Muntanyenc de cap de setmana: 07/01/2008 - 08/01/2008\nDijous 24 de juliol, amb en Pinyó decidim provar la via iaia Pilar. Potser una mica justa de grau per mi (6c en via llarga pot ser impossible) però com que diu que es pot fer en Ae, decidim provar. La cosa comença malament quan no trobem el camí d'aproximació. Des del pla que descriu la ressenya, que hem d'atravessar la linia elèctrica, l'herba està molt alta i no hi ha camí evident. Total, ens equivoquem de camí i anem voltant per la cinglera fins a arribar al cim, a l'ermita de St. Roc. Pensem trobar la via seguint la ressenya de baixada... vinga caminar. Al final decidim abandonar. Baixem per una canal que abans no haviem vist (camí marcat) i tot seguint la cinglera trobem la via. Són més de les 12 del migdia, i de la previsió de núvols ni rastre, o sigui que sol brutal. Ja que som aqui, provarem a veure com és la via. Faig el primer llarg sense problemes. Roca de dubtosa qualitat en algun tram i flanqueig extrany per arribar a la R1. En Pinyó puja a tota pastilla, tot i això tinc els peus bullint.\nProvo el segon llarg però ja només xapar la primera se m'atravessa el pas per flanquejar cap a la segona, i la veritat és que tampoc el lluito gaire. La calor no perdona i decidim baixar.\nNova odisea per baixar cap al camí principal. Res evident, poques marques i camp a través (i jo amb xancletes!!!). N'acabem farts.\nLa via per mi, no és res de l'altre món i el pateig per trobar-la i per baixar-ne no ens han agradat gaire... no sé pas si repetirem.\nDivendres 25 de juliol festiu a Girona. Aprofito per quedar per tibar una mica amb la Pineda. L'Anna també havia de venir per estrenar el seu boudrier i peus de gat, però al final no pot. Com que la Pineda fa molt que no escala, anem a Solius, a l'agulla central. Fem vies de IV i V.\nJo vull encadenar el 6c del totxo del porc i ho faig al segon intent (primer accidentat: caiguda fins al terra al pas clau, doncs la Pineda ha bloquejat el Gri-gri per donar corda i quan he caigut no l'ha desbloquejat. Resultat: caiguda fins a terra, per sort sense consideracions. Trec la corda i torno a provar. Encadeno!!!\nAnem a roca ponça buscant l'ombra. Fem un V+ i cap a casa...\nDissabte 26 de juliol, anem cap a Andorra amb la Marta, el Pep i la Mònica. Avui toca ferrada, i fem la del roc d'Esquers ja que la Mònica és el primer dia que ho prova i per tant, farem quelcom fàcil. Entretinguda i sense gaires dificultats. Només la llarga baixada...\nDiumenge 27 de juliol havia de ser per caminar però com que no n'hi ha gaires ganes, decidim fer una mica d'esportiva. Triem la zona de les agulles d'engolasters. He trobat la ressenya a la web dels Madteam. Cal dir, que coincideixo amb el que diuen amb el tema de la graduació, tot i que incialment en tenia els meus dubtes perquè ho trobava una mica extrany. El cert és que les vies que valora com a 5c, són més dures que un V, però trobo el grau irregular... no sé, és la sensació. Fem les vies 1, 2, 4, 5 i 6.\nVoldria més però és hora de dinar, cal acabar de fer unes compres i tirar cap a casa. I a més, la Marta i jo hem d'anar a Castelldefels a veure el Pol que ha nascut fa pocs dies (aprofito per felicitar des d'aquí en Ferran i l'Elena!!!)\nPublicat per SEVIDE a 7/28/2008\nLlamps i trons al port de Bujaruelo\nAmb la Marta decidim passar el cap de setmana per Ordesa i intentar els Gabietus i el Taillon des del port de Bujaruelo, pujant pel glaciar i el coll dels Gabietus, que és més directe.\nA migdia de dissabte som a San Nicolás de Bujaruelo amb una calor impresionant, de manera que la Marta es fa una remullada a la zona del pont (plena a vessar de gent en banyador prenent el sol i els més valents a l'aigua).\nMarca 2.30h fins al port. Ens ho pendrem amb molta calma, diem, que fa molta calor. Sota el sol, i buscant totes les ombres que podem per anar descansant, anem pujant. Triguem 3 hores fins al coll. Encara pujem una mica més per trobar un lloc per plantar la tenda.\nCel sense núvols, sopar i a dormir per demà llevar-nos d'hora i trobar la neu en bones condicions.