de novembre, no hi haurà sessió.\nTallers de reparació i/o reciclatge d'objectes\nL’Ajuntament de Vic inicia aquest setembre la campanya SPOT (“Servei Públic d’Optimització de Trastos ”) per fomentar la cultura de la reparació i transformació d’objectes i materials i així allargar la vida dels mateixos. D’aquesta manera es contribueix a la idea de la reducció i/o reciclatge d’objectes.\nEls dies 6 i 13 de setembre i coincidint amb el servei de la deixalleria mòbil al barri, es portaran a terme tallers per aprendre a reparar i/o a reciclar objectes materials. Un taller mòbil amb eines i altres utensilis per conèixer diferents formes d’arreglar i buscar noves funcionalitats a una andròmina.\nLlocs i horaris dels tallers:\nAquest projecte el promou el col·lectiu "Makea tu vida" en col·laboració amb ACVIC (Centre d’Arts Contemporànies de Vic).\nAquest any per la Festa Major s'ha dividit Vic en tres zones que s'identificaran amb un color i un cap de llúpia. La nostra zona, Vic Nord, estarà representada pel més autèntic dels tres capgrossos, el Merma, i el color verd.\nAixí doncs, per què els barris de la nostra zona facin més goig que els altres us demanem que durant la Festa Major:\nCol·loqueu un motiu o qualsevol objecte de color verd als balcons o finestres juntament amb la senyera\nSeguiu les rues que el dia 2 de juliol voltaran pels carrers dels nostres barris. En sortirà una des de Can Pau Raba i una altra des de la Plaça de la Sardana.\nLluïu el mocador de la colla del Merma fins que s'acabi la Festa Major: el podeu comprar a Can Pau Raba i a la Central\nfacebook La Colla del Merma: Vic Nord\nDia 23 de juny, taller d'òpera a les 17.30 h\nPietro Mascagni. Imatge: Viquipèdia\nRecordem que en motiu de la revetlla de Sant Joan, el taller d'òpera, a càrrec de Pep Cudinachs, es portarà a terme aquest dijous dia 23 de juny a partir de les 17.30 h.\nCom és habitual, el taller es farà a l'espai B de la primera planta de Can Pau Raba.\nA sota us adjuntem uns minuts musicals amb un fragment que hem escoltat al llarg de les sessions del taller: l'intermezzo de l'òpera Cavalleria rusticana de Pietro Mascagni, sota la direcció de Riccardo Muti.\nEtiquetes de comentaris: Pep Cudinachs, tallersprimavera2011\n"Vic amb energia": visites d'escolars a Can Pau Raba\nS'han portat a terme les darreres visites del curs 2010-2011 d'alumnes d'ensenyament secundari de Vic a Can Pau Raba, en el marc de la programació de "Vic amb energia".\nMés de 120 nois i noies de l'Escorial i de l'IES Vic han conegut de prop el Centre Cívic, amb atenció especial en la instal·lació de geotèrmia i en totes les mesures d'eficiència energètica.\nEtiquetes de comentaris: Vic amb energia\n20 i 21 de juny, inscripcions "Gent gran activa" 2011-2012\nEls pròxims dies 20 i 21 de juny, de 10 h a 12 h, es portaran a terme a Can Pau Raba les inscripcions per al curs 2011-2012 de les activitats de la programació "Gent gran activa" que organitza l'Àrea d'Afers Socials de l'Ajuntament de Vic.\nSi voleu apuntar-vos als tallers de psicomotricitat, mobilització o memòria veniu aquests pròxims dilluns o dimarts per a fer la vostra inscripció.\nEstrena de l'espectacle "Un pam de mapa"\nCOSocial DANSA: "Un pam de mapa"\nAquest pròxim dissabte 18 de juny (21.30 h), a l'Institut del Teatre de Vic (C. Sant Miquel dels Sants, 20) i dins del marc de la Mostra de teatre i dansa jove, s'estrena l'espectacle de COSocial DANSA "Un pam de mapa", dirigit per Ona Fusté i Phoebe Osborne. Els assajos d'aquesta creació s'han portat a terme els darrers mesos a Can Pau Raba.\nCOSocial DANSA és un projecte que interrelaciona identitats socials amb els conceptes personals de mapa i\ncasa a través de la pràctica artística de la dansa.\nEls intèrprets de "Un pam de mapa" són: Umar Mohammed, Mercè Piqué, Gideon Odion, Alexander Nana, Cheikh Amadou Diop, Souleymane Diamanka, Joyce Kobi i Olga Serra.\nEtiquetes de comentaris: Càritas Arxiprestal Vic A, COSocial DANSA\nS'estrena "Aparences TV"\nEn el marc de l'edició de 2011 de Molta Merda (Mostra de Teatre i Dansa Jove), organitzada per l'Institut del Teatre - Centre de Vic, amb la col·laboració de Vicjove, aquest pròxim dissabte 11 de juny s'estrena "Aparences TV", una obra del TIC (Taller d’Interpretació i Creació / Vicjove) de creació col·lectiva els assajos de la qual s'han portat a terme a Can Pau Raba els darrers mesos.\nDirigida per Montse Vilà, Xevi Font i David Martínez, aquesta peça teatral vol interrogar els joves sobre la importància de la imatge personal exterior, l’estètica, l’aparença i de la imatge que volen projectar. Com es veuen i com són vistos (feu clic aquí per a més informació).\nLa representació es portarà a terme a l'Institut del Teatre a les 21.30 h. L'entrada és gratuïta però limitada a l’aforament de la sala (cal recollir les invitacions anticipadament a Vicjove).\nEstiu digital al Ciberateneu - Cursos intensius\nCurs d'aparadorisme comercial\nJa està en marxa a Can Pau Raba el curs d'aparadorisme comercial organitzat per Centrevic a càrrec de la Bibiana B. Us adjuntem imatges de la primera sessió que es va portar a terme aquest passat dijous.\nEtiquetes de comentaris: Centrevic\nAquest passat dissabte es va portar a terme el taller de globoflèxia al CCVIC Can Pau Raba. Ens ho vam passar d'allò més bé donant forma als globus amb les indicacions de la Marta Erra.\nResultat: figures d'allò més variades de tots els colors possibles: flors, barrets, espases, gossos, monos, dracs... i alguna Pantera Rosa (!).\nL'agermanament amb Torredonjimeno, també a Can Pau Raba\nDins de les activitats programades en la diada d'agermanament entre la ciutat de Vic i Torredonjimeno, el Centre Cívic Can Pau Raba va acollir dissabte a la tarda (18'00 h) la inauguració oficial de l’exposició “Immigrants. Emigrantes”.\nL'acte va comptar amb la presentació a càrrec de l’historiadora Maite Godayol que va fer una síntesi del que va suposar el moviment migratori dels anys 50 i 60.\nPodeu visitar l'eposició al vestíbul del Centre Cívic totes les tardes de 16 h a 20 h fins al ròxim dijous dia 21 d'abril.\nTot seguit, els Sagals d'Osona van aixecar un castell al pati de Can Pau Raba (veure vídeo a sota) i, per acabar l'acte inaugural, un grup de tosirians van portar a terme un representació teatral (foto a dalt).\nDies 28, 29 i 30 de desembre: "Petits arquitectes"...\n"Matx d'improvisació" en la darrera sessió de teat...\nL'Associació de Diabètics d'Osona es trasllada a C...\nAvís als alumnes del grup vespre del taller d'escr...\n"Vic amb energia": visites d'escolars a Can Pau Ra...\n20 i 21 de juny, inscripcions "Gent gran activa" 2...


