Btznds mntls: de maig 2009\nHan sigut quatre anys. Un període equiparable a nivell olímpic, electoral, deportiu, futbolístic, etc. Però la diferència ha sigut la gent que ha participat. Una classe amb la que he congeniat a la perfecció, amb moments dels que mai s'oblidaran. En aquestos quatre anys m'he vist créixer i he vist créixer els meus companys amb mi, companys que, amb més confiança o menys, han interactuat en el joc de la vida escolar, la vida en què l'aspiració màxima és que un prfessor haja faltat per a poder disfrutar d'uns 45 o 50 minuts de relativa llibertat. I és en eixos moments quan es consoliden els enllaços amb aquelles persones... Conversacions, jocs de cartes, cançons, el que siga serveix per a fer una amistat. Encara que també es trabava amistat en les pròpies classes, parlant en veu baixa amb el del costat, passant-se paperets amb manuscrits poc legibles que al final acababes dient-los per mitjà de la veu, creuaments de mirades, momentanis però certs i penetrants, risetes descontrolades, mots a professors, imitacions vulgars d'aquestos, jocs a classe... i un gran etcètera interminable. "Poc a poc els nostres ulls de xiquet s'anaven convertint en els ulls de qui ara som". Gran frase pronunciada per Francisco Javier Ranchal ahir, al Pere Maria Orts i Bosch., en una cerimònia plagada de sentiments, de records, de nerviosisme, de nostàlgia. Una cerimònia en què ens consolidavem com a persones, com a personetes, com a pardalets que ja han aprés a volar i els toca enlairar-se en el perillós món de la supervivència. A partir d'ara ens perdrem els uns als altres de vista, o no, i començarem una nova etapa carregada de responsabilitats.\nAquest any, en 2n de batxiller, m'he adonat del valor de la amistat que abans no el tenia com a alguna cosa tan important, i he conegut gent que val molt, i els que coneixia ja, que també valen. Dels primers, dir que m'arrepentisc de no haver-los conegut abans. Dels últims dir que espere que la nostra amistat seguisca i que no perdem el contacte a pesar dels nostres diferents camins.\nGràcies a Àngel, Alejandro, Liam, Marc, Laura, Mireia, Laia, Fran, Estela, Marilén, León, María, Sergio, Almu, Alba i Laureta per haver estat ahí tot el temps, i gràcies a Esquerdo, Muela, José, Gemma, Ana, Vero, Marta, MariJ, Marina, Irene, Tamara, Leti, Julia, Jessica, Inma, Fiamma, Rocío, Eva, Bonny, Sara, LAura, Tati, Xinxin i Jorge per haver-vos donat a conéixer i per haver passat estos últims moments amb vosaltres.\nLa generació del 91 del Pere Maria, la millor.\nPublicat per Jordi Let a les 14:23 5 comentaris:\nNo em preguntes què és\nBé, i allà anava jo, disposat a fer una cosa que duia setmanes desitjant; a més que era una cosa divertida, en podia traure pessic. Però vet ací que de sobte, montades sobre una granera amb voladora, dues bruixes m'han tirat una maledicció i m'han impedit fer allò que estava fent des de feia menys d'un minut. I, fos en sentiments de penedicció i d'impotència, me n'he anat allà on mai havia estat des de feia tant de temps... He recorregut tots els canals de la desesperació, de la incomunicació, i finalment...no m'he reconegut.\nPublicat per Jordi Let a les 19:32 Cap comentari:\nUUI! Quina sensació! Em queda només un examen relativament facilet i ja estic començant a notar les coscanelles de l'Acabar.\nSí, l'Acabar, un ésser que et visita tots els finals de curs, uns dies abans de que et donen les notes. Va disfressat amb uns pantalons curts, una samarreta de tirants i unes ulleres de sol. A les mans porta l'alegria materialitzada: llepolies, joguets, ulleres de bussejar, una ampolleta amb sorra de platja... Les seues sabates són xancles de dit, eixes que estan compostes per un tros de plàstic i dos tires que es passen entre el dit gros i el del seu costat. La seua cara és de la més simpàtica i donada a confiar-hi, a més d'estar tan morena d'haver-li pegat el sol que pràcticament les seues ulleres es camuflen. Arriba sense avisar, quan menys t'ho esperes, encara que es diu que alguns grups de gent compten els dies que queden per a que arribe. Però ella arriba inesperadament, creant il·lusions als cervells dels més despistats i dèbils, creant imatges de platges, mars oberts, gent divertint-se, cerveses fresquetes i totes aquelles imatges que se us puguen esdevindre. Però a aquells que cursen 2n de Batxiller els arriba més prompte, encara que acompanyada d'un altre esperit un poc més malèvol: El Nervi. Recobert de suors gelats i amb calfreds i picors a les mans, arriba també sense avisar, normalment a tots aquells que van a fer la selectivitat, i es clava dins els cossos d'aquestos, fent nucs allà on va. L'estómac és un dels seus llocs preferits per a fer nucs de nerviosisme, així com també li agrada provocar a l'ésser humà a rossegar-se les ungles o a fins i tot tremolar en casos extrems. Emboira els cervells, els fa pensar coses equivocades i fa funcionar les mans amb gestos ràpids i ansiosos. Més tard abandona el cos de la següent manera:l'humà en qüestió exhala un suspir que el fa eixir disparat, alliberant així a la persona, encara que deixant-li un rastre de nerviosisme al cos. Quan es produeix aquest suspir, El Nervi de seguida busca un altre cos on submergir-s'hi, i allà comença la seua feina de nou.\nA mi, de moment, només m'ha agafat el primer, però estic segur que aquest dissabte, o posem-li diumenge com a màxim, començarà a agafar-me la picor i caldrà que comence a estudiar com un boig. BoIg! BOOOiiGggGG! aAAaAAAh! (No estic boig)\nPublicat per Jordi Let a les 19:42 2 comentaris:\nDemà tinc l'examen final d'historia d'Espanya. Si l'aprove, gaudiré. Si no, ho passaré un poc mal abans de saber si el consell avaluador, o com es diga, m'aprova. He estudiat prou, encara que crec que no lo suficient. Però el meu desig de les orles i d'acabar l'institut és el mateix que em lleva les ganes d'estudiar. Quina paradoxa. És aquest sentiment el que em lleva les ganes d'estudiar, però alhora el que em pot llevar l'oportunitat d'acabar. I em ric d'aquest fet. El peix està venut de nou, no m'apetix repassar més. Ja he tingut prou amb aquest cap de setmana. Que si Franco per ací i la guerra civil per allà... Interessant, però agotant. I el divendres les orles, i a disfrutar!\nEspere que Lola siga bona i mire amb ulls aprovadors el meu exàmen. Si no, no sé que li faré. Potser li regalé un pernil o un cabàs de llimes, no penseu malament.\nPublicat per Jordi Let a les 18:35 4 comentaris:\nFeia temps que no anava a un concert d'este tipus. L'ambient de gent "del rollo", valencians, xiques guapes, música molt bona i estupefacients en abundància. Una bona mescla, ahir a Polop de la Marina. Gatxull, Inseminació i 121 decibels actuaren a la plaça de la Purísima, espectaculars per al meu gust. Vibracions, una xirimita, una trompeta, un trombó, un xic multiús amb monyo llarg que canta molt bé, una guitarra i percusió; la suma d'aquestes coses formen Gatxull, un grup que vaig descobrir quan vam tocar amb ells i que, curiosament, el cantant que us esmentava és germà d'una amiga meua. Agostí, que es va incorporar fa poc, li dona amb el fiscorn un toc molt fresc al grup, i, en general, m'agrada molt.\nd'Inseminació, que cal dir, un grup al que he acompanyat un parell de vegades amb el baix per tal de solucionar-los la papereta, i que també m'agrada. Ádemés, des que han afegit vents al conjunt, la cosa sona bestial. Un guitarra solista molt àgil, un bateria al que vull molt, un cantant amb molta labia, el baixista que ahir no vaig reconéixer per la seua tallada de pèl, i a tot açò tres vents molt potents i Domingo a les rumberes i les congues. Molt bons, creen molta festa i la gent es mou per ells. Ahir, no sé com, vaig tocar una cançó amb ells, la de Batiste Ceba, de la Gossa Sorda, la qual em va passar volant perquè no me la sabia massa bé. Però res, va estar divertit.\nI és que m'encanten estos concerts. Ja no només per la música, sinó per la quantitat de gent que veus única i exclusivament en aquestos events. Et retrobes amb gent que no enyores però que t'alegres quan la veus. I coneixes a molts més. I els coneixes espontàniament, ja siga perquè li has tirat el cubata, ja siga perquè estàs pixant al seu costat.\nI disfrutes, perquè per una vegada no eres tu el que està dalt de l'escenari pringant.\nPublicat per Jordi Let a les 17:42 4 comentaris:\nSí, ho sé...\nI ací estem de nou. Mentre em passejava per "La sombra de un nogal", "El racó d'Agostinet", "Olora la pluja", "Oyendo el silencio", "Coses que dir" i algun que altre més, m'han agafat ganes de restaurar el blog. Però ara mateix no sé què escriure. Estic d'exàmens finals i m'envaeix una sensació d'agobio a la vegada que de tristesa, doncs són els últims exàmens que faré al meu institut, l'IES Pere Maria Orts i Bosch, on duc des de 3r d'ESO i on he passat moments inoblidables. He conegut molta gent, han passat moltes persones de llarg que quedaran en la meua memòria. Altres s'han consolidat com a vertaders amics, a uns altres encara estic esperant i desitjant coneixer-los, a altres crec que els conec però no és així, etcètera etcètera. Molts professors que m'han ensenyat, ja no només coses teòriques i pràctiques d'assignatures irrelevants, sinó d'assumptes que m'han fet anar veure la llum a poc a poc de la vida en sí. I ara, ací estem, a pràcticament una setmana de que s'acabe el curs, un curs en el qual em sembla que he fet més faena que en tota l'ESO junta, amb tants moments, tantes persones de la meua generació que he conegut, i he compartit amb ells moments tan difícils de definir que m'arrepentisc de no haver-los conegut abans. El divendres que vé, les orles! Quin gust. I quina pena separar-se de tots.\nPublicat per Jordi Let a les 14:57 3 comentaris:


cistellets de Thanksgiving canadenc\nAhir vaig aprofitar que fèiem el sopar de nenes i el Ryan Gosling a casa per donar els regals endarrerits a la Míriam i la Gessamí, que van fer anys a l'agost.\nCom en el cas de l'altra Míriam, els vaig fer un cistellet amb tires de drap a cadascuna, combinant els mateixos colors, però amb ordres diferents.\nI així vam passar la nit, entre entrants típics canadencs, pollastre farcit amb prunes i poma, vinet, pastís de carabassa i la idea que amb una capa i una tiara ben bonica seríem capaces de salvar el món.\ni al ryan no li has fet un cistellet amn lo macos que són??? hi podria guardar les claus del cotxe de drive! :-)\nQuedaria molt mono... Abans de cometre un robatori, que agafi les claus del meu cistellet. Lo veo, lo veo...


