4 rius de tinta 1 by Quatre Rius - Issuu\nL’emancipació Donar solució als problemes reals que les persones joves tenim avui dia ha de ser un compromís de totes les administracions i no hi ha altra manera de fer-ho que de forma perfectament coordinada. La creació de l’Oficina Jove en un equipament com L’Estació Espai Jove, que ja és un servei de referència per a les persones joves de la nostra ciutat i de l’entorn immediat, em sembla una bona mostra d’aquest compromís. Hem volgut que en ocasió de l’obertura d’aquest nou servei els amics del col·lectiu “4 rius de tinta”, tots ells joves, fessin una reflexió expressada en un mitjà tan directe i suggerent com el còmic sobre com veuen ells aquests problemes que avui ens afecten.\nEn aquests temps de canvi de cicle econòmic que ens toca viure, hi ha un col·lectiu que està patint especialment les seves conseqüències: el de les persones joves. L’elevada xifra d’atur, la temporalitat, els contractes precaris i els sous baixos, sumats als preus desmesurats de l’habitatge, fan que als joves els costi cada vegada més emancipar-se, i que ho facin a una edat més tardana. La creació d’un servei com l’Oficina Jove a la nostra comarca, a partir de l’acord entre tres administracions diferents, ha de contribuir a reduir les dificultats d’emancipació que tenen els joves del Gironès, posant l’accent en dos eixos principals d’actuació: l’accés al mercat de treball i l’accés a l’habitatge.\nJoaquim Ayats i Bartrina\nAlbert Rosa i Congost\nRegidor de Joventut · Ajuntament de Girona\nConseller de Joventut Consell Comarcal del Gironès\nLa creació de la primera Oficina Jove a les comarques de Girona representa un primer pas al nostre territori en el procés de creació de la Xarxa Nacional d’Emancipació Juvenil. El Govern de la Generalitat es proposa crear una xarxa d’equipaments i serveis al conjunt del territori que, integrant i ampliant les actuacions que funcionen actualment (com els punts d’informació juvenil o les borses joves d’habitatge), permetin assolir l’objectiu de millorar l’emancipació dels joves catalans. A Girona aquesta proposta no s’inicia des de zero sinó que el que fa és consolidar, ampliar, millorar i universalitzar uns serveis que ja existeixen però que cal potenciar més que mai. Maria Puig i Ferrer\nCoordinadora Territorial de Joventut ·\nÍndex Coloms a la catedral per Iván Hernández .........................................................................................\nExtraterasmus per Antonio Sánchez ........................................................................................\nLa Jujú i l’ assassí de les llegendes per Angel Aguirregomozcorta ...................................................................\nUn conte per a grans i petits, una caseta a l’Orient Mitjà per Dani Saus ......................................................................................................\nMarxar del niu, mola! per David Gómez ...............................................................................................\nDia de festa per Emma Pumarola .......................................................................................\nHerois per Eva María Ramón .....................................................................................\nLloguers per Ferràn Sellarés ..........................................................................................\nRebel sense causa per Héctor González .........................................................................................\nSi no marxen ells, marxem nosaltres per Marc Vicens .................................................................................................\nPlanificació familiar per Albert Carreras ............................................................................................\nL’Arc d’August per Meritxell Gil .................................................................................................\nLa Maison de l’Amour per Miquel Casals ..............................................................................................\n10 tàctiques amb amor i una mesura desesperada per Pisibel el Profeta Domèstic ...................................................................\nLucas Flaiworker “Alquileres baratos” per Carles Ponsí & Jose Izquierdo ............................................................\nKerunta per Quim Bou ......................................................................................................\nHora de fer les paus per Tònia Bauçà .................................................................................................\nVeïns de nit per Joan Puig (“Júnior”) ................................................................................\nEl Rebost per Jose Arnau .................................................................................................\nJo no he vist res per Pere Saguer ..............................................................................................\nNi som quatre gats, ni anem de quatre grapes, tot i que sí que treballem a quatre mans si convé. I els nostres camins, que són com rius que conflueixen ara i divergeixen després, travessen un terreny sedimentat amb humor, èpica o drama. La tinta els fa córrer esvalotats, punyents, tranquils, contents o disconformes... Són ravalers, centrats, aguts, fantàstics, desencantats, surrealistes o estrambòtics. De vegades toquen fons; d’altres toquen estrelles. Són d’una espècie estranya per a alguns, però molt propera per a d’altres. Aquí els teniu. Passeu-hi, però no ho feu de puntetes. Submergiu-vos-hi i tasteu les seves aigües entintades. Per a sort nostra, el cabal és abundant. Érem l’any 1996 quan el Centre Cívic de Sant Narcís, a iniciativa del dibuixant Quim Bou, es va plantejar de fer un curs de còmic. Quim Bou en va ser el professor ben bé deu anys, durant els quals hi va passar un munt de gent. Gràcies a aquests cursos, a part d’aprendre a explicar històries dibuixant, els que n’érem alumnes vam participar en diverses activitats organitzades fora del centre, en col·laboració amb entitats de la ciutat i participant en esdeveniments puntuals. Es va anar editant una revista anual on els alumnes presentàvem els nostres treballs i descobríem la satisfacció que dóna veure publicada la pròpia obra... Va ser un bon començament. Un cop deixats de fer els tallers, una colla d’aquests exalumnes, Quim Bou mateix i d’altres que s’hi van afegir vam començar a trobar-nos al centre, cada primer dissabte de cada mes, per xerrar del que més ens apassiona: el còmic. Va ser arran d’aquestes trobades que va sorgir la idea de fer alguna cosa conjuntament i de constituir-nos com a col·lectiu. Així va néixer 4 Rius de Tinta. 4 Rius de Tinta, el formem més d’una vintena de persones. S’hi barregen estils ben diferents i temàtiques ben oposades. L’exemplar que teniu a les mans és fruit de la col·laboració amb l’Estació Jove i la Regidoria de Joventut de l’Ajuntament de Girona. Per a nosaltres, una bona targeta de presentació. Març 2009\nColoms a la catedral\nper Ivรกn Hernรกndez\nper Antonio Sรกnchez\nLa Jujú i l’ assassí de les llegendes\nper Ángel Aguirregomozcorta\nUn conte per a grans i petits, una caseta a lâ€™Orient MitjĂ\nper Dani Saus\nMarxar del niu, mola!\nper David G贸mez\nper Emma Pumarola\nper Emma Puarola\nper Eva Mar铆a Ram贸n\nper Marc Crehuet & Ferran SellarĂ¨s\nper HĂŠctor GonzĂĄlez\nSi no marxen ells marxem nosaltres\nper Marc Vicens\nper Albert Carreras\nper Meritxell Gil\nLa Maison de lâ€™Amour\nper Miquel Casals\nDeu tàctiques amb amor i una mesura desesperada (Manual per a una ràpida emancipació dels propis fills)\nper Pisibel el Profeta Domèstic\nAprofitem aquests anys que els nostres fills i filles volen compartir amb nosaltres per inculcarlos els preceptes més elementals i bàsics de la cultura catalana. Instal·leu un fil musical a tot el pis (vegeu el punt 10 per als detalls) i manteniu-lo engegat constantment. Una breu recomanació sobre el repertori podria ser: havaneres, sardanes el diumenge al matí (sobretot si els nostres descendents han anat de farra la nit anterior), toc de castellers per llevar-se i sempre tenir a punt el tema ”Diguem no” d’en Raimon per quan vinguin a demanar la setmanada… . Una bona manera de fer entendre als fills les seves necessitats d’emancipar-se és a partir de la neteja de la llar. No intentem inculcar normes i hàbits d’higiene… Hem de recórrer a una professional! Contractem la dona de neteja més tafanera del barri, només per a la neteja de l’habitació dels nostres fills. Que aprenguin de l’exemple. Ara bé, acotem el seu horari de tal manera que els nostres fills la puguin veure treballar per prendre exemple… Potser a les 6.30 del matí? . L’oci electrònic ja no és una exclusivitat dels més petits de la casa… Compreu-vos una Wii i jugueu-hi tant com vulgueu. I quan vinguin els amics dels fills feu-ho despullats! Veureu com la sala d’estar passa a ser un espai d’ús exclusiu per a vosaltres! . Sovint els fills veuen els seus pares com una font inesgotable d’aliments. Evidentment aquesta visió parteix d’una lactància materna mal acabada i els fills segueixen reclamant la teta de forma ininterrompuda... Cal deixar-los clar que això ja s’ha acabat, que tenen més de 20 anys i l’alimentació ja no és responsabilitat dels pares. Les mesures conductistes en aquest sentit són moltes. Des del meu punt de vista apostaria per les tesis del Dr. Pestifill, que advoca per comprarho tot en packs de dues unitats (una en cas de famílies monoparentals) i tenir una nevera neta, polida i, sobretot, buida, que a l’obrir-la un pugui sentir el propi eco... . Sovint els fills no marxen de casa perquè al sortir al món exterior es troben amb un seguit de gustos i olors que se’ls fan estranys, hostils, que ataquen el seu dolç i mimat paladar. Llavors els ve la malenconia i enyoren la sopa de la mama o el rostit de la iaia, i al servir-los els plats que ens demanen no fem res més que perpetuar la nostra condemna. Un bon hàbit a implantar en les nostres adorables sangoneres és el d’alimentar-se de tot tipus de plats. Cal incloure en els menús setmanals, com a mínim, dos dies de sopa de sobre i dos àpats a base de precuinats. Si adopten una certa actitud agressiva demanant canelons de Sant Esteve en ple juliol o el “gaspatxo del papà” a mig novembre cal prendre mesures més radicals. Busca el centre cívic més proper, busca els tallers de cuina intercultural i apunta’t a cursos de l’estil: “Introducció a la cuina índia, especialitat els matisos del picant a les ribes del Ganges”. Un cop s’iniciï el curs, només cal dur-se deures a casa... . Si els nostres fills, a més de robar-nos el menjar i espoliar-nos l’espai vital, són d’aquells que ens exigeixen que els vestim; d’aquells que volen llevar-se i trobar la robeta plegada als peus del llit a punt per posar-se, en aquests casos cal ser contundent: s’han acabat les rentadores blanques i de color: tot barrejat i a 60º. Quan arribi l’estiu aprofitarem per dur tota la roba fresca i els vestidets eivissencs a aquella rentadora tan barata del barri (que porta la roba a rentar al Pakistan i triga uns tres mesos) i ells que s’espavilin amb els jerseis d’anar a esquiar. I, sobretot, fem conjunts estridents, creem tendències: quadres amb ratlles i 4 colors pastel? Perfecte! Certs psicòlegs familiars (que evidentment no tenen fills) parlen descontroladament de la necessitat que els fills tinguin espais propis i que hi puguin desenvolupar la seva personalitat amb un clima plàcid i intim. El que ells no coneixen és que aquest “espai propi, santuari de la intimitat” no és res més que una espoliació a l’espai íntim i propi que els progenitors s’han guanyat a pols. Recomanem, un altre cop, la formació com a eina bàsica per superar aquest escull. Apuntem-nos a un curs de fengshui al centre de teràpies naturals que tinguem més a prop. Comencem a omplir la casa d’espelmes, làmpares de sal, coixins amb brodats orientals i petites estores fetes de bambú suposadament importat del Japó més transcendental (quan en realitat sabem que al Japó no hi\nDeu tàctiques amb amor i una mesura desesperada\nqueda ni un metre quadrat per plantar bambú). Un cop fet això, veureu que rebreu el vistiplau de la família. Sobretot de la nòvia neohippy del nostre hereu... És el moment de passar a la fase 2: un dia qualsevol al matí agafeu totes les portes del pis o casa i foteu-les al contenidor. Substituïu-les per cortinetes de perles de colors i gotes de cristall. Separació mínima exigida entre fil i fil de la cortina: 3 centímetres, si no el CHI no flueix amb harmonia... veureu que de cop la nòvia del nostre fill ja no vol quedar-se a dormir més a casa... Ara que els fills estan a punt de marxar i la jubilació està tan propera, potser ens cal buscar un amic, algú que ens faci companyia a les llargues tardes d’hivern... I quin millor amic que un gos? Comprem-nos un gos, gros o petit, i entrenem-lo d’amagat a rosegar les sabatilles esportives de marca dels nostres fills, a fer les seves necessitats a prop de la consola dels nens o a amagar-se compulsivament dins l’armari on tenen la roba de marca. Una família no pot oblidar d’on ve per saber cap on va. Els fets, heroics o infames, dels nostres avantpassats ens marquen com a grup humà, ens defineixen, i entendre qui va fer què i per què va fer el que va fer és important. En aquesta direcció cal fer entendre als nostres fills que nosaltres som qui els ha acompanyat des del seu naixement i per tant som els portadors de la seva història. Recordem el primer pas, la primera paraula; també recordem aquell memorable concert de xilòfon i aquella magistral interpretació d’un arbre en l’obra de final de curs de l’escola. Ara bé, quan el fill passa a ser un ocupant, algú que ens ha envaït i no dóna mostres de voler marxar, cal fer-li saber que nosaltres també som els biògrafs de la seva cara fosca i, sobretot, de la seva cara ridícula. Així que anem a l’IKEA i comprem un pack de 50 marcs de fotos per menys de 3 €. Anem a la botiga xinesa més propera i comprem aquells marcs electrònics que, plens de llumetes, van alternant un grapat de fotos que hi hem posat amb el nostre pen drive. Tinguem els ordinadors oberts i posem fotos al salvapantalles. Però en tota aquesta construcció d’un santuari fotogràfic cap a la nostra mainada no hi posem aquella foto on el nostre fill sembla un angelet, extret de la campanya publicitària d’Scottex; posem-hi les fotos del dia que es va menjar una caca de gos al parc, d’aquell dia que es tocava els genitals amb una fúria descontrolada o aquelles fotos de ja adolescent, mig borratxo, dels campaments escoltes, que li vam descobrir desfent-li la motxilla... A partir d’aquí a gaudir: cada vegada que vingui alguna visita fem-li un recorregut, expliquem-li detall per detall totes les fotografies... sempre en presència dels nostres descendents! . Una llar amb fills ha de ser una llar segura i acollidora. Invertiu TOTS els diumenges al matí en aquelles tasques de manteniment i millora de la casa. Per seguir certes tradicions locals (sobretot de la brigada municipal del poble), feu a primera hora les tasques més sorolloses, per garantir que tothom té clar que esteu fent brico; després aneu a fer un esmorzar de pagès i llavors, quan la gent sospiti que ha tornat la calma, reincidiu amb els cops de martell, trepants i serres... A. Si després dels meus consells creus que t’has de tornar massa raro per aconseguir que els fills marxin, pensa en els clàssics i digues: “Sempre ens quedarà París”, fes-te una hipoteca inversa i gasta-t’ho tot en viatges...\nSempre al vostre servei, Pisibel el Profeta Domèstic\nLucas Flaiworker “Alquileres baratos”\nper Carles Ponsí & Jose Izquierdo\nper Quim Bou\nHora de fer les paus\nper Tònia Bauçà\nVeïns de nit\nper Joan Puig (“Júnior”)\nper Jose Arnau\nper Pere Saguer\nC. Sta. Eugènia, 17 · 17005 Girona Horari dels serveis especialitzats en treball i habitatge: de dilluns a divendres de 10 a 14h i de 16 a 20h Tel. 972 220 070 · estacio@ajgirona.org\n4 rius de tinta 1\nRevista del colectiu 4 rius de tinta publicada al 2008