Poques vegades hi ha un motiu específic, senzillament estàs desinflada, avorrida, agobiada... Només tens ganes que s'acabi el dia com abans millor. Només desitges que algú sigui capaç d'entendre que no estàs per hòsties. Però l'apatia que et devora les entranyes és, alhora, la causa i l'efecte que, en dies com aquests, siguis tan poc procliu a deixar-te ajudar. D'una banda, ets absolutament conscient que el millor remei seria una abraçada eterna de qui t'estima tal com ets, amb els teus dies sublims i amb els teus dies nefastos. Però, de l'altra, la desídia et fa rebutjar qualsevol forma de consol.


No tot va sempre sobre rodes: Debat sobre la mancança d'equipaments i política cultural\nn'he llegit de fredes i de calentes en els últims comentaris publicats al teu bloc...i encara que no comparteixo sentiment amb la gent que no disfruta de les festes degut als excessos d'alcohol, no crec que suposi una preocupació extrema per al votants i a la vegada em de tenir clar que cadascú fa amb la seva salut allò que li ve de gust!! bé, espero que en traieu un bon entrellat de les jornades que feu i tingueu una gran participació!!\n29 de març de 2007, a les 9:33\nEm sembla que puc apreciar que a Molins comennça a haver-hi por. Tots aquests comentaris criticant és el primer símptome que les coses es fan bè, i naturalment hi ha qui aixó li fa mal.\n30 de març de 2007, a les 15:09\nMira em sembla que vaig perdre el temps anant a aquesta xerrada. Es va dir el mateix de sempre. Semblava més una carta als reis i una catarsi col·lectiva. M'esperava més de vosaltres. Sou iguals a tots els altres.\nCuriosament ningú dels assistents va donar aquesta visió ni ningú es deia Marc, a part d'un Marc que està a l'assemblea de la CUP.\n3 d’abril de 2007, a les 1:42\nQui ets amic MArc?? que vas intoxicant el missatge de les borratxeres, ara de l'acte de l'altre dia. Que raro que això mateix ho he sentit dir de gent propera als iniciativus... a veure si ens amaguem darrere d'un bigoti? nosé, nosé...\nQuines ganes que teniu que no ens presentem, oi? pues va ser que no!!\n3 d’abril de 2007, a les 10:35


Continuem treballant en la millora de diversos parcs d’Abrera:: Ajuntament d'Abrera\nDIVENDRES, 15/01/2021 | 22:21 h\nContinuem treballant en la millora de diversos parcs d’Abrera\nL'ús continuat de les zones de joc, les inclemències del temps i a vegades el vandalisme provoquen el deteriorament dels parcs i espais de joc infantil. Des de l’Ajuntament d’Abrera promovem l’esbarjo a l’aire lliure en unes instal•lacions còmodes, segures i afables amb el nostre entorn.\nPer aquest motiu, estem treballant en quatre parcs: Can Morral, plaça Pau Casals, el "Parc de la Tortuga" al barri de les Carpes i el parc de Ca n'Amat.\nLes condicions actuals i els usos són diferents en cada un d’aquests espais d’esbarjo. El parc de Can Morral i el de la plaça Pau Casals estan ubicats en el centre urbà del nostre municipi i tenen una zona important destinada als jocs i a l'esbarjo. L’actuació inclourà l’ampliació i millora de les seves instal·lacions.\nAl parc de Can Morral es preveu situar-hi nous jocs i millorar els tancaments i límits de les diverses àrees. També es preveu canviar l’organització dels espais fent que les zones de jocs s'estructurin al voltant de l'edat dels seus usuaris i usuàries. Els més petits tindran un espai més especialitzat ubicat en una banda diferenciada de la resta, on s'hi ubicaran jocs per als més grans i on es tindrà també especial cura amb la instal·lació de jocs inclusius per a nenes i nens amb mobilitat reduïda.\nEntre les noves propostes del parc s'hi inclou una tirolina per als més grans, llits el·làstics i un nou sorral. Per a fer més acollidor aquest espai en les hores de sol es preveu també de col·locar-hi diversos tendals per a generar les ombres necessàries.\nPer tal de recollir el màxim d'aportacions vam explicar el projecte del parc de Can Morral a l'equip docent de l'Escola Bressol Municipal "Món petit" i vam realitzar també una visita a l’Escola Ernest Lluch. L’alcalde, Jesús Naharro, i tècnics municipals van recollir les opinions dels petits i petites sobre el parc. Hem tingut molt en compte la visió dels usuaris, tant dels infants, pares i mares i docents per tal de configurar un nou espai de joc més d'acord amb les seves necessitats.\nL'actuació al parc de la plaça de Pau Casals consistirà també en la redefenició i nova organització de l'espai de jocs i el seu entorn per tal de millorar-ne la funcionalitat i augmentar el nombre de jocs.\nL'actuació al parc de la Tortuga, al barri de Les Carpes de Vilalba, se centrarà sobretot en la millora dels accessos i en l'enjardinament del recinte. I per altra banda, els treballs a realitzar al parc del barri de Ca n'Amat incidiran sobretot en actuacions de manteniment i reparació.\nTreballem per Abrera! Entre tots i totes fem Abrera!


Semana Cultural de la Falla Ausiàs March-Na Robella\nLa comissió Ausiàs March- Na Robella ens envía els actes de la seua setmana cultural!! Ja podeu vore que hi ha varietat d'actes!! Vos esperem!! #quatrecarreresmola #semprepreparts\nElecció Falleres Majors i Corts d'Honor del 2018\nDes del Pabelló de la Font de Sant Lluis, volem desijar a les nostres candidates molta sort i tot el nostre suport. Disfrutar del moment i sabeu que estem orgullosos de vosatres.\nMig Any faller en la Falla Carrera Malilla-Enginyer Joaquim Benlloch\nEste cap de semana festa del mig any, a la falla Carrera Malilla-Enginyer Joaquim Benlloch!!! Ja sabeu que podeu anar a fer una visita#quatrecarreresmola #falles2018


Hotel Ibis Budget Girona - Guia Esports Girona Costa Brava\nSi vols reservar un allotjament econòmic a Girona, Ibis Budget de la Costa Brava és la millor opció! L'establiment està situat a pocs minuts del centre històric, on podràs descobrir totes les atraccions turístiques que aquesta bella població t'ofereix. Les habitacions estan dissenyades perquè el teu descans i confort siguin el més plaents possible. Cadascuna està equipada amb aire condicionat, calefacció, TV LCD i Wi-Fi Vine i allotja't a 5 minuts de la Catedral i el Districte Gòtic!\nHabitació amb llit de matrimoni i una individual\nHabitació moderna que pot allotjar fins a 3 persones, amb un llit doble proveïda d'edredó i 1 llit auxiliar individual. Disseny modern i acollidor, TV-led i connexió WIFI, dutxa confort i lavabos separats. Ideal per a una família, parella o amics.\nTWIN- habitació amb 2 llits individuals\nHabitació amb 2 llits individuals proveïdes d'edredó. Disseny modern i acollidor, TV pantalla plana amb connectors i sistemes de connexió, dutxa confort i lavabos separats. Ideal per amics o familiars.\nHabitació amb llit de matrimoni\nHabitació moderna que pot allotjar fins a 2 persones, amb un llit doble proveïda d'edredó. Disseny modern i acollidor, TV-led i connexió WIFI, dutxa confort i lavabos separats. Ideal per a una família, parella o amics.\nCàrrega de cotxes elèctrics.\nDirecció: C/ Francesc Ferrer, 18 - 17006, Girona\nTelèfon: 972 110 846