Malgrat tot, aventurar-se a sentir\nUna trentena de joves del barri de la Salut (Badalona) canalitzen emocions gràcies a l’esport, el teatre i la meditació. L’objectiu: millorar el benestar personal i social\nExplica el psicòleg especialista en adolescents Jaume Funes que un bon treball emocional durant l’adolescència és important per dues raons: poder entendre i ordenar aquesta “olla a pressió d’emocions intenses, variables, canviants i contradictòries” que viuen en aquesta etapa, i ajudar-los a esdevenir adults amb coneixement del seu interior. Rafael Bisquerra, director del postgrau d’educació emocional de la UB, afegeix que hi ha “evidències que programes eficients d’educació emocional milloren de manera significativa el rendiment acadèmic, la convivència i el benestar”. Parlar d’emocions, segons els experts, és positiu en totes les edats, especialment entre els 12 i 18 anys, quan sorgeix la necessitat de construir la pròpia identitat i el plantejament de saber “Qui sóc” i “Què vull fer amb la meva vida”.\n"Hi ha evidències que programes eficients d’educació emocional milloren de manera significativa el rendiment acadèmic, la convivència i el benestar”.\nRafael Bisquerra - director postgrau educació emocional UB\nLa Fundació Salut Alta és una entitat sense ànim de lucre que des del 2004 treballa per acollir i acompanyar els infants, adolescents i famílies del barri de la Salut de Badalona. Actualment atenen 127 infants i adolescents de procedències diverses, tant catalans com del Marroc, l’Índia, l’Àfrica subsahariana o l’Amèrica Llatina. Des del 2015 disposen d’un local exclusiu per a la trentena de nois i noies que cursen entre 1r i 4t d’ESO i que passen a la fundació tres hores diàries les tardes de dilluns a divendres.\n“Actualment tenim llista d’espera. Majoritàriament les famílies volen venir perquè saben que aquí els seus fills disposen d’un espai per poder fer els deures i rebre suport escolar”, explica Maria Nadeu, directora del centre. “Però no només els oferim això. Aquí també disposen d’una estona de lleure, fan colla d’amics i generen un entorn per expressar-se, sentir-se valorats i vinculats, i sentir-se més protagonistes”, afegeix.\nHabilitats emocionals i joves tutelats\nUn estudi del 2007 del Grup de Recerca IARS demostra que l’adquisició d’habilitats socioemocionals és un dels factors clau que condicionen l’èxit dels joves tutelats en els CRAE (Centres Residencials d’Acció Educativa) en la seva transició en la vida adulta. Segons Josefina Sala, professora de la UAB i investigadora del Grup IARS, “el factor que explica millor l’èxit dels joves que han arribat a la vida adulta inserint-se laboralment -i que no tenen ni problemes de consum o de faltes/delictes-és el fet que disposen de bones habilitats socioemocionals i competències bàsiques d’ocupabilitat: regulació emocional, assertivitat, aptitud per negociar, perseverança, autonomia i acceptació de les normes socials”.\nPer poder oferir aquesta “zona de confort” el treball emocional s’ha convertit en una eina bàsica de la Fundació i per això des de fa un any i mig hi han dedicat hores de formació, campanyes i tallers. “Treballem habilitats socioemocionals que fan que el jove s’encamini cap a un benestar interior i exterior perquè pugui disposar d’eines per comunicar-se amb el seu entorn”, explica Lola Ballesteros, responsable del programa d’educació emocional. “Per a molts d’aquests nois i noies nosaltres som els seus referents quan es tracta d’escoltar o de preguntar”.\nAconseguir que els joves s’obrin, expressin, treguin i comparteixin angoixes i preocupacions no és fàcil. Com apunta la Lola, es tracta d’una “carrera de fons que cal córrer mil vegades si cal”, i que ofereix resultats gota a gota. En la majoria dels casos es tracta d’adolescents que acumulen vivències singulars en què hi pot haver conflictes escolars, familiars o de barri. “Hi ha un alt grau de desprotecció -explica la Maria-, no perquè les famílies ho facin malament sinó perquè no disposen de les eines i recursos mínims per tirar endavant”.\nEn la majoria dels casos es tracta d’adolescents que acumulen vivències singulars en què hi pot haver conflictes escolars, familiars o de barri\nEn aquestes circumstàncies, doncs, com apunta Jaume Funes, l’educació emocional és més important encara: “Ajudar-los a distingir que perquè no tinguin un èxit acadèmic no són un desastre o que ells també són dignes de ser estimats els ajuda a gestionar l’acumulació d’experiències negatives que poden haver viscut”.\nTallers d’expressió corporal, massatges i relaxació, teatre, dinàmiques en família, risoteràpia i dinàmiques de reflexió interior són alguns recursos que els educadors de la Fundació Salut Alta utilitzen per acompanyar els joves en la gestió de les pròpies emocions. “Cada tarda acabem amb una proposta en què de manera directa o indirecta treballem les emocions. Per exemple, utilitzem unes targetes que tenen un inici i que cada noi ha d’acabar”, explica la Maria: “M’he sentit tranquil o tranquil·la quan...”, “Estic orgullós de...”, “M’he sentit nerviós quan...” “És una eina que els ajuda a canalitzar el que aquell dia porten dins”, diu. “Una altra activitat que ens funciona molt bé és deixar les preocupacions fora. Abans d’entrar a la sala on fem reforç cadascú escriu en un paper el que l’amoïna i ho enganxa a la paret, i després ja ho recuperem! Però, de moment, ens n’oblidem una estona, que ja és bo”, explica.\nL’ESPORT QUE NO FALTI\nLes tardes dels dijous els joves de la Fundació disposen del pati d’una escola del barri per poder-hi practicar esport. Esteve Plana, voluntari de la Fundació i educador social de professió, és l’encarregat de dinamitzar aquest taller, que s’ha convertit en un dels espais per poder aplicar més i millor la gestió de les emocions. “Fent esport aprenem a acceptar normes, respectar límits, motivar-nos si no estem motivats, derivar les nostres angoixes, treballar en equip, cohesionar-nos, trencar rols, esforçar-nos, solidaritzar-nos... És després de practicar esport, quan estem cansats, quan millor podem treballar angoixes o resoldre conflictes”, diu l’Esteve.\nMés enllà dels clàssics futbol i bàsquet, l’Esteve posa en pràctica esports no tan coneguts com el corfbol, en què juguen en un mateix equip nois i noies junts, i el pitxi, similar al beisbol americà. Tot plegat, una barreja entre joc i esport que es porta a terme a partir de tres equips liderats per un capità: “Aquest capità és el responsable del seu grup i té la missió que la resta de companys participin de manera sana dins l’activitat proposada. És un membre que normalment escullo jo amb l’objectiu de trencar rols de lideratge”.\nVINCULATS AMB L’EDUCADOR\nDurant l’any i mig que l’Esteve porta dinamitzant el taller d’esport ha vist una evolució molt positiva en l’estat dels nois i noies que hi participen: “En general han après a gestionar i a identificar millor el que els passa, a no guardar-se preocupacions i a rebaixar tensions. Mantenir el grup unit fa que es coneguin millor entre ells i em coneguin millor a mi”, explica. De fet, un dels punts clau per poder afavorir una bona gestió de les emocions és la vinculació que hi ha entre l’educador i l’adolescent. “Nosaltres no som els seus amics, ni els seus col·legues, ni els seus professors. Som educadors pròxims que en alguns moments ens convertim en confidents. A vegades simplement necessiten buidar un neguit i nosaltres els escoltem i, si escau, els aconsellem tenint en compte en tot moment el rol de la família”, diu l’Esteve.\nJosefina Sala, professora de la UAB i investigadora del Grup de Recerca IARS (Infància i Adolescència en Risc Social), afegeix la importància de la conversa en aquest vincle educador-adolescent: “Un dels factors que ajuden els joves a poder comprendre les pròpies emocions i les dels altres, a tenir empatia, és que els cuidadors conversin molt amb ells, sobre les seves emocions i les dels seus amics i persones de l’entorn. Saber què ens passa i poder-li posar nom és el primer pas per afrontar una emoció lesiva”, explica.\nEn tot aquest treball emocional la família hi juga un paper fonamental. Des de la Fundació organitzen dinàmiques exclusives centrades en mares i pares i alhora els fan partícips dels processos socioeducatius dels fills mitjançant les tutories familiars. El Mohamed, de 13 anys, fa sis anys que participa en la Fundació. La mare, la Mina, treballa en horari de tarda i expressa els múltiples beneficis que suposa el centre per al fill: “Aquí no només els ajuden amb els estudis sinó també psicològicament. El Mohamed arriba a casa més tranquil, relaxat i content. Va al centre molt motivat, li encanten les sortides i està protegit, no passa hores sol al carrer. Ha millorat en els estudis i en el seu estat anímic. I a mi també m’han ajudat. Els dijous vinc a les sessions de relaxació que fan les mares del barri i, quan acabo, em sento nova! Els estic molt agraïda!”\nVivenciar, reflexionar, transferir\nMetodologia de l’entitat SEER (Salut i Educació de l’Emoció i la Raó) sobre com generar un espai de confiança i seguretat respecte a allò que sentim.\nVivenciar: Generar una vivència a partir d’un recurs (una dinàmica, un text, una imatge, un vídeo, una pregunta, una performance, un objecte o fins i tot un silenci) que cada participant expressa. Tot s’aprofita.\nReflexionar: A partir de la vivència, els participants reflexionen sobre els diferents conceptes, habilitats i competències que es poden posar en joc.\nTransferir: Es transfereixen les conclusions més enllà de l’aula, a qualsevol de les dimensions i àmbits dels infants o adolescents (personal, familiar, escolar, social). “Quan arribem aquí, considerem que hi ha aprenentatge”, diu Carles Porrini, coordinador de projectes educatius. “Quan el que he sentit i he pensat em serveix per decidir com em vull sentir en els diferents àmbits de la vida i què he de fer per respectar les meves eleccions”, exemplifica.


Sergi Bonilla publica el llibre “De gran a Gegant. Història de Josep Pidelaserra”\nNovembre 18, 2014 Novembre 12, 2014 inscastellbisbal\nEl secretari del centre, Raúl Baldomà, amb l’autor, Sergi Bonilla, tot fullejant l’obra\nSergi Bonilla, exalumne del nostre institut que s’acaba de graduar en ADE, ha publicat, a quatre mans amb el Robert Quirantes, una interessant biografia d’un dels personatges més característics i peculiars de Castellbisbal, el gran flabiolarire Josep Pidelaserra, conegut popularment com el Gran Manel.\nL’institut, que té la constant voluntat de donar suport a les manifestacions culturals que es duen a terme a la vila, n’ha adquirit uns exemplars.\nA sota us oferim una petita recensió del llibre escrita pel David Bonilla, germà de l’autor.\nDe Gran a Gegant, una història commovedora\nL’ésser humà té una característica que, si fa o no fa, tots la tenim: voler saber la vida dels altres. I no només de persones que visquin actualment, sinó que també ens interessen les vivències d’aquells que ja no estan entre nosaltres. Això sí, s’ha de fer una recerca exhaustiva tenint en compte totes aquelles fonts d’informació d’on s’extreuen les dades.\nGràcies a l’estudi realitzat durant més d’un any per part de dos joves, Sergi Bonilla i Robert Quirantes, el llibre del qual parlaré recull tot un seguit de documents i fotografies que no us deixarà indiferents. Es titula De Gran a Gegant i tracta la història d’un flabiolaire anomenat Josep Pidelaserra i Duran, conegut per a molts com “El Gran Manel”, que va viure entre els anys 1882 i 1958. A ritme de flabiol i tambor, va viatjar per tota Catalunya acompanyant elements de la nostra cultura popular, com per exemple gegants, bastoners, cercolets, figuetaires, etc.\nCal destacar que aquest home no tenia cap estudi musical, totes les melodies les aprenia d’oïda. Va ser un dels flabiolaires més importants i reconeguts de l’època, valorat i estimat per tothom. És en aquestes pàgines on trobareu un homenatge al músic castellbisbalenc basat en diverses anècdotes de la seva trajectòria personal i professional.\nPrevious Què pensen els alumnes de… Raúl Baldomà\nNext ENTREVISTA AL PATI: MAR AREGALL


Registrar dominis .florist - Entorno Digital\nRegistre de dominis .florist\nDominis | Dominis | Extensions de dominis | .florist\nFLORIST és un domini genèric que serveix per identificar-te amb un nom, producte, marca, etc a Internet, mitjançant una pàgina web o altres serveis com el correu electrònic. Per exemple si algú vol veure la teva pàgina web que està sota el teu domini FLORIST escriurà en un navegador www.elteunomdemarca.florist\nEl registre de dominis .florist no té requisits en fase Lliure.\nDonuts Inc. és el sol·licitant la terminació .florist i moltes altres de nous dominis gTLDs. Aquest nou domini proporcionarà als usuaris d'Internet noves oportunitats i expressions que no existeixen actualment en línia.\nRequeriments de dominis .florist\nA la fase Lliure dels dominis .florist, qualsevol persona física o jurídica podrà registrar dominis en aquesta extensió. Aquesta fase es regeix per la norma del que primer arriba, primer registra.\n- Amb la compra del teu domini .florist pots seleccionar els nostres serveis de DNS per l'activació del teu domini ".florist".\n- Entorno posa a la teva disposició amb el registre del domini .florist una àmplia gamma de serveis de hosting, servidors virtuals i certificats SSL.\n- Si estàs interessat en la recuperació o vigilància d'un domini .florist pots veure la nostra secció de serveis corporatius.\n- Al comprar el domini web amb l'extensió .florist podem ajudar-te en el teu projecte de presència a internet amb aplicacions opensource tipus Wordpress, Drupal, etc. o projectes a mida allotjats en el teu domini web .florist\nPer registrar dominis genèrics .florist has de completar el formulari de registre on-line.\nEls dominis .florist es poden contractat entre 1 i 10 anys.\nPer renovar dominis .florist aquests han d’estar en període de renovació i es poden renovar entre 1 i 9 anys.\nEls dominis .florist també admeten renovació anticipada.\nPer a transferir dominis .florist és necessari:\nAl transferir dominis .florist aquests es renoven per un any més a partir de la data d'expiració. El procés té una durada máxima de 5 dies.\nNomés podem fer un canvi de titular d'un domini .florist si Entorno Digital és el Registrador acreditat. Si no és així, el primer que hem de fer és transferir-lo a Entorno Digital.\nEl canvi de titular de .florist té un cost de 50 euros (preus sense IVA) .\nPots modificar els contactes i servidors de DNS dels teus dominis .florist a través del teu panell de control, al que pots accedir des de l‘apartat “USUARI REGISTRAT” del nostre web.\nTarifa de dominis .florist\nSi gestiones varis dominis .florist o altres dominis territorials posa't en contacte amb nosaltres per conèixer els nostres descomptes per volum.\nSi necessites qualsevol aclariment per registrar dominis .florist o contractar un servei de hosting posa't en contacte amb nosaltres.


