Quarta victòria seguida del FS Unión Llagostense A | La Llagosta informa\nEl FS Unión Llagostense va guanyar el quart partit seguit de la temporada el cap de setmana i ho va fer a la pista del Base Montcada C (1-3). L’equip dirigit per Ferran Salvo va ser el clar dominador del compromís i es manté com a líder en solitari del grup 2 de la Tercera Catalana, amb 12 punts de 12 possibles.\nA la primera part, els llagostencs van marxar amb un 0 a 2 a favor seu amb els gols de Ferran Macias i Marco Bolívar, tot i que el resultat podria haver estat més ampla al descans. Al tram final de la segona part els locals van escurçar l’electrònic, però ràpidament la Unión Llagostense va marcar un tercer gol mitjançant Patxi Heredia “Fer quatre victòries de quatre partits és molt complicat. Sincerament, sabia que tenim bon equip però no m’esperava un ple de victòries. Cal seguir treballant per ampliar el nombre de triomfs”, explica el tècnic Ferran Salvo.\nEl pròxim partit del sènior A serà dissabte contra el Llinars al CEM El Turó, a les 19.15 h. El conjunt de Llinars és cinquè amb sis punts.\nPel que fa al segon equip, del grup 1 de la Tercera Catalana, va sumar el segon empat a la pista de l’Alella C, per 2 a 2. Els dos conjunts són els dos colíders del grup, que el cap de setmana no van aconseguir desempatar en el duel classificatori. El FS Unión Llagostense B és colíder, amb vuit punts, empatat amb l’Alella C i també amb un tercer equip, el Premià de Mar. El pròxim rival dels llagostencs serà el Racing Pineda B, diumenge al Poliesportiu Antonio García Robledo a les 12.15h.


«Fem xi-barri per la Marfà i per Santa Eugènia» | El Dimoni de Santa Eugènia de Ter (Gironès)\nFem xi-barri per Santa Eugènia! FOTO: EL DIMONI> EL CARTELL [feu clic aquí]\n«Fem xi-barri per la Marfà i per Santa Eugènia»\nDivendres -7 de setembre de 2007- estem celebrant aquesta I Timbalada de Santa Eugènia de Ter amb l’objectiu d’aportar des del sector juvenil una mica de música, xerinola, alegria i xivarri per passar-ho bé en aquesta Festa Major. Però també per reflexionar sobre el nostre barri.\nAmb aquesta timbalada volem fer una crida a la reflexió sobre les necessitats que tenim els adolescents i joves d’aquest barri.\nEns preocupa que s’hagin suspès els processos participatius previstos per definir els usos d’equipaments con la Marfà, la Biblioteca Salvador Allende o l’antic Mercat de Santa Eugènia .\nEls joves volem que equipaments com la Marfà, sense ànims d’excloure a cap ciutadà per la seva condició, edat i origen, siguin atractius també per a nosaltres, que no se’ns exclogui per ser joves, per la nostra imatge, per les nostres activitats… Els joves necessitem un lloc on desenvolupar la nostra creativitat, on fer música, on divertir-nos, on crear la nostra cultura i formes artístiques. Nosaltres ens comprometem a respectar totes les altres formes artístiques allunyades dels nostres gustos però també volem un espai on crear les nostres. Volem espais com la Marfà que siguin la cantera i el caliu de la cultura que sorgeix als barris.\nEncara que tot s’hauria de debatre, les entitats, veïns, joves, artistes, que subscrivim aquest manifest reclamem, a qui ens vulgui escoltar:\n1. Recuperació dels processos participatius suspesos al Pla de barris i viles de Santa Eugènia ·Can Gibert del Pla, en especial el referent a l’antiga fàbrica Marfà, redefinint aquests processos.\n2. Previsió d’espais esportius gratuïts i dignes: pista d’atletisme, pistes de bàsquet 3×3 i futbol 7, i major accessibilitat al camp municipal de futbol del barri.\n3. Creació d’un centre d’informàtica centralitzat per a usuaris joves i amb cursos especialitzats, quan es desocupi la Biblioteca Salvador Allende.\n4. Creació, a la nova Biblioteca Salvador Allende, d’un fons sobre temes juvenils (còmics, música, etc.).\n5. Creació d’un centre d’informació juvenil al barri: formació i inserció laboral, salut i sexualitat, viatges…\n6. Previsió d’espais culturals i lúdics (gratuïts i dignes) per als assajos artístics (en especial per als timbalers), celebració de festes, actes culturals, cinema… gestionats per les entitats juvenils del barri.\nEns volem fer escoltar, volem participar, voler prendre decisions amb tots plegats, volem gestionar els nostres problemes i necessitats, volem que el Pla de barris i viles no passi desapercebut… Que aquests timbals ens despertin a tots.\nFem xi-barri per la Marfà. Fem xi-barri per Santa Eugènia !\nAV Santa Eugènia , AMPA IES Santa Eugènia i Grup Xirois


INFORMACIONS | Associació de Pares i Mares - Escola Frederic Godàs\nMon, 09/27/2021 - 16:55 — admin\n1.- Hem tingut problemes amb el tema rebuts del mes de setembre amb algunes famílies, de forma que, en alguns casos, s'han abonat menús de forma incorrecta i, en altres casos, s'han cobrat malament. Dit d'una altra manera: algunes famílies rebreu una transferència de l'AMPA per a esmenar l'error i altres haureu de passar per la secretaria de l'AMPA per a regularitzar la situació. Esperarem a final de mes per tal de comunicar-vos la situació a les famílies afectades i així poder contemplar els abonaments derivats de les baixes del menjador escolar que han fet algunes famílies després de passar els rebuts.\n2.- Per tal de solucionar situacions com les que us hem explicat al punt anterior a partir del mes d'octubre els rebuts es giraran a mes vençut, així el rebut reflectirà fidelment la situació real en cada cas.\n3.- Les activitats extraescolars comencen a partir del dia 1 d'octubre cadascuna el dia que correspongui.\n4.- Encara hi ha famílies de les classes de P4-A, P5-a, 1r-A i 1r-B que no han realitzat la inscripció a través d'Ampasoft de les activitats que van proposar per al migdia. Us recordem que la realització d'aquestes activitats està supeditada al número de participants.