\nA les 23h comença el festival de llamps i trons però no plou. Trec el cap per veure el panorama: osti, just al costat nostre està negre negre.... fora pals d'aprop de la tenda. En una horeta comença el festival!! Vent, pluja, llamps i trons a dojo. Una senyora tempesta a 2400 metres d'alçada.\nPortem una tenda d'aquestes ultralight, o sigui, poques varilles, i això i molt de vent no és compatible. El vent bufa fort pel meu cantó i plou amb ganes, amb gotes que em semblen molt grosses pel soroll que fan. Llamp rera llamp contem en silenci: 1, 2, 3....10... bé, encara està lluny. El vent i la pluja ens castiguen amb ganes, la lona de la tenda plegada sobre meu, les gotes atravessant la tenda, ens comencem a mullar. Canvi estratègic de sac, penso que el de la Marta, de fibra aguantarà més la pluja que el meu de ploma i primet. Amb el nou sac, faig de barrera entre la tenda, que està més estona sobre meu pel vent que on toca, i la Marta, botes, roba, etc.\nLlamp: 1, 2, 3 i tro. Merda, ho tenim a sobre. Més vent i més aigua. La meva part de l'interior de la tenda molla, aigua sobre la màrfega, per sota.. per sort, faig de merda-muralla i tapo una mica la resta de la tenda.\nI així fins a les 2h, quan hi ha una mica de treva. Ja feia estona que no valia la pena intentar controlar la situació, jo estava una mica moll per dins del sac i havia perdut el frontal amb tota la moguda. Un cop para una mica reevaluem la situació. Estic una mica moll, sobretot peus i cul. Cos ok. La Marta ben seca, sembla que ha anat bé el canvi de sac. Toca dormir una mica com es pugui. Després torna a ventar una mica i a tronar però ja no plou. Maldormim fins a les 7, que preparo una mica de tè quan veig que el cel està força clar.\nAmb el sol es van assecant les coses, principalment motxilles, màrfegues i sacs. Botes seques com a mínim.\nAssequem el material i tirem avall.\nMala nit i tot i que la tenda ha fallat, podria haver estat pitjor. Penso que és una tenda ultra-light, i això no aguanta una tempesta com la que hem patit ni de conya, sobretot pel tema del vent. Però qui s'ho anava a imaginar... sort de no fer vivac, penso.\nJa camí cap a casa em truca en Jordi que amb l'Enric anàven a fer la cresta de les agulles de Travessany i m'explica que ells també han pillat. Però fent vivac!! També han acabat sense ganes d'escalar després de la pèssima nit.\nA sobre, a la ràdio sentim la notícia de la mort d'una escaladora a la Easy Rider.\nCap de setmana per oblidar....\nPublicat per SEVIDE a 7/21/2008\nVallcebre: ferrada i barranc.\nDiumenge complert pel Berguedà. Hi ha sortida programada pel Matxacuca per anar a fer el barranc del Forat Negre, a Vallcebre. Aprofitarem el dia i també farem la ferrada de les Roques d'Empalomar.\nHaviem de sortir força colla des de Santa Cristina, però al final només som 6. Suposo que les previsions de la meteo han tirat enrere a més d'un/a.\nDues horetes de cotxe més o menys i ja som a Vallcebre. Primer de tot, esmorzar a cal Borni mentre esperem a la resta de la gent que s'apunta, que de fet, han passat el dissabte per la zona. Entre tots sóm una bona colla: 11!! Tenint en comte que l'altra sortida barranquera del Matxacuca, vam ser 3, és tot un èxit.\nDe moment som els primers, i decidim fer primer la ferrada per evitar anar després de mullar-nos a fer-la. La ferrada està molt ben equipada, tot s'ha de dir, però l'he trobat molt curta i és asequible a tothom. Té trams verticals i flanquejos aeris, però amb punts d'ancoratge cada pocs metres. Al final però només 8 fem la ferrada.\nEn acabar de fer-la, anem cap als cotxes a posar-nos l'equip de barrancs. Ja no sóm els primers i hi ha 3 grups davant nostre. Ahir va ploure amb ganes i l'aigua baixa molt tèrbola, però millor això que no pas quasi sec, com havia vist en alguna foto d'aquest barranc.\nEns toca esperar ja al primer ràpel, que et porta cap al forat que dóna nom al barranc, per on es fa un altre curt ràpel sota la cascada d'aigua fins a una instal.lació intermitja on toca fer un altre ràpel una mica més llarg.\nÉs un barrac en el que no es pot fer cap salt per la poca profunditat que té, tot són rapel més o menys curts i alguna zona de desgrimpada. Poc a poc, anem avançant, tant ràpids com podem som 6 que fem el barranc). L'Ernic i l'Albert, que són els cracks, es cuiden de montar els ràpels (de fet, ells 2 són els que ja han fet el barranc) i com que algun dels grups ens ha anat deixant passar, no ens cal esperar tant.