millor Torrent: Torrent aprova un estudi de viabilitat per a urbanitzar Safranar\nTorrent aprova un estudi de viabilitat per a urbanitzar Safranar\nPublicat per administrador a 18:53 Etiquetes de comentaris: ajuntament, metro, Safranar, Vpo dimarts, 4 de desembre de 2007\nL'objectiu és construir habitatges protegits i poder realitzar el soterrament de les vies del metro\nSocialistes i populars han coincidit històricament en vore esta zona com la de creixement de la ciutat, i no com la d'horta històrica a protegir\n3/12/2007 - L'Ajuntament de Torrent a través de la seua empresa pública de Nous Espais ha aprovat realitzar un estudi de viabilitat per a urbanitzar la partida del Safranar, una zona de terrenys d'un milió de metros quadrats que es convertirà en la futura zona d'expansió de la ciutat. L'objectiu d'aquest pla de viabilitat és poder realitzar habitatges protegits i poder realitzar les obres de soterrament de les vies de la línia 1 i 3 del metro.\nL'estudi de viabilitat ara pressupostat per l'empresa Nous Espais haurà de decidir el planejament urbanístic en aquesta partida de sòl situada en la zona aquest de la ciutat en direcció a Picanya. Sempre es realitzarà des dels dos objectius, aconseguir habitatges protegits i el soterrament de les vies.\nEl nou equip de govern té dos grans reptes per a la present legislatura, d'una banda soterrar les vies del metro i construir tants habitatges protegits com demanden les ciutadanes i ciutadans de Torrent.\nPer a soterrar les vies del metro que divideixen en dos el nucli urbà, especialment el barri de Camí de la Nòria, se signarà conveni amb la Conselleria d'Infraestructures per a executar Ajuntament i Generalitat les obres. Aquest projecte passa per la urbanització del sector del Safranar, ja que es tracta de la partida de terrenys propera a les vies del metro.\nEl propi conseller d'Infraestructures, Mario Flores, en una entrevista amb l'alcaldessa de Torrent, Maria José Català, la setmana passada va anunciar la pròxima signatura del conveni entre ambdues administracions per a poder dur avant el projecte de soterrament que afectarà a 1,5 quilòmetros de vies al costat del barri de Camí de la Nòria i la partida de Safranar. La inversió serà pagada al 50% per Ajuntament i Generalitat Valenciana. El pressupost estimat és de 80 milions d'euros i el pròxim any serà encarregat ja el projecte tècnic per a poder iniciar les obres abans de finalitzar la present legislatura.