Joanna Zylinska: «Cal una manera diferent d’explicar l’Antropocè» | CCCB LAB\nJoanna Zylinska | Il·lustració de José Antonio Soria | CC-BY\nPodríem canviar la nostra manera de viure, aquí i ara? Al seu llibre Minimal Ethics for the Anthropocene, Joanna Zylinska proposa observar l’Antropocè des d’un punt de vista ètic per elaborar una nova narrativa que defugi culpes i solucions individualistes i parli de responsabilitats. Parlem amb ella de la seva visió sobre l’ètica mínima, de la contraapocalipsi feminista i del seu treball amb diferents suports artístics.\nA Minimal Ethics for the Anthropocene hi ha implícita la proposta de posar el tema de l’ètica a l’agenda actual, i hi ha tot un seguit d’idees que prenen com a punt de partida l’obra Minima Moralia: Reflexionen aus dem beschädigten Leben (‘Minima Moralia: reflexions des de la vida malmesa’), de Theodor W. Adorno. La teva proposta ètica es basa en exigir una resposta, no només una reacció, però també és una proposta no sistèmica i no normativa, que tu defineixes com una proposta filosòfica per a no-filòsofs. Pots explicar aquesta proposta en relació amb l’Antropocè?\nLa meva intenció, quan vaig escriure el llibre, era generar un lèxic, a través del pensament, resultant de les qüestions derivades del canvi climàtic, com ara l’esgotament de la terra, la lògica de l’extractivisme que depèn del carbó i el petroli i l’ús excessiu que fem dels recursos naturals, que s’estan acabant ràpidament. En el procés de la meva recerca, vaig prendre consciència de totes aquestes narratives o històries sobre l’Antropocè. El fet que les anomeni «històries» no vol dir que no les relacioni amb realitats científiques, sinó que en vull ressaltar la seva naturalesa discursiva, és a dir, que depenen d’un gran nombre de figuracions i trops. També m’interessava, com a filòsofa i teòrica cultural, com podria desenvolupar una resposta, o una manera de veure el fenomen de l’Antropocè d’una forma persuasiva i que realment provoqués canvis. Volia incidir en el vocabulari i en el pensament, d’una forma que s’adaptés còmodament a mi, però també a diversos tipus de públic, incloent-hi els meus alumnes, i així és com sorgeix Minimal Ethics for the Anthropocene.\nMolts debats sobre l’Antropocè, el canvi climàtic i totes aquestes altres qüestions que he esmentat abans, són, en primer lloc, polítiques (o antipolítiques, com, per exemple, quan Trump amenaça de no participar en els acords sobre el canvi climàtic), o bé han agafat un caire tecnocràtic, on diversos experts s’han afanyat a oferir solucions ràpides: per exemple, a Silicon Valley proposen qualsevol mena de solucions per allargar la vida humana, o es vol invertir en la purificació química dels oceans i en reflectors espacials per aprofitar part de l’energia solar, o s’ofereix portar gent a altres planetes, com a Mart, tal com proposa Elon Musk… I jo penso que, abans de fer totes aquestes coses –algunes de les quals em costen molt d’assimilar–, potser primer hauríem de mirar d’entendre l’Antropocè com a fenomen i com a discurs, és a dir, com un problema que se’ns planteja als humans i al qual, per força, hem de donar alguna resposta. Per mi, aquesta resposta hauria de ser, en primer lloc, observada des del punt de vista ètic, ja que el discurs i la narrativa de l’Antropocè ens plantegen, en primer lloc, la qüestió de la responsabilitat humana. Així, jo entenc l’Antropocè com una cosa que exigeix als humans que ens observem d’una altra manera, que ens vegem, en part, com a causants d’aquests canvis, però alhora també penso que l’Antropocè fa la funció d’interpel·lador, planteja a l’ésser humà el repte de ser el protagonista principal de la Història. Moltes narratives a l’entorn de l’Antropocè han servit per magnificar la dimensió humana, partint d’aquesta idea modernista: «els humans som admirables, hem fet tantes coses durant tots aquests segles, i ara, mireu, de fet, hem acabat destrossant el planeta, hem destrossat la Terra». Així doncs, a la meva obra hi trobem un intent subtilment humorístic però alhora molt seriós de reduir la grandiositat humana i la convicció del nostre poder meravellós. També vull dur a terme el que jo anomeno una «narrativa mínima» que, si no em fes tant de respecte utilitzar paraules amb connotacions religioses, l’anomenaria «la narrativa de la humilitat».\nPrimer hauríem de mirar d’entendre l’Antropocè com a fenomen i com a discurs, és a dir, com un problema que se’ns planteja als humans i al qual, per força, hem de donar alguna resposta.\nJustament, en relació amb això, recalques que necessitem històries millors perquè les històries tenen un caràcter performatiu dins d’aquesta «matriu relacional».\nNecessitem històries millors, i també penso que necessitem maneres millors de plantejar-nos l’Antropocè. Penso, per exemple, en Nicholas Mirzoeff, un teòric de la cultura visual que entén l’Antropocè com una cosa que no es pot visualitzar. Nosaltres intentem visualitzar-lo però realment no podem, perquè s’estén a través d’un llarg període temporal, i aleshores tot el que tenim és una sèrie d’imatges que se suposa que ens n’han de donar una representació de l’esdeveniment: xemeneies que escupen fum, o ossos polars sobre blocs de gel que es desfan al seu voltant. Però avui en dia som immunes a les imatges, vivim en un món infestat d’imatges, en veiem constantment, una rere l’altra, i ni ens immutem. Mirzoeff afirma que no podem visualitzar l’Antropocè pel seu abast temporal: el reduïm a instantànies i per això no ens afecten, perquè ens hem dessensibilitzat. Necessitem desenvolupar una història diferent, una manera diferent d’explicar l’Antropocè. La meva proposta de l’ètica mínima seria una manera possible de fer-ho.\nAixò té relació amb la pregunta que m’has fet abans sobre per què seria una ètica no normativa. Doncs perquè no vull que sembli una mena de «Deu Manaments», no vull dir a ningú com ha de viure, què ha de fer («has de reciclar», «has d’evitar fer això i en canvi fer allò»…), perquè això seria massa individualista. Estic cansada de les solucions individualistes per a problemes globals, ja que porten a la despolitització dels temes globals i treuen responsabilitat a l’estat, a les institucions i al capital global, i la traspassem als individus, la qual cosa desemboca en una situació ridícula, en la qual els meus actes individuals –fets com que pixi a la dutxa o que no utilitzi ampolles de plàstic– tenen tant pes com els que haurien de fer les grans companyies petrolieres per a protegir el medi ambient. No vull potenciar aquesta mena de comparacions, i penso que hem de ser conscients del desequilibri de poder que implica aquesta manera de plantejar el tema, però també penso que som davant d’una qüestió moral: cal entendre les diferències internes de les històries de l’Antropocè. Una història millor seria una història que fes visibles aquestes diferències de poder. Si no, correm el perill que l’Antropocè es converteixi en una espècie de gran anivellador on tothom sigui culpable al mateix nivell. Tenim la responsabilitat d’entendre la manera com històricament, geogràficament i econòmicament els humans han explotat el poder de diferents maneres i amb conseqüències diverses. Així, la història que proposo és no normativa perquè no vol ser una llista de comportaments o accions «reconegudes», sinó que més aviat parla «només» de la qüestió de la responsabilitat, que és, per mi, la més important. Un cop plantejada aquesta qüestió, tenim clara la nostra tasca, però no hem de córrer a buscar cap solució, encara. En certa manera, proposar de prendre com a punt de partida l’ètica abans que la política sorgeix del meu desig d’alentir les respostes, de pensar en la naturalesa del debat, en la seva estructura i en el seu vocabulari i en quins són el subjecte, l’objecte i el problema implícits. Vull invitar a la reflexió, en comptes de precipitar-nos cap al solucionisme –sovint lligat a una visió «Gung-Ho» masclista– i deixar-nos portar per la racionalitat, la tecnologia i l’ànsia de progrés.\nEstic cansada de les solucions individualistes per a problemes globals, ja que porten a la despolitització dels temes globals i treuen responsabilitat a l’estat, a les institucions i al capital global, i la traspassem als individus.\nEn relació amb el concepte de vida, dius que la tekné és intrínseca a la vida i no pas un producte de l’activitat humana. Aquest concepte implica diferents modulacions de la racionalitat, una racionalitat de la postmasculinitat. El setembre del 2017, a l’Ars Electronica Festival, vas dir que estaves treballant en un projecte sobre la contraapocalipsi feminista. Ens en pots donar més detalls?\nAcabo d’enllestir un petit llibre que és la continuació de Minimal Ethics for the Anthropocene i que es diu The End of Man: A Feminist Counterapocalypse. En aquest llibre recupero el concepte de l’imperatiu mínim que ja apareixia en el llibre anterior, però no tant des d’un punt de vista filosòfic sinó més aviat enfocat des dels mitjans i la cultura populars, especialment des de la representació de l’apocalipsi als mitjans. Podem veure l’apocalipsi arreu: per exemple, el crític literari britànic Frank Kermode deia que el discurs de l’apocalipsi és especialment pervivent, torna una vegada i una altra i sembla que no ens en podem desempallegar; ho podem observar als programes de televisió que s’alimenten del discurs de la fi del món, i també en pel·lícules com La dolce vita o en les novel·les de Margaret Atwood. Però ara es respira un replantejament molt particular de l’apocalipsi. També es pot observar en el món de l’art, on es fan moltes exposicions sobre l’Antropocè. Tot i que és molt important explorar aquest tema des de diferents maneres i en diferents mitjans, potser també correm el perill que ens provoqui un plaer que tingui una «funció anestesiant», com diu Mirzoeff. El món s’esmicola, fins i tot arriba a la seva fi, i se suposa que nosaltres contribuïm a aquesta situació, tot i que d’altra banda hem creat una bombolla de productes culturals que ens permeten experimentar l’apocalipsi i eviten que passem a l’acció.\nLa contraapocalipsi feminista evidencia que aquestes històries apocalíptiques les utilitzen els que són al poder, molt sovint homes, per aconseguir el que volen, per incrementar els ingressos o per promoure les seves empreses i negocis. La història és que només una minoria, que realment vol dir els més rics, sobreviuran i seran els encarregats de repoblar la Terra. L’argument capitalista clàssic diu que eventualment els beneficis es democratitzaran i que els pobres també tindran una vida digna, tard o d’hora. Però hi ha implícita una certa injustícia i una voluntat separadora en la majoria de solucions que s’han proposat fins ara pel que fa a l’Antropocè, entès com a repetició contemporània de l’apocalipsi. La narrativa apocalíptica parteix típicament de la creença que són temps difícils i que és evident que no tothom se’n sortirà, només el grup dels «especials». Abans eren els membres de la reialesa, el rei i la reina, però ara són els que controlen la tecnologia i la innovació i els que decideixen què és tecnologia i innovació i què no ho és, i com haurien de funcionar. Se’ls considera com la casta dels supervivents, un grup que tindrà recursos per a sobreviure i que es veu a si mateix com el destinat a sobreviure. Així, la meva contraapocalipsi feminista parteix de la història de l’apocalipsi tradicional, però l’interpreta des de la visió de Donna Haraway i també de la teòloga feminista Catherine Keller, creadora del terme «contraapocalipsi», i així puc adoptar un to lleugerament irònic i escèptic a l’hora de parlar de la narrativa apocalíptica: «Això no pot ser veritat.» També m’inspiro en l’obra de la filòsofa belga Isabelle Stengers, que en el seu llibre In Catastrophic Times parteix de la teoria dels sistemes per explorar com s’interconnecten els sistemes terrestres. Això li permet reduir l’escala humana i adaptar-la a la nostra manera de concebre la Terra. El meu projecte contraapocalíptic també s’inspira en la teòrica nord-americana Anna Tsing, el llibre de la qual The Mushroom at the End of the World: On the Possibility of Life in Capitalist Ruins s’endinsa precisament en les condicions de la vida postindustrial, a escala global. Explica la història dels recol·lectors de bolets matsutake dels boscos d’Oregon. Són immigrants de Laos i Cambodja, i també nord-americans blancs, que han descartat, per la seva tria de circumstàncies vitals, el model laboral tradicional. Tsing narra la vida precària d’aquest grup de gent que posa en pràctica una economia alternativa enmig del bosc. Jo no dic que ara tots hàgim d’anar a viure al bosc, però el llibre de Tsing és interessant perquè ens planteja una recerca filosòfica representada amb conceptes materials, i parla de què hem de fer un cop acceptat el fet que la precarietat i la vida en condicions penoses han deixat de ser una cosa marginal. Potser, en la situació actual, tots acabarem vivint en un bosc –real o metafòric–, ens agradi o no. El bosc podria ser una zona inundada de la ciutat, per exemple. Si el nivell del mar i dels oceans augmenta, podríem trobar-nos amb gent furgant entre les deixalles per trobar menjar, perquè serà un recurs escàs… Aleshores, què passarà? No hauríem d’intentar canviar la nostra manera de viure, aquí i ara? Podríem desenvolupar o adoptar maneres més solidàries de conviure entre nosaltres i amb altres espècies? I no és una fantasia meva on totes les espècies viuen en comunió… No es pot negar l’existència de conflicte i certes formes de violència entre qualsevol manera de convivència. Però el que podem fer els humans, aprofitant la relativa capacitat de raciocini i el habilitats cognitives que ens caracteritzen, i guiats pels principis de justícia i no-violència, és pensar i desenvolupar maneres de minimitzar aquesta violència. Per mi, la contraapocalipsi feminista no és cap paradís, sinó que consisteix a reconvertir l’horror de l’apocalipsi en un terreny ètic possible.\nInsisteixes en la importància de l’escala, i dius que l’ètica mínima ha de treballar a escala universal, però també necessita entendre com es formen les relacions, les entitats i els fenòmens entre nosaltres, els humans aferrats a la matèria. Centrar-se en l’escala és una manera efectiva i assertiva d’evitar la distància generada per propostes que es basen només en la teoria abstracta?\nLa qüestió de l’escala és essencial, perquè moltes històries sobre l’Antropocè s’han desenvolupat a partir d’una gran escala i de l’escala dels temps profunds, o temps geològics, i penso que tenim l’obligació de desencallar-nos i sortir d’aquest punt de vista humà per ampliar horitzons i mirar-nos des de l’espai. Però un cop ho hàgim fet, també és important que tornem al punt de partida. Hem de prendre consciència de la nostra escala, però no per augmentar-la i disminuir-la sense criteri, com si fóssim criatures incorpòries que encara poden controlar el món des de tots els angles. Per tant, m’interessa especialment que prenguem distància, que ens mirem des de l’exterior i ens fem les preguntes que es fa Donna Haraway: de qui és el punt de vista? On és el punt de vista? Hem de fer això per evitar el que ella anomena un «God trick» de visió infinita, que vol dir «visió omnipresent». Pensar les coses a escala ens obliga a plantejar-nos qui és l’observador, qui mesura, de qui és l’escala, si la meva escala és la mateixa que la dels bolets o que la del planeta i, un cop més, quin tipus de qüestions ètiques i polítiques poden sorgir si fem servir aquesta escala concreta.\nSi ho he entès bé, el teu concepte d’ètica mínima no parla de resoldre paradoxes o de sintetitzar diferents punts de vista des de la distància, sinó d’una intra-implicació material: d’arriscar-nos; de posar-nos en situacions difícils, a nosaltres i a les nostres idees; d’abraçar totes les maneres possibles de tocar i d’estar en contacte, de sentir les diferències i les implicacions, tot això des de dins. És una manera d’articular l’ètica mínima a través de la matèria. Cal que repensem l’ètica sense acceptar les normes universals, perquè l’ètica mínima està fixada, personificada i incrustada. En aquest cas, dius que l’ètica ja no tracta de què hem de fer, sinó de com estem interrelacionats? O, en paraules de Karen Barad, podríem dir que es tracta de com mesurem?\nCoincideixo molt amb Barad en la manera d’entendre aquesta intra-implicació i de preguntar-me com mesurem les coses, com establim relacions, com ens entenem a nosaltres mateixos dins d’elles. La conseqüència de pensar d’aquesta manera condueix a acceptar que hi ha interrelacions materials, i també a verbalitzar-les, conceptualitzar-les i articular millor les teories de la subjectivitat i les teories de l’emergència. Aquests termes pertanyen, en tots dos casos, al llenguatge científic i al dels estudis de ciència i tecnologia, i també als àmbits de la teoria social, dels estudis culturals i de les teories feministes. Totes aquests diferents disciplines representen una cosa a mig camí entre la ciència i la poiesis, o potser fins i tot descobreix el costat poètic de la ciència –especialment aquella part més oberta de la ciència: quan s’apropa a la filosofia i pot explicar històries sobre el món; quan la ciència s’atura un moment i arriba al límit del nostre coneixement actual, de la nostra concepció del món actual, i construeix conceptes per anomenar coses que observa o postula a partir d’equacions.\nFinalment, ens podries explicar com incorpores el treball amb diferents suports al teu pensament filosòfic?\nPer indagar en les idees que hem estat comentant, treballo amb molts altres mitjans a banda de les paraules. Per exemple, el llibre Minimal Ethics inclou imatges provinents de la meva pràctica artística i aprofundeix en la meva exploració visual de les diverses formes de paisatges manufacturats. També faig servir aquest suport al meu curtmetratge Exit Man, basat en el que jo anomeno el «Museu local de l’Antropocè», que inclou material gràfic que he acumulat durant anys. Amb aquesta part audiovisual no és que vulgui il·lustrar l’argument teòric del llibre, sinó que vull que les imatges estiguin al mateix nivell que les paraules i que puguem filosofar amb diferents suports. Sé que cada suport té uns resultats diferents, fins i tot unes possibilitats d’acció diferents, però m’agradaria obrir el discurs filosòfic cap a altres formes de pensament, la qual cosa em fa plantejar aquestes preguntes: com pots pensar amb un dibuix? Com pots retallar per col·locar els teus pensaments i imatges? Retalles, literalment, quan fas fotografies o edites un vídeo. I això com canvia no només la meva manera de pensar, sinó també la filosofia en general? I com es pot fer filosofia amb les imatges, no només escrivint i filosofant sobre les imatges? Aquest és el meu desig actual, el meu espai actual de pensament a través d’altres suports.\nM’agradaria remarcar que respecto profundament el llenguatge, l’argumentació lògica i la filosofia com a disciplina, amb tota la seva història. No és que ara ho vulgui engegar tot a rodar a còpia de criticar-ho tot, sinó que vull reformular-ho, en certa manera, i ampliar-ho, fer una pol·linització creuada de les maneres de preguntar-se les coses. Vull parlar d’hibridar i d’entreteixir, però hem de reconèixer que la filosofia en si mateixa ja està entreteixida. Llavors, la pregunta és: com podem despurificar-la una mica sense perdre rigor? És ben difícil. Correm el perill de convertir la filosofia en una sèrie d’Instagram. Podríem caure massa fàcilment en les trampes visuals que ens para la indústria cultural. Tot i així, penso que és una tasca que val la pena de fer: hem d’allunyar-nos de les nostres maneres concretes de pensar i actuar i posar en pràctica una filosofia, podríem dir-ne, multisensorial i multimèdia.\nJoanna Zylinska és una escriptora, acadèmica, artista i curadora que treballa en els àmbits de les noves tecnologies, l’ètica, la fotografia i l’art. És professora de Nous Mitjans de Comunicació i codirigeix el Departament de Mitjans de Comunicació de Goldsmiths (Universitat de Londres). És autora de sis llibres, els més recents dels quals són Nonhuman Photography (MIT Press, 2017), Minimal Ethics for the Anthropocene (Open Humanities Press, 2014) i, amb Sarah Kember, Life after New Media: Mediation as a Vital Process (MIT Press, 2012), i ha traduït el tractat filosòfic de Stanislav Lem, Summa Technologiae, publicat l’any 2013 a la col·lecció «Electronic Meditations» de la Universitat de Minnesota. Zylinska combina l’escriptura de textos filosòfics amb la tasca de curadora i la pràctica de la fotografia artística. El 2013 va ser directora artística de Transitio_MX05 ‘Biomediations’, el Festival d’Art i Vídeo dels Nous Mitjans de Ciutat de Mèxic. Juntament amb Clare Birchall i Gary Hall, dirigeix el projecte «Living Books about Life», una sèrie de més de vint llibres sobre la vida, coeditats, electrònics i d’accés lliure, que obren una via de comunicació entre les humanitats i les ciències.