L'Ajuntament promet l'àrea verda per paliar el problema d'aparcament a Penitents | L'Independent de Gràcia\nL’anomenada Y gracienca, el carril bici de muntanya que connecta amb la Ronda de Dalt de pujada per avinguda Vallcarca i de baixada per Esteve Terrades, ja funciona a cert rendiment; el segon tram es va activar a finals de novembre i el primer a finals de març. Però l’oposició veïnal, més enllà d’un inicial palmerisme partidista, s’ha fet forta i l’Ajuntament s’ha vist obligat a aturar el cop anunciant aquest dimarts en un tumultuós consell de barri l’aterratge de l’àrea verda per compensar els problemes d’aparcament a l’alça. La mesura, anunciada ara però que no s’executarà fins al setembre, no ha acontentat els veïns en un barri de Penitents i Mas Falcó que pateix un problema endèmic d’aparcament per la manca de places d’estacionament i per ser un dels pocs reductes de la ciutat encara amb àrea lliure, cosa que provoca un efecte crida. L’àrea de Mobilitat, que en cap cas preveu modificar la implantació del carril bici, assegura que el nombre de places de la nova àrea verda “sempre serà superior a les que s’han suprimit”. Les dificultats d’aparcament coincideixen, a més, amb les obres dels carrers Montornès i Capellades.\nL’Ajuntament de Barcelona, des de l’àrea de Mobilitat, treballa en un estudi per implantar l’àrea verda al tram nord de l’avinguda Vallcarca i carrers adjacents amb l’objectiu de compensar les places afectades per la implantació del carril bici de pujada que connecta amb la Ronda de Dalt. Així ho ha anunciat aquest dimarts el director de serveis de Mobilitat, Adrià Gomila, en un consell de barri amb més de vint intervencions i de tres hores de durada a la biblioteca de Penitents. La sessió s’ha acabat una hora més tard del tancament oficial de l’equipament al públic.\nL’àrea verda, que s’executarà a la tardor, és la solució prevista per respondre a la protesta veïnal que ha anat in crescendo en els últims cinc mesos des de l’activació del ramal de baixada del carril bici per Esteve Terrades i sobretot del ramal de pujada d’avinguda Vallcarca, que ha significat no només la pèrdua de places d’aparcament lliure sinó també la complicació circulatòria per la reducció de carrils en un barri amb població envellida amb problemes de mobilitat i alhora mitja dotzena de centres escolars. “On aparquem, mentrestant?”, ha dit una veïna, en una de la vintena d’intervencions -majoritàriament crítiques, que s’han succeït després de l’exposició de la proposta. Un altre veí ha recordat que els preus dels pàrquings, com el del Parc Sanitari Pere Virgili, s’eleven a 150 euros mensuals. Com el de la plaça del Sol.\nL’Ajuntament, que no farà cas a les veus que demanen la supressió del nou carril bici per retornar a la situació anterior, s’ha compromès a distribuir l’àrea verda de manera generosa amb un nombre de places que “sempre serà superior a les que s’han suprimit” i farà créixer el nombre de veïns que tenen accés al sistema. En qualsevol cas, la mesura no es pot avançar perquè Mobilitat se centrarà aquesta primavera i estiu a renovar tots els parquímetres de la ciutat abans d’ampliar l’àrea a noves zones com aquesta de Penitents.\nReforma a Mas Falcó. Menys probable, segons fonts municipals, és que l’àrea verda penetri a Mas Falcó, en l’eixam de carrerons semiresidencials com Montornès i Capellades (o en segona fase Palou o Veciana), ja que el model urbanístic que s’ha seguit allà és mantenir un mínim d’aparcaments en un disseny de semiplataforma que ara s’està implantant. Els carrers més indicats per a l’àrea verda serien avinguda Vallcarca, Baró de la Barre, Betània i altres adjacents a l’avinguda. •\nLa campanya de canvi de nom de Príncep d’Astúries arrenca amb mil signatures


L'ARNAUBLOG: de gener 2011\n10 kinectisms després de jugar un parell de cops a la Xbox Kinect\n1) Ho sento per la Wii, però això de "El mando eres tú" mola més que "un mando inalámbrico que replica tus movimientos".\n2) Suposo que l'estàndard, a partir d'ara, el marcarà Microsoft amb la Kinect. De moment, ja han venut 8 milions d'unitats en 2 mesos. Nintendo que es quedi amb la nova DS en 3D, que segur que també estarà molt bé.\n3) És tan lloc comú que em fa ràbia dir-ho, però, acabarem tots com a Minority Report. (I no només pel que fa a la publicitat). Si ja hi ha prototips d'interfaces projectades en 3D en l'aire!\n4) Si regalessin una Kinect amb les cistelles dels Benvinguts Nadó, acabaríem ràpidament amb l'obesitat infantil. La condemnada et fa suar molt! I pot tenir aplicacions interessants en el camp del healthcare, com bé explicava el @raulifer a Publicidad y Salud.\n5) La veritat, jugar al Kinect Adventures o al Kinect Sports amb amics és molt i molt divertit. Els mini-jocs estan molt aconseguits i exploten molt bé les possibilitats de la consola. Fins i tot et graven per a que et vegis fent el monguer!\n6) Això sí, has de tenir un menjador gran i lliure de trastos. No val per a minipisos de 25 m2.\n7) També seria aconsellable viure en un primer o tenir uns veïns sords que no es queixin si de cop i volta un ramat d'hipopòtams en zel comencen a cridar i a saltar al pis de dalt.\n8) Sorprèn la qualitat de la captura de moviments. No nois, això no és la cutre Eye Toy de la PlayStation.\n9) I sí, és molt fàcil d'interactuar-hi. Qualsevol n'aprèn en un plis-plas.\n10) Ara haurem de veure què passa. Esperem que no es quedi en cutre-jocs mínimament divertits per fer en grup i, a més, comencin ben aviat a explotar el reconeixement de veu i tot el que prometien amb el Project Natal.\nEscrit per l' Arnau a les 15:54 3 respostes\nTags: CAT, Kinect, videojocs\n10 kinectisms després de jugar un parell de cops a...


EL 10K PAS RAS AL PORT CELEBRA ESTE DIUMENGE LA SEUA XXXI EDICIÓ\nLa prova es desenvoluparà de 9 a 13 hores en la Marina de València\nEl «Pas Ras al Port» celebra este diumenge la seua XXXI edició. L'Ajuntament i el Club d'Atletisme Poblats Marítims, amb la col·laboració de l'Autoritat Portuària i el Consorci La Marina, han organitzat esta carrera de 10 quilòmetres que recorrerà un circuit urbà al llarg de la zona de la Marina de València i el Passeig Marítim. Donarà començament a les 9 hores i es desenvoluparà, com tots els anys, en diferents categories.\nA les 9 hores començaran les proves absolutes, i a les 10.30 hores, les infantils. En este cas hi ha diferents modalitats: 500 metres per als de la primera categoria d'edat (fins als 9 anys) i 1.000 i 1.500 metres per als de segona (entre 10 i 13) i tercera (entre 14 i 17) respectivament.\nEl recorregut s'ha millorat per evitar acumulació de públic. L'eixida tindrà lloc entre entre els Coberts 4 i 5 del Port, i les persones participants passaran pel pont mòbil de la Marina. La meta se situarà a l'esplanada de l'edifici Veles e Vents.\nEl «Pas Ras al Port» és la carrera 10K més antiga de la seua categoria a València i ha sigut celebrada cada any de manera ininterrompuda des de 1988. L'any passat, que va arribar a la seua XXX edició, va registrar una participació de més de 2.400 persones, de les quals van arribar a la meta 2.000. A més, Ouais Zitane va batre el rècord en la categoria masculina amb 29:48 minuts; en la categoria femenina, l'atleta Fátima Ayachi, amb un temps de 35:26 minuts va repetir victòria.\nLa regidora d'Esports, Maite Girau, ha destacat el caràcter solidari d'esta convocatòria esportiva. «Tindre entitats solidàries és molt important; i és d'agrair que els ingressos de la carrera es destinen a projectes socioeducatius per a la infància més necessitada en els barris pròxims al Port», ha afegit la delegada.\nLa Regidoria de Mobilidad ha organitzat un dispositiu especial per garantir la fluïdesa de la mobilitat a la ciutat tant durant la prova en sí com durant el procés de muntatge de l'eixida i la meta. El dispositiu començarà a partir de les 7 hores de diumenge.