Avant: Manifestació "Contra la reforma #jovullvotar"\nManifestació "Contra la reforma #jovullvotar"\nEl 6 de setembre, prop de 20.000 persones s'han mobilitzat a Barcelona contra la reforma de la Constitució.\nEl dimarts 6 de setembre Barcelona ha acollit una manifestació, que ha reunit prop de 20.000 persones, contra la reforma de la Constitució espanyola impulsada pel Govern central. La marxa ha començat a la plaça Urquinaona / Via Laietana a les 18.30 hores i ha baixat fins al final de la Via Laietana, on s'ha llegit el manifest.\nAquesta mobilització -també s'han convocat marxes en les altres capitals de província- havia estat convocada per sindicats i entitats socials de Catalunya (CCOO, UGT, USOC, CONFAVC, CNJC, Coordinadora de Jubilats i Pensionistes de Catalunya, AICEC-ADICAE, Dempeus per la salut pública, Sindicat d’Estudiants, FAPAES, Ateneus Laics i Progressistes, Moviment Laic i Progressista i Fets).\nEls assistents han demanat un referèndum davant l’agressió que suposa per al nostre estat del benestar aquesta reforma de la Constitució impulsada a corre-cuita pel Govern espanyol, amb el suport del principal partit de l’oposició. Es tracta d'una reforma que s'ha fet al dictat dels mercats i dels màxims dirigents d’Alemanya i França, Merkel i Sarkozy.\nEls grups parlamentaris del PSOE i el PP han tirat endavant una reforma de la Constitució espanyola que no ajudarà a la reducció dels actuals nivells de dèficit públic i provocarà un deteriorament encara més greu de la situació del teixit econòmic i social del nostre país. La reducció del dèficit només es pot aconseguir mitjançant la promoció del creixement econòmic i l'ocupació, una reforma fiscal equitativa i progressiva i un rigor permanent en l'ús de la despesa pública. Al mateix temps, aquesta reforma imposa una greu limitació a l'autonomia dels governs democràtics i a la capacitat d'autogovern pressupostari de les diferents administracions públiques. Això afectarà greument a la seva capacitat d'utilitzar la política pressupostària al servei dels objectius de la política general. Motivada, suposadament, pels atacs especulatius als deutes sobirans, la reforma introdueix en la nostra màxima norma jurídica un factor econòmic de caràcter netament procíclic que pot arribar a impedir l'acció dels governs per a què la nostra economia no entri, en el futur, en una recessió. Constitueix també una amenaça permanent per a les prestacions i institucions de l'estat de benestar, les polítiques socials i la cooperació per al desenvolupament.\nAquesta manifestació tindrà de ben segur continuïtat en els propers dies i setmanes en una tardor que es presenta molt calenta davant les agressions socials i les fortes retallades de serveis públics que estan anunciant i aplicant el Govern de l’Estat i la Generalitat de Catalunya.\nGaleria de fotos de la manifestació a Barcelona 'Contra la reforma #jovullvotar'\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, CCOO, Mobilització, Moviment obrer, Reforma constitucional


Xina imprès cartró estands proveïdors - pis a l'engròs de cartró Display - WOW exhibició\nAmb el nostre propi gràfic i estructural dissenyador a casa, ajuda nostre client per fer l'exhibició de cartró impresa destaca estructura dissenyem, així també el disseny gràfic, a primera hora, nostre client només proporcionar una imatge dels seus productes, doncs, oferim diversos propostes per a l'opció. També, el...... Enviar la consultaXateja ara\nAmb el nostre propi gràfic i estructural dissenyador a casa, ajuda nostre client per fer l'exhibició de cartró impresa destaca estructura dissenyem, així també el disseny gràfic, a primera hora, nostre client només proporcionar una imatge dels seus productes, doncs, oferim diversos propostes per a l'opció.\nTambé, la pantalla pot ser embalats pis, l'ajudarà a estalviar a la sala d'embarcament i cobrar molt, i la instrucció de l'Assemblea serà sempre vaivé fàcil muntatge una vegada el vostre proveïdor de rebre.\nAixí, els expositors de cartró impresa és àmpliament utilitzat en la cadena de botigues i supermercats.\nHi ha 4 avantatges que imprimeixen cartró exhibició han estands:\nA. Mostra gratuïta disponible\nB. temps de maduració curt de\nM. colors intensos d'impressió amb el seu propi logotip i disseny\nDetalls d'expositors de cartró impresa són:\n480 * 270 * 1610 mm (pot ser personalitzat)\nLaminació mat alt + UV Espot\nMonitors de LCD de 7''; ganxos de plàstic\nPre-muntar grup, 1 pantalla pel cartró carregador\nP: com puc obtenir una mostra per comprovar la que seva exhibició de cartró impresa significa qualitat?\nHot Tags: imprès cartró estands, Xina, proveïdors, a l'engròs\nUn parell de: Exhibició de cartró en posició vertical\nSegüent: Targetes de cartró POP


Curs especialista en periodisme esportiu - Premsa Comarcal \nCurs especialista en periodisme esportiu\n5.mar.2010 00:00 h\nEls interessats poden matricular-se en qualsevol moment. La matrícula roman oberta fins omplir places.\nLa Universitat Internacional Valenciana –VIU ha inclòs en la seva oferta formativa el Curs especialista universitari en periodisme deportiu, que ofereix als llicenciats en Comunicació i a les persones relacionades amb l’esport, l’oportunitat d’especialitzar-se en aquest àmbit. Dirigit a entrenadors, jugadors, preparadors físics, personal sanitari, psicòlegs d’entitats deportives que vulguin desenvolupar i conèixer l’entorn de la comunicació esportiva i les relacions amb els mitjans de comunicació. El curs té com a objectiu dotar als estudiants d’una completa formació sobre els àmbits en els quals es desenvolupa la informació esportiva.\nEls interessats poden matricular-se en qualsevol moment, ja que la matrícula roman oberta fins omplir places. El procés consisteix en registrar-se, complimentar el formulari i enviar la documentació. Un cop acceptada, es procedeix a la matrícula. Per a més informació: www.viu.es\nLa Universitat Internacional Valenciana – VIU fou creada per la Generalitat Valenciana com una universitat privada sense ànim de lucre. Es tracta d’una universitat per internet que aposta per un nou model que, aprofitant els darrers avenços, utilitza el sistema de videoconferència per impartir les classes presencials a internet.\nCinc raons per les quals s’abandona una newsletter\nVocento completa el mur de pagament a tots els regionals\nConvoquen els Premis INJUVE de Periodisme i Comunicació\nPablo Hasel, condemnat a 6 mesos de presó per agredir un periodista\nAtorguen la concessió de ràdio municipal a l’Ajuntament de Vilanova i la Geltrú