Les Illes Balears superen els 1.000 donants d'òrgans | Hospital Universitari Son Espases\nLes Illes Balears superen els 1.000 donants d'òrgans\nLes Illes Balears han superat el miler de donants d’òrgans d’ençà que es va posar en marxa el Programa de Donació d’Òrgans a la nostra comunitat autònoma el 1989. En concret, en data de 30 d’abril d’enguany s’havien registrat 1.009 donants, 898 dels quals s’havien generat a l’Hospital Universitari Son Espases (88,9 per cent); 48 a l’Hospital Mateu Orfila de Menorca (4,7 per cent), i 63 a l’Hospital Can Misses d’Eivissa (6,2 per cent). Una quarta part dels donants són pacients estrangers. En aquest període, l’Hospital Universitari Son Espases ha fet 1.237 trasplantaments renals, i va assolir el rècord el 2019 amb 83 intervencions. La donació i el trasplantament d’òrgans són el millor exemple de treball en equip en l’àmbit de la salut, ja que en tot el procés poden participar fins a un centenar de professionals.\nAquestes són algunes de les dades que han presentat avui matí la consellera de Salut i Consum, Patricia Gómez, i la directora de l’Organització Nacional de Trasplantaments (ONT), Beatriz Domínguez-Gil. També hi han estat presents el director gerent de Son Espases, Josep Pomar; el coordinador autonòmic de trasplantaments, Miguel Agudo, i el coordinador de trasplantaments de Son Espases i cap del Servei de Medicina Intensiva de Son Espases, Julio Velasco.\nAny rere any, les Illes Balears se situen com una de les comunitats autònomes amb una de les taxes de donació per milió d’habitants més altes. Al 2018, amb el rècord de donacions registrades a les Balears -66-, la taxa es va situar en 58,9 –el seu màxim històric-, mentre que la mitjana estatal va ser de 48, la qual cosa representa 1,9 punts per sobre.\nLa tendència de la taxa de donants d’òrgans per milió d’habitants ha anat apujant al llarg dels anys, només afectada el 2020 per mor de la pandèmia mundial del SARS-CoV-2, que a les Illes Balears se situà en el 38,5, mentre la mitjana estatal fou del 37,4.\nDes de la posada en marxa del Programa de Donació d’Òrgans a les Illes Balears l’any 1989, a l’Hospital Universitari Son Espases s’han registrat 898 donants, 758 dels quals es detectaren en el centre mateix de referència i 140 en altres hospitals públics i clíniques privades de Mallorca (un cinquanta per cent cada un). El paper detector de les clíniques privades es deu, en gran mesura, a la xarxa de coordinació autonòmica, en la qual estan representats els hospitals públics i privats. Les UCI d’adults continuen sent l’àrea on més es detecten els donants, amb el 89,1 per cent dels casos, seguit de les unitats de reanimació, amb el 6 per cent i l’UCI de Pediatria, amb el 4,7 per cent.\nEl nombre de donants detectats any rere any a Son Espases consolida l’hospital de referència de les Illes Balears com un centre capdavanter i de referència arreu de l’Estat en aquesta pràctica.\nEn els darrers anys, el nombre de donants en estat de mort encefàlica –la més freqüent- s’ha estancat, no només a les Illes Balears sinó en tot l’Estat, a causa de la millora en el control dels factors de risc cardiovascular i dels avenços en el tractament dels pacients amb patologies neuroquirúrgiques agudes. Per això, l’ONT ha impulsat el Programa de Donació en Asistòlia Controlada, que permet extreure òrgans i teixits de persones que han mort a causa d’una aturada cardiorespiratòria. A Son Espases es va posar en marxa aquest programa el 2016 i al Mateu Orfila de Menorca el 2017.\nLa posada en marxa del Programa de Donació en Asistòlia Controlada ha permès augmentar el nombre de donants d’òrgans i, en conseqüència, del nombre de receptors que se’n poden beneficiar. Al 2020, els donants en asistòlia controlada representaren el 32,7 per cent del total.\nD’ençà que es va posar en marxa el Programa de Donació d’Òrgans, s’han enviat 1.598 òrgans a altres comunitats autònomes per ser trasplantats, majoritàriament a Catalunya. En concret, s’han enviat 192 cors, 692 fetges, 152 pulmons, 482 ronyons, i 81 pàncrees.\nDe moment, només es fan trasplantaments renals a les Illes Balears, tot i que d’aquí a poc començaran a fer-se trasplantaments hepàtics. Fins ara, a Son Dureta i, posteriorment, a Son Espases, s’han fet 1.237 trasplantaments renals. L’any 2019 es va assolir el major nombre de trasplantaments no registrats mai, amb 83.\nSense un personal sanitari conscienciat sobre la importància de la donació d’òrgans és difícil dur endavant els programes hospitalaris de donació i trasplantament. Aquests resultats responen a la col·laboració, al treball i a la constància de tots els professionals dels hospitals i clíniques privades de les Illes Balears.\nUna vegada més, cal agrair la solidaritat i la generositat dels donants i de les seves famílies que, en moments molt dramàtics i difícils, donen i regalen vida, de manera totalment altruista. La nostra memòria, a aquests herois anònims.\nDetectades noves variants del SARS-CoV 2 a les Illes Balears


Projecte dels amics d'Oukout: Eloubaly\nHeu sentit mai a parlar d'Eloubaly?\nAquest poble es troba en una illa al bell mig del delta del riu Casamance i dintre de la comunitat rural d'Oukout. Per accedir-hi, és ben bé tota una aventura!! Des d'Oukout, una bona caminada fins a Djivante o Edhioungou, tot passant per paisatges de camps d'arròs i boscos i creuant gent que saludi i intercanvïi algunes paraules. Sobretot, és obligat saludar, en cas contrari us mirarien amb mals ulls!!\nI una vegada arribem a la vora del bolong (així anomenen allà els braços d'aigua del delta), amunt a la piraigua i a passar calor!! La ruta remant dura unes dues horetes entre mig de manglars, on només se sent el soroll del rem que travessa l'aigua o d'alguna garça gris que saltironeja d'arbre en arbre. I de sobte, allà lluny, s'intueixen les teulades de palla de les cases d'Eloubaly.\nPerò, no hi ha aigua dolça!! Els habitants del poble han d'emmagatzemar l'aigua de la pluja en cisternes durant els quatre mesos d'època de pluja per tenir-ne quan aquest bé escasseja. La recullen mitjançant les teulades de les cases les quals tenen forma d'impluvium: al centre tenen un forat i l'aigua cau en unes galledes a dintre de la casa.\nI per l'agricultura, com ho fan? Doncs la terra està plena de sal degut a les infiltracions del delta. Han d'esperar a que plogui per inundar els camps. Els buiden, els tornen a inundar, els tornen a buidar i una vegada nets de sal, planten les llavors d'arròs.\nAllà, no hi creix cap altre tipus de verdura ni cap arbre, els habitants han d'anar a buscar queviures a Oussouye, amb la piragua. I en l'època de pluges, tot és fang. Si s'hi camina amb sabates, es queden enganxades i totes brutes!! Millor anar descalços com fan tots ells!!\nEls nois i noies de primària tenen una escoleta allà mateix, però no tenen matrial escolar. És per això que l'estiu passat els vam aportar alguns llapis, colors, bolígrfs i esborradors per poder començar el curs.\nI ara ja que el més dur, la tornada remant i caminant cap a Oukout, però amb un gran record d'Eloubaly.


La Paeria considera "inviable" construir una mesquita prop del pont de Pardinyes - Teleponent\nInici Societat La Paeria considera “inviable” construir una mesquita prop del pont de Pardinyes\nLa Paeria considera “inviable” construir una mesquita prop del pont de Pardinyes\nLa comunitat islàmica Ibn Hazm de Lleida ha tancat un acord per a l’adquisició d’uns terrenys agrícoles situats entre el camí de Grenyana i el canal de Seròs, prop del pont de Príncep de Viana, per construir-hi una mesquita.\nLa voluntat del col·lectiu és pagar els 627.000 euros del cost de la finca durant quatre anys amb les aportacions dels fidels. Tot i això, l’Ajuntament de Lleida considera que l’actual planejament municipal i les normes urbanístiques vigents fan “incompatible” poder ubicar un centre de culte en aquests terrenys, que tenen la consideració de sòl rústic, i també pel fet que es troben en zona inundable, segons els informes sobre risc d’inundabilitat de CHE i de l’ACA.\nAquesta comunitat islàmica, la més nombrosa de la ciutat de Lleida, ha acordat la compra dels terrenys on pretén construir la mesquita, després d’haver signat un compromís amb el propietari de la finca, segons ha confirmat l’ACN amb el portaveu de la comunitat islàmica, Abdellatif Láatabi.\nAquest és el primer pas per poder fer realitat un projecte llargament reclamat per la comunitat islàmica de la capital del Segrià. El portaveu del col·lectiu ha explicat que han avaluat diferents opcions per ubicar-hi la mesquita de forma definitiva com ara les instal·lacions de l’establiment de bricolatge Bricorama al barri de Pardinyes, recentment tancades. Però, finalment, han optat per la construcció d’una mesquita de nova planta en els terrenys propers al pont de Pardinyes.\nLa Paeria considera “inviable” la construcció d’una mesquita en aquells terrenys\nEl primer tinent d’alcalde i regidor d’Urbanisme de l’Ajuntament de Lleida, Toni Postius, ha explicat que d’acord amb el planejament urbanístic de la ciutat “no és viable” la ubicació d’una mesquita en el solar adquirit per la comunitat musulmana, que hi ha entre el camí de Grenyana i el canal de Seròs. Postius ha informat que fa mesos es van realitzar consultes a través de regidoria sobre aquest solar i que llavors ja es va comunicar als seus representants dels impediments per acollir un centre de culte, tant pel que respecta a normativa urbanística com per raons de seguretat.\nPer una part, Postius ha remarcat que el Pla General de la ciutat té catalogat l’indret com a zona rústica, la qual cosa “impedeix” un equipament d’aquestes característiques, segons la planificació urbanística. Per l’altra, el solar es troba ubicat en una zona qualificada d’inundable per la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre (CHE) i l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA), per la qual cosa “no hi ha cap possibilitat per part de l’Ajuntament a trobar una solució a la voluntat de la comunitat musulmana”.\nEn aquest sentit, el portaveu de la comunitat islàmica ha expressat la voluntat de reunir-se amb la Paeria per analitzar el projecte i poder buscar solucions perquè pugui tirar endavant, segons ha explicat a l’ACN. “L’objectiu és poder trobar una solució a un problema de fa vint anys”, perquè “aquesta situació de provisionalitat, no pot ser”, ha dit Láatabi. Els musulmans no entenen que els terrenys tinguin la consideració d’inundables i afirmen que, amb la informació que han recollit, “la inundació del 1982 no va afectar aquí sinó que va ser més avall” de la ciutat.\nLa comunitat islàmica Ibn Hazm de Lleida fa anys que busca uns terrenys per construir una mesquita a la capital del Segrià. Habitualment porta a terme les seves pregàries al palau de Vidre dels Camps Elisis, que lloga a Fira de Lleida, tot i que s’ha de traslladar quan l’edifici ha d’acollir algun tipus de certamen com és el cas de la Fira de Sant Miquel, que tindrà lloc del 26 al 29 de setembre. Per això, aquesta comunitat ha començat a resar fa uns dies en una carpa instal·lada al barri de Cappont, entre les avingudes Victoriano Muñoz i Josep Tarradellas.\nLa comunitat va obrir el seu primer centre de culte el 1997 al carrer Pau Claris i el 2001 es va traslladar a un local del carrer del Nord. La Paeria va acabar clausurant aquest local el 2010 després de nombroses queixes de veïns i d’haver-li imposat diverses sancions per superar l’aforament permès.\nD’altra banda, l’Ajuntament de Lleida i la comunitat van subscriure el 2007 un conveni perquè els musulmans poguessin construir la mesquita en uns terrenys municipals del polígon El Segre, malgrat que no es va acabar edificant i l’Ajuntament va rescindir l’acord. Des d’aleshores, el col·lectiu busca una ubicació on poder construir el temple.\nCal recordar, però, que Lleida ja compta amb una mesquita, situada en un edifici del carrer Clavell, propera a la plaça Paeria, on hi porta a terme les seves pregàries un altre col·lectiu islàmic, tot i que molt més minoritària que la comunitat Ibn Hazm. (acn)\nArticle anteriorDetingut per cultivar marihuana en una casa dels Arcs\nArticle següentEducació estudiarà oferir una titulació a les Borges que combini batxillerat amb un FP agrari