Exalumnes… per Jaume Cela | AMPA Bellaterra\nCom que ja sóc bastant gran, vull dir que sóc bastant vell, -res d’això de la tercera edat- tinc molts exalumnes i d’edats molt diverses. Alguns, els dels primers temps, arriben a la seixantena. Homes i dones fets i refets, homes i dones que eren criatures quan jo era una mica menys criatura que ells.\nUna de les experiències que m’omplen més, que em fan sentir una mena de tebior que no sé descriure, és quan em trobo amb exalumnes, quan puc continuar una conversa que va néixer fa molts anys, quan podem compartir el que fem, veure com ens tracta la vida, com estan els nostres somnis i les nostres realitats… i fixeu-vos que faig servir el pronom “ens”, no “em” i “nostres”, no pas “vostres”, perquè en aquestes trobades l’asimetria inicial que explica la relació mestre-deixeble s’ha anat aprimant. Quan aquesta asimetria preval no podem parlar d’amistat. Una de les coses que m’ha ensenyat fer d’aprenent de mestre durant tant temps és que és difícil ser amic dels teus o de les teves alumnes. Has de ser al seu costat per tot el que necessitin i sempre. I quan t’equivoques mirar d’equivocar-te a favor d’ells, però existeix l’asimetria de que us parlava, perquè ells no són responsables de tu i tu sí que n‘ets d’ells. Però quan el temps ha fet la seva feina, aquesta asimetria es redueix i és quan puc dir que tinc exalumnes amb qui puc parlar de tot, que me’ls sento tan a prop com a prop em sento amb amics i amigues de la meva generació.\nI tot plegat, i aquí treu el nas un detall molt important, per pura gratuïtat, perquè jo ho vull, perquè vull mantenir viu aquest lligam. Però, i encara és més important, perquè ells i elles ho volen també. Sense aquesta voluntat compartida no hi ha trobada.\nAquestes ocasions són una festa –i algunes poden ser doloroses perquè a la vida pinten bastos-, perquè es digne de celebració que quan ja volen sols s’aturin un moment per esperar-te i per interessar-se pel que fas i per explicar-te quines són les seves esperances, com la vida els ha ferit i com la vida els ha il·luminat. Aquestes trobades sempre em commouen profundament.\nEm reconforta poder-vos-ho explicar.\nBones vacances i, si tot va bé, fins al curs vinent.


El PP denuncia que ni Flandes aplica la immersió lingüística - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 7 de Juliol de 2021. 13:50h.\nAlejandro Fernández: "Només s'aplica aquí i a Groenlàndia"\nEl PPC s'ha tornat a mostrar contrari a la immersió lingüística a Catalunya durant el ple celebrat al Parlament aquest matí. "Inclús els suposats amics de Puigdemont a Flandes no l'apliquen al seu país, per alguna cosa serà", ha dit el president del PPC Alejandro Fernández.\nEl president del PP a Catalunya ha explicat que "la immersió lingüística només s'aplica aquí a Catalunya i a Groenlàndia". És un dels "tres models per abordar la confluència de dues o més llengües a les comunitats plurilingües" que ha exposat Fernández.\nEls altres són "la llibertat d'elecció amb línies paral·leles" i "la conjunció lingüística, que és el que assenyala la Constitució espanyola i les sentencies". Davant les crítiques del Partit Popular, Aragonès ha explicat que "l'objectiu en matèria lingüística del sistema públic d'educació a Catalunya és que els estudiants acabin el que són els seus estudis amb el coneixement de la llengua catalana, però també de la llengua castellana, i, evidentment, d'una llengua estrangera si no dues".\nAlejandro Fernández: "Inclús els suposats amics de Puigdemont a Flandes no l'apliquen al seu país"


El temps passa mentre ens distraiem – Gemma Urgell Rocías\nGemma Urgell 26 febrer 2015 Articles a El 3 de vuit, coses de mare\n“Ulls de mussol, que tot ho observen. Mirada càlida, un pèl trista, amb pestanyes tirant a curtes. Unes ninetes que ràpid van d’un costat a l’altre, per no perdre pistonada de res del que passa al teu voltant.\nBoca de maduixa, vermella i dolça. De fàcil somriure que entreveu que estàs ben desdentat. Quan dorms, el llavi de sota no encaixa amb el de dalt i dibuixa un cor que es deforma.\nMans d’estufa que sempre està calenta. Molsudes, fermes i amb uns dits llargs que comencen a aprendre a moure’s amb més finesa. Mans que tot ho volen tocar i que t’ajuden a obrir el camí.\nCames com coixins tous. Amb plecs, fins i suaus. Quan et poses de peu les comences a posar ben rectes, ja et queden pocs passos per començar a caminar”.\nEl petit de casa ja ha fet un any i ha passat massa ràpid, com ràpids passaran els anys que vindran. Costa recordar com era el petit fa uns mesos, ha canviat molt. Com deia aquella cançó de l’Anna Roig i L’Ombre de Ton chien, voldria tenir una capseta de records on guardar més d’un instant per tornar-lo a viure de nou.\nUna bona amiga em va dir que a través dels nostres fills veiem com ens fem grans, però sovint no ens adonem que els nostres pares també es fan grans alhora. El temps passa factura a tots i, com qui no vol la cosa, ens situem en aquella edat adulta de què tens fills a càrrec però que també tens gent més gran a qui, possiblement i en els millors dels casos, hauràs de tenir-ne cura.\nÉs que el temps passa mentre ens distraiem en córrer per esmorzar ràpid, per arribar a l’escola, per acabar la feina que toca, per preparar dinars i fer dutxes. Fins i tot no tenim temps ni d’esperar que s’assequi la roba que tenim estesa, i la pleguem una mica humida mentre s’acaba d’assecar prop d’una estufa. I tot ho fem per tenir més temps, per guanyar la partida al tic-tac del rellotge.\nTemps guanyat, però per a què? Per seguir les rutines diàries que ens distreuen d’allò realment important: poder assaborir un moment, gravar-lo i guardar-lo en aquella capseta que tenim en algun raconet del nostre cap.\nAra que has fet un any, he escrit el primer paràgraf per no oblidar mai com ets ara.