Compartim col·leccions | Museu de Ciències Naturals de Barcelona\nEl patrimoni de molts museus del món va tenir l’origen en una col·lecció particular. L’Equip d’Educació del Museu, @MCNBeducacio, us proposa, a escolars i públic general, donar a conèixer la vostra col·lecció, aquella que és tan vostra i que tant us apassiona. Postals, monedes, xapes, segells, minerals, revistes, petxines, ventalls, collarets, clauers, punts de llibre, joguines… qualsevol temàtica s’hi val!\nCom la mostrareu? A Twitter o instagram pengeu imatges i/o vídeos de la vostra col·lecció amb el hastag #JoTambéCol·lecciono i, si voleu, podeu mencionar-nos-hi: @MCNBeducacio i/o @museuciencies, a Twitter i, #museuciencies, a Instagram.\nUs animeu a participar? Entre tots i totes construirem un museu virtual!\nAquí trobareu tota la informació: Edunat · Compartim col·leccions\nActivitat digital permanent · #Museuacasa\nEls reptes del Nat\nDe dimarts a dissabte, torns a les 11.30 h / 12.30 h\nQuè hi ha per dinar? Tot observant diversos materials naturals, reflexionarem al voltant de l’alimentació de diferents éssers vius.\nDe dimarts a diumenge, torns a les 11.30 h / 12.15 h / 13 h\nQuins relats s’amaguen darrera dels materials naturals? Us proposem crear històries a partir de diversos elements del mar. Deixem volar la imaginació?\nDimarts i dimecres, de 17.30 a 19 h\nDescobreix el Jardí Botànic des de diferents mirades amb la nostra motxilla adaptada a les actuals mesures de prevenció sanitàries.\nVisita guiada al Terrat Viu\nDe dijous a diumenge; torns a les 17.30 h / 18.15 h / 19 h\nPer què la coberta del Museu és com és? Què ens aporta aquest nou espai? Tornem a les arrels?! Us convidem a descobrir el Terrat Viu!\nDiumenges, a les 12 h\nDissabte 19 de setembre, torns: 16.30 h / 18 h\nDijous 24 de setembre, torns d'11.30 a 18.30 h\nEls infants, de fins a 6 anys d’edat, hi trobaran materials suggeridors de la natura que els faran posar en marxa el procés investigador. La Mercè 2020.\nDijous 24 de setembre, de 12 a 19 h\nAcompanyament musical amb piano, de camí a la visita del Terrat Viu. La Mercè 2020\nDissabte 17 d'octubre, torns: 16.30 h / 18 h\nNiuViu: Un minimón?\nDissabte 21 de novembre, torns: 16.30 h / 18 h\nAmb diferents materials naturals, com branquetes, fulles o plomes, intentarem recrear un petit món. Per a infants de 3 a 6 anys.


El menyspreu | Intensificant vides nervioses\nLa apropiación insólita del espacio →\nPosted on 27 Març 2012\tby Rodolfo Rufián Roto\nPresó a la Plaça Folch i Torras. Actualment el mateix edifici és reconvertit en l’IES Milà i Fontanals\nEl actual edifici del actual institut de la plaça Folch i Torras no només era presó, era un dels centres de ajusticiament de la ciutat. Entre d’altres cèlebres assassinats, allà van aplicar el garrot vil Santiago Salvador, sembla que va ser l’anarquista responsable de la Bomba del Liceu, Santiago Salvador Franch. On hi estava l’antiga presó -aquesta era “la nova”, era precisament al solar on actualment tenim la nova seu de la Filmoteca. Per vergonya de tots, ningú ha fet memòria. Un altra dada significativa que insisteix en el sempitern menyspreu cap la població del raval -i en general, cap a la gent treballadora- és que aquesta presó, un cap es va buidar de preses, va ser reconvertida en Escola Municipal.\nAixí ho recorda Emili Salut a les seves memòries publicades l’any dels bombardejos (Vivers revolucionaris :apunts històrics del districte cinquè (p. 190). Barcelona: Llibreria Catalònia):\nFins al 1900 encara funcionava amb el rètol “Escuela Pública Municipal”. El nom de la presó- escola -es va mantenir “perquè era un edifici de miserable arquitectura, de parets llises i finestres amb solidesa i reixes de ferro; durant “dos cents anys havia estat una presó de la ciutat” sembla que al segle XIX alguna autoritat va determinar que aquella antiga presó havia de servir ara d’escola [fins i tot] encara prestaven servei en el pis superior, on es guardaven les velles armes i els uniformes del “cos de veteranos“.\nDoncs bé, va ser precisament l’inefable Joaquim Lleó Milans del Bosch, (probablement, el pare del militars golpistes del 23-f) governador civil de BCN al 1928 el que cedeix a la Diputació i l’Ajuntament els terrenys. Aquests passen a propietat de l’Ajuntament el 2004 per 1 € i això queda registrat el 25 de maig de 2006