El president Mas presidirà la col·locació de... - Govern.cat\nEl president Mas presidirà la col·locació de la primera pedra de la nova seu corporativa de Sener a Catalunya\nquery_builder 17 abril 2012 14:36\nEl nou edifici s’ubicarà al Parc Tecnològic de l’Alba de Cerdanyola del Vallès\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, presidirà dijous vinent, dia 19 d’abril, l’acte de col·locació de la primera pedra del nou edifici corporatiu del grup d’enginyeria i tecnologia Sener a Catalunya.\nEl cap de l’Executiu arribarà a les 13 hores als terrenys on s’ubicarà aquesta nova instal·lació, al Parc Tecnològic de l’Alba de Cerdanyola del Vallès, on serà rebut per l’alcaldessa d’aquest municipi, Carme Carmona, i pel president i pel director de l’empresa a Catalunya, Jorge Sendagorta i Gabriel Alarcón, respectivament.\nDesprés de l’acte de col·locació de la primera pedra, tindran llocs els parlaments del president de Sener, de l’alcaldessa de Cerdanyola i del president de la Generalitat.\nEl nou edifici, la construcció del qual és previst que s’acabi l’any 2013, allotjarà la seu a Catalunya del grup, que integrarà la divisió d’enginyeria i construcció de Sener i l’empresa NTE-Sener. Les noves instal·lacions suposaran una inversió de 25 milions d’euros i es preveu que donin feina a més de 350 enginyers i tècnics qualificats en l’execució de projectes d’alta tecnologia per a tot el món.\nNota: Els mitjans que vulguin cobrir aquest acte caldrà que s’acreditin prèviament enviant un correu electrònic a oihana.casas@sener.es o per telèfon al 91 807 73 18/ 93 228 33 10, abans de demà dimecres al migdia.\nEls mitjans hauran d’arribar als terrenys on se celebrarà l’acte a les 12.30 hores.\n13:00|Acte de col·locació de la primera pedra de la seu corporativa de Sener a Catalunya .Parc Tecnològic de l'Alba (c. B, parcel·la PC1-0501)|Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental)\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, presidirà l’acte de col·locació de la primera pedra del nou edifici corporatiu de Sener a Catalunya. Durant l'acte, hi haurà parlaments de l’alcaldessa d’aquest municipi, Carme Carmona; del president de Sener, Jorge Sendagorta, i del president de la Generalitat. L'acompanyaran el conseller de Territori i Sostenibilitat, Lluís Recoder, i el delegat del Govern de Barcelona Salvador Jorba. Nota: Els mitjans que vulguin cobrir aquest acte caldrà que s'hagin acreditat prèviament davant de l'empresa i hauran d’arribar als terrenys on se celebrarà l’acte a les 12.30 hores.


L'article del BSC sobre el possible impacte de la cendra dels volcans de l'Antàrtida, entre els 100 més llegits a Scientific Reports 2017\nInici > L'article del BSC sobre el possible impacte de la cendra dels volcans de l'Antàrtida, entre els 100 més llegits a Scientific Reports 2017\nEls investigadors del BSC Alejandro Martí i Arnau Folch són els autors d'aquest article.\nL'article “Potential ash impact from Antarctic volcanoes: Insights from Deception Island' s most recent eruption” ha estat seleccionat com un dels 100 articles més llegits de l’àrea de Ciències de la Terra per la publicació del grup Nature Scientific Reports el 2017. Els autors són Alejandro Martí i Arnau Folch, investigadors del grup Environmental Simulations al BSC, juntament amb A. Geyer i S. Giralt de ICTJA-CSIC.\nScientific Reports va publicar més de 1500 documents de Ciències de la Terra el 2017, per la qual cosa trobar-se entre els 100 articles més llegits és un èxit extraordinari. Es pot accedir a tots els articles de major accés dins d'aquesta categoria visitant la pàgina Top 100 in Earth science.\nMés informació sobre l’article aquí.\nSource URL (retrieved on 21 set 2019 - 15:29): https://www.bsc.es/ca/news/bsc-news/larticle-del-bsc-sobre-el-possible-impacte-de-la-cendra-dels-volcans-de-lant%C3%A0rtida-entre-els-100-m%C3%A9s


L’home que va morir dues vegades - El Periòdic d'Andorra\nL’home que va morir dues vegades\n17.06.2017 05.30 h\nEren dos quarts de nou del vespre del 19 de juny de 1855. La xafogor de Barcelona mandrejava sobre la pell dels vianants del carrer Unió, a tocar de les Rambles. De la porta del número 32 sortí un home abillat elegantment. Vestit i barret alt negres, guants blancs que es tregué amb cura per a encendre una cigarreta. S’estava a la vorera fumant, fent temps en l’espera d’algú que hauria de sortir pel portal obert. De l’altre costat del carrer, un home que havia estat recolzat a la font encastada a la paret, va travessar i sense dir-li res es ficà dins l’escala i gairebé a l’instant uns angoixants crits de dona van reverberar per tot l’edifici. L’home que fumava, alarmat, entrà ràpid a l’escala. El canvi de la lluminositat del carrer als clarobscurs de l’interior no el van deixar copsar amb tota la seva magnitud la tragèdia. A quatre esglaons del terra, a tocar de la paret, l’home que havia travessat el carrer. Immòbil. El cap cot. Els braços caiguts. Cinc esglaons amunt, l’esposa de l’home que fumava. I entre les dues figures el cos inert, caigut d’una dona. Tenia clavat al pit un ganivet llarg. La brusa, blanca, era plena de la sang i dels estrips que li havien causat les anteriors 12 ganivetades.\nLa xafogor de Barcelona semblava haver abandonat l’acarnissament en la pell dels vianants del carrer per surar dins l’escala com un núvol d’irrealitat. Com a un senyal convingut, la dona del capdemunt i l’home que fumava van xisclar i cridar «assassí!», respectivament. Aviat se sentí fresa de panys i forrellats que obrien portes i transeünts tafaners van fer acte de presència. L’home del cap cot, semblà deixondir-se amb totes aquelles veus i presències i esclatà en un plany violent.\nNo trigà en arribar la Policia i identificar els protagonistes d’aquella macabra escena. La víctima era la baronessa de Senaller. Dolors Parrella i Fivaller de Plandolit. Era l’esposa del síndic d’Andorra Guillem Areny de Plandolit. Tenia 30 anys i baixava les escales per anar al Liceu a gaudir de l’òpera de Verdi, Il Trovatore.\nL’assassí, que mai va ser «pressumpte» doncs així que badà boca es confessà autor de l’assassinat, era el coronel d’Infanteria Blas Durana Aturi. Tenia 32 anys. No pretenia anar a escoltar cap òpera, més aviat ell se sentia el protagonista fatal d’una d’elles.\nL’altra dona de l’escala era la germana de la morta i l’home que fumava el cunyat de la víctima.\nQuan començava la temporada del Liceu era freqüent que la baronessa de Seneller es traslladés des de la casa familiar d’Ordino a Barcelona i passés alguns dies a casa de la germana. Aprofitava l’avinentesa per visitar el fill gran que s’estava internat a la ciutat mentre estudiava en una escola religiosa. Aquest noi seria la llavor d’una nissaga prolífica de farmacèutics i oftalmòlegs.\nCom a militar que era, Durana va ser conduït al castell de Monyjuïc en espera del judici. La família va contractar l’advocat més renombrat de Barcelona; Pacià Masadas, fill d’una família terratinent de La Sagrera, a la vila de Sant Martí de Provençals. Masadas , a més, era un brillant diputat a Corts a Madrid. Per a poder preparar l’estratègia de la defensa, l’advocat va pasasr hores amb Durana per a treure l’entrellat de les raons del crim.\nEl coronel Blas Durana, originari de Santander, havia estudiat amb el marit de la seva víctima, a l’acadèmia militar. Guillem Areny havia servit en l’exèrcit espanyol amb el rang de coronel, i havia participat en alguna acció durant la Guerra dels Set Anys, també coneguda com la Primera Guerra Carlina (1833-1840). D’aquells anys de cadets havia sorgit una bona amistat, de tal manera, que el poderós Areny de Plandolit havia aconseguit per al seu amic el càrrec de Representant Militar Espanyol davant del Govern andorrà. Algun amoret o dimoniet d’òpera romàntica va voler que Durana s’encegués amb l’esposa de l’amic. El que van començar essent galanteries i afalacs que la baronessa es prenia innocentment va derivar en una persecució obsessiva. «Bitllets» (missatges escrits en mà) a totes hores i en tots els llocs... Dolors Parrella va decidir acabar amb aquella asfixiant situació contant-la al marit. Areny de Plandolit, després de sumir-se en la tristesa per la traïció de l’amic va moure els fils entre les autoritats militars i aconseguí que Durana fos traslladat a un regiment de Galícia. Però ni els centenars de quilòmetres ni la disciplina castrense van contenir el seu impuls per estar prop de la dona desitjada. Fins aquell vespre, al carrer Unió.\nBlas Durana, d’alguna manera va aconseguir que li fessin arribar cianur a la seva cel·la i es llevà la vida. Però calia acontentar el poble, delerós de justícia i sang. El governador civil va témer la reacció del populatxo i manà que es cumplís la sentència al garrot vil. A la matinada del 14 de juliol, el cadàver del militar, lligat en una cadira dalt d’un carro, davallà des del castell de Montjuïc fins a l’explanada de la Ciutadella. Davant la gentada, el botxí va cargolar el garrot vil.\nEn el silenci de la buidor del Liceu resonaven encara aquell matí les paraules de Il Trovatore: «Oh detti!... Di geloso amor sprezzato».


MATINS I TARDES DE TARDOR\nRoscos d'anís que ens fa la Rosa cuinera de vegades per esmorzar\nLa televisió ens distreu durant algunes hores, sobre tot si ens posen una pel.licula d'indis i vaquers.\ntambé ens agrada xerrar entre nosaltres i explicar-nos les nostres coses.\nVisitar als companys que no es troben bé. Aquí la Basi visita a la Contxita Vidal.\nQuan ve la Neus baixem a la perruqueria i ens posem ben maques a les seves mans.\nalguna tarda la Rosa ens deixa lioneses de nata per acompanyar el cafè amb llet.\nLa Pilar Zaurín con su hijo luis.\nQuan encara fa bo sortim una estoneta al jardí, ja sigui de matí com de tarda.\nEl dominó segueix sent el joc estrella d'uns quants.\ni passem moltes estones dibuixant, perque desperta la nostra creativitat, ens relaxa, ens fa estar concentrats i treballem també la psicomotricitat fina.\nun cop a la setmana fem una partideta al bingo, que també ens agrada molt, sobretot quan guanyem una linia o un bingo.\nLes tertúlies amb l'Anna sempre resulten interessants. Escollim un tema per parlar o senzillament llegim la prensa i compartim opinions.\nAquí tenim a les dues Contxites, a dalt la Cifuentes i a baix la Vidal.\nEl Francisco sentat a la seva butaca preferida devant el televisor.