\nUn cop acabem el barranc, la resta del grup ens espera amb 2 cotxes per tornar, cosa que ens estalvia patejar un bon tros.\nL'Albert no en té prou i se'n va sol a fer un altre barranc de la zona. La resta, afamats, cap a un restaurant (Santa Brígida, crec) on ens posem les botes. Val a dir, que moooooolt menjar, inclús una mica massa.\nEn definitiva, bona companyia, riures i 2 activitats que han fet un dia molt complert.\nPD: quan pugui, penjo les fotos.\nPublicat per SEVIDE a 7/14/2008\nCresta del Corb\nTal com van les coses, em penso que hauré de canviar el nom del blog; dóna la sensació que faig més coses entre setmana que els caps de setmana, i no és perquè no vulgui...\nAhir dijous vam sortir amb en Pinyó i en Gerard a fer la cresta del corb (Guilleries). Després que la ressenya sortís publicada al vèrtex i que dos companys del Matxacuca la va fer un parell de setmanes abans, ens hi animem. Ens comenten que val la pena anar amb friends grans, però tant a ultima hora no els puc aconseguir i tirarem amb el material que tenim: un joc de fisurers i un joc de friends (ah, i també uns excèntrics que feia mil anys que no treia a passejar. Ho agafo tot per si de cas!!).\nGràcies a la ressenya, ho trobem sense problemes. Aparquem el cotxe i de seguida toca tirar amunt entre els castanyers. En algun tram hi ha fites i tot! Ja a peu de via, ens equipem rapidament (un munt de mosquits no dóna treva) i començo a tirar de primer.\nEl primer llarg va per un diedre fins a un niu i després em decanto a la dreta per unes fisures.\nHe comès l'error de passar les 2 cordes per l'assegurança en un pont de roca, sota el niu i quan em decanto a la dreta, la corda tiba molt. Per poder fer els passos, primer l'he d'estirar amb el braços. Arriba un punt que ja no puc més i munto una reunió intermitja (pont de roca, friend i excèntric). No m'ha agradat gaire la qualitat de la roca, quan intentant posar un friend se m'ha partit un tros de llastra tamany pa de quilo. Sort que no ha tirat avall. Per cert, tot i l'ombra, he suat de valent!. Puja en Gerard i com que la reunió és incòmode, i la corda ja no tiba, segueix en simple 7-8 metres més amunt fins a una repisa amb un arbre on la reunió serà més còmode.\nEn Pinyó també puja ràpid fins a la R que ha muntat en Gerard i després jo, però tiro recte amunt en contes d'anar a les fisures de la dreta.\nEn Gerard fa l'ultim tros de l'agulla de primer. Baixem d'aquesta i també encara la segona agulla de primer. Potser la pitjor de totes en quant a liquens (adherència en liquen=confiança zero). Ràpel muntant per baixar.\nLa tercera agulla decidim encarar-la no per la zona més fàcil a priori sinó voltant cap a la dreta la paret que et queda davant just després del ràpel, seguint una linia evident de fisures. Em toca a mi. Un llarg molt maco i que amb friends més grans hagués anat millor de protegir, però entre fisurers, friends i un parell de ponts de roca, arribo a la R tot bufant. Maaaaco!! Les 2 fieres pugen ràpid darrere meu.\nEs baixa caminant fins a peu de la quarta agulla, que encara en Gerard. També força liquenificada però com que no té tanta placa, s'escala millor. La part final, cal pendre-la una mica a l'esquerra per poder protegir.\nAqui ja anem una mica tard i decidim tirar avall. 2 opcions: acabar de pujar, com diu la ressenya o tirar bosc avall. Fem la segona. La veritat és que es baixa ràpid anant bosc a través i de seguida som al camí.\nEn general l'escalada és maca i entretinguda, sobretot perquè quasi no hi ha res equipat (1 fisurer enclastat, i 3 pitons a la primera agulla i un pitó a un metre del ràpel de la segona agulla). El que no m'ha agradat personalment és la guarro-escalada sobre liquen i la qualitat de la roca en algun punt (sobretot amb el trencament de la llastra, i que consti que només la tantejava un friend!!!). L'ambient brutal, envoltats de verdor. A la tardor, l'espectacle dels castanyers ha de ser encara millor.\nPublicat per SEVIDE a 7/11/2008\nAvui hem fet una matinal a Solius amb en Gerard. Sort n'hem tingut que estava núvol i no feia sol: calor suportable. I el millor de tot: sols, cosa rara a Solius.