José Antonio Morán: “Amb Delphi hem perdut tot el que havíem guanyat durant 40 anys de sindicalisme” | elCugatenc\nEl primer de maig d’enguany ha perdut un dels grans referents de la lluita obrera a Sant Cugat. Amb la desaparició de Delphi i el seu conseqüent procés de reindustrialització, la tasca i victòries sindicals que havien donat drets als treballadors de la planta han quedat en el passat. Avui dia encara hi ha una vintena d’assalariats al servei de la multinacional anglesa que durant els propers mesos veuran com s’estingueixen els seus contractes. Pel dia internacional dels treballadors parlem amb qui encara és cap del comitè d’empresa i sindicalista a Comissions Obreres, José Antonio Morán.\n– Al febrer de l’any passat et vam fer una entrevista en què vas dir que l’objectiu de la negociació era aconseguir que no es perdés l’activitat industrial i que es mantinguessin el major nombre de llocs de treball possible. S’ha complert l’objectiu?\n– Estic relativament satisfet. Penso que s’han complert en gran part els objectius. Sempre et queda el rosec que no s’han complert en la seva totalitat perquè no hem aconseguit encara que tots els treballadors tinguin una feina. Hi treballarem per aconseguir-ho. Malgrat això, s’ha aconseguit mantenir l’activitat industrial. L’expressió “el major nombre de llocs de feina possibles” és ambigua però el major nombre de llocs de feina s’estan salvant.\n– Quan es va signar l’acord es va anunciar que se salvaven un 40% dels llocs de feina. Què ha passat amb el 60% restant?\n– Ara mateix, de 530 persones que estaven afectades per l’expedient he de lamentar que hi ha entre 130 i 140 que encara no tenen una feina. Tinc un gran nombre de gent que està en recerca activa de treball que, a través d’una empresa que tenim contractada, fem un treball de seguiment.\n– Hi ha hagut també prejubilacions.\n– Unes poques. També hem posat en marxa un pla de rendes per a aquelles persones que no entraven dins de la prejubilació marcada per l’acord però estaven a prop per edat. Amb la indemnització es podien fer plans de renda que els permetés arribar a l’edat de la jubilació anticipada.\n– Durant les negociacions hi va haver moments complexos en què no se sabia ni tan sols si seguiria l’activitat industrial. A més, dèieu que l’ERO no només afectaria als treballadors que depenien directament de Delphi sinó també als d’altres empreses externes que donaven servei a la planta. Com ha quedat tot això?\n– Era una negociació complexa i, encara que parlem en passat, seguim amb el procés. Fa més o menys un any que es va signar l’acord d’expedient pel qual s’havien trencat les negociacions i no hi havia procés de reindustrialització. Hem estat capaços de recompondre la situació i hem demostrat les nostres capacitats de negociació. Ara hi ha treballadors de les empreses subcontractades que per sort s’estan reenganxant perquè es genera ocupació de manteniment, neteja i seguretat. Ells queden fora dels 208 treballadors que hem d’intentar precontractar.\n– En quin punt del procés ens trobem?\n– És a mitjà i llarg termini. Són unes empreses que venen a instal·lar-se a la ciutat amb una previsió de creixement molt exponencial durant els propers anys que encara s’ha de generar. Els processos industrials no són ràpids. L’acord va fins al 31 de desembre del 2018 i, per tant, està viu. Portem aplicant-lo sis mesos i s’ha fet una infinitat de coses. Les empreses ja estan instal·lades en part a la planta, ja tenim extreballadors de Delphi treballant per a elles però el procés de desmantellament i adequació de la planta encara s’està fent. Comporta obres i inversions, per tant, temps.\nPel que fa a la contractació, en gran part està fet. Molta gent té el seu precontracte, tot i que encara no estem en la xifra de 208. S’han fet més ofertes que les 208 preteses inicialment tot i que de moment encara no s’han fet totes les incorporacions. Tenim fins al desembre del 2018.\n– L’acord recull un treball col·laboratiu entre les quatre empreses que s’han quedat l’antiga planta de Delphi. Com afecta això a la feina?\n– Són empreses que tenen relacions mercantils i comercials entre elles perquè es coneixen des de fa molt de temps. Tenen molta experiència a Catalunya. Col·laboraran entre elles per fer projectes conjunts. Tenen una línia de treball sobre la qual se sustenta el creixement important que ja és una evidència pels nous contractes que s’estan signant. Tenen projectes que els permeten presentar propostes conjuntes de feina a diferents sectors que poden obrir més mercat i més capacitat de generació d’ocupació. És la part de llarg termini.\n– Com afecta això als treballadors si cadascun d’ells formen part d’una de les empreses?\n– Hi ha una empresa corporativa que uneix totes quatre i que serà sota la qual es farà aquesta feina.\n– J. Juan, Gutmar, ISEE i Guilera, les noves empreses que treballen a la planta, fan productes que ens poden semblar relacionats amb els que feia Delphi ja que són, alguns, del món del transport però resulten molt diferents des de la perspectiva de la fabricació. Ha implicat, per tant, formació?\n– És un canvi de producte total i absolut. Es fabricarà una línia de frens per a motos, components aerospacials, d’aviació i de trens i components electrònics. Nosaltres fèiem bombes d’injecció per a vehicles dièsel. Ara el catàleg de producte és molt més variat. Això implica, efectivament, formació dels treballadors. Ja hi ha un col·lectiu que hi treballa perquè hi ha llocs que no precisen d’un gran volum formatiu, hi ha altres en procés de formació i altres que més endavant estarem també en aquest procés.\n– L’Ajuntament ha fet una aportació d’un milió d’euros i la Generalitat d’1,9. Això és una garantia perquè no es torni a perdre l’activitat?\n– Aquest és un treball a diferents bandes i les administracions, dins de la complexitat, s’havien de mullar. No només es tracta d’aportar fons públics sinó fer el seguiment perquè realment es compleixi l’acord. Es mantenen contactes amb l’Ajuntament i la Generalitat per tenir-les al dia.\n– Què passa si no es compleix?\n– Les administracions tenen els seus contractes on s’estipula què passa si no es compleix en la part referent als fons públics. La meva tasca era coordinar perquè açò es pogués tirar endavant, i ho hem aconseguit. Com a representant dels treballadors de Delphi, havia de garantir que la part referent als treballadors es complís. Si s’incomplia, hi havia escrit el protocol de què fer. Nosaltres hem complert. Ara l’administració ha de garantir que es compleixi l’objectiu pel qual va destinar aquests fons públics i prendre les mesures estipulades si s’escau. No crec que succeeixi però sempre s’ha de tenir la garantia.\n– Els nous llocs de treball, en termes salarials i de drets, són similars als de Delphi?\n– No. Hem perdut tot el que teníem pactat i guanyat durant 40 anys d’història de sindicalisme. Hem acceptat passar a les condicions laborals del conveni provincial del metall de Barcelona amb una millora salarial del 10% sobre aquestes condicions. Està molt lluny del que teníem tot i que és perfectament digne perquè hi ha milions de persones que treballen sota aquest paraigües. Evidentment, no té res a veure amb el que teníem.\n– Queda molta lluita per davant, llavors?\n– Ens queda treballar per millorar les condicions laborals dels treballadors que ens incorporem a aquestes empreses, cadascú dins del seu àmbit. En aquest cas, com a sindicat, sempre hem de treballar per millorar les condicions de treball.\n– En aquests primers anys tampoc es pot pressionar gaire perquè just comença l’activitat arran de l’acord. O no és així?\n– No es tracta de pressionar més o menys sinó de mirar les condicions de les empreses, si són solvents i tenen beneficis. És una qüestió de repartiment, com sempre s’ha fet en la negociació col·lectiva. No són empreses noves que acaben d’aparèixer. Tenen 50 anys d’història, saben perfectament de què parlem. Si es poden repartir beneficis, s’haurà de parlar per fer-ho de la millor manera i equilibradament.\n– Vist amb perspectiva, l’administració va actuar tard per intentar salvar Delphi?\n– L’administració sempre actua tard. És un problema endèmic que tenim. El sistema és lent i, per molt que adverteixis que una cosa passarà, no tenim els protocols correctes per actuar prèviament. Així i tot, crec que l’administració va fer el que havia de fer. Potser ho podria haver fet abans però era difícil. Quan una multinacional com Delphi pren algunes decisions, és molt difícil evitar-les. Cal pensar que enguany Delphi ha tancat les altres dues plantes que tenien a Catalunya. A Espanya només li’n queda una de les quatre que tenia quan vam començar a parlar de l’ERO. Vaig advertir que aquesta multinacional havia decidit anar-se’n d’Espanya i ho està aplicant.\n– Què canviaries de la negociació?\n– Sempre et queden coses al tinter. Em preocupa molt la solució per a aquests 130-140 companys que ara no tenen feina. És el meu principal escoll de les negociacions. Es podrien haver salvat més llocs de treball? Penso que és difícil. El text de l’acord és millorable? Segur que sí. Hem comès errors en el procés? En comet cada dia i estic segur que hi ha coses que haguéssim pogut fer millor. Però no faré un balanç negatiu d’un procés que crec que dóna els seus fruits. Tinc l’expectativa que pot ser un projecte molt interessant per a la ciutat i per als treballadors de Delphi.\n– Delphi, i Lucas i Condiesel prèviament, havien sigut referents de lluita sindical. S’havia arribat a tenir un economat, fins i tot. Ara, tot això es perd?\n– Ja he dit que hem perdut allò aconseguit en 40 anys d’història, i és així. Quan tanques una planta és així de dur. La llei no ens dóna molts més mecanismes per evitar que una planta es tanqui. Ens toca negociar la part difícil, que és negociar la solució per als treballadors afectats. En realitat, malgrat la reindustrialització, Delphi ha tancat. Ara quedem escassament 20 treballadors i el tancament definitiu serà durant els propers dos mesos.\nS’ha perdut? Bé, ens queda l’experiència, el coneixement i tornar a posar en marxa aquell esperit solidari de funcionament que tenia la plantilla de Delphi, ara dividida en quatre plantilles diferents de quatre empreses diferents que s’instal·len allà dins. Evidentment, cadascuna, en la mida de les seves possibilitats, ha de mirar de millorar les seves condicions laborals. Tenim molta experiència sobre com fer-ho.\n– També es conserva el patrimoni amb la cessió del fons documental de Delphi a l’Arxiu Municipal.\n– Hem intentat que la memòria no es perdi, malgrat es perdin els drets. Perquè no es perdi el que ha sigut Lucas, Condiesel i Delphi en aquesta ciutat, hem arribat a un acord amb l’Ajuntament que penso que és molt interessant sobretot des de la seva vessant històrica. Ara qualsevol persona que vulgui saber com ha afectat Delphi a la indústria de Sant Cugat, ho pot avaluar amb documentació que s’ha pogut preservar a l’Arxiu Municipal.\n– Com segueix ara el procés de reindustrialització per als treballadors que encara esteu el servei de Delphi?\n– Delphi va signar un tancament progressiu que hauria d’haver acabat a finals d’abril. Per motius tècnics, hi ha hagut un component de la bomba que encara no ha pogut ser traspassat en la seva totalitat per a la fabricació a la planta de Romania. S’ha hagut de mantenir a Sant Cugat fins que es pugui fer a Romania, una prova més que es tracta d’una deslocalització.\n– Tot el que es feia a Sant Cugat ara es fa a Romania?\n– Sí, les bombes de dièsel que fèiem aquí ara es fan allà. Com aquest component, que té una certa complexitat, encara no es pot fer allà, l’empresa ha acordat amb nosaltres una prolongació d’aquest expedient d'extinció de contractes amb les persones que quedàvem per poder mantenir-nos uns mesos més. El cessament d’activitat total serà cap a finals de juny.\nSi bé, hi ha un col·lectiu de treballadors que seguiran treballant per a Delphi. Seran unes 10 persones que es dediquen a assumptes de l’empresa a nivell internacional i que, quan no estiguin viatjant, tindran el seu espai a dins de la planta.\n– Fins ara t’havíem tingut com a cap del comitè d’empresa i representant sindical. Quin paper jugaràs dins d’aquestes empreses?\n– A mi m’ha tocat jugar un paper complicat. Sóc el portaveu dels treballadors de Delphi, el president del comitè d’empresa. És un paper molt ingrat quan has de negociar el que he hagut de negociar. Tinc la meva col·laboració amb el sindicat, sóc CCOO i seguiré treballant amb ells perquè ho porto a la meva vida. Tinc les meves necessitats professionals i ja tinc el meu precontracte amb una d’aquestes empreses per incorporar-me en el darrer trimestre d’aquest any.\nA partir d’aquí, seran els treballadors d’aquesta empresa els que considerin si sóc la persona que ha de liderar un projecte sindical o no, com va passar amb Delphi. Sempre estaré a disposició de la gent per col·laborar amb projectes que es posen en marxa en temes sindicals. Ho porto a l’ADN, no ho podré deixar així com així.\n– Encara no ha començat l'organització sindical dels treballadors absorbits?\n– S’ha de pensar que aquestes empreses tenen 50 anys d’història i, per tant, ja tenen els seus propis comitès d’empresa en les seves plantes, que ara també treballen per les condicions laborals de les persones que es contracten. Aquí s’hauran de crear els seus propis comitès o fer-los de diversos centres, en funció de com estiguin compostes les empreses a nivell jurídic, cosa que s’haurà d’estudiar. Els treballadors que ja s’han incorporat, han d’acudir als membres dels comitès d’empresa o delegats sindicals que ja tenen.\n– Per tant, l’organització que hi havia a Delphi desapareix.\n– Sí. La gent que hi treballava, si té contracte amb aquestes noves empreses i en un procés d’eleccions sindicals se la vota, podrà crear una nova organització. Cadascú pren la seva decisió. Professionalment marxem tots a l’atur. Jo mateix ho faré durant les properes setmanes i abans de final d’any m’incorporaré a J.Juan, que és l’empresa amb la qual tinc el precontracte. Després ja es veurà. El futur depararà a cadascú el que es proposi perquè podem fer qualsevol cosa si ens ho proposem de veritat.\n– Socialment, has notat el suport de la gent?\n– No seria realista dir que tothom està satisfet amb l’acord. Entenc perfectament que si hi ha 130 treballadors que estan en recerca activa de feina, no es considerin satisfetes. És normal, personalment cadascú mirem quina és la nostra situació. Jo he de fer una valoració global. De 530 persones gairebé 400 tenen el problema relativament solucionat. La gran majoria de la plantilla es considera satisfeta amb l’acord.\n– I fora de la planta? La manifestació del primer de maig de l’any passat va defensar la reindustrialització, per exemple.\n– I el 26 d’abril es va complir un any de la manifestació dels treballadors de Delphi. La població reconeix l’acord, amb la tristesa que genera perdre una planta històrica perquè es perden els drets. En l’àmbit en el qual em moc, he rebut felicitacions per la feina feta. Em considero satisfet relativament perquè encara tinc l’espina clavada dels companys que no tenen feina.\n– Com se soluciona això?\n– És difícil trobar feina avui dia però no és impossible. Hi ha companys en processos formatius. Fan entrevistes de feina cada setmana. Fem reunions mensuals per veure l’evolució persona a persona. Mesurem fins i tot l’ànim de cada persona. Els sindicats no generem ocupació però podem fer un seguiment i buscar solucions. No és fàcil, donem-nos temps, portem sis mesos. L’acord no es va posar en marxa de manera immediata i molts d’aquests companys fa tres mesos que tenen el problema.\nLa FTC i la CUP demanen que es donin a conèixer tots els treballadors que seran absorbits per les noves empreses mentre CCOO, sindicat majoritari, assegura que encara hi ha temps per garantir les incorporacions.