Botines - L' Sabateria\nInici > COLECCIÓN>Botines>TARDOR-HIVERN>Tallas Pequeñas>Botines>Zapatos\nBotines Hi ha 13 producte\nComoditat i estil 100% Dansi. De color negre amb adorns en xarol són uns botins únics. Són perfectes per combinar amb texans, pantalons de vestir i faldilles. Però sobretot cridaran l'atenció en ocasions especials. Està fabricat en pell 100% i és molt flexible, així que s'adaptarà al teu peu com un guant. Botín de taló que t'ajuda a estilitzar la teva...\nDiferent a tota la resta. El model INCA està acabat el pell coco color taupe. El pots combinar amb colors uniformes per fer que destaqui sobre tota la resta. Té cremallera al lateral interior per poder calçar còmodament i els seus cordons et permetran ajustar-lo a la teva turmell


El servei de teleassistència de Barcelona incorpora un nou programa de suport a les persones cuidadores - Social.cat\nLa iniciativa pretén millorar la qualitat de vida de les persones cuidadores i s’adreça a tothom que té cura de familiars amb discapacitat, malaltia o dependència\nDilluns, 25 de novembre de 2019 | 11:30 h\nUna persona cuidadora amb la seva acompanyant | Jack Finnigan (Unsplash)\nEl Servei de Teleassistència Municipal incorporarà a partir d’ara un nou programa de suport a les persones cuidadores. La iniciativa, pionera a Catalunya, vol millorar la qualitat de vida de les persones cuidadores no professionals, que sovint són familiars, així com de les persones amb necessitat de cura.\nAquest suport el podran sol·licitar de manera gratuïta totes les persones que viuen a la ciutat de Barcelona amb familiars amb discapacitat, malaltia o dependència, que tenen cura d’ells i que tinguin sentiments de sobrecàrrega derivada d’aquesta activitat de cura.\nLa incorporació del nou programa suposa “un canvi de mirada” en la concepció del Servei de Teleassistència i, a partir d’ara, també se centrarà en veure les necessitats de les persones cuidadores. De fet, actualment la Teleassistència ja arriba a més de 7.500 persones valorades amb graus II i III de dependència, la qual cosa comporta que necessiten un nivell alt de suport per realitzar les activitats bàsiques de la vida diària i, per tant, que forçosament compten amb l’ajuda d’algú per poder seguir vivint al seu domicili.\nMillorar el benestar emocional del cuidador\nEl nou programa ha estat treballat conjuntament amb la Xarxa pel Suport a les Famílies Cuidadores i té per objectiu principal millorar el benestar emocional de qui cuida i té cura, així com combatre els seus possibles sentiments de solitud.\nLa sol·licitud del nou servei es pot fer si la persona cuidada ja és usuària de la teleassistència, prenent directament el penjoll que algunes d’elles porten o bé a través del telèfon 93.547.92.00, però també a través d’un Centre de Serveis Socials o bé d’un Centre d’Atenció Primària en cas que es tracti d’una nova alta.\nEl Servei de Teleassistència Municipal va arribar l’any passat a les 100.000 persones ateses, un rècord històric que s’ha assolit amb una satisfacció elevada entre les persones usuàries, que puntuen amb un 9,4 de nota mitjana el servei que reben.\nEl nou programa de suport a la persona cuidadora oferirà trucades de seguiment i escolta activa, visites anuals, així com informació sobre els recursos disponibles i campanyes informatives específiques. Aquestes trucades de seguiment les farà sempre la mateixa teleoperadora referent, la qual cosa ajudarà a establir un vincle i una actitud activa d’escolta.\nGuies formatives amb contingut pràctic\nEl programa també proporcionarà a les persones cuidadores guies formatives amb continguts pràctics i d’interès per a elles. “Per fer-ho treballarà estretament amb l’espai d’informació i orientació Barcelona Cuida, de tal manera que si per exemple s’organitza una activitat al voltant d’una malaltia concreta, la teleassistència podrà informar les persones cuidadores que tinguin familiars en aquesta situació”, expliquen a l’Ajuntament de Barcelona.\nEn cas que així ho determinin les persones professionals, el nou programa de suport a les persones cuidadores també oferirà prestacions tecnològiques individualitzades en cas que es consideri adient, ja siguin detectors d’enuresi, d’ocupació de llit o butaca o bé de convulsions per possibles moviments bruscos al llit.\nEventualment també es valorarà la implantació del Monitoratge Intel·ligent del Moviment per a l’Autonomia amb Localitzador (MIMAL), un terminal mòbil que disposa de sistema de geolocalització per a persones amb deteriorament cognitiu.


Notícies: 3a edició de la Ruta del Mercat del Préssec d’Ordal a Albet i Noya\nEnguany organitzem de nou la Ruta del Mercat del Préssec d’Ordal, celebrant aquest any la tercera edició d'aquesta experiència gastronòmica relacionada amb el préssec, el protagonista del mercat durant els mesos de juny, juliol i agost.\nL'activitat compta també amb la col·laboració de tres restaurants de Sant Pau d’Ordal (Cal Pere del Maset, Cal Saldoni i Cal Xim), encarregats de preparar les tapes que es degustaran durant l'itinerari gastronòmic.\nL’experiència començarà al celler. Una visita a la vinya serà el punt de partida per conèixer l'elaboració dels nostres vins ecològics. Després, es baixarà al poble de Sant Pau d’Ordal per començar l’itinerari gastronòmic. El propi xef de cadascun dels tres restaurants oferirà una tapa inèdita que es maridarà amb un vi d’Albet i Noya.\nUna bona oportunitat per venir a conèixer el mercat i la restauració que l’envolta des d’una vessant més lúdica i gastronòmica, sense deixar de banda el bon vi, complement perfecte per gaudir al màxim d’aquest maridatge.\nDies de la ruta: 14 i 27 de juny, 5 i 11 de juliol\nPreu:18 € per persona (places limitades)\nInformació i reserves: visita@albetinoya.cat / t. 93 899 48 12\nPublicat per Albet i Noya a 9:18 a. m.\n3a edició de la Ruta del Mercat del Préssec d’Orda...\nSerem un dels cellers presents en la setena 'Nit d...