Uep sa velo!: Camí de Cavalls NON-STOP (2 de 4). Ciutadella - Cala Barril\nEstas en: Inicio > NON-STOP > Camí de Cavalls NON-STOP (2 de 4). Ciutadella - Cala Barril\nImatge aèria del tram de Camí de Cavalls entre Ciutadella i Cala Barril.\nPerfil del tram de Camí de Cavalls entre Ciutadella i Cala Barril.\nTram: Ciutadella - Cala Barril\nTemps: 5 h 20 min\nA les 4:30 h, escassament dues hores després d'haver-me adormit, sonà el despertador. Temptejant com vaig poder a les fosques vaig aconseguir aturar-lo. Vaig tardar uns instants a fer-me a la idea que érem dissabte dia 5 i que, per tant, m'esperava al davant una pallissa considerable: més de 20 hores de vogar per intentar fer tot el Camí de Cavalls d'una tirada.\nAmb el cos pesat per la manca de descans, em vaig enfundar en les licres ciclistes, vaig prendre un bon berenar i vaig carregar-me l'espatlla i la velo amb tot el que la nit abans -per sort- havia deixat preparat: 3 litres d'aigua (no donaven ni de bon tros per fer tota la ruta, però eren un bon començament), llums, barretes, plàtans, albercocs secs, càmera de recanvi, "parxes", multieines, patilla de recanvi, vàlvula de recanvi, uns quants euros, GPS, piles de recanvi, pulsòmetre, crema de sol, etc.\nLes 5 h de dia 5 de juny. Aquesta era la data i hora que en Toni i jo havíem fixat mesos enrere, i just en aquesta hora d'aquesta data arribàvem, de forma absolutament simutània, en Tolo, en Jaume i jo a la plaça des Born, lloc elegit per donar inici al major repte ciclista que mai ens havíem plantejat. En Toni, que és el primer que va plantejar la idea de fer-ho, encara dormia com un fillet del cel. Diverses excuses de poc pes li van servir per escaquejar-se d'acompanyar-nos.\nCarregat com un ase vaig partir cap a la plaça del Born, lloc elegit com a punt de sortida de la ruta. Tot i no haver dormit pràcticament gens, els nervis i la il·lusió pel que ens esperava davant em van despertar ràpid i em van treure del cos la incòmoda pesadesa provocada per la manca de descans acumulada durant la setmana. En Jaume, en Tolo i jo vam arribar a la plaça del Born sincronitzats com un rellotge, i hauríem pogut donar inici a la ruta sense necessitat de posar cap peu enterra. Primer, però, havíem de col·locar bé els llums i engegar el GPS:\nA punt d'iniciar el major repte dalt velo que mai ens hem proposat.\nEns vam posar en marxa a les 5:08 h. Des del primer moment sabíem que, a banda del quilometratge, les hores de ruta i les dificultats del camí, el principal enemic que hauríem de batre seria la calor. Havíem quedat a les 5 h amb la idea de fer el tram més dur, entre el Pla de Mar i Cala Barril, abans de les hores de màxima calor.\nTot i així, ben prest vam veure que aquell dia suaríem de valent. No érem encara les 5:30 i ja anàvem xops. De fet, en Jaume ja va arribar a la plaça del Born ben suat...\nEn qualsevol cas, ara el dia és llarg, i el sol surt molt prest, de manera que pràcticament no vam haver d'emprar els llums. Ens van servir per fer el tram d'asfalt de Ciutadella a Cala'n Blanes, passant per sa Farola, i per fer el primer tall de Camí de Cavalls, de Cales Piques fins dalt de sa Falconera. A partir d'aquell punt, després d'uns 40 minuts d'haver iniciat la ruta, en vam fer prou amb la llum de l'alba.\nL'absoluta quietud que es palpava des de dalt de sa Falconera presagiava un dia calent, molt calent.\nSa Falconera vista des de la mar, en una foto tirada un dia de pesca amb en Nofre, fa un parell d'estius.\nAbans que sortís el sol ja hi veiem perfectament. A la foto passam pel costat d'una barraca de bens, una de les moltes -i no precisament de les més espectaculars- que poblen la zona de Son Salomó i Ses Truqueries.\nPrimer sol. Com es pot intuir a la imatge, el terreny és tremendament rocós i pedregós. Açò fa que s'avanci molt lent i que s'hagin de fer esforços extres per mantenir-se dret damunt la velo.\nTota la zona de sa Torre del Ram, Son Salomó, Punta Nati, Son Escudero i Son Morell és tremendament rocosa i tremendament pedregosa. Aquest era fins fa poc un territori reservat a caçadors, pescadors i cercadors de tàperes, i mai no hauria pensat que un dia el faríem dalt velo. Tot i que es pot ciclar en la major part, mantenir-se damunt la velo demana grans esforços de tensió i d'equilibri. S'avança molt lent per la gran quantitat d'energies que es gasten.\nAixí és que des del primer moment vam haver de ser fidels a la nostra consigna: reservar forces, evitar puntes d'esforç que a la llarga poguessin passar-nos factura. Pujar alguns escalons o talls molt rocosos suposa un malbaratament d'energies que tampoc no et reporta gaire res a canvi, així que vam intentar contenir-nos des del principi, posant peu a terra quan venia un tram molt complicat.\nTota la part del nord-oest de Ciutadella és esquerpa i inhòspita. Assotada sense compassió per la tramuntana i el mestral, i amb més roca que terra, no hi creix ni un sol arbre. El més frondós que s'arriba a veure és algun arbust com el de la imatge.\nVogant per damunt dels penyals de s'Escullar, a prop de Cala Morell. Aquí s'acabava el primer tram del Camí de Cavalls, sense pràcticament desnivell però dels més lents i més poc ciclables de la ruta.\nCala Morell - Pla de Mar\nA partir de Son Morell el camí es va tornar més ciclable. Seguien havent-hi alguns trams molt rocosos, per suposat, però d'aquí fins a la Vall, on ens esperava en Toni, va augmentar el ritme de ruta. Ja començava a ser hora... Quan vam arribar a la Vall dúiem pràcticament 3 hores de ruta i encara érem suvora Ciutadella.\nA les 8 h en Toni ens esperava a l'aparcament de la Vall amb uns quants de bòtils d'aigua fresca, uns Aquarius i uns donuts deliciosos. Aquesta va ser pròpiament la primera aturada de la ruta, i ens hi vam estar uns 10 minuts. Vam aprofitar per posar-nos un poc de crema de sol i per deixar els llums a en Toni, que ens els tornaria el vespre, quan els tornaríem a necessitar.\nArribant a la Vall. La foto la va tirar en Toni, que ens esperava amb aigua, uns Aquarius i uns donuts. A canvi de tot açò li vam deixar els llums perquè ens els tonrés a la nit.\nEn Jaume omplint el seu Camelbak, acció que repetirem moltes vegades durant el dia.\nEl tram de la Vall (més ben dit, de Ses Fontanelles) fins al Pla de Mar és un miratge que dura mitja hora escassa. Després de tres hores de ruta per damunt penya, de cop s'entra en la frondositat de pinars i ullastrars. El terreny és molt poc pedregós, tenint en compte que xerram de Menorca. Aquest tram té, pel meu gust, algun dels millors trossos del Camí Cavalls, en especial el tall de corriol totalment cobert de vegetació a les bandes i per damunt, fet que costa de veure a Menorca. Una estona molt divertida però que passa massa ràpid, ja que una vegada arribats al Pla de Mar comença la part més dura de la ruta.\nPla de Mar - Cala Barril\nEn efecte, al Pla de Mar feim per primera vegada el que serà habitual en els següents quilòmetres: carregar-nos la velo a l'espatlla per remuntar un tall de pujada impossible (almenys per humans com nosaltres). La segona part de la pujada es pot fer sobre la velo amb alguns esforços, però aquell dia hem sortit decidits a fer bandera d'una estricta política d'austeritat, com ara està de moda, així que quan ve un tram que demana un sobreesforç davallam de la velo i el feim tranquil·lament a peu.\nLa nostra brúixola és el pulsòmetre: encara que ens sentim bé en una pujada, encara que vegem que podem donar més, quan les pulsacions pugen a 165 reduïm la marxa i, si fa falta, posam peu a terra. Aquesta manera de fer ens fa avançar un poc més lents, però tenint en compte els quilòmetres que tenim per davant i, sobretot, la calor que ja comença a fer (i encara no són ni les 9 h!), més val que ens ho prenguem amb calma. El nostre objectiu no és batre cap marca de temps, sinó simplement fer tot el Camí de Cavalls sense deixar-nos cap tram.\nDavallant al Pilar. Més o menys en aquesta zona vaig patir la primera de les tres caigudes del dia.\nFoto de Cala Pilar que ja havia penjat a la crònica de la M-nord de dues setmanes abans.\nDavallant al Pilar vaig patir la primera caiguda del dia. Vaig intentar saltar un sargall que l'aigua havia cavat en el terreny molt arenós, amb la mala sort que, al recepcionar, la roda del davant es va quedar completament clavada, amb resultat més que previsible: cos a terra. Amb la pell suada com estava, vaig quedar fet una autèntica croqueta. El que més ràbia em va fer, però, va ser que vaig clavar les mans enterra i els guants em van quedar plens d'arena per dins.\nDe Cala Pilar a ets Alocs s'alternen trams ciclables amb altres un poc més complicats. Primer de tot el camí s'endinsa un pèl cap a l'interior, però ben prest recupera la línia de la costa i no la deixa fins a arribar a ets Alocs. Com passa amb totes les baixades que ens trobarem a partir d'ara fins a Fornells, la que davalla ats Alocs és curta però intensa.\nUna vegada ats Alocs, travessam el codolar i seguim els "bil·los" que marquen el Camí de Cavalls, que s'endinsa altra vegada un poc cap a l'interior. Aquí començarà la part realment dura del nord. Una hora i mitja de pujades amb la velo al coll i baixades trialeres ens separa de Cala Barril, on el camí es torna un pèl més amable.\nAbans de prosseguir amb la marxa, però, feim una petita aturada. Com vaig comentar a la primera part de la crònica, el capvespre abans havia davallat a peu fins ats Alocs per deixar-hi una garrafa d'aigua, uns plàtans i unes barretes amagats. Ara havia arribat el moment de treure'ls profit, així que vaig ficar els braços per entre orugues i branques de mata i vaig treure l'avituallament amagat.\nDues imatges del tram entre Cala Pilar i ets Alocs.\nDavallant a Ets Alocs per una baixada tècnica, com la majoria de les que vindrien a partir d'ara fins a Cala Barril.\nLa primera pujada sortint dets Alocs és exigent, però permet encara fer-la vogant. És seguida per una baixada molt directa fins a un petit torrent, on comença l'hora de la veritat. Quan fa dues setmanes en Jaume i jo vam fer la M-nord, vam encarar aquesta pujada damunt les 14 h, amb un sol implacable i ni una bafa d'aire. A mitja pujada ens va agafar un un cop de calor que ens va passar factura pel que ens restava de ruta. Aquesta vegada, per tant, anàvem amb la lliçó apresa. Diuen que "a poc a poc i amb bones s'aconsegueixen ses dones"; açò no sé si és cert, però en qualsevol cas aquest dia era cert que "a poc a poc i amb bones pujam ses costes".\nDesprés d'una hora i mitja de pujades que no s'acaben mai, quasi sempre arrosegant ferro, i de davallades precioses amb el culet cap enrere, vam arribar a Cala Barril, moment a partir del qual, segons en Jaume, tot havia de ser baixada. Quan hi pens, no sé si riure o posar-me a plorar...\nPer cert, que la darrera baixada, la de Cala Barril, té un revolt de 180º que tant a en Tolo com jo, cadascú per separat, ens va recordar a un que hi ha davallant de Sant Pere de Rodes cap a Llançà. Sigui com sigui, no sé què tenen les roques i les pedres de Menorca que sempre ho posen tot un poc més difícil...\nBreu (molt breu) moment de descans entre els múltiples puja-i-baixes que separen el Pla de Mar de Cala Barril.\nDavallant a Cala'n Calderer. El Camí de Cavalls està ple de baixades curtes però precioses, més o menys exigents però sempre factibles. El tram d'arribada a Cala'n Calderer, probablement la cala més inaccessible de Menorca, és dels meus preferits.\nI fins aquí la segona part de la crònica del Camí de Cavalls NON-STOP. Segons en Jaume, tot el que vindrà a partir d'ara fa davallada. Segons jo, ara ve el moment de la veritat: la calor inclement del migdia.\nPublicat per j o a n f t a 17:05\nei joan! el tempo del relat fa que vulgui la crònica sencera ja! Em fa dentetes aquesta bogeria que vau vogar! Llàstima que jo no sàpiga moure'm sobre dues rodes... tot i que pel que escrius és ben bé que us podria haver seguit a peu!\nAlgun dia m'hi posaré en el mundillo aquest vostre, no ho dubtis!\n13 de juny de 2010 a les 11:14\narnau julia ha dit...\nestic amb l'albert... que no es el que conec, pq el queoan) si fa velo!!\nApa doncs paciencia i tu a escriure, i nosaltres a esperar!!! bones de part de l'Arnau\n15 de juny de 2010 a les 12:22


Una operació sota sospita\nUn macroprojecte ruïnós de Caixa Catalunya en un camp de golf a Múrcia podria formar part dels casos investigats per la Fiscalia\n4 min. Barcelona 23/11/2014 00:00\nMilers d’habitatges, un dels camps de golf més grans d’Europa, un hotel de luxe, 550 hectàrees, una inversió de 900 milions d’euros. És l’inacabat macroprojecte Hacienda del Álamo, a la localitat murciana de Fuente Álamo, en la clàssica operació immobiliària del temps de l’eufòria precrisi. El projecte tenia un tret sorprenent: va ser impulsat per Caixa Catalunya, la ja desapareguda caixa d’estalvis catalana. I segons diferents fonts del sector financer, és una de les operacions que el FROB va enviar a la Fiscalia per saber si l’operació amaga cap delicte.\nFonts financeres han explicat a l’ARA que tenen la “certesa” que l’operació està en mans de la Fiscalia. Segons una altra font, si els informes forenses encarregats pel FROB estan ben fets, Hacienda del Álamo formarà part “segur” de les operacions enviades a Anticorrupció. Tot plegat encaixa amb el que va publicar el 19 d’octubre La Verdad de Murcia citant “fonts del sector”: que el projecte està ja en mans del fiscal. No obstant, ni el FROB, ni el ministeri d’Economia, ni l’entitat, ni la Fiscalia han volgut confirmar a l’ARA la informació del diari murcià.\nLes pèrdues de Caixa Catalunya en una operació feta a 600 quilòmetres de Barcelona són elevades, de “com a mínim” 100 milions d’euros, segons el sector. A finals del 2008, davant les urgències financeres del projecte, l’entitat de crèdit va adquirir el 50% que li faltava de la inversió al seu soci, Armilar-Procam. Procam era la promotora de la caixa i Armilar era una promotora amb qui s’havien aliat en aquesta operació. L’entitat va comprar aquella meitat convertint en accions més de 400 milions d’euros de crèdits que li havia concedit, i ho va fer per evitar la fallida d’una empresa de la qual era copropietària. L’aventura havia començat una dècada abans.\nConnexió Baix Llobregat\nLa relació entre Catalunya Caixa i Armilar es remunta a l’any 1998, quan es van associar. Un any després, Armilar-Procam iniciava els tràmits per fer realitat el faraònic projecte a Múrcia. Antics empleats de l’entitat admeten que l’operació va sorprendre internament. “Què hi fem, a Múrcia?”, es preguntaven alguns directius, segons rememora una font. La qüestió segurament té més d’una resposta, però fonts coneixedores de l’operació es remunten al temps en què la segona entitat de crèdit de Catalunya estava dirigida per Josep Maria Loza -director general de Caixa Catalunya entre el 1998 i el 2008- i pel seu equip, entre els quals destacava Josep Maria Alentorn, director general adjunt. Diferents fonts indiquen que ells dos van ser els principals responsables de la desmesurada aposta de Caixa Catalunya pel totxo. Segons exposen, Alentorn va contactar amb Armilar, promotora de Manuel Martín López amb seu a Castelldefels (Baix Llobregat). El fet que Alentorn fos veí de la localitat va ser decisiu perquè es coneguessin i iniciessin un projecte que va acabar generant elevades pèrdues per a l’entitat -i els contribuents-. Aquest diari ha intentat sense èxit parlar amb Manuel Martín.\nInauguració amb fastos\nEl complex turístic d’Hacienda del Álamo el va inaugurar el 9 d’abril del 2005 el ministre d’Indústria i Turisme, que aleshores era José Montilla, en un acte amb representació de polítics locals i en el qual no van faltar els discursos que feien palès que era una altra època. Montilla va assegurar que al turisme li calia diversificació i va fer una defensa del “turisme de golf”. En referència a les crítiques fetes des de Catalunya a la proliferació de camps per a aquest esport, va explicar que no suposaven un problema d’aigua perquè es regaven amb “aigua reciclada”. Però l’eufòria d’aquell dia es va anar esvaint.\nEl 2008 el resort va estar a punt de fer fallida i, després, els problemes van seguir. El 2010 hi havia acabats 2.400 habitatges dels entre 3.500 i 4.500 que s’havien anunciat. Uns 800 segueixen sense vendre’s i estan en mans de CatalunyaCaixa Immobiliària (antiga Procam) i la Sareb, l’anomenat banc dolent, que va confirmar a aquest diari que hi té una gran quantitat d’actius en venda, sense precisar quants.\nEls 400 milions en crèdits que va haver de perdonar Caixa Catalunya a Armilar-Procam són només una part de l’operació; les pèrdues, segons fonts del sector, estarien per sobre dels 100 milions. Tenint en compte que el FROB ha denunciat entre 17 i 19 operacions de CatalunyaCaixa (el nombre exacte no l’ha concretat) amb un perjudici econòmic de 900 milions, Hacienda del Álamo seria un dels errors més importants comesos per la desapareguda entitat. Però potser no va ser només un error: si l’operació està en mans de la Fiscalia, com defensen diferents fonts, el macrocomplex podria acabar amagant també indicis de delicte.\nLa cúpula de Caixa Catalunya, imputada per la ruïna immobiliària\nEl jutge manté la investigació a Serra i Loza pel forat a Catalunya Caixa


La recuperació econòmica guanya intensitat | CaixaBank Research\nLa recuperació econòmica guanya intensitat\n3 maig 2015 | Pols Econòmic SetmanalEconomia espanyola\nL'economia espanyola accelera el ritme de creixement fins al 0,9% intertrimestral en el 1T, dues dècimes més que en el 4T 2014. A falta del detall per components, els indicadors avançats d'activitat apunten a un gran dinamisme de la demanda interna, sobretot del consum privat. Així, les vendes al detall van augmentar un robust 2,7% interanual al març i la confiança del consumidor es va situar en nivells de l'any 2000.\nLa contracció de l'IPC se suavitza a l'abril. La inflació avança per tercer mes consecutiu i se situa en el -0,6% interanual a l'abril (-0,7% al març). Aquesta millora es recolza en l'avanç del preu dels components energètics (tant dels carburants com de l'electricitat), tendència que esperem que es mantingui en els propers mesos. Al seu torn, la inflació subjacent se sumarà gradualment a aquest avanç, gràcies a l'empenta de la demanda interna i a la depreciació de l'euro.\nDades favorables per al mercat immobiliari en els primers compassos de l'any. Pel que fa a l'oferta, els visats de nova construcció van continuar creixent amb força, concretament, al febrer van augmentar un 17% interanual acumulat de 12 mesos. Pel que fa a la demanda, les transaccions d'habitatges van continuar guanyant tracció amb l'ajuda de l'avanç de les hipoteques, que van créixer el 29% interanual al febrer.\nEl Govern presenta el nou Programa d'Estabilitat. Destaca una important millora de l'escenari macroeconòmic per als propers anys (en línia amb les nostres previsions per al 2015, encara que més optimista per als anys següents) i un ambiciós camí de reducció del dèficit públic. El Govern també va presentar el nou Programa Nacional de Reformes, que recull les reformes estructurals a nivell europeu per al foment de la inversió, el creixement i l'ocupació, així com mesures a nivell nacional, la majoria ja aprovades però pendents d'implementació.