Alcanar inicia una campanya de promoció per donar a conèixer les Festes Quinquennals a tot el país | Aguaita.cat\nAlcanar inicia una campanya de promoció per donar a conèixer les Festes Quinquennals a tot el país\nParticipació en fires, publicitat al metro de Barcelona, un vídeo promocional i merchandising són les primeres accions que ha posat en marxa l'Ajuntament per atreure visitants\nper Redacció, Alcanar, 30 d'abril de 2019 a les 18:15 |\nL’Ajuntament d’Alcanar ha encetat una campanya de promoció per a fer arribar a tot el país la mostra d’art efímer que s’instal·larà als carrers d’Alcanar i les Cases entre el 2 i el 14 d’octubre amb motiu de les Festes Quinquennals 2019. Participació en fires, publicitat al metro de Barcelona, un vídeo promocional i merchandising són les primeres accions que ja s’han posat en marxa per a atraure els visitants. “Les Quinquennals són unes festes úniques, no hi ha cap altre acte cultural al país que s’assemble a les nostres festes. Els dissenys, les formes, les catifes, el fervor de la nostra gent, el treball en equip de milers de persones fan que siguen unes festes singulars”, ha manifestat l’alcalde d’Alcanar, Joan Roig.\nDe fet, quan encara falten cinc mesos per l’inici de les festes, els veïns ja han començat a treballar en el disseny de la decoració dels carrers per a convertir-los en un esclat de llums i colors. I l’Ajuntament vol que este treball siga conegut arreu del país. “Per tal de difondre el nostre missatge calia apel·lar a alguna cosa més que al fervor religiós. Farem que les Quinquennals d’Alcanar es coneguen arreu del país amb un llenguatge visual i modern”, ha explicat el regidor de Turisme, Jordi Monfort, després de mostrar el vídeo promocional amb diverses imatges de la festa als mitjans de comunicació.\nPer tal de captar el públic exterior, s’ha fet promoció de les Quinquennals en diverses fires. Així, ja el passat mes de març es va difondre la festa a la Fira Internacional de Turisme de Navarra i este cap de setmana es promocionarà al Mercat d’Escapades de Barcelona. “Enguany, les Quinquennals estan tenint un pes específic molt important en la nostra estratègia de promoció turística”, ha apuntat el regidor de Turisme.\nPodeu mirar aquí el vídeo promocional:\nSocietat, Alcanar, Joan Roig, Jordi Monfort, Festes Quinquennals\nPer themosk el 1 de maig de 2019 a les 12:13\ncual's son el pressupost 300.000 ,400.000 o cusi 500.000 eurazos ?


El programa Unisocietat continuarà en octubre en les seues dotze seus\nInici > El programa Unisocietat continuarà en octubre en les seues dotze seus\nEl curs 2018-2019 el programa formatiu amb dimensió territorial de la Universitat de València estarà actiu en dotze municipis valencians: Gandia, Requena, Benetússer, Quart de Poblet, Paterna, l’Eliana, Cullera, Alzira, Bétera, Massamagrell, Ontinyent i Riba-roja de Túria. Unisocietat comptarà el pròxim any acadèmic amb uns mil set-cents inscrits i la participació de dos-cents cinquanta membres del professorat de la Universitat.\nEl curs d’Unisocietat 2018-2019 començarà a principis d’octubre. En l’actualitat aquest programa universitari compta amb la participació de més de dos-cents cinquanta professors de la Universitat de València i acumula una matrícula que va superar els mil cinc-cents estudiants durant el curs 2017-2018. Es preveu que el pròxim curs, amb la incorporació de les seus de Riba-roja de Túria i Bétera, la matrícula asolisca els mil set-cents alumnes. A més de les assignatures troncals que s’imparteixen en les 120 hores lectives anuals, Unisocietat es completa amb conferències mensuals d’accés lliure al públic en general, com també amb excursions i activitats complementàries que permeten conéixer i comprendre el territori valencià.\nEl cicle de conferències d’Unisocietat també començarà en octubre i continuarà al llarg del curs amb conferències mensuals en la dotzena de seus. No és requisit indispensable estar matriculat en Unisocietat per a gaudir del cicle de ponències, ja que estan obertes al públic general. El cicle és un avanç del que els alumnes d’Unisocietat gaudiran al llarg del curs, una forma de contribuir a la formació de la societat valenciana i animar la ciutadania a sumar-se a aquest programa formatiu territorial. Aquestes xarrades pluridisciplinàries impartides per docents de la Universitat són una mostra de l’àmplia varietat de disciplines i àrees científiques que engloba la Universitat de València\nJorge Hermosilla, vicerector de Projecció Territorial i Societat, ha destacat com en els últims anys la Universitat de València ha establit “una xarxa de seus estables al territori valencià, en l’àrea d'influència de la Universitat, gràcies a una estratègia territorial determinada des de la institució i a la implicació de les entitats locals, així com del personal tècnic tant dels ajuntaments com de la Universitat”. Unisocietat és fruit de l’estreta col·laboració entre la Universitat de València, a través del Vicerectorat de Projecció Territorial i Societat, i els dotze ajuntaments que acullen el programa. Compta amb el patrocini de Caixa Popular (en deu seus), Caixa Ontinyent (a la capital de la Vall d’Albaida) i Banc Santander (a Gandia).


Andreu Buenafuente i Gemma Nierga, nous fitxatges de Catalunya Ràdio - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nacn/ddg 25.08.2017 | 23:33\nCatalunya Ràdio ja té preparada la nova temporada, que arrencarà el setembre. Mònica Terribas continuarà al capdavant d' El matí de Catalunya Ràdio, que incorpora Roger Escapa com a segona veu. Terribas tindrà nous tertulians i col·laboradors com la periodista de cultura de TV3 Gemma Ruiz o l'exconseller d'Economia Antoni Castells, a la secció Secrets econòmics, i iniciarà la temporada amb un seguit de reportatges que portaran els oients fins a Nigèria, on s'ha desplaçat per conèixer la realitat de l'estat de Borno, el centre d'acció del grup terrorista Boko Haram.\nEn la mateixa franja que El matí de Catalunya Ràdio, però els caps de setmana, Ricard Ustrell es posarà al capdavant d' El suplement per tercera temporada consecutiva, que aquest any avança l'emissió i arrencarà a les 6 del matí. Com a novetat, el programa incorporarà Andreu Buenafuente, la gironina Gemma Nierga i Jair Domínguez com a col·laboradors. Buenafuente conduirà una secció els diumenges en què s'endinsarà en diversos temes socials, i Nierga entrevistarà personatges amb històries «que no estan al focus informatiu». Per la seva banda, Jair Domínguez sortirà en antena cada dissabte.\nCatalunya Ràdio també estrena el nou estudi 1, a la planta baixa de la seva seu a la Diagonal.\nLa segona temporada de «Benvinguts a la família» amb moltes cares noves