Toc d'atenció d'Esquerra als organitzadors de les consultes - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 15 de Maig de 2010. 13:45h.\nVendrell: "que respirin a fons i comptin fins a deu, perquè hi ha els risc que puguin acabar fent el ridícul"\nEl cap de campanya d'Esquerra, Xavier Vendrell, en una entrevista a l'ACN explica en referència a les consultes que "si li sóc franc, m'he perdut una mica, perquè hi ha tantes veus que parlen en nom d'això i cadascú diu una cosa diferent, que m'he perdut una mica". En aquest sentit, demana als organitzadors que "respirin a fons, comptin fins a deu i intentin no fer el ridícul. No dic que el facin, però hi ha el risc que el puguin acabar fent. Em sabria molt greu que els independentistes fessin el ridícul. I desgraciadament l'hem fet en alguna ocasió per fer les coses malament i precipitadament. El projecte independentista és molt seriós".\n"Errors en cometrem, durant el procés, però que no sigui un problema de precipitació i no ser generosos. A vegades, per part d'alguns sectors dels que muntaven les consultes, hem tingut la sensació des d'ERC que se'ns faltava una mica el respecte. No dic que ningú hagi de demanar permís per res. Però estaria bé que abans de fer qualsevol pas es comptés amb l'opinió, modesta i humil, d'ERC, com a primera força de l'independentisme representativa a les institucions.", conclou.\nMas fa una crida a "combatre"\n#25 Confuci, Vic, 17/05/2010 - 16:50\nEl membre de la coordinadora nacional Uriel Bertran és militant i diputat per Esquerra.\nEn Xavier Vendrell ho sap i com a responsable de la campanya electoral de E juga amb dues cartes ara a favor ara en contra.\nNo hi ha un pam de net en cap dels dos.\n#24 Albert, Cornellà, 16/05/2010 - 22:59\nQui s'arrisca a treballar en el que creu, podrà perdre però mai farà el ridícul. Qui per por d'arriscar-se acaba esdevenint quelcom diferent del que volia no només fa el ridícul sino fa sentir vergonya alinea.\n#23 David, Cornellà, 16/05/2010 - 21:53\n"Fessin"? En tercera persona del plural? O sigui, "ells fessin"? Vaja, sempre és bo saber a quina banda de la barrera es posa cadascú.\n#22 Meliq Salau, Reus, 16/05/2010 - 20:39\nA molts de CiU desprès de l'èxit de la 2a onada de consultes li deixaren de fer gràcia Desprès de la 3a. onada i a punt d'entrar a Sabadell, Mataro i Cornellà es ERC qui tem el creixement del moviment "No hasse falta dessir nada mas", que deia aquell\n#21 www.tot-catalunya.cat, cat, 16/05/2010 - 16:38


Barcelona a través de la fotografia / 2016 / Altres notícies / L'AVENÇ RECOMANA / Inici - L'Avenç\nBarcelona a través de la fotografia\nLa Virreina exposa més de 1.000 obres que relaten l'evolució urbanística a través de l'exposició "Barcelona. La metròpoli en l'era de la fotografia (1860-2004)". [+]\nLa Virreina Centre de la Imatge presenta, el proper 23 de març i fins al 26 de juny, Barcelona. La metròpoli en l’era de la fotografia, 1860-2004, una exposició de prop de 1.000 obres que explora la iconografia fotogràfica de l’evolució urbanística de la ciutat al llarg d’un segle i mig d’història, sota la mirada de Jorge Ribalta, artista, crític i comissari independent.\nSEMINARI "LES LLUITES PER LA IMATGE DE LA CIUTAT" 07.04 - 12.05.2016\nEl seminari ofereix un marc per a la discussió del recorregut històric que presenta la mostra i es focalitza en alguns moments clau de la configuració d’una imatge, dominant i popular alhora, de la ciutat.\n> Al voltant del 1909: la ciutat proletària i el sorgiment del fotoperiodisme Andrés Antebi, Jordi Calafell i Ivan Miró Dijous 14 d’abril, 19 h. La Virreina Centre de la Imatge\n> Els anys trenta, de la vida moderna a la Guerra Civil Teresa Ferré, Juan Naranjo i Josep Maria Rovira Dijous 21 d’abril, 19 h. La Virreina Centre de la Imatge\n> Barcelona durant la dictadura. La imatge humanista del desenvolupament econòmic a la pàgina impresa Jaume Fabre, Javier Ortiz Echagüe i Isabel Segura Dijous 28 d’abril, 19 h. La Virreina Centre de la Imatge\n> Reconstruccions de Barcelona. El moviment veïnal i el nou documentalisme als setanta Marc Andreu, Eugenio Madueño i Cristina Zelich Dijous 5 de maig, 19 h. La Virreina Centre de la Imatge\n> Del 92 al 2004: màrqueting urbà i nous moviments socials Mari Paz Balibrea, Jordi Bonet i Carles Guerra Dijous 12 de maig, 19 h. La Virreina Centre de la Imatge\n> PROJECCIÓ El largo viaje hacia la ira 09.06.2016 Virreina LAB, 19 h 1969, 25 min 53 s, VO Dirigida per Llorenç Soler\nData: fins al 26 de juny\nLloc: La Virreina Centre de la Imatge (La Rambla, 99, Barcelona)\nVisites guiades: dimarts, dissabtes i diumenges, a les 18h


Trenet miner i forestal - Página 3\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dg Maig 26, 2019 5:09 am\nEns has omplert de punts de vista diferents, però t'ho miris d'on t'ho miris, es veu absolutament genial. Ets un mestre.\nTinc moltes ganes de veure'l al natural.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dg Maig 26, 2019 5:29 am\nTreballes amb molta cura tots els detalls. petits i grans.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dg Maig 26, 2019 7:21 am\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dg Maig 26, 2019 8:16 am\nEspectacular i molt instructiu!!!\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dg Maig 26, 2019 9:12 am\nEn veient aquesta maravella , ja m'hi trobo al alt Berguedà a una altra època.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dg Maig 26, 2019 9:50 am\nMoltes gràcies, companys. M'agrada "fabricar-me" els meus paisatges favorits, encara que sigui a escala. Quan sóc a un lloc agradable, ja imagino com el podria representar en una maqueta...\nA veure si en alguna trobada on anem amb l'associació com a expositors me deixen espai per portar aquest módul. A hores d'ara ja el tinc tapat i guardat a dalt, a l'estudi.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 12:54 am\nEnre calorada i calorada, he anat construïnt el que seran alguns edificis i elements del segon mòdul miner. Tot i no voler-lo copiar, m'he inspirat, i molt, en el descarregador del telefèric de les mines del Far, al Berguedà.\nEl resultat a falta de pintar és aquest. Cal tenir en compte que un cop acabat el primer pas de pintura de la façana s'afegiran els detalls de les tremuges.\nEl cos principal:\nL'annex de recepció de vagonetes:\nI el conjunt\nFinalment, una de les torres del telefèric.\nDe moment, hi ha això fet.\nEditat per darrera vegada per OG22 el Dt Ago 13, 2019 1:08 am, editat 1 cop en total\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 12:58 am\nUauuu!!! Ostres, no has avisat i no tenia cap cadira a mà per no caure de cul a terra..!\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 3:37 am\nEl meu sogre hi havia treballat de sagal i el meu pare uns dies, el meu pare no en va parlar mai i el meu sogre alguna anècdota, jo l'havia vist en funcionament i vagons en espera de ser carregats, la van tacar a finals dels 50 perquè se'ls inundaven les galeries i les bombes que tenien no donaven l'abast a treure l'aigua, quan vaig començar a treballar a Fígols encara vaig conèixer diferents companys que hi havien treballat.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 7:49 am\nNo deixo de preguntar-me què series capaç de fer a escala IIm!!!!\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 8:00 am\nEl mateix, quatre cops més gran..?\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 8:10 am\nUn privilegi tenir informació i història de primera ma, Ignasi.\nA escala H0 me defenso. Fora d'aquesta... no ho sé. Igual algun dia ho provo.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 8:18 am\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dt Ago 13, 2019 8:20 am\n... Igual algun dia ho provo.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dc Ago 14, 2019 12:50 am\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dc Ago 14, 2019 1:19 am\nVinga, va, com que veig que us agrada, us ensenyo el que he fet aquest matí. Entre la única torre que reprodueixo del telefèric i el descarregador no hi podien faltar un parell de vagonetes.\nSón fetes de llautó, excepte els carros, que son basculants, que son en part d'Evergreen.\nHi haurà efectivament un cable tractor-portador (a la maqueta lógicament serà fixe) que anrirà de la torre a l'edifici. No és el que es veu a la foto. Això es el caril per desplaçar-les dins l'edifici durant la descàrrega. El cable serà més fi. Peró les vagonetes, per tal d'evitar balancejos en els trasllats que puguin acabar desenganxant el cable, seran de posar i treure. Aquest sistema es el que me permet posar-les provisionalment per fer la foto.\nAra, aniré per la fase de la pintura.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dc Ago 14, 2019 4:11 am\nPer quedar encara més bocabadat!\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dc Ago 14, 2019 9:38 am\nEsta molt aconseguit , el realisme es total . et felicito , m agrade molt ,\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dc Ago 14, 2019 10:26 pm\nMolt bona feina, una vegada més.\nSi mai necessites documentar-te sobre aquest tema, tinc alguns documents interessants en els meus arxius. Tota aquesta documentació està a la teva disposició sempre que vulguis. Com a exemple de la documentació que et puc oferir, entre d'altres, hi ha aquest llibre:\nI aquí tens una petita mostra del seu contingut:\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dj Ago 15, 2019 3:46 am\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dj Ago 15, 2019 4:29 am\nEl coneixes, Ignasi?\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dj Ago 15, 2019 4:58 am\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dj Ago 15, 2019 7:30 pm\nEs veu un llibre d'alló més interessant, certament. En el meu cas i tractant-se d'una inspiració lliure, m'he guiat amb fotografies pròpies d'altres telefèrics i els excel.lents llibrets de l'editorial Zenobita. De totes maneres, gràcies per l'oferiment.\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dj Ago 15, 2019 7:33 pm\nAssumpte: Re: Trenet miner i forestal Dj Ago 15, 2019 8:01 pm\nAquest llibre no el conec, però també em sembla que deu ser una bona font de documentació. De fet ja m'imaginava que no treballes sense documentar-te. Només cal veure una mica l'exactitud, correcció i precisió dels teus treballs per a comprendre que tota la teva labor no surt, només, de la teva memòria.