FSNC Fertilitat de Sòls i Nutrició de Cultius. Assessorament a la fertilització.: Unitat sòl paisatge\nPrincipals unitats de paisatge\nLes unitats de paisatge descrites són les més importants en el conjunt de paisatges agrícoles de Catalunya, no obstant no contempla la totalitat del conjunt de paisatges de Catalunya. L’objectiu és mostrar unes unitats de paisatge generalistes per aprofundir en el coneixement dels tipus de sòls més representatius.\nL’aplicació d’una perspectiva geogràfica en el estudi del sòl permet un millor coneixement dels processos formadors i per tant de la identificació dels diferents tipus de sòls en el territori. El concepte geogràfic, en la formació dels sòls, respon a l’acció conjunta d’elements naturals com el clima, el substrat geològic, la vegetació, el relleu i l’acció antròpica.\nEls sistemes de cultius es distribueixen en les unitats de paisatge on es desenvolupen els sòls millor adaptats al maneig de les explotacions agrícoles al llarg de la història del nostre país. Entre els principals paisatges es descriuen les plataformes, les terrasses, les planes al·luvials, els fons de vall i un conjunt de sistemes en vessant.\nLes plataformes són estructures més o menys planes i de pendent suau que poden estar connectades als peus de formacions muntanyoses o aïllades formant unitats independents. Cal distingir entre les plataformes estructurals i les no estructurals. Les primeres estan originades per materials geològics consistents i les segones per sediments d’origen al·luvial. Dins d’aquesta distinció els sòls més representatius dels cultius de Catalunya són els d’origen al·luvial.\nFotografia n.6. En la imatge adjunta s’observen les capçaleres d’una sèrie de cons de dejecció coalescents (Pla de Viu) als peus de la Serra Llarga a la Conca de Tremp. Al fons la serra de Sant Corneli (Pallars jussà).\nLes plataformes ocupen posicions altes i mitges en el paisatge. Amb una visió de gran escala són fàcilment distingibles per la seva posició, relleu i litologia.\nSón les plataformes on el material subjacent és una roca dura, generalment calcària. Els sòls s’han desenvolupat per alteració dels materials in situ i per acció del clima i la vegetació climàcica.\nFotografia n.7. Vista d’una plataforma estructural. L’horitzó subjacent del sòl és una roca calcària d’un metre de profunditat que descansa sobre capes de lutites. L’erosió remuntant de la plataforma residual deixa veure els fragments de roca distribuïts sobre les parets de lutita.\nLes plataformes d’origen al·luvial les podem subdividir en dos tipus segons el seu origen:\nPlataformes de Ventalls al·luvials\nSón les originades per ventall al·luvials als peus de formacions muntanyoses. Les avingudes de materials successius poden donar lloc a acumulacions de materials que poden superar el centenar de metres d’altura. La visió aèria d’aquestes formacions és cònica, motiu pel que també s’anomenen cons de dejecció. Els processos d’erosió posteriors retallen els cons pels laterals i en moltes ocasions originen barrancs en l’interior dels ventalls. També es poden erosionar en la seva capçalera, originant formacions aïllades del massís muntanyós. En ocasions es poden formar solapaments de ventalls coalescents donant lloc a formacions planes de gran extensió en posicions de peudemont. Majoritàriament els materials dipositats són fragments de roca calcària de formes esferoïdals, més arrodonides en les parts distals del ventall. La matriu terrígena que envolta els elements grossos és de textura mitjana a moderadament grossa.\nAquestes plataformes tenen en el seu punt distal un front de ventall que trenca la suau pendent general amb una ruptura molt abrupta i on es poden observar els materials dipositats en estrats.\nFotografia n.8. Vista d’un ventall amb plantacions d’olivera. El ventall s’ha desenvolupat als peus de la serra del Boix (Comarca del Baix Ebre). En un primer pla s’observa una zona erma amb afloraments d’horitzó petrocàlcic que dificulten el creixement de la vegetació.\nPlataformes de terrasses\nSón les originades per dipòsits de rius durant l’era quaternària en els períodes de desglaç. Les formacions són planes, de pendent molt suau (<2%) amb graves transportades a molta distància, generalment poligèniques i arrodonides. Les terrasses han quedat, sovint, dissectades amb posterioritat per l’encaixament dels seus rius i tributaris deixant un bescoll o turó testimoni que s’alça per damunt de les terres més baixes. Els límits de la plataforma es troben retallats originant parets verticals on es pot mesurar la potència de la terrassa i el material subjacent, generalment roques sedimentàries.\nFotografia n.9. Vista del front d’un bescoll a la Comarca de les Garrigues. La terrassa té una potència de menys de dos metres, amb formació d’un horitzó petrocàlcic damunt d’unes lutites. L’abandonament dels camps de cultiu ha donat pas a la formació d’una pineda esclarissada amb matolls.\nEl paisatge en vessant és fàcilment distingible en àrees muntanyoses on els pendents són forts. En un altre nivell, quan els pendents són molt suaus, es pot perdre la perspectiva essent més difícils de localitzar. També hi ha vessants associats a diferents unitats de paisatge on l’erosió origina zones de pendent, especialment en els flancs de cons de dejecció i plataformes estructurals, i entre terrasses amb forts desnivells.\nEn aquest conjunt de paisatges agrícoles s’engloben les zones del territori, associades a moviments col·luvials, des de les divisòries fins a l’enllaç amb altres unitats de paisatge com terrasses, fons i planes al·luvials. Les subdivisions dels diferents tipus de vessant es realitzen a partir de la relació entre la pendent i la longitud del vessant en els seus paisatges característics. Els vessants més característics dels nostres paisatges es poden subdividir en tres tipus segons el pendent, la longitud i els sòls desenvolupats. La transformació agrícola dels sòls de vessant ha tingut un fort component antròpic ancestral. Els treballs de manteniment dels sòls per preservar-los de l’erosió i facilitar el cultiu ha modelat aquests paisatges fins a l’actualitat.\nVessants abancalats en àrees de pendent molt fort\nEn vessants de muntanya de pendent fort i molt fort s’han desenvolupat uns sistemes d’abancalament on els marges estan revestits amb murs de pedra seca. Aquesta construcció antiga ha permès l’adequació de l’agricultura en moltes zones de muntanya on el pendent limitava la producció de cultius. Els abancalaments s’han produït amb pocs moviments de terra, mitjançant una tècnica de desenvolupament de marges que retallen el vessant en franges estretes mantenint així la superfície de cultiu plana. Els bancals segueixen el contorn del vessant com una línia de cota, generant uns paisatges molt característics de franges estretes i sinuoses. Actualment una part important d’aquests sòls han sofert un abandonament agrícola, on l’estabilitat dels sòls abancalats ha permès el desenvolupament de boscos naturals i de reforestació.\nFotografia n.10. Paisatge típic de Les Garrigues. L’abancalament de les zones de mitja vessant permet el cultiu d’oliveres i cereal en àrees muntanyoses. La vegetació natural són pinedes esclarissades de pi blanc amb matoll baix. En les zones no abancalades es poden entreveure els afloraments de roca per efectes de l’erosió.\nVessants d’enllaç amb pendent molt suau\nSón vessants de pendent suau, molt estables i sovint lleugerament abancalats. Els parcel·laris són de mida gran i es posicionen en vessants d’enllaç amb planes d’inundació i ventalls al·luvials. També s’ubiquen en finals de vessant en contacte amb terrasses baixes.\nEls sediments col·luvials, dipositats, solen ser més vells que en vessants més inestables. El temps a permès que els sòls desenvolupats presentin processos d’edafització més complexes que en sòls joves.\nFotografia n.11. Vista d’una zona de vessants suaus amb les marques d’erosió de la xarxa de drenatge que incideixen en el paisatge formant barrancs. Els cultius dominants en condicions de secà són l’olivera i l’ametller (Conca de Tremp, Pallars Jussà).\nVessants curts de pendent moderada\nAquests vessants s’observen en paisatges dissectats per una xarxa de drenatge disposada en paral·lel originant unes seccions transversals ondulades. Els paisatges originals són cubetes de sedimentació per on han circulat sistemes fluvials que han dipositat sediments i posteriorment els han retallat i aprofundit per encaixar la xarxa de drenatge dins de la cubeta de sedimentació.\nA les parts sumitals o divisòries afloren les roques sedimentàries o els vestigis de les terrasses residuals mentre que els fons són d’origen fluvial. Els vessant d’enllaç entre les divisòries i els fons de la xarxa de drenatge són curts (desenes de metres), generant un paisatge final amb vessants abancalats enfrontats amb un fons central comú.\nFotografies 12 i 13. Vistes dels vessants que escorten un fons de vall originat sobre un antic braç del riu Corb a la comarca del Pla d’Urgell. A la part alta, amb plantacions de fruiters, s’ubiquen els ventalls residuals del riu. Els sòls dels ventalls contenen les graves típiques de forma plana anomenades “xavet”.\nEls vessants són curts i abancalats, freqüentment sembrats de blat, fins arribar al fons, sembrat d’alfals. En els vessants es desenvolupen sòls poc profunds sobre les lutites, margues i gresos subjacents. En els fons hi ha sòls molt profunds, de granulometries moderadament fines amb pocs elements grossos. L’origen dels vessants i fons és l’encaixament de la xarxa de drenatge local.\nLes terrasses són els dipòsits que els rius, a mesura que s’encaixen en la seva trajectòria, deixen en els seus marges. Quan els materials que tallen els rius són de diferent consistència les terrasses es dipositen sobre els materials més tous. D’aquesta forma quan els rius travessen roques, aquests s’encaixen sense formar terrasses, flanquejats per parets verticals. En zones de barrancs, més inestables, les terrasses poden presentar una forta inclinació en direcció a la llera del riu.\nLes terrasses dels rius principals presenten superfícies planes, paral·leles a la xarxa de drenatge i de mida variable segons el cabal del riu i la duresa dels materials que travessa. Les terrasses es situen a diferents nivells sobre el curs actual del riu, de forma que les més velles es situen en les posicions més altes del paisatge i les més recents en les posicions més baixes. Les terrasses desenvolupades pel conjunt de rius principals de les conques de Catalunya representen una part important dels sòls cultivats per fruiters, de regadiu i secà. Així tenim com a zones fructícoles destacables les terrasses de l’Ebre, Segre, Fluvià, Llobregat i Francolí.\nFotografia n.14. Vista d’una Terrassa baixa del riu Llobregós en el seu pas per la comarca de la Noguera (Al fons Castell de Ribelles). La línea de xops separa la terrassa de la plana d’inundació. Els sòls d’aquesta terrassa s’han desenvolupat sobre dipòsits de sediments detrítics fins, amb molts pocs elements grossos.\nSegons la ubicació respecte al nivell actual del riu les terrasses es classifiquen com:\nEn el relleu general del paisatge, el conjunt dels grups de terrasses són distingibles arbitràriament separant per proximitat i llunyania a la llera del riu, a excepció de la plana d’inundació, que com el seu nom indica per altura i proximitat al riu es inundable en episodis d’avingudes importants associades a èpoques de pluges intenses. Les granulometries de les terrasses depenen de la intensitat dels processos i dels sediments transportats pel riu.\nFotografia n.15. Vista de terrasses baixes del riu Ebre al seu pas per la comarca de la Ribera d’Ebre. Al fons, la línea d’arbres separa els sòls de la terrassa de la llera del riu. La formació d’aquests sòls és molt recent, en menys de cinquanta anys les terrasses han crescut més d’un metre d’alçada, fet que pràcticament fa que es puguin considerar terrasses baixes inundables.\n1.1 Planes al·luvials\nLes planes al·luvials són superfícies rectilínies de perfil suau concavoconvex, formades per ventalls de rius que circulen a baixa velocitat. Pot haver-hi superposicions de ventalls, originant grans superfícies amb formes poc definides. En moltes ocasions es poden veure els antics meandres colmatats en l’interior dels ventalls.\nÉs molt freqüent que les zones més distals dels ventalls siguin més baixes, on ocasionalment es poden generar àrees endorreiques, amb granulometries més fines degudes a la sedimentació de les partícules transportades.\nFotografia n.16. Vista d’una plantació de pomeres en un sòl de plana al·luvial de la comarca del Pla d’Urgell. Aquests paisatges admeten parcel·laris de fàcil mecanització.\n1.1 Fons de vall\nLes posicions de fons de vall s’encaixen en les àrees més deprimides de les diferents unitats de paisatge, vessants, ventalls, plataformes, terrasses i planes. Els sòls de fons de vall s’originen per la deposició de materials al voltant de les lleres que constitueixen la xarxa de drenatge dels diferents paisatges. Els cursos hídrics actuals poden ser localment inactius, amb una xarxa de drenatge inexistent a simple vista i que només resulta activa en alguns períodes de l’any, quan les pluges poden ser més intenses.\nEn els fons es localitzen els sòls més joves de cada unitat de paisatge, i poden estar formats per materials externs del paisatge, que s’han dipositat pel transport d’un curs que s’inicia fora de la unitat, o be pels mateixos materials originats en la pròpia unitat, i que han sofert una separació de sediments per l’arrossegament de l’aigua.\nFotografia n.17. Detall d’unes parcel·les llaurades en posició de fons de vall al centre de la imatge. Els laterals del fons s’eixamplen per guanyar superfície cultivada sobre el final del vessant adjacent, tal com es pot observar pel canvi de color de la superfície del sòl. És molt freqüent abancalar les parcel·les per disminuir l’escorrentia superficial, l’erosió i afavorir la infiltració d’aigua.\nEls límits dels fons de vall es separen fàcilment pel canvi de pendent en els seus laterals. Segueixen trajectòries sinuoses i suaus, seguint el fons de la xarxa de drenatge. Freqüentment, els marges laterals dels fons han sofert anivellacions per augmentar la superfície agrícola. També són freqüents els abancalaments per disminuir el pendent general, disminuint el risc d’erosió.


L'independentisme que creix dins el PSC - VilaWeb\nMontserrat Gibert, ex-batllessa de Sant Boi, es declara independentista\nL'independentisme creix, també dins el PSC. Enquestes com la del Periódico de dissabte revelen que un 35% dels votants socialistes és partidari de la independència (dades en pdf). A poc a poc militants d'aquest partit es declaren obertament independentistes. El darrer a fer-ho, Montserrat Gibert, ex-batllessa de Sant Boi (1997-2007), raona en aquesta entrevista en vídeo com ha passat de creure en una Espanya federal a no veure-hi sortida.\nGibert no és pas l'únic cas: darrerament votants clàssics del PSC, catalans d'origen espanyol que habiten a l'àrea metropolitana, afirmen, en castellà, les raons del seu independentisme (vídeo) durant les consultes independentistes. Joan Blanch, ex-batlle del PSC a Badalona, ja es va declarar del tot favorable a la independència fa unes quantes setmanes (vídeo), i fa pocs dies el catedràtic Ferran Requejo deia que els federalistes són 'il·lusos, ximples útils al nacionalisme espanyol'. I ho deia ell, que n'havia estat un dels màxims impulsors. Requejo, referència fins fa poc del socialisme federal, deia que votaria sí en un referèndum sobre la independència (vídeo). Tots se sumen a les tesis de Jaume Sobrequés, militant històric del PSC, que ja fa anys que postula la independència (vídeo).


ACTUALITZACIONS D'AQUAMAN 2: LLISTA DE REPARTIMENT, DETALLS DE LLANÇAMENT I MÉS - ENTRETENIMENT\nActualitzacions d'Aquaman 2: llista de repartiment, detalls de llançament i més\nEmocionat per Aquaman 2? Amber Heard està preparada per repetir el seu paper a la pel·lícula? Quan s'estrenarà? Aquí teniu l'actualització.\nQuan es va llançar per primera vegada l'Univers DC, Warner Brothers es va concentrar en els herois que els fans estaven més familiaritzats: Superman, Wonder Woman i Batman. Tanmateix, a mesura que l'univers ha crescut, finalment han considerat Aquaman i s'ha confirmat que Aquaman 2 tornarà. Tenim totes les últimes actualitzacions sobre el nom, la data de llançament i el personatge que tothom espera veure a la pel·lícula.\nNom de la propera pel·lícula d'Aquaman\nJames Wan, el director d'Aquaman 2, ha revelat que la producció de la seqüela de DC ha començat. Per fi ha arribat la pel·lícula que estaves esperant. El títol de la següent seqüela de DC de James Wan, Aquaman i el regne perdut , s'ha anunciat. Sí, Aquaman i el regne perdut és el títol de la propera pel·lícula. James Wan va anunciar el nom de la pel·lícula a través de la seva publicació a Instagram l'11 de juny de 2021 amb un títol Tide Is Rising. Aquí teniu la publicació:\nUna publicació compartida per James Wan (@creepypuppet)\nData de llançament d'Aquaman i el regne perdut\nWan va anunciar el rodatge a través d'Instagram el 28 de juny de 2021, i podeu veure la publicació aquí. El primer dia #Aquaman2 era el títol de la publicació.\nBé, la pel·lícula de James Wan Aquaman 2 (també coneguda com Aquaman i el regne perdut) s'estrenarà el 16 de desembre de 2022 . Jason Momoa, que interpreta Aquaman, ha anunciat que rodarà la seqüela Hawaii al juliol .\nArribada d'Amber Heard Torna a la pel·lícula\nUna altra notícia emocionant és que Amber Heard repetirà el seu paper a Aquaman 2, que serà dirigit per James Wan. L'arribada d'Amber Heard s'ha confirmat gràcies a la seva publicació a Instagram. Va tuitejar una foto d'una magnífica targeta de benvinguda anunciant la seva arribada a la pel·lícula el 19 de juny de 2021 que va ser enviada per la tripulació. Les flors anaven acompanyades d'una targeta manuscrita que deia: Amber - Benvingut de nou a l'Atlàntida. Estimo James i Rob. La princesa Mera serà interpretada per Amber Heard. Aquí teniu la publicació d'Instagram d'Amber Heard:\nUna publicació compartida per Amber Heard (@amberheard)\nAquaman 2 Pròxim repartiment\nA la següent seqüela, és molt evident que Amber Heard repetirà el seu paper de la princesa Mera i Jason Momoa repetirà el seu paper d'Aquaman. Per tant, hem compilat una llista dels membres del repartiment que s'uniran al programa en un futur proper.\nAmber Heard - Princesa Mera\nPatrick Wilson - Mestre de l'oceà\nDolph Lundgren - Rei Nereus\nPilou Asbæk - Rol desconegut (però probablement un vilà)\nNicole Kidman - Rol desconegut\nWillem Dafoe - Rol desconegut\nEl guionista David Leslie Johnson-McGoldrick va dir que la pel·lícula no es concentraria qualsevol història de còmic en particular , al març de 2020.\nNo estem agafant cap història de còmics en concret i adaptant-la, però si voleu conèixer l'ambient que volem, recolliu pràcticament qualsevol història de l'edat de plata amb Black Manta. Ho va compartir durant una pregunta i resposta de fan a Twitter.