Un somni fet realitat: "Hem fet caure el faraó"\nCRISTINA MAS 12/02/2011 00:00\nLes explosions d'ahir a la nit a la plaça de Tahrir ja no eren trets a l'aire ni llaunes de gasos lacrimògens: eren focs artificials per celebrar la caiguda de Mubàrak. Homes i dones que ni es coneixien s'abraçaven i ploraven. Afloraven totes les emocions, els dubtes i les pors acumulades en tots aquests dies en què, en qüestió de minuts passaven de tocar el cel a caure en l'infern d'un règim que es resistia a girar full.\n"En les últimes dues setmanes hem pensat tants cops que Mubàrak marxava, i sempre era mentida, que ara em costa de creure que estiguem vivint això", deia el farmacèutic Ahmed Ashmawi, de 28 anys, mentre la gent ballava al seu voltant. Va ser un dels primers a ocupar la plaça, el 25 de gener, quan va començar la revolta. La policia els va atacar, però el jove va tornar tres dies més tard, amb la primera manifestació multitudinària. Després va veure arribar els pro Mubàrak i va saber que aquella era l'última carta del règim. Guanyada aquella batalla, encara va haver de suportar, dijous, el frustrant discurs de Mubàrak aferrant-se al poder quan tothom s'esperava que plegués.\nQuan finalment es va confirmar la dimissió de Mubàrak, la notícia va córrer com la pólvora a la plaça. "Per fi ens hem desfet del lladre", "Hem fet caure el règim" , cridaven els manifestants, fent el senyal de victòria. "El poble és més fort que res", deia Mohamed Al-Cheic, un jove de 22 anys. Els clàxons no paraven al centre de la ciutat, des de cotxes amb banderes egípcies que sortien per les finestres, col·lapsant el centre de la ciutat. Per primera vegada la televisió estatal retransmetia imatges de la plaça amb so ambient. Les mateixes escenes es repetien a Alexandria i Suez.\nGent de tota condició, musulmans i cristians, liberals islamistes, compartien una festa al carrer i es resistien a anar a dormir. Mahmoud Aziz, de 25 anys, deia: "Això és com la Revolució Francesa: estem escrivint a la història de l'Orient Mitjà". Un fuster de 51 anys encara anava més lluny: "Hem fet una cosa sense precedents en 7.000 anys, hem fet caure el faraó. Egipte és lliure i no tornarà a ser com abans: ho impedirem". La psicòloga Fatima Mahouz, resumia la revolució: "Els egipcis han recuperat al seva dignitat: ho hem aconseguit, això és el que compta".


Neix RumbaFest, el primer festival itinerant de rumba catalana – L'independent\nAvui s’ha presentat RumbaFest, el primer festival itinerant de rumba catalana, que compta amb el suport de Cultura de la Diputació de Barcelona. Les seus d’aquesta primera edició són Igualada, Sant Quirze del Vallès i Mataró, i les actuacions, que inclouen el bo i millor dels artistes del gènere, tindran lloc aquest estiu i principis de tardor, a partir de les 12h del migdia, a l’aire lliure i amb entrada gratuïta.\nA hores d’ara, els grups confirmats són 9SON, Sabor de Gràcia, Rumba Tres, Sherpah, Arrels de Gràcia, Landry el Rumbero, Muchacho y los sobrinos, Terratombats i Revolución. El festival començarà a Igualada el 23 de juny, continuarà a Sant Quirze del Vallès el 17 de setembre, i acabarà a principis d’octubre a Mataró.\n← Barberà del Vallès celebra aquest cap de setmana la Mostra d’Entitats\nLive!, rebrà la recaptació de la segona masterclass solidària de Zumba –Bollywood del centre comercial Baricentro →


La cabanya de Mallorca, a fira\nCalvià. Aquesta localitat costanera de la serra de Tramuntana de Mallorca viu principalment del turisme, però encara manté vius els sectors agrícola i ramader. La XIV Fira d'Oví i Caprí, que se celebrarà...\nL'olor del ferro verge\nL'antic so del martell sobre el fornal torna a sonar a Besalú de la mà dels mestres artesans, una oportunitat única per redescobrir els misteris de l'ofici del ferrer, l'olor del ferro verge o els diferents...\nEntre flors i castells\nLa vuitena edició de la Fira de la Flor de Florejacs, coneguda com la Dama de les Flors, omplirà el dia 6 d'abril aquest poble medieval de la Segarra. A les tradicionals mostres d'artesania floral, visites...\nSubirats organitza la primera cursa de muntanya Correbocs d'Ordal, una bona ocasió per descobrir les millors panoràmiques i boscos de la serralada en plena natura\nContrapàs llarg per dissabte de Rams\nCada dissabte de Rams, des de l'any 1991, Sant Vicenç de Torelló dansa l'únic contrapàs llarg que es conserva amb lletra i música. En fer-se fosc, la localitat entona aquest cant de Passió, el...\nUna fira amb protagonista salvatge\nL'espàrrec de bosc és el protagonista salvatge d'aquesta fira. Amb ell s'han elaborat nous productes i plats que podrem degustar als estands de les botigues i als restaurants que hi participen. La fira...\nCaldes torna a fer xup-xup\nAmb el lema Fem bullir l'olla, Caldes de Montbui juga amb el seu distintiu –símbol de l'escut i marca del poble–, la caldera, per impulsar el Mercat de l'Olla i la Caldera, una cita amb la gastronomia...\nUna carbonera com les d'abans\nAmb l'objectiu de mantenir viu un ofici avui en dia desaparegut, durant un mes i seguint les instruccions del mestre carboner, es construeix la carbonera. Caldrà triar la llenya, empilar-la, encendre...


Catalunya torna a una jornada sense defuncions per la Covid i optimisme als hospitals\nSalut declara 18 crítics menys i 80 hospitalitzats menys, cap mort i 2.122 nous contagis | Àngel Ullate\nSalut declara 18 crítics menys i 80 hospitalitzats menys, cap mort i 2.122 nous contagis\nper Albert Fuertes 13/08/2021 10:30h\nLa cinquena onada de la Covid-19 continua afluixant a Catalunya. El Departament de Salut ha anunciat una gran notícia en les últimes dades. Aquest divendres no s'ha notificat cap defunció al territori, després de dies seguits lamentant morts per la malaltia. Des de l'inici de la pandèmia n'hi ha hagut 22.980.\nA tot això s'hi suma la bona direcció que hi ha en els hospitals catalans. En les últimes 24 hores, s'han declarat 18 ingressats menys a les Unitats de Cures Intensives (UCI), baixant el total a 541. Els hospitalitzats per Covid-19 també baixen i ara són 1.170, 80 menys que el balanç del dijous.\nEls nous contagis, però, segueixen sumant per sobre dels 2.000. Segons Salut, els positius confirmats per PCR o TA han sigut 2.112 i, des de l'inici de la pandèmia, ja n'hi ha hagut 868.365. El 9,32% de les proves que s'han fet la darrera setmana han donat positiu.\nLa velocitat de propagació del virus, Rt, es manté 0,76 mentre el risc de rebrot disminueix 29 punts, fins als 357. La incidència acumulada a 14 dies passa de 751,75 a 488,85, mentre que a set dies passa de 292,38 a 196,47.\nDurant la campanya de vacunació ja s'ha posat la primera dosi a 5.441.213 persones; la segona a 4.241.736; i la pauta completa a 4.738.184. En total, a Catalunya han rebut el primer vaccí el 68,9%; el segon el 53,9% i la pauta completa el 60,7%.\nBaixen els ingressos a Tarragona\nLes dades de Salut a les comarques de Tarragona van en la mateixa direcció que les de Catalunya. Els hospitals agafen aire, sense cap defunció, però segueixen sumant desenes de positius.\nEn les últimes hores, s'han detectat 185 nous contagis detectats per PCR o TA. Des de l'inici de la pandèmia se'n sumen 71.529. Sense cap nova defunció, el total es manté en 1.354 morts per la pandèmia.\nEls hospitals tarragonins veuen com baixen els ingressos de pacients Covid. A planta, segons Salut, n'hi ha 14 menys i en total en queden 115. A l'UCI, en canvi, n'hi ha 39, un menys que en les últimes hores.\nL'Rt augmenta al Camp de Tarragona i a les Terres de l'Ebre, situant-se en 0,79 i 1,03 respectivament. El risc de rebrot, en canvi, baixa fins als 361 punts a les comarques del Camp i als 333 a les comarques ebrenques.\nPreocupant dada de Salut sobre la Covid: fins a un 10% de les persones\nCanvis en les vacunes: Salut modifica quan et pots vacunar si has tingut Covid


L’exposició “El cor que mou la sang” ocupa l’Hospital de Bellvitge amb venes i artèries | Hospital de Bellvitge\nL’exposició “El cor que mou la sang” ocupa l’Hospital de Bellvitge amb venes i artèries\nL’Hospital de Bellvitge acull del 18 al 28 de juny l’exposició “El cor que mou la sang”, que pretén mostrar la importància del cor humà i la sang que mou, i alhora apropar l’activitat del Banc de Sang i Teixits als professionals sanitaris i als ciutadans.\nD’aquesta forma, les Consultes Externes i l’accés al Banc de Sang del centre canvien la seva aparença habitual. Venes i artèries i una “corda que salva vides” com a guies de recorregut posen en evidència que sense la donació de sang, els hospitals no podrien funcionar.\nEs tracta d’una idea que es reforça amb un muntatge fotogràfic amb imatges de grans format que ja a l’exterior de l’edifici de Consultes Externes mostren diferents testimonis de donants i receptors que subratllen algun aspecte d’aquest acte solidari fonamental.\nUn cop dins de la sala de Consultes Externes, un seguit de “venes” i “arteries” condueixen el públic fins a l’exposició, que repassa la historia de l’hematologia i ensenya curiositats sobre la sang.\nFinalment, i a través d’una metàfora força eloqüent, “la corda que salva vides”, els donants segueixen un recorregut marcat que desemboca a l’entrada del Banc de Sang de Bellvitge, el lloc on “se salven vides”; com ho explica un vinil de grans dimensions.\nLa campanya més solidària\nL’objectiu de l’exposició és engrescar principalment els professionals sanitaris que treballen a Bellvitge, ja que ells poden donar sang i a més, fer d’altaveu i ajudar a explicar com n’és de necessària per diferents intervencions i tractaments.\nAquest projecte consolida un dels valors intrínsecs de l’organització, la solidaritat, ja que fa partícips als professionals sanitaris tant de la donació en sí, com de la promoció de la donació de sang.\nLa mostra té caràcter itinerant i ha estat concebuda per fer difusió de la donació de sang on és més necessari: als centres hospitalaris de tot Catalunya. L’han acollit ja centres com l’Hospital Joan XXIII, Hospital Sant Joan de Déu de Manresa, o el de Reus.