Blog del Màrius Domingo, Ca la Gallineta: Sortida pelàgica.\nInteressantíssimes 24 hores viscudes amb l'associació Pelagicus; www.pelagicus.cat.\nSortida per a censar mamífers marins i ocells pelàgics a la Mediterrània.\nCom a afegitó, breu estada al parc natural de les salines d'Eivissa, mercès a la qual hem pogut observar endemismes baleàrics; la Tallareta balear, Sylvia balearica, el Capsigrany Lanius senator badius i el Papamosques gris, Muscicapa tyrrhenica balearica. Tots ells ben vistos.\nPerò l'objecte principal de la sortida no era a terra, era al mar, i allí vam poder veure sobre un centenar de dofins llistats, Stenella coeruleualba, un parell dels rars dofins comuns, Delphinus delphis, tres balenes amb bec de Cuvier, Ziphius cavirostris i una tortuga babaua, Caretta caretta.\nQuant a ocells, destacar les tres espècies de Virots, que és com en diuen a les balears de les baldrigues, i unes quantes espècies més no tan rares.\nEl temps i el menjar van acompanyar perfectament, i la cirereta va ser l'ensenyament del Ricard Gutiérrez i l'Emma Guinart, que generosament van compartir en una classe prèvia al vaixell.\nA veure, de debò, assabenteu-vos de les properes edicions i no us les perdeu, realment paga molt la pena.\nEtiquetes de comentaris: Cetacis, Mar, Ocells


Andreu Valor al Teatre Micalet (sorteig exprés) | Tresdeu.com\nAndreu Valor al Teatre Micalet (sorteig exprés)\nRedacció | 26 novembre 2014\nRedacció - 26 novembre 2014\nEl pròxim divendres 28 de novembre el Teatre Micalet de València acollirà el primer concert de la gira ‘Malgrat la pluja‘ que el cantautor valencià Andreu Valor en format de banda. Acompanyat damunt l’escenari per Borja Penalba (guitarres, acordió, veus), Carles Carbonell (baix elèctric), Josep Bas (Bateria i percussió), Yolanda Bueso (violoncel), i Berta Iníguez (flauta i veus) el concert comptarà amb col·laboracions d’altres artistes i servirà per a presentar el nou videoclip de la cançó ‘Mentre sol autogestione el meu plaer‘.\nEn Malgrat la pluja, Andreu Valor continua amb la línia dels treballs anteriors. 12 cançons que pretenen aportar esperança, despertar les consciències i reivindicar la importància de la implicació ciutadana en els assumptes socials. Missatges destinats a la defensa cultural i del territori, a la dignificació social i a la lluita per la plena llibertat dels individus, i pels valors humans solidaris.\nGira Malgrat la Pluja (#MLP) d’Andreu Valor\nDesprés del Teatre Micalet, Andreu Valor actuarà a Ontinyent, Teatre Echegaray (12 desembre), Vila-real, Auditori Caixa Rural (28 desembre), Almussafes, 13 febrer, Dénia (21 febrer), Les Borges Blanques (27 febrer), Hospitalet de Llobregat (1 març), Xixona (14 març), Sueca (21 març) i Bocairent (11 abril). Per al Teatre Micalet les entrades estan a la venda a un preu de 10 euros. Podent adquirir-se al web del Teatre Micalet.\nÚLTIMA HORA: Estigues atent a les nostres xarxes socials perquè tenim 2 entrades per sortejar, mola sort!\nMeteor impacta al panorama musical amb ‘Allò que som’\nMarquesa Concerts a Gandia amb Los Zigarros, Marlango…\nResultats Premis Ovidi 2014\nAndreu Valor, Borja Penalba, cançó d'autor, Cantautor, Malgrat la pluja, Mentre sol autogestione el meu plaer, Metrònom, Teatre Micalet, València\n1 any de silenci: acte per RTVV\nWIOL estrena el seu single debut “Stay Alive”