Molins de Rei crea un dels primers clubs de Boccia de la comarca - Viu Molins de Rei\nEl club s’ha presentat públicament a la Federació Obrera // @JordiCosta1425\nUna petanca per a persones amb diversitat funcional. Així és com es defineix la Boccia popularment. Des dels anys 80 es considera una pràctica esportiva paralímpica en què hi participen persones amb diversitat funcional, especialment aquelles amb afectacions motores greus.\nS’hi pot jugar tant individualment com en parelles o equips en un terreny de joc en què hi ha 13 boles: sis de vermelles, sis de blaves i una de blanca. La pilota blanca és la primera a sortir al camp, i la resta es reparteixen entre els participants segons el color. L’objectiu és llençar les pilotes assignades de manera que quedin al més a prop possible de l’esfèrica blanca. Segons el grau de diversitat funcional, els participants juguen amb acompanyament i amb instruments que els facilitin el tir.\n“És un esport molt divertit i emocionant”, explica en Nandou Diedhiou, un dels artífexs de la creació al municipi d’un dels primers clubs de Boccia de la comarca. Té paràlisi cerebral i fa dos anys que hi juga perquè el seu fisioterapeuta li ho va recomanar. Des de llavors no ha pogut parar, però fins ara havia d’anar a altres municipis a practicar aquest esport.\nPer això, a l’estiu va proposar al fundador de l’entitat Geuopic, Dani Andreu, crear un club de Boccia a Molins de Rei a través de la seva entitat, dedicada a ajudar persones amb diversitat funcional. “Va venir i m’ho va dir, i quan en Nandou et proposa alguna cosa no t’hi pots negar”, confessa Andreu, que de seguida va acceptar.\nL’acte ha aplegat una cinquantena de persones // @JordiCosta1425\nLa carrera de fons per posar en marxa el Gueopic Boccia Molins Club Esportiu en un parell de mesos ha estat titànica. Gueopic ha hagut de modificar estatuts, pagar taxes i buscar més patrocinis. Segons expliquen, han tingut sort i des del primer moment han trobat suports per tirar endavant el projecte. “Molta gent s’hi ha implicat i actualment ja comptem amb més d’una desena de patrocinis”, diu Andreu, que tot i així fa una crida al municipi perquè més gent es faci sòcia de l’entitat: “Tota ajuda és benvinguda per seguir ajudant”, remarca el molinenc.\nL’esforç ha valgut la pena i el primer club de Boccia de Molins de Rei ja ha començat a caminar aquest dimecres en un acte de presentació a la Federació Obrera. De moment el club només tindrà en Nandou de jugador, que els divendres a la tarda entrenarà al poliesportiu de l’escola Pont de la Cadena, on la pista s’ha adaptat per practicar-hi l’esport.\n“Tothom l’hauria de provar”, remarca en Nandou. Sosté que no és difícil, però creu que se’n parla poc. També ho pensa la directora tècnica de la Federació Esportiva Catalana de Paralítics Cerebrals, Àngels Solà. Des d’aquesta entitat també han col·laborat en la posada en marxa del club molinenc, del que destaquen que sigui un dels pocs clubs dedicats exclusivament a aquest esport.\n“La Boccia fa un pas més”\nPerò la Boccia a Molins de Rei no és una pràctica esportiva del tot nova ja que des de fa temps el municipi acull competicions d’aquest esport en les seves instal·lacions esportives. De fet, el diumenge 15 de desembre el Pavelló de La Sínia serà la seu d’una nova competició.\nEn paraules de l’alcalde, Xavi Paz, “es pot dir amb molt d’orgull que la Boccia fa un pas més a Molins de Rei”. El socialista, que ha estat acompanyat per la regidora de (Dis)capacitat Ainoa García en l’acte de presentació, també ha agraït que iniciatives com aquestes sorgeixin de la societat civil: “El nostre municipi és molt afortunat de tenir el teixit social que té, demostra que som una vila viva i dinàmica”.\nDe fet, Paz ha fet cas de les peticions d’en Nandou i ja ha dit que li agradaria provar l’esport. També ho han dit personalitats com l’actor resident al municipi Karra Elejalde, que també ha assistit a l’acte, així com els molinencs Jordi Hurtado i Mònica Usart, que en un vídeo també han expressat la voluntat de jugar-hi.\nL’actor Karra Elejalde durant l’acte // @JordiCosta1425\nEtiquetes:Boccia diversitat funcional esport Gueopic Boccia Molins Club Esportiu inclusió Molins de Rei petanca


Fireflies Hostel Kathmandu Nepal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n159,Pakanjol Marg,, Thamel, Kathmandu, Nepal, 45000 - Veure al mapa\n"i loved the staff....extremely warm and friendly. it feels..."\nMés informació sobre Fireflies Hostel\nSituat a Thamel, Fireflies Hostel és el lloc perfecte per gaudir de Kathmandu i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Kathmandu. Recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Fireflies Hostel sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb escriptori, insonorització, llits extrallargs (> 2 metres), articles de tocador, plat de dutxa a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Fireflies Hostel és una elecció inteligents per a viatgers a Kathmandu, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Els fills d’en Hurin | mecatxis en blog\nDe l’autor només n’he llegit “El Senyor dels Anells” i el “Hobbit”. Encara tinc aquí pendent, a la cua de la resta de llibres, “Contes inacabats de Númenor i la Terra Mitjana”. Pel títol, un exemple encara més clar de com s’ha volgut exprimir qualsevol material que l’autor pogués crear. Va bé saber quines obres “assequibles” té, també, gràcies.\nComentari per avalot gener 30, 2008 @ 9:42 pm


Entradas Estat de xoc » Comprar Entradas\nEntradas Estat de xoc\nMartes, 25/12/2018 21:00h.\n12/25/2018 21:00 01/19/2019 22:45 Europe/Madrid Estat de xoc Consigue tus entradas aquí para Estat de xoc, http://j.mp/2Cu0vgH Sabadell, Barcelona MM/DD/YYYY 3600\nESTAT DE XOC L’acció té lloc a la sala de metges d’un hospital on s’està preparant la festa de Nadal i, al mateix temps, una important conferència mèdica. Tot es complica quan el doctor encarregat de fer la conferència rep la visita d’una antiga empleada de l’hospital i amant que, tant sí com no, li vol presentar la filla que va tenir com a resultat de la seva relació.Les entrades i sortides de l’actual dona del doctor i dels demés membres de l’equip mèdic, així com la insistent intervenció d’un agent de les forces d’ordre públic, aniran marcant els esbojarrats esdeveniments. Direcció: Jordi Amat Dies de representació 25, 28, 29 de desembre 4, 11, 12, 18, 19 de gener Les entrades per Estat de xoc, tenen un cost de 12€ . No et quedis sense entrades per veure aquesta comèdia que et presenta el Teatre Sant Vicenc.


CANÇONS i MÚSIQUES DELS AVIS: Contristada i afligida\nObservacions: Sembla ser una composició local a partir del poema medieval Stabat Mater. La cantava el Cor Filles de Maria, al voltant de 1934, a l’església i quan acabava el Via Crucis a la plaça. L’autor de la música segurament era el propi director del cor. La traducció del text és de Mn. Josep Palà. Es cantava a dues veus.


El districte de Sants-Montjuïc combat l’atur amb cursos de guiatge per la natura | betevé\nUna desena d'aturats i estudiants descobreixen els secrets que amaga la muntanya de Montjuïc\nRedacció | dijous, 13 de juliol del 2017, a les 09.00\nLa Camila és estudiant de geologia i durant els propers dies descobrirà tots els secrets que amaga la muntanya de Montjuïc. Camila Celeste participant “Estic aprenent moltes tècniques que puc aplicar no només a ser guia sinó a la meva vida quotidiana. Observació, coses que a vegades mires però no veus en profunditat. T'ensenyen a observar amb perspectiva” Aquest taller està adreçat a aturats i estudiants majors de 18 anys. L'organitza el districte de Montjuïc en col·laboració amb Barcelona Activa, el Centre d'Estudis de Montjuïc i l'empresa Naturalwalks i pretén donar les eines perquè els participants es converteixin en guies d’entorns naturals. Julian Castro tècnic Treball als barris “Els participants venen, treballen en el curs, comparteixen aquesta intensitat horària i després tenen un compromís amb les entitats del districte per fer un retorn social i fer una passejada amb entitats socials del barri” Una vegada acabi el curs, els participants rebran un certificat europeu com a guia intèrpret del patrimoni natural.\nEls barris de la Marina o el Poble-sec tenen una de les taxes d’atur més altes de la ciutat. Per combatre-les, el districte, juntament amb Barcelona Activa i altres entitats com el Centre d’Estudis de Montjuïc o l’empresa Naturalwalks, han organitzat un curs de guiatge i interpretació del medi natural a la muntanya de Montjuïc.\nEl taller consta de 48 hores de formació i està estructurat en tres parts. La primera donarà la formació i les eines necessàries per poder interpretar la natura i fer rutes guiades. La segona se centrarà en el context històric i social de la muntanya de Montjuïc i els barris de l’entorn. I la tercera i última orientarà els participants en la recerca de feina.\nUn cop finalitzat el curs, els participants rebran un certificat europeu que els acreditarà com a guies de la natura i els permetrà trobar una nova sortida laboral. També hauran d’organitzar una activitat guiada amb alguna entitat del Poble-sec, la Marina o la Font de la Guatlla per tal de donar al veïnat la possibilitat de descobrir també els secrets que amaga un espai que els és tan proper i alhora tan desconegut com la muntanya de Montjuïc.\n— atur — Barcelona Activa\nLes Kellys protesten a l’Hotel Hilton Diagonal Mar per denunciar la precarietat\nLes Kellys: “Ens estem trobant amb una quantitat d’habitacions humanament inassumibles”


Andrés Calamaro torna el 22 de maig amb Tinta Roja, un disc de tangos ~ #Pantalla-Completa\nAndrés Calamaro torna el 22 de maig amb Tinta Roja, un disc de tangos\nPUBLISHED ON: 5/06/2006 BY: Gustau Moreno Pérez IN: música\nTothom que ens conegue molt sabrà que el nostre músic favorit és l'argentí Andrés Calamaro. Per tant, podreu imaginar-vos que estem a punt d'obrir una botella de cava, ja que l'excantant de Los Rodríguez ja ha confirmat la seua nova gira, en què presentarà el seu nou disc, Tinta Roja. Calamaro editarà el nou àlbum el 22 de maig, un disc produït pel prestigiós Javier Limón (productor ja d'un altre disc de Calamaro, El Cantante, i de Lágrimas Negras, de Bebo Valdés y Diego el Cigala) en què Calamaro recupera deu dels millors tangos del seu país. De fet, el disc té les col·laboracions d'El Niño Josele, Juanjo Domínguez, Jerry González, Alain Pérez, José Reinoso, Antonio Serrano i Montse Cortés.\nDurant la seua nova gira, Calamaro visitarà Granada (14 de juny), Barcelona (17 de juny), A Corunya (22 de juny) i Madrid (24 de juny). Abans, però, l'argentí també tornarà a actuar al costat del seu antic company Ariel Rot al Festival Latino de Valladolid, el 27 de maig. A aquesta cita també aniran altres músics com Coti Sorokin, Julieta Venegas, Bebe i Amaral.\nD'altra banda, al marge de la publicació de Tinta Roja, Calamaro també està preparant un altre disc amb Litto Nebbia, excomponent del famós grup argentí Los Gatos. El nou treball reunirà cançons inèdites de Calamaro i Nebbia, com Corazón en venta o Corte de Huracán. Aquest segon disc está força avançat, però encara no té data de sortida. També està molt avançada l'edició en DVD d'un concert que Calamaro va oferir a Buenos Aires davant de més de 25.000 persones, el desembre del 2005.\nA més, la versió argentina de la revista Rolling Stone acaba d'escollir Andrés Calamaro com a personatge de l'any, pel seu disc en directe El regreso, que ha representant el seu retorn als escenaris durant el 2005. De fet, el cantant argentí també va rebre el passat abril el premi més important de la indústria musical del seu país, el Gardel de Oro al milllor àlbum per El regreso.\nAquí teniu un vídeo amb el fragment més emocionant de la gala dels premis Gardel:


L’11 de març a les 16.56 h. UTC, Tedros Adhanom Ghebreyesus, el director de l’Organització Mundial de la Salut, va afirmar que el COVID-19 es pot caracteritzar com una pandèmia. Els experts de la indústria consideren la incertesa mundial al voltant d’aquesta malaltia respiratòria, a causa de les prohibicions de viatjar imposat per part dels governs de tot el món a la contínua turbulència del mercat mundial: per ser un desencadenant de la dolorosa caiguda del mercat de criptomonedes.\nLa majoria de les criptomonedes van experimentar la caiguda de preus més gran les 24 hores en un sol període de 24 hores. La forta tendència a la baixa va començar cap a les 6:00 del matí UTC del 12 de març i es va continuar fins al matí del 13 de març. Ether (ETH) va rebre un enorme 33% d’aproximadament 60 dòlars a les 13:30, sumint un 46,6% en general en aquests dos dies. EOS (EOS) va cobrir gairebé les mateixes xifres, perdent el 42,42% del seu valor. Els gràfics dels moviments de preus de les dues criptomonedes són molt similars.\nLa caiguda continuada del mercat va tenir un impacte evident en el sector de les finances descentralitzades, que normalment depèn d’actius digitals sobrecolateralitzats per avalar el valor de la nova moneda. La conseqüent pluja d’actius liquidats poc garantits va adoptar els protocols DeFi i fins i tot va tocar els seus inversors aversos al risc. Aquestes circumstàncies es van convertir en una prova d’estrès adequada per als projectes més importants de la indústria, que va revelar les seves debilitats i els seus punts forts.\nRelacionat: DeFi ara pot triar fer proves de coneixement zero sense confiança\nAquí teniu una anàlisi del que va passar amb MakerDAO (MKR), el projecte DeFi més gran d’Ethereum, i com es compara amb Equilibrium EOSDT, el projecte DeFi més gran d’EOS.\nCom van resistir aquests dos diferents projectes la mateixa tempesta??\n1 La tempesta perfecta\n2 Que comenci l’espectacle\n3 MakerDAO està en turbulències\nTan bon punt el mercat criptogràfic va entrar en vendes de pànic, el nombre de transaccions a les xarxes de blockchain va augmentar previsiblement. La cadena de blocs Bitcoin (BTC) normalment oscil·la al voltant de menys de 0,7 transaccions per segon, però ho va ser manipulació 5,76 transaccions per segon al màxim de 13 de març. Aquestes circumstàncies causen fàcilment congestions a les xarxes i afecten greument les seves operacions normals.\nEl nombre de transaccions pendents a la xarxa Ethereum augmentat dramàticament. La quantitat mitjana de temps per confirmar un bloc va augmentar dels 15 segons habituals a 2.680 segons (44 minuts), mentre que el preu del gas augmentava fins a nivells ridículs al voltant de 110 Gwei (en comparació amb el preu mitjà de la transacció Ethereum de 16 Gwei).\nPer tant, la majoria de les transaccions de la xarxa es van obstruir, cosa que va afectar les operacions normals de qualsevol DApp que s’executés a sobre (a menys que els seus usuaris paguessin comissions de transacció escandaloses; tingueu present aquesta part). Aquesta riuada de transaccions pendents es va convertir en un dels motius pels quals els fluxos de preus de MakerDAO van fallar. Pel que sembla, 14 proveïdors de preus anònims no van augmentar el preu del gas, sinó que van deixar d’empènyer els preus reals a la cadena de blocs. O bé, les seves transaccions simplement han fallat.\nAl mateix temps, EOS no va experimentar aquests problemes de la mateixa manera (vegeu el gràfic següent). En comparació amb Ethereum, EOS no és tan sensible a un augment de les transaccions simultànies a causa de les seves característiques arquitectòniques. A diferència d’Ethereum, EOS va ser dissenyat per a una capacitat d’amplada de banda de 250 transaccions per segon i potencialment es podria escalar a 4.000. Ethereum processa 15 transaccions per segon a partir d’aquest escrit.\nA més, els fluxos de preus d’EOSDT (proporcionats per tres oracles públics: Provable, DelphiOracle i LiquidApps) estaven en plena capacitat de treball durant tot el període de temps. Podem veure que la corba de l’alimentació de preus en cadena replica gairebé el preu de mercat. La desviació més gran va ser del 15% i va durar uns 10 minuts.\nNota: gràfic del feed de preus basat en les dades de blockchain\nLes diferències en la precisió del feed de preus també provenen de la taxa d’actualització mitjana. Això és un cop per minut amb EOSDT i un cop per hora amb MakerDAO. Això és òbviament massa lent per a un panorama tan canviant, com hem vist recentment (fins i tot si els feeds de preus de MakerDAO funcionaven correctament). La qüestió de si Ethereum pot donar suport a feeds de preus ràpids i econòmicament viables encara està vigent.\nEls preus dels contractes intel·ligents de MakerDAO han estat obsolets des de feia força temps. El preu de la cadena ETH en particular va ser de 126,69 dòlars a les 2:04 a.m. UTC del 13 de març, mentre que el preu de mercat era tan baix com 95,69 dòlars al mateix temps. Aquesta enorme desviació del 32% era efectivament una prima de mercat sobre les garanties ETH liquidades, que se suposava que s’oferia en una subhasta de descompte..\nSegons la nostra investigació, hi va haver dos períodes en què el preu de la cadena es desviava significativament del 10% del preu de mercat (entre les 10.44 i les 17.04). UST el 12 de març i entre les 23.29 h. i 3:04 a.m. UTC el mateix dia.\nAquests períodes coincideixen perfectament amb les dues onades de col·lapse del mercat i la turbulència de la xarxa Ethereum.\nLes trucades de marge van caure amb la primera forta caiguda de preus. En aquest moment, els preus en cadena d’ambdós sistemes es sincronitzaven amb el mercat i les xarxes EOS i Ethereum funcionaven correctament. Però tan bon punt els preus en cadena de MakerDAO van començar a perdre el seu nivell, la intensitat de les trucades de marge i les liquidacions van començar a disminuir, tot i la contínua caiguda del mercat.\nNota: basat en les dades de blockchain\nLes pujades de marge requerides a Equilibrium EOSDT recauen exactament en els abocaments de preus, però a MakerDAO, la dinàmica de trucades de marge sembla estar endarrerida. Els fonaments d’això resideixen en la diferència clau entre la mecànica de liquidació d’EOSDT i MakerDAO.\nMakerDAO es basa completament en l’acció d’un jugador de tercers (anomenat porter) que se suposa que vigila les voltes existents i provoca una acció de “mossegada” per demanar marge si alguns es subcolateralitzen. El sistema verifica que la trucada és legítima i allibera garanties al contracte intel·ligent de subhasta.\nPerò Equilibrium EOSDT no requereix cap implicació de tercers, ja que el sistema identifica automàticament les posicions dels usuaris poc garantits en cada actualització de preus..\nA causa de l’obstrucció de la xarxa, la majoria dels guardians de MakerDAO no van poder activar el mètode de mossegada. Al mateix temps, algunes voltes no es consideraven subcolateralitzades, gràcies al preu en cadena sobreestimat.\nVal la pena esmentar que les liquidacions a Equilibrium EOSDT són tan senzilles com una transferència d’actius ordinària a un contracte intel·ligent (en comparació amb MakerDAO, on es requereix un bot de manteniment sofisticat). La simplificació de la interfície de liquidació la fa disponible per a un públic més ampli i pot mitigar les possibles ineficiències.\nAixí és com la dinàmica de liquidació busca el període de temps donat. Equilibrium EOSDT va acabar amb un deute “incobrable” pendent de 0,00 dòlars. Si us pregunteu: “Espereu, per què el deute” dolent “pendent a MakerDAO augmenta amb el pas del temps?” llavors feu una pregunta perfectament raonable.\nMakerDAO està en turbulències\nCom es va descriure anteriorment, l’oferta inicial de garantia d’èter liquidat a les subhastes va ser molt superior al seu preu de mercat. Això va passar a causa dels preus cadenats obsolets que van ser un 32% més alts que el preu de mercat en la seva màxima desviació durant l’obstrucció de la xarxa. Podem suposar que podria enganyar els guardians enmig del boom del preu del gas. Sembla que alguns d’ells es van negar a participar en les subhastes per evitar cobraments excessius o fins i tot perdre els seus fons (a causa de l’alt cost de la transacció i del comportament impredictible del sistema). A part d’això, simplement no podien emetre cap transacció.\nPerò hi va haver un actor del mercat que va decidir provar sort i saltar a la subhasta, tot i el risc de pèrdues potencials. Sembla que la persona no volia arriscar tant o simplement volia fer un experiment amb el destí. Van afegir una mica més de gas (150 gwei, deu vegades l’estàndard) i van apostar-ne un a la subhasta 823 (50 ETH) a les 12:49 p.m. UTC del dia en qüestió. Això va obrir la caixa de Pandora: Ells va guanyar la subhasta a les 13:16 h. UTC i només coneixem la seva adreça Ethereum: 0x43559e88e1bf4594cfa2cb100f325219fa1c0349. Una aposta d’un significa realment 10 ^ -18 DAI, d’acord amb la precisió de token ERC-20 estàndard: és un nombre tan petit que efectivament és zero.\nHi va haver 1.369 subhastes guanyades a un preu gairebé zero. Tot i que el preu de l’Eter disminuïa, hi havia una manca de compradors naturals del deute “dolent” i el desequilibri del sistema de MakerDAO continuava augmentant.\nLa distribució de subhastes d’ofertes “zero” al llarg del temps coincideix amb les dues onades de col·lapse del mercat i la turbulència de la xarxa Ethereum.\nL’última subhasta d’ofertes “zero” es va completar a les 3:14 a.m. UTC del 13 de març, just al final de la segona onada de la tempesta. La subhasta mitjana d’aquest tipus va ser de 50 ETH i els usuaris de MakerDAO van acabar perdent més de 5,6 milions de dòlars.\nAlmenys vuit adreces d’Ethereum competien en aquestes subhastes:\nAlgunes persones argumenten que no hi ha res dolent en fer ofertes en subhastes que tècnicament són més que zero. Un altre possible argument és que les subhastes són el model de liquidació més just: si ningú vol comprar un actiu, el preu zero és just. Sabem d’on provenen i ho anomenem fracàs de les expectatives del sentit comú. La gent no guanya subhastes de 6.000 dòlars al món real licitant 10 ^ -18 dòlars. I definitivament hi havia qui volia participar amb ofertes més raonables, però simplement no podien fer-ho perquè la xarxa es va quedar atrapada.\nSense cap mena de dubte, va ser un error de lògica del sistema. Fins i tot és una hipocresia especular si es tracta d’una característica o d’un error. És una vulnerabilitat evident que van descobrir els agents del mercat que van extreure més de 66.476 ETH (uns 7,64 milions de dòlars a partir d’aquest escrit) dels contractes intel·ligents de MakerDAO.\nSembla que els desenvolupadors no van tenir en compte cap càrrega pesada a la plataforma subjacent. És per això que el mercat no ha de descartar el valor de sistemes altament escalables com EOS: va oferir una experiència fluida per a projectes DeFi com Equilibrium EOSDT durant les últimes turbulències.\nLa Fundació MakerDAO ha proposat recentment diversos passos per solucionar la situació. Una d’elles és una subhasta de control (una decisió controvertida) i un augment molt raonable del temps de subhasta a sis hores (sense renovació del cronòmetre en cada oferta). Esperem que la indústria aprengui lliçons i arguments com ara “10 ^ -18 és més que zero” i “És millor que ho demaneu a Vitalik” ja no seran elegibles.\nAlex Melikhov és cofundador de l’intercanvi de criptomonedes Changelly, a més de conseller delegat i cofundador d’Equilibrium, un marc per a productes stables i productes DeFi garantits per actius. Amb més de 14 anys d’experiència empresarial i fintech, Alex participa en el món de les criptomonedes des del 2013. El seu projecte actual, Equilibrium, té com a objectiu potenciar les finances descentralitzades i accelerar el desenvolupament d’una economia DeFi emergent i del futur dels diners..