Inici Cultura / Educació Reparació de la calefacció en el col•legi públic Lluís Vives de Puçol\nDes de la delegació a Espanya de Froling i el seu servei tècnic TecSostenible, contractat per El Corte Inglés per al manteniment del servei, el dimecres 8 asseguren al col·legi i a l'ajuntament que la peça defectuosa estaria a Puçol en 48 hores, i com a més tard el dilluns.\nCal fer constar que este tipus de calderes de biomassa es fabriquen a Àustria, que les peces són exclusives i només es poden trobar en el fabricant.\nLa responsabilitat de la tardana reparació de la caldera és de TecSostenible a Espanya, i per extensió de la marca Froling a Àustria, que és qui ha de vetlar pel servei que oferixen les seues delegacions i ha d'evitar que demoren les reparacions més de l'estrictament necessari.\nEl dimarts dia 14 de gener, des d'El Corte Inglés informen a mitjan matí que la peça arriba a Manises en esos moments i que serà instal·lada durant la vesprada del dimarts en el col·legi Lluís Vives.\nSegons el regidor d'Educació, José M. Esteve: «Revisarem el contracte de reparació i manteniment per a agilitar, en cas de futures avaries, la solució més immediata i ens solidaritzem amb el centre escolar, que ha patit durant estos dies de fred unes temperatures extremadament baixes a les aules».


From dance 2 the pool – Sala Parés\n29.09.2016 - 01.11.2016\nLes obres de Vázquez són un esclat d’alegria, emoció i glamour. Ens transporten a un món que podria correspondre a un videoclip de la MTV portat al llenguatge de la pintura.\nEl projecte artístic de Vázquez és una aposta innovadora i diferent, ja que la seva línia argumental tracta el tema de com afecten els mass media a la societat jove en un món cada vegada més globalitzat, on se’ns bombardeja constantment amb imatges estereotpiades, que formen part d’una moda i una manera de viure molt concreta. Per tal d’acostar-se a aquest món, l’artista crea un vincle amb l’ambient de la música dance, pop o rap i les imatges que s’hi canalitzen: masclisme, vanitat, diners, fama èxit.. Així doncs, les seves obres ens apropen a una manera de viure que es pròpia de les noves generacions i de les influències que aquestes reben en continuació.\nA la seva obra hi tenen molt a veure les noves tecnologies, ja que sovint l’artista visita festivals de música electrònica i grava vídeos amb el seu smartphone, que després esdevindran la base per a les seves obres. Així doncs, les seves obres són un reflex de la societat actual a través d’un canal clàssic com és la pintura, però treballat d’una manera plenament contemporània.\nVázquez és un dels artistes emergents que promou la Galeria Trama des de l’any 2010, quan va ser un dels 10 artistes seleccionats del concurs de pintura i fotografia ART<35 que organitzen conjuntament la Sala Parés i la Galeria Trama. Des d’aleshores, la galeria Trama ha fet un seguiment d’aquest artista promocionant-lo i divulgant-ne la seva oba a fires com Art ArtRio (Rio de Janeiro), Art International (Istambul), Swab Barcelona o ArtMadrid. També exposa regularment la seva obra a galeries de Sao Paulo (Brasil) Bogota (Colombia) o Mikonos (Grècia)


235, Francesc Muntada - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nRevista Vèrtex 235\nUn fotògraf de natura ha d\nFrancesc Muntada és un fotògraf especialitzat en natura que ha aconseguit fondre dues de les seves aficions –l’excursionisme i l’art de retratar– en un ofici. El seu fons fotogràfic –més de 30.000 diapositives i 50.000 imatges digitals– ens parla de la seva trajectòria professional. Col·labora en revistes especialitzades, imparteix classes de fotografia i és autor de quatre llibres. Amb ell parlem de fotografia, però també de natura, de viatges i, com no, d’excursionisme aprofitant la seva condició de president del Centre Excursionista de Terrassa.\n-Com t’agrada presentar-te? Com un fotògraf a qui li agrada la muntanya o com un muntanyenc a qui li agrada la fotografia?\n-Jo sóc un muntanyenc-naturalista que ha trobat en la fotografia una manera de viure d’allò que li agrada. Ni sóc tan muntanyenc com per treballar, per exemple, de guia de muntanya, ni sóc tan naturalista com per dedicar-me a la biologia. La fotografia ha estat l’eina que m’ha permès mantenir el contacte amb la natura, gaudir de la muntanya i a més treure els ingressos suficients per poder guanyar-me la vida.\n-En el teu cas com s’acaba produint la confluència entre aquestes dues aficions?\n-Com en molts aficionats primer va ser l’excursionisme, després vaig arribar a l’alpinisme i apuntant en una llista els tres mils que escalava, però mica en mica vaig anar descobrint que hi havia coses molt més interessants en el camí que em duia cap al cim. En aquest procés em vaig adonar que la muntanya ja no m’interessava només des del punt de vista esportiu, sinó que també m’atreia el contacte amb la natura, l’apropament a la geografia del país, o el coneixement de la fauna i la flora que hi trobava; fins al punt que arribar a dalt de tot es va convertir en una fita secundària. Jo continuo anant a córrer, faig bicicleta, però la part esportiva passa a un segon terme i per a mi esdevé més interessant el viatge que la consecució del cim.\n-Quina ha estat la teva formació com a fotògraf?\n-Jo, que ja tinc certa edat i que en els meus inicis no hi havia estudis de fotografia, em vaig haver de formar de manera autodidacta. Això no vol dir que hagi après a còpia de prova i error sinó que ho he fet llegint molts llibres i parlant amb molts professionals, aprofitant la seva saviesa i experiència.\n-Quines serien per a tu les qualitats que ha de tenir un professional especialitzat en la fotografia de natura?\n-A part de la formació i de certa sensibilitat estètica per a crear composicions interessants, crec que el fotògraf ha de conèixer la muntanya i saber moure’s per ella. Que no li faci por, per exemple, enfilar-se, perquè si les muntanyes només les pots fotografiar de lluny el resultat sempre serà el mateix. També ha de ser una persona amb una gran capacitat de sacrifici ja que no és el mateix pujar una muntanya per fer-hi fotos que pujar-la només per fer cim. Que la llum sigui l’òptima o que la meteorologia sigui l’adequada ho determina l’hora d’arrivada i per tant moltes vegades els fotògrafs matinem molt més que els muntanyencs o ens quedem fins més tard per captar les postes de sol. També, com diu un fotògraf nordamericà, “bad wheather is good wheather”, i és que el mal temps és una font de bones instantànies i per aquesta raó sovint sortim encara que plogui. Finalment també ha de tenir unes qualitats emocionals determinades: un fotògraf de natura ha d’estar molt preparat pel fracàs. Moltes de les sortides que realitzem no sempre s’acaben traduïnt amb bones fotografies tot i l’esforç que hi ha al darrere ja que treballem amb elements que no podem controlar, com la llum del sol, la transparència de l’aire o les condicions meteorològiques en general. I quan aquests elements no ens són favorables sabem que aquella ascensió l’haurem de tornar a repetir, un, dos, tres cops, fins aconseguir aquella imatge que tenim al cap.\n-Per aconseguir una bona imatge de natura, tu parles de la sincronia, “aquell moment màgic en què llums, ombres, volums i textures creen davant nostre la imatge somiada”. Com s’aconsegueix aquesta sincronia?\n-El punt de sincronia depèn de molts elements fortuits, però no només és fruit de l’atzar. En el moment que coneixes la muntanya i la geografia del país pots començar a anticipar quan la llum serà l’òptima, quan tindrà la direcció adequada. Saber que per exemple la vessant d’un cim quedarà ben il·luminada a la tardor però durant les primeres hores del matí, o que un bosc estarà fantàstic el mes de desembre però quan ja s’ha amagat el sol. Cada vegada és més fàcil anticipar-te, fins i tot hi ha programes informàtics que et permeten calcular la direcció de la llum o la seva alçada en un punt, però és una bona preparació la que ajuda a aquesta anticipació.\n-En plena era digital, creus que ja està superat el debat entre la fotografia química i la fotografia digital?\n-Jo encara no tinc una resposta clara davant la pregunta de si és millor la fotogafia química o la digital. És veritat que amb la fotografia digital hi ha més avantatges: no hi ha marge d’error ja que des del primer moment amb la gràfica de l’histograma sap si et sortirà correcte; no depens de tercers ja que el mateix fotògraf controla tot el seu procès i es revela les fotografies a l’ordinador. Ara bé, la idea de que la fotografia digital és més barata també és falsa perquè li has de dedicar més hores i també t’obliga a un reciclatge més continu –les màquines de fotografiar d’avui ja no són com les de fa un any–. Així que a nivell professional és més còmode treballar amb les càmeres digitals, però sobre la qualitat final de la fotografia és més difícil pronunciarme.\n-Lligat amb la fotografia digital… on estableixes el límit de la manipulació fotogràfica?\n-Sempre hi ha hagut manipulació fotogràfica. Amb la fotografia analògica es triava la sensibilitat de la pel·lícula per aconseguir més o menys contrast; o també s’exagerava els colors forçant el revelat. Però per a mi una fotografia està manipulada en el moment que el contingut de la imatge ja no correspon amb l’original, encara que no ho noti ningú. Ara bé per mi tampoc és censurable aquesta manipulació si forma part d’una foto creativa i no d’una foto per a documentar una situació. Picasso no pintava les dones tal com les veia, sinó que les pintava com les imaginava. I en la fotografia creativa també s’ha de poder fer.\n-Cap a on preveus que pot evolucionar la fotografia digital?\n-Se’m fa difícil saber cap a on pot evolucionar però sí que imagino que els canvis seran radicals. Un dels inconvenients de la fotografia digital és que 2/3 parts de la informació és inventada a partir de la interpolació dels pixels. I això ha de millorar, com també ha de millorar el programari perquè l’exposició sigui més correcte –mentre la nostra visió és continua en la fotografia és instantània i mentre nosaltres sempre veiem correctament la fotografia no sempre capta de manera correcte la imatge quan hi ha excessiu contrast–. Penso que amb el temps tindrem imatges que avui dia no podem ni somiar.\n-I les màquines poden evolucionar gaire més?\n-Fins ara les màquines només han servit per fer fotos, però jo no sé si arribarà un dia en què inclouran noves funcions. Ja hi ha càmeres compactes amb un GPS incorporat que et georefe rencia la imatge i et queda gravada la posició exacta d’on ha estat presa la foto. Amb aquest GPS i una pantalla, la càmera també pot arribar a orientar-nos.\n-Quina és la màxima satisfacció que et dóna el teu ofici?\n-Suposo que molts fotògrafs et contestarien que treballar per al National Geographic, paradigma de la publicació que tracta bé els fotògrafs i ens valora la feina. Però aquest no és el meu cas. Jo valoro més la llibertat i la meva satisfacció principal seria que la feina em permetés viatjar allà on em vingués de gust i quan em vingués de gust. Intento fer les fotografies prou atractives perquè es vagin publicant en mitjans prou diversos per tenir la màxima difusió. I, evidentment, l’objectiu és que això em permeti arribar a fi de mes sense haver de patir. M’agrada viatjar. És de les coses que trobo imprescindibles; no només a nivell professional, també a nivell personal. Conèixer altres realitats ens ajuda a ser millors persones.\n-La pirateria és un entrebanc en el desenvolupament de la teva feina?\n-Encara que alguna vegada m’he pogut trobar alguna de les meves fotos piratejades, aquesta no és una pràctica habitual. Considero més problemàtica la intromissió de l’aficionat que, com que li agrada fer fotos i les fa bé, les deixa de franc a revistes només per la il·lusió de veure-les publicades. Penso que això no està fet amb mala fe, però la majoria de publicacions acaben sumant-se a aquest joc i per mi suposa una competència deslleial per part de gent que no té cap vinculació professional amb la fotografia.\n-És difícil obrir-se camí a nivell professional amb la fotografia de natura?\n-Tot sempre costa. La fotografia no n’és una excepció, però vivim en una època on la imatge té molt pes i per tant hi ha una demanda de fotografies. El problema és que sobretot en el nostre país s’ha desprestigiat molt aquest estil de fotografia. Moltes vegades no s’arriba a pagar totalment l’esforç que hi ha darrere una bona imatge i, en canvi, cada cop més et demanen fotografies gratuïtament. Aquest desprestigi no es dóna en altres disciplines com la fotografia de moda o la publicitària.\n-Digues-nos un racó que t’agradi anar a fotografiar una i altra vegada…\n-Un sol lloc m’és difícil. Si parlem de Catalunya, un dels llocs preferits seria el Parc Natural de Sant Llorenç del Munt. És el pati de casa meva, com aquell qui diu, amb formacions rocalloses molt atractives. També m’agrada Montserrat, un indret fotogràficament molt complicat, però que per mi és un dels paisatges més sorprenents d’Europa. Tampoc no em canso d’anar a la zona del prat de Cadí i també m’atreu molt Amitges.\n-I dels teus viatges a l’estranger?\n-De l’estranger hi ha tres llocs que considero obligatoris per als aficionats a la fotografia de natura. El primer seria Islàndia, no només un paradís de fauna i flora, també una illa d’una bellesa brutal. Un segon indret meravellós és el desert de Namíbia, on les dunes han creat unes formacions espectaculars. I el tercer lloc seria la Patagònia, especialment la zona del Paine.\n-Què recomanes als teus alumnes que es volen dedicar a la fotografia de paisatge?\n-Sobretot dues coses: primer, que es formin; avui el mercat és molt dur i només aquells que dominen l’art de la fotografia triomfen, ja que una bona fotografia no és mai fruit de la casualitat; i segon, que aprenguin a estimar la muntanya. I com s’estima la muntanya? Trepitjant-la, vivint- hi experiències. Així hi crees un vincle emocional que s’acaba plasmant a les teves fotografies. També s’ha d’aprendre a tenir paciència i a assumir un alt percentatge de fracàs. L’única manera de continuar endavant és insistir i insistir. Així s’arribarà a produir el moment màgic de la sincronia.\n-Des de la teva condició de president del Centre Excursionista de Terrassa, com veus el panorama actual de l’excursionisme?\n-Jo crec que ara toca espavilar-nos perquè anem perdent pistonada i diluint-nos en aquesta societat abocada només a rebre serveis, com els que donen les empreses d’esports d’aventura, la nostra competència més evident. Els centres excursionistes som alguna cosa més. Jo entenc que es legisli per protegir els consumidors, però no es pot posar tot en el mateix sac i exigir a les entitats excursionistes el mateix que a les empreses d’esports d’aventura. Nosaltres podem oferir el mateix nivell de qualitat i garantia que aquestes empreses sense necessitat d’exigir-nos títols ja que som els que tenim els millors escaladors, els millors espeleòlegs o els millors esquiadors. Si no som capaços de plantar cara a aquesta situació, acabarem convertint-nos només en empreses de serveis. Crec que la legislació ha de recollir la nostra realitat com a entitats que som amb un gran impacte social. Per mi aquest és el repte que tenim actualment.\n-Creus que aquesta visió és compartida per altres centres excursionistes o per la matei- xa Federació?\n-Un dels problemes que tenim és que la Federació no ha estat capaç d’anticipar-se a tot això i ha acceptat aquesta manera de funcionar.\n-Finalment, tu que estàs compromès amb l’educació mediambiental i vius en una àrea tan urbanitzada com és el Vallès, com veus el futur dels nostres paisatges?\n-Jo tinc un optimisme moderat cap a la preservació de la muntanya perquè, tot i que s’ha incrementat l’impacte mediambiental de l’activitat humana, també ha crescut la sensibilitat cap a la conservació de la natura. A nivell global ho veig més complicat ja que és molt difícil incidir en la sensibilitat de totes les persones. No és normal que fent de pagès t’arruïnis i en canvi venent-te el terreny et facis ric. Penso que el dia que aconseguim que fer de pagès sigui una feina digna i t’hi puguis guanyar la vida, el perill de la degradació començarà a minvar.\nTEXT: Agustí Estruga\nFotògraf especialitzat en natura.\nProfessor de fotografia de natura al Centre per la Imatge i la Tecnologia Multimèdia de la UPC i al Centre de Recursos per a la Biodiversitat Animal de la UB.\nArticulista per a diverses publicacions periòdiques.\nDirector de Manyamanyuà, empresa de serveis dedicada a la divulgació, a tra- vés de la fotografia, dels valors de la na- tura i l’educació ambiental.\nPresident del Centre Excursionista de Terrassa des de l’any 2009.\nRealització de reportatges fotogràfics dels Estats Units, Canadà, Argentina, Xile, Bolívia, Kenya, Namíbia, Líbia, Escandinàvia, Islàndia i altres països europeus.\nCol·laborador de publicacions com National Geographic España, Desnivel, Gran- des Espacios, Altaïr o El mundo de los Pirineos, i d’agències fotogràfiques com Corbis, Alamy o Fototeca 9×12.\nAutor dels llibres Catalunya íntima (Edicions 62), Mirades a Catalunya, el País Valencià i les Illes Balears: el que tenim i no podem perdre (Ara Llibres), Cims de Catalunya i Parcs i altres espais prote- gits de Catalunya, els dos de l’Editorial Alpina.\nPrimer fotògraf català a aconseguir un highly commended al Wildlife Photographer of the Year l’any 1996.