El fil d'Ariadna (II): El lloc de la lectura: "les roques"\nPublicat per Anna Maria Villalonga a dilluns, de juny 13, 2011\nquins records, quant d'amor melangiós, m'ha deixat un regust de coïssor de melmelada de poma al plec de dins de l'estómac, a la voreta del cor.\n13 de juny de 2011, a les 14:02\nJo també les recordo, les roques, malgrat que jo no hi anava a llegir, sinó a jeure i a fer el mandra.\n13 de juny de 2011, a les 14:07\nEl mateix regust m'ha deixat a mi el teu bonic i poètic comentari, Lu.\nElies, ets un soca!\n13 de juny de 2011, a les 14:12\nI a mi també, el comentari de la Lu,molt tendre per cert,\ntambé m'ha deixat el mateix regust.\nAl llegir la teva história,tan bén explicada,amb aquests petits detalls, que no s'obliden.\nEn aquell moment, repasses la teva própia, i pensses que difentes poden ser els recórds d'mfancia, d'unes i d'altres persones,que marcaran, la teva manera de ser, per tota la vida.\nMoltes Gràcies Anna, mica en mica, amb vaig deixan anar.La meva d'im fantesa, anys 60ss, per mi va ser tristísima , per difents motius, es clar, aixó és reflexe sempre més.\nP.D.LLegir els recórds d'imfantesa dels amics, m'agrada moltíssim sempre hi troben coincidències i és molt bonic.\n13 de juny de 2011, a les 16:44\nHe llegit a tants llocs, d'aqui i d'alli.. que tambè es fà dìficil escollir.ne ùn, però potser de joveneta en tinc dos de fer pessigolletes de papellones a l'estomac.. el Molì de les Pipes a Arbucies, òn a casa i passabem temps de tardor en una casa de pagès que tenien els avis i arrivat l'estiu cap a Cadaquès, la caseta pintada de blau mar.. aquell jardì fet (crec jo).. especialment per llegir, dons tot eren plantes i reconets que tots ens anavem fent cada primavera, plantan el que mès ens agradaba, a part dels centenaris arbres,que ja i eran i encara i sòn. Aquest son potser els llocs dels 8 a 20 anys que he gaudit moltìssim, sobre tot perque estaba amb el avis, quant d'amor! Desprès he anat llegint dons òn podia ja que estudiaba, desprès, la feina, els fills...la qüestiò era llegir.. la part "sibarita" a tornat ara a la com ès 3ª edat? Que torno a llegir on vull, al parc que en aquell moment vull estar i m'agrada, a la voreta del mar.. i si nò a casa que tambè tinc el meu lloc. Bons records de llibres i essers estimats. Bona tarda Anna, com ho ha descrit la Lu. serìa per repetir el sentiment.\n13 de juny de 2011, a les 17:19\nAi Canyamars...... Com bé saps jo el conec perfectament i malgrat que és cert que ja no és el que era, ni somiar-ho de estirar-se al mig de la carretera, continua tenin un magnific bosc, amb ocells, nyic nyic de grills i tota mena de bestioles, on el silenci encara és un bé del que es pot gaudir. Jo hi tinc una casa, bé els meus pares, en una orbanisació d'aquestes que tot ho espatllen , eren altres temps, i tinc la sort que esta`fent frontera amb el bosc. Les tardes d'estiu són marebelloses a la placeta de la cuina, que dona al bosc, amb una bona gandula i un llibre. No se sent res, silenci, trencat sols per els ocells i alguna fresa que probé del bosc i que, en alguna ocasió, ens ha fet aixecar la vista i mirar de manera intensa al bosc per veure que pot ser. De nit fa molt de respecta, tots els son que en probenen són dignes de imaginar tota mens de pors. I quan ha acabat de ploure...? És pura delicia l'olor que s'en despren, i el so de la pluja.....?? No te preu. En aquest indret hi he passat moltes però moltes hores de lectura i de dolça migdiada. També m'agrada molt seure a les escales d'entrada, i deixar el temps "fora" per gaudí de la lectura. És un dels millors llocs.\n13 de juny de 2011, a les 18:05\nA mi també m'han vingut records de l'infantesa...També m'emportava el llibre al bosc, a la piscina, al parc... Gràcies per acostar-me aquells temps! Consti que ara faig el mateix; sempre m'acompanya un llibre!\n13 de juny de 2011, a les 21:16\nM'agrada llegir a tot arreu... Sempre porto un llibre o dos amb mi, m'és igual que sigui un hospital, al tren, pel carrer, en una cafeteria, assegut davant del mar, en una plaça tranquil·la. Llegeixo des de petit, i els llibres sempre han estat i són una molt bona companyia.\n13 de juny de 2011, a les 22:56\nAh, quantes vegades tinc sensacions molt vívides com les que m'ha produit el teu escrit.\nTot i així, jo que encara sóc un asidu de Canyamars, aquestes remembrançes em provoquen un regust agredolç. M'explicaré.\nDolç per les vivències d'infantesa i el benestar i calidesa interior que em generen.\nAgre per la brutal desaparició d'aquests espais, entorns, racons, natura, de manera irreversible i irrecuperable. Ho hem espatllat tot i ho hem malmés tot. Els humans sóm destructors.\nI també em provoquen una certa tristor, sobretot quan veig als meus fills que no poden gaudir d'una manera de viure que, irremeiablement, ha fugit per sempre.\n14 de juny de 2011, a les 10:56\nFent amics, eh! Els de Canyamars estaran contents del teu comentari sobre la seva amabilitat! hahahah\nD'altra banda, m'ha encantat... jo mai he sigut tant lletraferit com tu, ets una lectora compulsiva, ets una enciclopèdia vivent... i això no es fa en dos dies... es nota q des de petita has estimat els llibres.\nA mi m'agrada llegir, sobretot, a un bar -amb una cervesa- o a casa -amb música no catalana de fons-.\nPer cert, el comentari de l'Elies m'ha agradat; jeure i descansar també és pensar!!!! ;-)\n14 de juny de 2011, a les 15:43\nNo et solidaritzis tant amb el meu germà petit, que no ha dit "jeure i pensar". Ha dit "jeure i fer el mandra", que no és ben bé el mateix.\nSí, he llegit molt sempre. Sempre.\nI pel que fa als de Canyamars, ja saps que sempre t'he dit que no dic mentides, jo. Ara el poble és diferent, però llavors era una comunitat molt tancada i per molts anys que hi fossis i molt que t'hi intentessis integrar, sempre eres foraster. D'altra banda, jo allà he vist drames familiars de l'alçada d'un campanar. Riu-te'n tu de Guimerà!\nAra, la natura magnífica. I la calma, i l'olor de pins. I el silenci.\n14 de juny de 2011, a les 17:21\nCom m’ha agradat el teu article i quants records m’ha despertat.\nA les roques planes, que també n’hi havia en els meus estius, no hi llegia sinó que m’hi estirava després de banyarme al riuet, a fer el mateix que l’Elies i eixugar-me; com que m’havia passat molt temps a l’aigua i tenia fred, m’agradava sentir el sol i l’escalforeta que desprenien les roques; s’hi passejaven les sargantanes, per les roques, i com que jo m’estava immòbil, de vegades em passaven per sobre i em feien pessigolles. Tanmateix, encara que no llegís a les roques, llegia moltíssim. M’agradava llegir dalt d’un arbre. Era una nena molt moguda i que s’enfilava molt, però era alhora lletraferida, així que llegir dalt d’un arbre complia la doble funció necessària per la meva manera de ser.\n14 de juny de 2011, a les 22:32\nJo soc capaç de llegir a qualsevol lloc, fixa't que em van convidar al Nou Camp una vegada i fins i tot allà em vaig emportar un llibre!!\n16 de juny de 2011, a les 15:46


Les Festes Patronals de Benicarló tornen a apostar pel talent benicarlando | Canal56 Notícies\nInicio Benicarló Les Festes Patronals de Benicarló tornen a apostar pel talent benicarlando\nDel 21 al 29 d’agost s’han programat més de 120 propostes per a tots els públics, amb menys escenaris i més aforament. Els tiquets per als espectacles que requerisquen entrada es podran adquirir en línia a través de la plataforma Giglon\n«Una programació –ha dit el regidor– amb un esperit molt semblant al de l’any passat, on hem tornat a apostar per la gent de casa, que tants bons resultats ens va donar, i que comptarà amb activitats molt diverses gràcies al potent entramat sociocultural i esportiu que tenim a Benicarló».\nPer dijous, s’ha programat el concert «Passem revista», on participaran tot de músics benicarlandos com Eva Menacho, Antonio Ruiz, Núria Sánchez, Cristan Sanjuan, Blanca Fontanet, Albert Arévalo, Sara Fa i Carlos Delshorts. Tots, sota la direcció de Pablo Anglés i Dani Tejedor i amb la col·laboració de la Societat Músical Ciutat de Benicarló, oferiran un ampli repertori de cançons italianes emblemàtiques conegudes per tots els públics.\nJa de cara a l’últim cap de setmana, dissabte arribaran algunes de les millors bandes sonores del cine, de la mà del «Musical de cine» i diumenge 29, com l’any passat, l’Orquestra Clàssica de Benicarló, dirigida per Josvi Arnau, posarà el punt final a la setmana de Festes.\nTal com ha confirmat la presidenta de la Coordinadora de Penyes, «enguany tampoc hi haurà recinte de penyes, però sí que hem organitzat activitats per a públic molt divers: solidàries, esportives, infantils, tradicionals, flamenc…»\nTant la presidenta de la Coordinadora com el responsable de Comunicació de la Comissió de Festes han insistit que «la prioritat de tots i cadascun dels espectacles seguirà sent la seguretat i el compliment de tots els protocols anticovid».