L'Anthropologîte Sevry Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4 allotjaments a Sevry.\nPlace De La Liberation 18, Sevry, Sevry, Bèlgica, 5570 - Veure al mapa\nMés informació sobre L'Anthropologîte\nConvenientment situat a Sevry, L'Anthropologîte és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, L'Anthropologîte és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei de cangur, biblioteca.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com spa, jardí, sala de jocs. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, L'Anthropologîte no troba competidors en cap categoria.\nCal que informeu el L'Anthropologîte de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nAllotjaments a Sevry


Vallesos 19 - Carpeta - Sant Valerià, l'explosió festiva dels aplecs a finals del segle XIX\nLa societat rural de finals del segle xix celebrava amb entusiasme l’aplec de Sant Valerià de Lliçà d’Amunt com mostra l’extraordinari reportatge fotogràfic de Josep Maria Armengol i Bas, de l’any 1899\nEls nostres ulls moderns i aparentment civilitzats ens fan descriure amb una certa displicència la vida rural i les tradicions atàviques dels nostres avantpassats. Paradoxalment, aquesta mena de visió mítica de l’arcàdia rural, aquest pretès món perdut de vida senzilla que el món urbà atribueix a les arrels rurals de la nostra realitat, té en els tradicionals aplecs una manifestació ben descriptiva que ens endinsa en complexitats inesperades.\nPerquè, efectivament, els aplecs esdevenien un desbordament inusual i vistós de la realitat rural i el reportatge gràfic de Josep Maria Armengol i Bas, fet el 17 d’abril de 1899 durant la celebració de l’aplec de Sant Valerià, a Lliçà d’Amunt, resulta de gran valor documental. Però, a més de la trobada bigarrada de persones en un lloc concret, els aplecs són un compendi de festa, de reforçament de la comunitat i de sentit de pertinença ben complex.\nUn lloc i un temps mítics\nExplica Ferran Canyameres en el seu celebrat llibre El Vallès que Lliçà d’Amunt: “Té tres ermites de poc interès decoratiu: Sant Boi [dit, Sant Baldiri], Santa Justa i Sant Valerià: Aquesta darrera està situada a prop del torrent Caganell i de can Coscó de Palaudàries. Va tenir èpoques de molta concurrència, sobretot en els aplecs del segon diumenge després de Pasqua. Pels bons romeus les distàncies no compten. L’aforística dels avis en donava una idea: De Polinyà a Sant Valerià, set serres s’han de passar.”\nRealment, l’aplec de Sant Valerià, des d’èpoques molt allunyades en el temps, reunia en un mateix lloc persones que hi anaven des de llocs ben diversos. Per situar-nos en el temps de l’antiga capella de Sant Valerià –localitzada al peu de l’antic camí transhumant de Caldes per la Creu de Baduell– cal dir que se’n té notícia des de l’any 904, si bé durant la guerra contra Felip V, l'ermita va quedar força malmesa i, per protegir-la, es va traslladar dins del recinte del mas Coscó de manera que la construcció actual és de principi del segle xviii.\nI si parlem de temps remots, també cal remarcar que Sant Valerià era un espai geogràfic ben allunyat de centres més poblats, un espai de límit, considerat sagrat i, alhora, gairebé inaccessible pels centres de jerarquia usuals, situats més cap a la plana des de l’època de la romanització. Aquesta és una de les característiques de molts d’altres aplecs que es fan a l’entorn d’una ermita, església o esglesiola: marquen un lloc considerat sagrat pel poble que la construeix i que hi ret un culte que s’esfilagarsa des de temps antics. En molts casos, aquests aplecs remeten a una mena de tornada a la llar dels avantpassats sobreposant-hi un tel d’advocació cristiana que embolcalla antics cultes locals. A més, considerar els dies posteriors a la Pasqua cristiana com el moment de l’any apropiat per fer aquests aplecs fa pensar també en les primeres sortides familiars de l’any cap a llocs de referència que connecten amb el concepte extens de família d’arrel carolíngia i a les quals s’exigia desplaçar-se a la casa pairal, al punt de naixement d’un sentit de pertinença concret, d’història comuna, en diferents moments considerats com a festius.\nL’aplec de Sant Valerià de 1899\nFa cent vint-i-un anys can Coscó de Palaudàries era ben ple de gent de tota edat i tota mena que, com cada any i des de temps immemorials, s’havien vestit de festa i havien pujat a l’aplec de Sant Valerià. Diu la tradició que Sant Valerià era el marit de la popular Santa Cecília, patrona del músics perquè, segons la llegenda, mentre la verge Cecília s’estava morint a causa del martiri al qual havia estat sotmesa per haver enterrat cristianament el seu marit –el també màrtir romà Sant Valerià– anava pregant Déu tot cantant. De fet, Sant Valerià havia estat convertit a la fe cristiana per la mateixa Cecília el dia del casament utilitzant mitjans que, realment, havien de ser ben miraculosos.\nAquesta relació de fets era, doncs, la base religiosa que feia acostar la gent a can Coscó amb un aparent fervor espiritual per l’advocació del cast Sant Valerià. I així, aquesta corrua de persones pujava de tot arreu seguint la ruta de transhumància que passava pel camí de la Creu de Baduell, que marcava el límit termenal entre Lliçà d’Amunt, Caldes de Montbui i Palau-solità i Plegamans. De la Creu de Baduell se’n té notícia des de 1123 – tot i que d'aquella creu no en queda cap resta i la que hi ha actualment és de l’any 1940– i és un encreuament d'antics camins de probables vestigis romans, cosa que informa de la possible antigor d’aquest romiatge. De fet, les creus de terme –igual que les ermites– apareixen sovint lligades a fenòmens espacials peculiars: en aquest cas, el cami de la Creu de Baduell, era un camí de llarga trajectòria que recorria tota la serra fins al coll de Baduell. Molts d’aquests llocs de romiatge i aplec tenen antecedents precristians, de manera que el fet de ser en un paisatge agradós, estratègic o harmònic, que produeix sensacions de benestar o també del contrari, etc. travessen la successió de diferents cultures i religions.\nL’aplec de 1899, doncs, va esdevenir una gran trobada i just després de l’ofici religiós, amb presència de mossens del rodal, la mateixa orquestra que havia acompanyat l’acte religiós sortia del barri emmurallat de can Coscó. A fora, glopades de gent s’acostaven per ballar, com informa el mateix fotògraf en els títols de les imatges: gent ballant una aleshores moderníssima “Americana” –que tenia una gran popularitat en els repertoris de les orquestres i tavernes– o altres dances més tradicionals com “Lo tio fresco” o, encara, el nostrat ball de bastons. Tot plegat per escalfar motors i esperar l’hora de dinar a sota d’algun arbre o al costat del carro amb vela o de la tartana que els havia portat fins a Sant Valerià. I havent dinat és ben segur que la mateixa socialització que comportava el xerricar d’un traguet de vi, empenyia algun jovent a provar la comoditat dels marges. Però això ja és una altra història.\nGrup de persones ballant 'l’Americana' a l'aplec de Sant Valerià.\nPersones anant cap a l'aplec de Sant Valerià, 17 d’abril del 1899. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nGrup de persones al ball de l'aplec de Sant Valerià. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nCapellans i músics a l'ofici de l'aplec, 17 d’abril del 1899. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nUn altre grup ballant “Lo tio fresco” a l’aplec de Sant Valerià , 17 d’abril del 1899. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nGrup de persones acampant a l'aplec amb l'ermita de Sant Valerià de fons, 17 d’abril del 1899. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nBall de bastons durant l’aplec, el 17 d’abril de 1899. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nGrup de persones ballant després de dinar. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nGrup de persones sota els arbres. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nPersones al ball de l’aplec de Sant Valerià, 17 d’abril del 1899. Foto: Josep Maria Armengol i Bas ©Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya.\nJosep Maria Armengol i Bas, advocat i artista\nL’autor d’aquestes extrordinàries imatges és Josep Maria Armengol i Bas, nascut a Barcelona l’any 1865. Es tracta d’un advocat que va destacar per la seva gran afició a la fotografia i l’art. Les lleis li venien de família i, així, tant el seu pare, Pere Armengol, com el seu avi Manuel havien destacat en diferents camps jurídics. Ell, doncs, era un barceloni benestant que va poder dedicar-se a la incipient fotografia i, també, a la pintura.\nJosep Maria Armengol i Bas, a més, va formar part del Centre Excursionista de Catalunya i, fill de la seva època, va participar de la voluntat de millora del país i del reconeixement de la memòria de Catalunya de la manera que millor li va semblar: fent fotografies d’aquella realitat viscuda, amb intenció divulgativa.\nLes seves imatges, de les quals en va fer una donació extensa de gairebé 1000 negatius als arxius del Centre Excursionista de Catalunya l’any 1926, regalimen un gust pictòric evident i, a més, mostren una capacitació tècnica remarcable. En el camp creatiu de la pintura va conrear amb èxit les aquarel·les i va participar en nombroses exposicions. Com a fotògraf, Josep Maria Armengol i Bas va ser un autèntic pioner i va aconseguir diversos premis i distincions per la seva extensa obra, que desprenia un lluminós regust de modernisme simbolista –de gran influència en la vida artística catalana del moment. Armengol i Bas feia servir la tècnica fotogràfica de gelatinobromur i, a més, utilitzava una càmera estereoscòpica, amb dos objectius, que creava una doble imatge i que permetia, posteriorment i utilitzant l’estreoscopi, obtenir un resultat en tres dimensions per a qui les observava.