Un Toc de Rock: septiembre 2014\nUn Toc de Rock 09-06\nAvui a Un Toc de Rock escoltarem cançons que ens parlaran d'amistat, solitud, separació, retrobaments, d'amor, però també escoltarem una peça que tracta de l'amor més sublim i pur que existeix, l'amor d'una mare i sonaran Patricia Oliver, 84, Luis Fierro, Marc Durandeau, Pimpinela cantant amb Maradona, La Puerta de los Sueños, Whiskyn’s, Platters, Zayda Peña i uns quans més que ens acompanyaran en aquest recorregut per el passat, per els records. Ara i des de La Xarxa de Comunicació Local i totes aquelles emissores per les quals sortim al aire, obriré amb una peça del peruà Pedro Suárez Vertis plena de càrrega ecologista, però amb un missatge molt clar que reflecsa en masses ocasions la veritat quan parlem d'aquesta temàtica “Es molt més fàcil parlar que fer-ho”. Soc Mario Prades i vaig a obrir la barraqueta dient allò de\nPedro Suárez Vertiz – Amazonas 2009\nAvui començarem el nostre viatge per la música i els records escoltant a un bon artista peruà, Pedro Suárez-Vertiz. És tracte d’una cançó molt interessant per la seva forta càrrega ecologista i al mateix temps pel missatge original i desenfadat que ens porta ja que el cantant ens diu que ell no sap com arreglar tots els problemes que té el món i que ens planteja, però que algú “expert” ho sabra., però curiosamente no vol arregrarlos ell, demana que aquest expert s'encarregui de solucionar-lo, amb lo que ell que ho denuncia, passa a ser un ens contemplatiu. Denom complert Pedro Martín José María Suárez-Vértiz Alva, va néixer a Callao, Perú, el 13 de febrer de 1968, des de molt jove toca la guitarra i el piano. Va començar formant part del grup Arena Hash amb els que va editar dos discos, fins que l’any 1992 els va deixar per llançar-se en solitari. Va debutar el 1993 amb l’àlbum “No existen técnicas para olvidar”. El tema donava títol al seu últim treball fins el momento, editat l’any 2009 i que és el seu vuitè disc. L'any 2011 va començar a patir defectes de dicció, producte d'un desordre nerviós muscular, que s'agreuja amb l'edat, sumat a un dèficit d'atenció crònic que el fa ser extremadament distret i tèrbol al parlar. Això afecta en forma important la seva manera de cantar. Pedro Suárez-Vertiz no ha deixat els escenaris, però si ha manifestat en diverses ocasions que es penedia d'haver-ho declarat públicament ja que des d'aquell moment, la premsa i els aficionats a la seva música són molt més crítics i estan pendents de les seves fallades. En els seus inicis va ser component, al costat del seu germà i uns amic del col·legi, del grup Paranoia, sense cap trascendencia. Ara escoltem a Un Toc de Rock al cantant, compositor, músic i productor Pedro Suárez Vertiz.\nLorenzo Santamaría – Corazón salvaje 1995\nUs porto a Un Toc de Rock una altra bona cançó extreta de l'àlbum "Corazón de rock and roll", un dels seus millors discos i del qual si no hem escoltat ja totes les cançons, ens en queden poques. L'amic Lorenzo Santamaría va gravar un dels seus millors discos "Corazón de Rock & Roll", editat per Divuca l'any 1995, amb producció de Carlos Segarra i en ell va incloure aquest tema que escoltem ara a Un Toc de Rock. Lorenzo Santamaría es diu en realitat Llorenç Roselló i va néixer a Santa Maria del Camí, a Mallorca, el 21 de febrer de 1946, per això quan va deixar els Z-66 per llançar-se en solitari va adoptar com a cognom artístic el del seu poble. L’any 1965 va formar la seva primera banda a la qual va anomenar Los Chelines, però van seguir altres com Los Bríos i Los Fugitivos, fins incorporar-se als Z-66, un dels bons grups surgits a finals dels seixanta. Fa molts anys que ens coneixem i sento un gran respecte per ell i el seu treball, encara que jo em quedo amb la seva faceta més rockera, com aquest gran álbum del que escoltem un altre cançó ara, abans que les balades romàntiquetes que li va imposar la seva discogràfica, però que reconec el van portar al cim de la popularitat i avui Lorenzo Santamaría no pot deslligar-se de cançons com "Si tu fueras mi mujer”, “Para que no me olvides”, “Por ese amor”, “Rosy” o “El último beso ".\n84 – Tu libertad 2014\nEl 25 de febrer d'aquest any el tercet 84 van publicar un àlbum titulat "Varcelona", escrit així, amb falta d'ortografia inclosa que va treure al mercat el segell Warner Music. El disc, el tercer que editen i del que us he extret aquest tema que escoltarem ara, es va gravar en els Estudios La Aldea, a la província d'Àvila, entre els mesos de febrer i juny del passat 2013 i ha estat produït pel grup al costat de Mauro Mietta que és el teclista de la seva banda d'acompanyament i que ha tocat amb Ariel Rot i Tequila. 84 està integrat per Jaime Fontecha, Ramón Vázquez i Enrique Berenguer. Per cert, aquest és el primer disc que editen en format real ja que els seus dos anteriors treballs discogràfics "La hierba bajo el asfalto" i "El burdel de Las Sirenas", només es podien adquirir digitalment a través d'Internet. En una entrevista van explicar que havien adoptat el nom artístic de 84 a causa del fet que els tres havien nascut l'any 1984 i referent al perquè "Varcelona" amb V van dir que era per una història d'amor, una noia de Barcelona que es deia Valentina . Tot i que ells són un grup bàsicament acústic, es reforcen en els directes pel grupo1900, integrat, a més de Mauro Mietta, per Chema Moreno i Álex Riquelme.\nDelafé y las Flores Azules – De ti sin mí 2013\nAquesta cançó dóna títol al que encara és l'últim treball del grup barceloní Delafé i las Flores Azules que es va publicar a principi d'estiu del 2013. Si bé a l'octubre del mateix any, Delafé i Las Flores Azules van publicar 4 remixes del seu àlbum "De ti sin mí / De mí sin ti" realitzats per Kulyela, el productor del seu primer disc. De fet ells eren un tercet que s'anomenaven Facto Delafé y las Flores Azules i tots formaven part d'altres bandes. Eren Marc Barrachina (bases de programació) que és Facto i tocava en Songstone, Oscar D'Aniello (cantant i lletrista) és Delafé i havia militat a Mishima i Helena Miquel (cantant i cors) que és la tercera part Las Flores Azules i milita paral·lelament al grup Élena i també és locutora de ràdio i actriu, va participar en la pel·lícula “No habrá paz para los malvados” que va ser guanyadora del Goya a la millor pel·lícula al 2011. L'any 2010 Marc Barrachina va abandonar el grup, van passar a treure el Facto del nom artístic i publicarien el seu tercer disc "vs Las Trompetas de la Muerte" que va ser el primer amb el seu nou nom i també el primer amb Warner Music. Es van incorporar nous músics al projecte, entre ells Dani Acedo (bases, teclats, casiotone i cors), Juliane Heinemann (cors i percussions), Ferran Puig (trombó, percussions i cors), Ramón Marc Bataller (saxo, percussions i cors), Marc Gay (trompeta, percussions i cors), Ramón Rabinad (bateria) i alguns més. Ells havien debutat al 2006 amb "vs El monstruo de las Ramblas" que va ser publicat, igual que el segon, a través del segell independent Music Bus Una de les cançons de Delafé y las Flores Azules "Ciudadanos de un lugar llamado mundo", va ser la música d’un spotm crec que per Cerveza San Miguel que aquest any i amb variacions ha estat aprofitada un altre vegada.\nPatricia Oliver – Si vas a volver 1998\nPoca informació us puc donar de la cantant i compositora Patricia Oliver i això que la vaig tenir al meu despatx de Vilaseca quan va treure aquest CD que va venir a presentar-m'el i li vaig fer una entrevista que es va publicar al Diari de Tarragona, peró ara no recordo masses cosas de l’entrevista i no he trobat la cinta. Però us puc dir que les seves cançons són molt bones i d’ella puc dir també que entronca ritmes de rock amb connotacions de cantautora. Va debutar l’any 1996 amb el disc “En este mundo quizás”. Ella es cantant, guitarrista i compositora i Patricia Oliver va publicar aquest disc amb el tema que escoltem ara a Un Toc de Rock, com a primer tall. L’àlbum es va titular "Un sitio en mi corazón" i va ser editat pel segell Arcade l’any 1998, produït per Carlos Oliver. Patricia Oliver va comptar, en les gravaciones del disc, amb les col·laboracions de Enzio Filippone a les bateries i percussió, Carlos Oliver al baix, José Nortes a la guitarra, Carlos Raya (guitarres), Boris Alarcón (piano i teclats), Phil Shillman (violí) i crec que encara hi havia algú més que hem deixo. Excepte una o dues cançons, totes las que recull el CD van ser composades per la mateixa Patricia Oliver.\nDes del àlbum "On" que Whiskyn's van publicar l'any 2004 ara us he seleccionat per escoltar a Un Toc de Rock aquest tema en el qual els reusencs ens parlen de l'amistat i en el que reconeixen que tenen un bon amic, però el cuiden poc i això no està bé. És clar que al final Joan Masdeu ens aclareix que aquell "bon amic" és ell mateix. Els Whiskyn’s surgeigen a Reus, la capital del Baix Camp i estaben liderats per el cantant i guitarra Joan Masdéu que també és actor. Inicialment es van fe dir Whisky’n’Cullons un nom trasgresor, però finalment i a partir del seu segon o pot ser el tercer àlbum ja van retallar el seu nom sols a Whiskyn’s i van començar veritablement a funcionar a nivell vendes i concerts. Quan jo els vaig coneixer ancara es deien Terrado 25 i s'havien autoeditat un cassette que tinc a la meva discoteca. Joan Masdeu era veí meu en el barri del Carrilet, a Reus, un vivia al carrer Tetuan i l'altre al carrer Canal. Whiskyn’s van començar l'any 1989 i després de la disol·lució del grup Terrado 25, ja a l'any 1992, va surgir Whisky’n’Cullons. Inicialmente eran Joan Masdéu, Manuel Lucio, Gerard Roca i Nando Oterino i alguns d'ells venien també del grup Duca-2 i altres de ZZ Pop, però per la banda han passat uns quans músics al larg dels anys, entre ells Xavier Llorach, José Luis Sánchez, Cesc Solé i Toni Díaz. Joan Masdeu ja porta trets dos àlbums en solitari des de que Whiskyn’s es van desfer.\nRacha – Maldito falsario 1993\nAquest tema que escoltarem ara a Un Toc de Rock, es trobava en "Marcando el compás", l’únic disc que jo recordo publiques Racha, aquesta cantant de bona, agradable i potent veu i que va ser editat pel segell Avispa l’any 1993 i si bé va ser publicat en versió vinil, poc després el van reeditar ja en CD. La veritat és que l'àlbum de Racha va merèixer millor sortida comercial de la que va tenir, sobretot per la qualitat del mateix, però es van trobar amb el problema habitual en la música espanyola: Companyia petita, poca pela per promocionar els seus treballs a través de la ràdio-fórmula és igual a desconeixement per part del gran públic amb el resultat que les vendes no són les que l'artista i el seu disc és mereixen. El disc va ser produït per Bernardo Fuster i Luis Mendo (tots dos a la foto), membres del grup Suburbano i la cançó era una composició d'ells que ja l’havien gravat amb Suburbano anteriorment, en el seu disc "Fugitivos". També eren seves la resta de cançons del CD de Racha. En la gravació van intervenir músics d'indiscutible qualitat com el percusioniste Rubem Dantas (congues), Ñete Caruana (bateria), Cuco Pérez (acordió), Álvaro de Cárdenas (baix), Ricardo Rauet (teclats), Lorenzo Sulano (saxo), Belén de Benito (guitarres), Alicia Alemany (cors), al costat de Bernardo Fuster (percussió i cors) i Luis Mendo (guitarres). La veritat és que poc us puc dir de Racha, però la lletra del tema que ens parla del segle XX, cada vegada que l’escolto m'evoca la figura de Teddy Bautista, és clar que quan es va compondre, les relacions entre els dos autors i el llavors president del SGAE eren molt bones. M’agradaria saber que opinen ara Bernardo Fuster i Luis Mendo de l'home que va fer el paper de Judes a "Jesucrist superstar" versió espanyola, peró voldriem sapiguer la veritat, no el que es podria dir en els mitjans de comunicació.