Seti Abu Simbel Lake Resort Abu Simbel Egipte - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nAbu Simbel Touristic Village, Abu Simbel, Abu Simbel, Egipte\nSobre Seti Abu Simbel Lake Resort\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Seti Abu Simbel Lake Resort és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Abu Simbel. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Aeroport d'Abu Simbel. El Seti Abu Simbel Lake Resort, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, servei d'habitacions. L'ambient de Seti Abu Simbel Lake Resort es reflexa en cada habitació. servei de despertador, aire condicionat, balcó/terrassa, mini bar, escriptori són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses piscina exterior, billar, ping pong, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Seti Abu Simbel Lake Resort no troba competidors en cap categoria.\nAllotjaments a Abu Simbel


La primera vegada de qualsevol cosa que fem ens marca molt. Ens han venut que ha de ser especial i situem les expectatives pels núvols sense tenir en compte que poques coses poden ser genials a la primera. El còctel de la manca d’experiència, el nul recorregut i els nervis ens traeix sovint i acabem cotitzant per sota del nostre valor real. Tan s’hi val si es tracta de l’inici d’una relació, una entrevista de feina o el debut en una competició. Si et superen les emocions, ja has perdut, encara que acabis guanyant. Per això, la primera vegada no ens hauria de marcar tant i hauria de ser com l’escalfament que ens prepara per la bona, aquella on realment ens hem de mostrar en tota la nostra plenitud. Costa, però l’hauríem de desmitificar una mica i no donar-li tanta importància.\nJa fa temps vaig llegir un article en un diari que parlava de la cultura del “Nice Try” que tenen instaurada els americans, sobretot en les competicions esportives de base. El fet d’intentar-ho més enllà de tenir èxit o no, el fracàs temporal que dóna sentit als èxits posteriors i especialment la reacció de l’entorn vers a un intent no reeixit. Em va fer pensar, i molt. Ens passem la vida buscant resultats immediats en l’àmbit que sigui. I no sempre pot ser. Conceptes com la cultura de l’esforç han triomfat els darrers anys però no estic segur que els apliquem més enllà de la filosofia barata que transmeten. El que volem i el que inculquem és guanyar o perdre i poca cosa més. I la línia que separa el cim de l’abisme és fina, molt fina. Per això, si la primera vegada és perfecta i genial, què ens queda?\nLa pregunta que ens hauríem de fer és una altra. Quan va ser la darrera vegada que vas fer alguna cosa per primera vegada? Aquesta és la que fa mal i ens recorda que ens acomodem i arrisquem cada cop menys. I ho fem per por de no estar a l’alçada, de ser rebutjats i de no tenir èxit. O pitjor encara, pel pànic que ens fa perdre allò que ja donem per segur que tindrem sempre. I no, clar. No sabem – almenys jo – conjugar les dues vessants del risc i només ens llancem quan estem segurs que ens en sortirem. Carències estructurals que a aquestes alçades ens costaran de canviar però que com a mínim ens hem d’exigir de reconduir.\nLa primera vegada sempre és especial. De qualsevol cosa. La primera persona, el primer petó, la primera feina, el primer fracàs… Ens acaba de formar com a persones i convertint en el que veuen els altres que a fi de comptes és el que acaba comptant. Som autèntics quan no tenim guió i hem d’improvisar com en una jam session de jazz. Sense partitura, sense referències, sense res. Despullats de tot davant una realitat que va a per nosaltres i obligats a plantar-li cara amb la única arma del que som. Més o menys com perseguir un mosquit amb una escopeta.\nSumar costa molt i restar és molt fàcil. Costa respirar després de la batalla i mirant la destrossa és una quimera fer-se a la idea que l’objectiu ja no és guanyar terreny sinó deixar de perdre’n. No és agradable però tampoc mortal. El que passa és que no estem programats per ser ignorats i encara menys perquè renunciïn a nosaltres amb tanta facilitat. Els paracaigudes estan preparats per obrir-se quan toca i normalment sol ser així. El que cal és buidar la motxilla de les tones de renúncies i pactes implícits sota zero que ens han acabat convertint en el que veuen els altres i alleugerar així la caiguda. I experimentar amb la màxima intensitat possible aquesta necessitat de canvi que ho tritura tot. Una mica com redecorar la teva vida sabent que no hauràs de donar explicacions a ningú, ni a tu mateix.\nUna fugida endavant en tota regla que ens allunya del caos però que no sabem on ens porta. En tot cas, a deixar enrere la foto d’una derrota que ens tortura per cruel i inesperada. I a deixar de perseguir cada onada com si fos la darrera tal i com diuen molt bé els U2 a la petita meravella que és Every breaking wave. I entendre que perdre és una possibilitat que no hem de descartar mai i especialment quan ens sembla que anem guanyant. En definitiva, un passaport per creuar fronteres que mai havies tingut la necessitat de creuar i la inconsciència necessària per trencar uns límits que tu mateix t’havies imposat…\nElla va guanyar ahir la batalla que tenia pendent. Es va retrobar amb ella mateixa per tornar a sentir el que va sentir per primera vegada quan va entendre que fer allò en aquell precís instant era el camí més recte cap a la felicitat. El més fàcil era renunciar-hi o buscar alternatives. Fer una concessió al destí i buscar la formula de la coca cola en un altre lloc i fent una altra cosa. Però no. Ella és dura, constant i sobretot coherent. Sap on és la seva felicitat i ho dona tot per arribar-hi. Un luxe creuar-se amb gent així que et mostra el camí només pel fet de perseguir el seu amb la llengua fora i sense guardar-se res. Ahir en va costar dormir pensant en ella. En els moments compartits amb objectius comuns. En la passió que ens fa sentir especials i que ens contamina fins a extrems que poca gent pot entendre. En les seves llàgrimes, la mala sort, les mirades de complicitat i en aquella sensació màgica de saber les cartes que té una persona sense haver de mirar-les. I si, tindrà més batalles i més primeres vegades i segurament més importants i vitals, però suposo que la felicitat és viure-les totes com si fossin la darrera. I ella ho fa.\nAra fa unes setmanes vaig haver de pentinar-la per primera vegada. Ja ho havia fet però mai sense xarxa. No puc fallar en coses tan banals com aquesta. Mai m’ho havia plantejat com un fet transcendent però ho és, i molt, per a ella. I també per a mi, clar. I pensar-hi m’ha torturat durant uns dies fins que hem trobat una certa sintonia davant del mirall i la seva mirada de complicitat m’ha fet passar de l’infern al cel en una mil·lèsima de segon. Sona ridícul però és com evitar una petita trampa del destí i sentir-se part d’un engranatge que fa que tot torni a recobrar un cert sentit. Difícil d’explicar però la regla número una d’aquest trencaclosques és que les sensacions són per sentir-les i no per entendre-les. I és una petita agonia haver de sentir allò que no volem però és el peatge obligat per tirar endavant. Això i que algú aparegui un dia amb un tub de super glue i comenci a empegar els teus trossets.\nDe moment, canviar el color de les parets o el lloc on guardes la torradora és com connectar-te a una bombona d’oxigen quan t’estàs ofegant. Com quan vas a dormir i mires de sincronitzar els teus bàtecs amb els de la persona que tens al costat i el somriure que es dibuixa als teus llavis quan ho aconsegueixes et salva la vida un cop més.