AULA ACTIVA, com a centre certificat i acreditat complint els requisits de la formació programada segons la Llei 30/2015 de 9 de setembre i el Real Decret , ofereix la possibilitat a totes les empreses d’aprofitar al màxim els avantatges de la formació bonificada, fent el millor ús del crèdit anual de què disposen per deduir de les seves cotitzacions a la Seguretat Social.\nTotes les Empreses disposen d’un crèdit anual per la formació dels seus treballadors que poden fer efectiu mitjançant l’aplicació de bonificacions a la Seguretat Social un cop realitzada la mateixa (Llei 30/2015, del 9 de setembre i Real Decret 694/2017 del 3 de juliol pel qual es regula el Sistema de Formació Professional per a l’ocupació en l’àmbit laboral).Amb això, cada empresa pot establir el seu Pla de Formació interna sense cost o amb un petit cost addicional. A més si vostè tria Aula Activa, podem oferir-li:\nGestió Integral de bonificacions davant la FUNDAE (Fundación Estatal para la Formación en el Empleo) per un equip d’experts en bonificacions.\nGestió de tots els tràmits necessaris davant la FUNDAE (Fundación Estatal para la Formación en el Empleo).\nL’empresa podrà practicar la bonificació a partir del mes en què es comuniqui la finalització del grup formatiu.Les empreses que transmetin a través del Sistema RED la relació nominal de treballadors, hauran d’aplicar l’import de la bonificació a la casella 601 del TC1


Centre Psicopedagògic FLOC: Ja veurem que ens porta el temps\nJa veurem que ens porta el temps\nFa molts anys, en temps de l'emperador Tang, en un racó del riu Lang-Tse, un dels rius més cabalosos de la Xina, vivia una família de llauradors. Eren treballadors, i molt honrats. Amb el seu esforç i amb l'ajut d'un canal de regadiu que sortia del Lang-Tsé, en tenien prou amb les collites que obtenien per viure sense dificultats.\nUn dia en Wang-Txu, el fill de la família, va entrar a casa cridant:\n-Pare el cavall Floc s'ha escapat, l'hem perdut. Com podrem treballar el camp i portar les verdures i els cereals fins al mercat de la ciutat? Quina desgràcia!\nEl pare, que era un home humil, però savi i enginyós, li va respondre:\n-Calma, fill meu. Perquè dius que és una desgracia? Sembla una mala notícia, però ja veurem què ens porta el temps.\nAl cap de poc temps el cavall va tornar acompanyat d'una formosa euga salvatge. L'alegria del noi va ser doble: havien recuperat el cavall Floc i tindrien una nova ajuda per la feina.\n-Quina sort que hem tingut, pare! Ara tindrem dos cavalls treballant als camps i en el transport- va exclamar el jove amb entusiasme.\n-Perquè dius que és una sort? Sembla una bona cosa, és clar; però ja veurem que ens porta el temps- va dir novament el pare mirant cap al lluny.\nUn matí el Wang-Txuva voler muntar l'euga per anar a fer un passeig per l'horta, però apenes havien fet unes passes que l'animal, que no estava avesat a sentir el pes de cap genet al damunt, es va encabritar, va fer uns bots i el noi va caure del cavall a terra.\nUn dolor molt fort a la cama dreta li va fer témer el pitjor: se l'havia trencada.\n-Quina mala sort! Hauré d'estar unes quantes setmanes amb la cama enguixada i no podré treballar al camp. Quina desgràcia més gran!-gemegava en Wang-Txu estirant-se dels cabells.\n-Perquè dius que és mala sort? Perquè ho consideres una gran desgràcia? Que el desànim no et venci, fill meu -li repetia el seu pare-. Ja veurem que ens porta el temps. Els deus escriuen recte amb línies tortes.\nL'emperador Tong, que era un sobirà valent i ambiciós, va entrar en guerra amb els reis veïns per apoderar-se de les seves terres i augmentar d'aquesta manera el seu poder i riquesa. Les patrulles de soldats recorrien les ciutats, pobles i viles per reclutar tots els joves aptes per a la guerra i allistar-los a l'exercit imperial.\nVan arribar també al racó de la vall del riu Lang-Tse i van trucar a la porta de la casa de la família Txu mentre prenien el menjar del migdia.\nVan veure el vell pare i van pensar que, tenint en compte la seva edat, ja no era útil per les armes.\n-Tu, noi, aixecat i vine amb nosaltres. Sa majestat et necessita perquè serveixis a les tropes imperials. Agafa el farcell amb una mica de roba i segueix-nos -van cridar els soldats a en Wang-Txu en veure'l estès al llit. Aquest els va assenyalar la cama encanyada i enguixada.\n-Mireu com està la meva cama. No només seria de poca utilitat per a les hosts de l'emperador, sinó que seria un destorb. No puc caminar sinó és amb crosses. Almenys he d'estar fent repòs durant un mes. Us demano que em deixeu estar a casa meva. Resaré als déus immortals per l'èxit de les campanyes de l'emperador.\nEls soldats no van tenir més remei que deixar-lo en pau. Van prendre provisions de boca, menjar i beure que la família Txú els va subministrar i se'n van anar cap a altres viles de la vall.\n-Te n'adones, fill meu? -li va dir el pare quan els soldat havien marxat-. Ja has vist què porta el temps. De vegades el que és bo es torna dolent, i el que és dolent, bo. Cal esperar sempre el dia de demà. Aleshores descobrirem la recta escriptura dels déus.\nEn Wang-Txu es desanimava massa aviat; el seu pare, malgrat tot, tenia confiança. Només l'esperança ens fa viure.\nPublicat per Namaste a 16:47\nEtiquetes de comentaris: confiança, Esperança\nJa tenim EDUCÒMETRES\nDominem les destreses del quarto de bany\nResolver problemas en la MESA DE LA PAZ\nEL cuento de los peluches caldos, Claude Steiner


La Comissió de Desenvolupament Urbà de València aprova condicionar una zona verda provisional a Sant Marcel·lí – RiberaTV\nLa Comissió de Desenvolupament Urbà de València aprova condicionar una zona verda provisional a Sant Marcel·lí\nTambé ha acordat realitzar actuacions de manteniment en el pont del Regne després de més de 20 anys de funcionament\nLa vicealcaldessa i regidora de Desenvolupament i Renovació Urbana, Sandra Gómez, ha anunciat que s’ha aprovat hui a la Comissió de Desenvolupament Urbà una moció per instar a la Generalitat i l’Administrador d’Infraestructures Ferrofiàries (Adif) a agilitzar una cessió provisional de terrenys a Sant Marcel·lí.\nEn estos terrenys, que han de ser cedits provisionalment per l’entitat pública empresarial Adif, s’executaran unes noves actuacions al barri de Sant Marcel·lí, creant una nova zona verda provisional, per evitar molèsties als veïns i adequar esta zona, millorant l’entorn i la façana sud-est del barri.\nEsta característica de provisionalitat és a causa del fet que estos terrenys en un futur formaran part del projecte del corredor verd València Sud. Per açò esta zona verda tindrà caràcter provisional, per al gaudi dels veïns i veïnes durant el temps de desenvolupament del projecte definitiu del gran corredor verd que unirà els barris de la zona sud de València amb el Parc Central, i marcarà un gran recorregut segur i verd.\nA més, a la comissió de hui també s’ha aprovat una altra moció per la qual es comunica al Ministeri de Foment i a Adif l’interés de l’Ajuntament de València per incloure en la convocatòria de finançament del fons europeu Next Generation dos grans projectes d’infraestructures. D’una banda, la prolongació del túnel de Serradora, un projecte vinculat al corredor mediterrani i que es clau per unir el PAI del Grau i la façana marítima amb la ciutat, i d’altra banda, el Parc de Desembocadura.\nS’ha aprovat també realitzar actuacions de manteniment en el pont del Regne, a causa dels efectes produïts pel pas del temps, després de més de 20 anys de funcionament. En estos moments s’estan preparant els plecs per a la contracta que s’espera que puguen eixir a licitació el més prompte possible.\nLa Comissió de Desenvolupament Urbà de València aprova condicionar una zona verda provisional a Sant Marcel·lí added by Ribera Televisió on 24 maig, 2021