Tecnologia per apropar els pessebres vivents als més joves - Tornaveu\nS'impulsarà una campanya de difusió d'aquesta tradició que mou 85.000 persones\nDijous, 8 de novembre de 2018 13:39h\nEls pessebres vivents iniciaran una campanya de difusió i necessiten l'ajut del micromecenatge\nUn pessebre vivent és més que una representació teatral, és la plasmació de l'esforç col·lectiu de gent molt diversa i de totes les edats, sovint veïns durant l'any i companys d'escenari durant les festes de Nadal. A Catalunya, una quarantena d'entitats mantenen viva aquesta expressió de cultura popular amb grans esforços de molts voluntaris per tal que els ciutadans puguin gaudir d'un patrimoni immaterial de gran valor històric, cultural i lúdic. Darrere de cada pessebre vivent hi ha il·lusió, voluntarisme i, sobretot, feina de molts mesos per dissenyar l'escenografia bíblica, els personatges, els vestits i tot allò que converteix en reals les escenes.\nPerò a més d'esforç, un pessebre vivent té costos econòmics que no sempre poden afrontar les entitats, i a més, es produeix una distància cada vegada més gran entre el jovent i les tradicions de la cultura popular, de manera que es fa més difícil accedir a aquest col·lectiu, d'altra banda necessari per poder mantenir la tradició i garantir la transmissió de generació en generació. És en aquest context que la Coordinadora de Pessebres Vivents de Catalunya treballa en la creació d'una aplicació per a dispositius mòbils per tal de fer pessebres vivents interactius, que actualitzarà la informació sobre els pessebres al moment.\nA través de la plataforma de microfinançament Tot Suma, la Coordinadora demana la col·laboració ciutadana per obtenir un finançament de 1.150 euros per "continuar fent que el nostre jovent pugui continuar amb les tradicions populars ens hem d'adaptar a les noves formes de comunicació", i recorda que l'any 2017, més de 85.000 persones es van apropar a alguns dels pessebres que organitza les entitats de l'associació. A Catalunya, el pessebre vivent de Castell d'Aro és l'entitat amb la representació nadalenca més antiga, des de 1959.\nQuè farà l'entitat amb els diners recaptats? Impulsar la difusió a través de web i xarxes socials, dissenyar materials comunicatius i vídeos, fer una campanya a les xarxes socials i també una campanya per incrementar el nombre de pessebres vivents associats a la Coordinadora.\nTota la informació sobre el projecte, fent clic aquí.


Comunicat del Departament d'Educació en relació al coronavirus - Ajuntament de Taradell\nComunicat del Departament d'Educació en relació al coronavirus\nEs demana que els centres reforcin les mesures de prevenció en les jornades de portes obertes que s'estan fent aquests dies.\nEl Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya ha emès avui un comunicat sobre el COVID-19, el qual tot seguit reproduim:\nEn relació al coronavirus, el Departament d'Educació fa saber als centres educatius noves mesures de prevenció amb la finalitat de contribuir a la seva contenció:\nEl Departament d'Educació insta a la suspensió de tota activitat que organitzin els centres educatius del Departament o qualsevol servei del mateix Departament que no sigui lectiva o curricular, que es faci fora del centre i que impliqui professorat, personal no docent o alumnat de diversos centres simultàniament. Les sortides lectives que impliquin un sol centre es poden mantenir. Aquesta mesura de suspensió té efectes sobre fires, trobades, cantades, certàmens, etc.\nEn relació amb el punt anterior, el Departament no participarà a la propera edició del Saló de l'Ensenyament, prevista entre 18 i el 22 de març. En aquest sentit, insta a les direccions dels centres educatius que anul·lin les visites d'alumnat i professorat al Saló que tinguin organitzades.\nCom es va comunicar el passat 6 de març, les pràctiques en centres sanitaris i sociosanitaris dels alumnes que estan cursant formació professional queden suspeses per tal de facilitar al màxim l'activitat assistencial del personal d'aquests centres. Aquesta suspensió afecta també l'activitat d'alumnes d'ESO i Batxillerat que fan plans de diversificació curricular en hospitals o residències de gent gran, com els projectes singulars, els programes d'aprenentatge i servei o de voluntariat.Se suspèn l'activitat docent que s'ofereix als centres hospitalaris per a infants amb ingressos perllongats, el que es coneix com a les aules hospitalàries, amb la finalitat de reduir al màxim l'entrada de persones forànies als hospitals i hospitals de dia.\nEs mantenen les portes obertes que s'estan duent a terme aquests dies, però es recomana als centres que es reforcin les mesures de prevenció, com ara evitar aglomeracions de persones en espais reduïts i situar les indicacions de prevenció de contagi ben visibles als centres.\nEls Serveis Territorials d'Educació i el Consorci d'Educació de Barcelona dotaran de personal substitut als centres davant de qualsevol incidència que s'hagi comunicat per part del Departament de Salut.\nEs recorda que davant de possibles casos, els centres han de posar-se en contacte amb el 061 Salut Respon també amb les direccions dels Serveis Territorials o del Consorci d'Educació de Barcelona. Des d'aquests òrgans territorials, de la mà del Departament de Salut, es farà seguiment dels casos i de les consultes.\nEs manté, com a principi general, la recomanació de no viatjar als països i a les regions afectades, mentre les autoritats sanitàries d'aquests països no aixequin les mesures de control que actualment estan duent a terme.\nEs recorda que el Departament de Salut ha elaborat tot de materials que estan disponibles al següent enllaç:\nDes de l'Ajuntament de Taradell, fem una crida a seguir en tot moment els consells, avisos i recomanacions que emet la Generalitat de Catalunya a través dels respectius Departaments. I també demanem no difondre rumors sense haver verificat prèviament la seva veracitat, així com informar-se sempre a través de mitjans fiables i de rigor contrastable.\nAgraïm com sempre la responsabilitat de tothom en seguir aquestes mesures de precaució.\n@AjTaradell - Els contagis es mantenen estables a #Taradell. Més que mai, cal mantenir les mesures de prevenció: mascareta, distà… https://t.co/UlMOdSlBpQ\n@AjTaradell - D'aquí a una estona, inauguració de l'exposició "UTOPIA, construint un imaginari col·lectiu", de Jesús M. Ramos. A… https://t.co/v6N9rKAEhB\n@AjTaradell - RT @rtaradell: 👥 AQUEST DIJOUS, el regidor de Governació, Civisme i Esports, @LluisRodriguez, al PRECS I PREGUNTES. 📢 Si tens preguntes,…\n@AjTaradell - RT @Taradell: L'@AjTaradell habilita una carpa exterior al CAP de #Taradell per si calgués activar cribatges massius per proves PCR https:/…\n@AjTaradell - RT @roserriera: Bona intervenció de @AjTaradell a la pujada de l'escola Les Pinediques. Amb aquest separador natural és més difícil que la…