\nLa cantant Racha, una veu desaprofitada\nLejos de Allí – En la parada 1989\nAquesta cançó del grup sevillà Lejos de Allí us la vaig prometre també la passada temporada i ha arribat el moment de complir lo promès i posar-la. La lletra em va agradar des de la primera vegada que la vaig escoltar i tot i que pot ser titllada de cançó per adolescents, els problemes d'aquesta parelleta de la que ens parlan, per poder gaudir d'intimitat i estimar-se no són solament quelcom anherente a la joventut. Jo recordo una vegada, a Barcelona, buscant desesperadament un hotel i no trobar cap habitació disponible, era un dissabte a la nit i havia futbol, jugava el Barça i l'Atlètic de Madrid, els hotels estaven plens i aquells que disposaven d'habitacions lliures demanaven documentació i la noia que estava amb mi tenia poc més de 18 anys, en aquelles èpoques l'edat en què deixaves de ser menor era als 21. Finalment vam haver de deixar el cotxe en un pàrquing a l'aire lliure, a un patí interior, del carrer Tuset i quedar-nos allà, arriscant-nos a ser sorpresos, és clar. Els protagonistes d'aquesta cançó, com no disposen ni tan sols de cotxe i al cinema l'acomodador vigila amb la seva llanterna, finalment busquen la intimitat en una parada d'autobús, la qual cosa encara és més bèstia. Aquesta peça es trovaba al seu primer disc amb el nom del grup per títol, editat l’any 1989. Lejos de Allí van ser un grup andalús amb bons instrumentistes, cançons alegres i lletres interessants i joves, composades per ells mateixos que reflectien problemes i situacions típicament anherentes a la joventut, el que va fer que arribessin al públic immediatament. És clar que els van forçar a mantenir la seva línia per tal de seguir sonant a les emissores de ràdio-fórmula i això a la llarga passa factura, va significar canvis i finalment Lejos de Allí es van desfer. Eren sevillans i van publicar tres discos, l'últim l'any 1993. Lejos de Allí es centrava al voltant de Iván García-Pelayo i Mané Larregla, si bé durant un temps van ser tres. "Te siento ausente" va ser el seu segon disc i es va editar l'any 1993. Encara traurien un tercer "Canciones" i finalment van dir adéu. Mané Larregla (a la foto) es dedica als arranjaments musicals i va ser l'impulsor del "Homenaje a Jesús de la Rosa" de Triana i és guitarrista del grup Distrito 14.\nPimpinela con Maradona – Querida amiga 1987\nEl duet Pimpinela ens van arribar des de l'Argentina i com tot bon matrimoni a l'ús en els 70 i 80, es van dedicar a tirar-se els trastos pel cap en les seves cançons. “Olvídame y pega la vuelta” donava títol a un LP que va ser la que els va catapultar a la fama, ja a l’any 1982. La sorpresa ens la vem andú quan es va saber que Pimpinela no es tractava d'un matrimoni, ni tan sols eren parella sentimental, es tractave d’una cosa molt més simple, ells eren germans i quan la gent confon la ficció amb la realitat es produeixen malentesos i es va començar a parlar fins i tot d'incest. Fals, els Pimpinela només eren parella artística, però ho feien tan bé... Són Maria Graciela Galán Cuervo (23 de maig de 1961) i Joaquín Roberto Galán Cuervo (21 de juliol de 1955), ambdós nascuts a Buenos Aires i encara en actiu. Per cert, als Pimpinela els va descobrir el meu amic Luis Aguilé. L’any 1986 i dins del LP “El duende azul” trovaben aquest tema que escoltem ara i en el que col·laboraba el futbolista argentí Diego Armando Maradona “El Pelusa” i que es va publicar en format single un any més tard, al 1987. Els arrengaments van ser d’Eduardo Leiva i es tractave d’una cançó composada per ells dos i també pel futbolista, cosa de la que jo i a nivel completamente particular, tinc les meves dubtes, val a dir que aquí al país la cançó va ser versionada per Los Pecos, cambiant-li el títol per “Madre”,però Sabei una cosa? Jo crec que els compositors van ser Los Pecos, segurament estic errat.\nLa curta carrera en solitari d'aquest guitarra i cantant que va ser el líder de Los Tifones des de 1961 i als que va deixar sent substituït per Phil Trim que va convertir el grup en Los Pop-Tops, està marcada per un tema "Ella", el mateix que escoltem avui a Un Toc de Rock. Anys més tard Luis Fierro va tornar a incorporar-se als Pop Tops encara que només com a guitarra i segona veu. L’any 1977 i quan els Pop-Tops es van desfer definitivament, Luis Fierro es va llançar ja en solitari amb un extraordinari LP amb el seu nom per títol genèric. En aquest àlbum hi havia altres temes molt interessants, de fet era un disc sense cap desperdici d’aquest bon cantant i compositor anomenat Luis Fierro, com "Reconciliación", "Mía", "No, no hay nadie más", "Así, solo así", etc. Alguns d'ells ja els hem compartit a Un Toc de Rock, unes altres sonaran en propers programes. La producció d'aquest LP, així com els arranjaments i la direcció orquestral, van estar a càrrec de Ramon Arcusa, el que era component del Dúo Dinámico i en aquells temps director musical del segell EMI, si bé val a dir que el disc va ser editat per el segell RCA.\nEl Luis Fierro Quartet, on milita actualment el cantant\nMarc Durandeau – La Reina Boga 1996\nMarc Durandeau va ser un dels bons cantants i autors sorgits al panorama musical català als noranta i aquesta cançó és, al meu parer, la millor de tota la seva carrera. La producció i arrengaments son de Jordi Armengol que també toca la guitarra al CD. A part troben altres músicos: al piano Pantxulo Jornet, Rafa Martín al baix, Lluis Ribalta front la batería, Tato la Torre s'encarrega de la guitarra clàssica i el mateix Marc Durandeau, a més de cantar toca les guitarres. El CD titulat "Caminant Descalç" es va publicar a través de Picap, el segell de l’amic Joan Carles Doval, l’any 1996 i es va gravar en els barcelonins estudis PAC durant els mesos de febrer i març del mateix any. En el seu blog i la seva pàgina web podreu escoltar algunes de les seves noves cançons en català i anglès i també al seu Facebook. Marc Durandeau es va marxar cap els Estats Units on ha treballat com a productor i compositor, encara que ha tornat a les seves terres catalanes. És d'Esparreguera i es va llançar professionalment quan va guanyar el concurs "Èxit" de TV3. Va debutar amb "T’espero a casa" de l’any 1993 i que va ser produït per un altre amic, el guitarra mallorquí Joan Bibiloni. Marc Durandeau també ha composat bandes sonores, entre elles "La nit que va morir Elvis" d'Oriol Ferrer. Es un dels Amics d’Un Toc de Rock que coordina Montse Aliaga des de el seu Facebook.\nFotos més actuals del cantant, compositor i productor Marc Durandeau\nThe Platters – Solo tú 1955\nEls nord americans The Platters van iniciar la seva carrera a Los Angeles com a grup de doo wop, però no va ser fins que va arribar el productor i manager Buck Ram que la seva carrera es va consolidar. Aquest va canviar l'estatus, la noia deixaria de ser la veu protagonista que pasaria a ser Tony Williams i Zola Taylor faria cors amb la resta de components i els va convertir en un grup de R & B i aconseguint que Los Platters fossin el primer grup negre de l'època en situar-se en els primers llocs de les llistes d'èxits generals. Gràcies a la seva tasca avui en dia The Platters són recordats com un dels millors grups vocals de la història de la música. El títol d'aquest hit que está sonan ara a Un Toc de Rock i que ells ens interpreten en castellà, era realment "Only You (And You Alone)" i va ser composat per Buck Ram l’any 1955. The Platters es van desfer a la fi dels 60, però van tornar a sorgir formacions amb aquest nom i hi ha diverses estables a Amèrica i Europa. Per cert que del Rio Grande cap a baix s’els nomena Los Plateros.\nZayda Peña, cantant i líder del grup Los Culpables, una banda del que a Méxic es diu “Gruperos”, va morir assassinada l'1 de desembre de 2007, sols tenia 28 anys. Era mexicana i la seva línia s'enfocava cap el estil anomenat narcocorridos. Zayda Peña va acabar tràgicament. Quan acabava d'assistir a un concert d’Alejandra Guzmán i es trobava a la seva habitació del Motel Mònaco, a la ciutat de Matamoros, acompanyada per la seva manager Ana Bertha González i Leonardo Sánchez, empleat del motel, van entrar uns sicaris que van disparar contra ells, Bertha i l'empleat van morir a l'instant. Zayda va ser traslladada a l'hospital en gravíssim estat. A trenc d'alba i sense que la policia ni l'hospital haguessin pres cap mesura de seguretat per protegir la seva vida, un altre sicari va entrar a la UCI i sense que ningú li impedís el pas. Aquell assesí va rematar a Zayda Peña de tres trets al cap. Encara avui i com passa amb tants i tants artistes gruperos, no s'ha trobat l'assassí de Zayda, ni crec que el trobin mai, com acostuma a passar masses vegades al pais dels mariachis. Aquesta peça que escoltem ara es una de les millors cançons de la curta carrera de Zayda y Los Culpables, truncada per la seva prematura mort i parla d’un amor amb una persona que ja te la seva dona, però ella és conforma sols amb veure’l i que li doni un petó. És curiós i tràgic, però el narcotràfic s'ha cobrat la vida de molts artistes que es dediquen al gènere dels narcocorridos. No es tracta de que els artistes intervinguin en el negoci del tràfic de drogues, és una cosa molt més simple i alhora més esgarrifosa. Un grup o cantant és contractat en la festa d'un narco, paguen bé i qui és el guapo que es nega a anar-hi davant gent d'aquest taranna i clar, li dedica una cançó al anfitrió. El narco competidor se sent ofès i mata el grupero. Tan simple i tan cruel. En el cas de Zayda Peña es barrejaven dues hipòtesis. Una d'elles parlava de que la cantant tenia un embolic amb el cap d'un carter de la droga, l'esposa d'aquest es va assabentar i li va posar en la tessitura d'escollir "O ella o jo" i es diu que ell va triar a la mare del seus fills i perquè la seva dona no tingués dubtes sobre això va tallar en sec ordenant matar a la cantant. Una altra alternativa de la que és va parlar més tard era que Zayda tenia l'embolic amb la dona del traficant, és a dir que ambdues eren lesbianes i que el narcotrafican, amb el cap ben adornat i en un atac de banyes va donar ordre de matar a Zayda... la veritat mai es sabrà i la mare de Zayda Peña avui en dia ancara segueix clamant justícia en un desert de silencis.\nMoncho – Llévatela 1969\nAquesta va ser la cançó que ens va donar a conèixer al gitano del bolero com li diuen a Moncho i "El Gitano del Bolero" va ser també el títol del seu primer LP on es trobava aquest tema. Jo el vaig conèixer personalment a la sala Las Vegas de Barcelona, al carrer Aribau, m’el va presentar un cosí llunyà seu, gitano també i que feia poc temps que habia tornat de l'Argentina, us parlo del principi dels 70, no recordo bé si era la nit de Nadal o la de Cap d'Any. Moncho es un home molt estimat a Cuba. Ens vam tornar a retrobà en un sopar al que em van convidar, per recaptar fons per a l’illa Caribenya organitzat per Ángel Juárez i celebrat al desaparegut Fortí de la Reina, a Tarragona, al costat us poso una foto d’aquella nit. Tornant al disc, en aquella època jo treballava com a venedor i després cap de vendes de SEAT i em movia i molt, per motius de treball ja que les noies eren una de les meves principals fonts de clients, pels bars de cambreres, les barres americanes, de Barcelona. En tots els locals que disposaven de Junkel Box sonaven contínuament els singles de Moncho, no fallaven mai. Ramón Calabuch Batista va néixer a Barcelona, al barri de Gràcia, el 26 de juliol de 1940. Pert cert, d'ell va dir Lucho Gatica que no solsament era "El gitano del Bolero", va dir que també era veritablement "El Rey del Bolero".\nLa cita amb què acabarem el programa d'avui és una frase que va dir l'extraordinària cantant Janis Joplin, referint-se a la comunicació amb el seu públic en els concerts:\n"És més que sexe. És una cosa gegantina. Com fer\nl'amor amb milers de persones alhora i tenir 100\norgasmes, amb una persona que estimes... de cop”\nConclou Un Toc de Rock per avui, però abans de tancar la barraqueta, us deixaré amb companyia de La Xarxa de Comunicació Local i totes aquelles emissores per les que ens escolteu. Porteu-se bé i no feu res que jo no farie.\nPublicado por Mario Prades en 15:31 No hay comentarios:\nEtiquetas: 84, Delafe y las Flores Azules, Lejos de Allí, Lorenzo Santamaría, Luis Fierro, Marc Durandeau, Moncho, P Suárez-Vertiz, Patricia Oliver, Pimpinela, Platters, Puerta de los Sueños, Racha, Whiskyn's, Zayda Peña\nUn Toc de Rock 09-05\nUn Toc de Rock 09-04\nUn Toc de Rock 09-03\nUn Toc de Rock 09-02\nUn Toc de Rock 09-01