\nAnem cap a l'esperó doncs tots 2 tenim coses per fer per allà. Escalfem a la via "agafa't com puguis" un Vè llarguet i després provem la primera via de la cara oest, un V+ que comença vertical i que després s'ajau.\nEn ho prenem amb calma i anem a la cara sud de l'esperó. Provem una via crec que graduada en 6a o 6a+ que va per una placa inclinada per accedir a la qual s'ha de superar un mini sostre, si es que es pot dir així. Posada la primera xapa, cal fer algun pas en invertit en un sortint d'uns 50 cm que et fa quedar amb els peus a dins i costa arribar a la següent presa de mans. Ho resolem anant per la dreta, a partir d'aquí, petites preses de peus i mans per placa llisa i amb assegurances llunyanes, però tots 2 encadenem. Val a dir, que hem estat provant de tirar recte cap a la segona xapa, però 6a ni de conya per aqui...\nSeguim a la mateixa cara, i en Gerard vol provar una via que fa temps que no fa. No en recordo el nom, però és la 3ª començant per l'esquerra i diria que és un V+. El pas clau és colocar-se bé a l'entrada de la via i després es fa un flanqueig cap a l'esquerra.\nJo vull provar el 6c del totxo del porc: "Basarda". Curteta, només 4 xapes. Comença amb bon canto fent travessia cap a la dreta. El pas clau, és sortir de la tercera xapa. En Gerard l'ha encarat bé, però va massa ràpid i no coloca bé els peus. Cau abans de xapar la 4ª i en el saque fot costellada (ell diu que culada) contra l'arbre de sota. Neeen, estas bé?? Quina pinya!! Diu que no s'ha fet mal i torna a provar el pas, però s'ha cansat massa i no surt.\nA mi, aquest pinyu no m'ha deixat indiferent, i encaro la via no massa convençut. Arribo a la tercera xapa, bloquejo d'esquerra però no ho veig clar i em penjo (el coco ha jugat de les seves). Ho torno a provar i el pas surt sense problemes. Tiro fins a la cadena i la deixo muntada perquè en Gerard la torni a provar, però va just i no encadena.\nUn altre dia.....\nPer variar, no fotos!!!\nPublicat per SEVIDE a 7/03/2008\nCresta dels Bessiberris\nL'ultim cap de setmana de juny quedem amb en Quico, en Pep, l'Enric i en Manel per anar a fer la cresta dels Besiberris.\nCom que l'aproximació fins a la zona de vivac no és llarga, ens ho prenem amb calma i arribem vora les 4 al parking de la presa de Cavallers. Acabem de fer la motxilla i per variar, toca decidir si portem o no grampons. Tot i estar avisat per la neu trobada al Grand Facha, tothom vol reduir pes i un per l'altre, s'acaba decidint de deixar els grampons a la furgo. També deixem tots els empotradors i agafem només material per rapel i 2 cordes curtes.\nFem la volta al llac sota un bon sol i comencem a pujar cap als estanys de Riumalo. De seguida comencem a guanyar alçada fins que arribem a la zona de l'estany (Riumalo o Malvasina segons el mapa que miris...). El vivac principal ja està ocupat així que anem pujant fins a trobar un lloc on puguem fer vivac tots cinc comodament.\nHi ha força neu i ja preveiem una aproximació fins a la base del Bessiberri Nord per neu. I sense grampons... Sopar i a dormir amb una nit estrellada brutal!!\nEns llevem d'hora però no sortim fins quasi bé les 7. Obrim traça fins a la canal de pujada del Bessiberri Nord sense massa problemes. La neu està tova però s'aguanta bé.\nComencem a pujar per una successió de canals i sense problemes arribem al cim. Ni un núvol al cel. Fantàstiques vistes al massís de la Maladeta, agulles de Travessany....\nA partir d'aquí, comencem a davallar per la cresta fins a la primera bretxa.\nPassada aquesta hi ha una placa vertical d'uns 3-4 metres amb un pitó al mig. L'escalem sense problemes i seguim crestejant fins arribar a una zona on muntem un parell de ràpels curts per tornar de seguida a enfilar-nos a la cresta. Arribem així al Bessiberri del Mig N i ja per zona més fàcil al Sud.\nA partir d'aquí, toca fer flanquejos per la neu, cosa que sense grampons i en l'estat de la neu ens fa perdre força temps. De seguida que podem tornem a la roca per pujar tot grimpant (farts de neu) al Bessiberri Sud.\nLa idea és seguir fins al Comaloformo i la Punta Passet. En Manel, que ja els ha fet, decideix baixar cap al vivac, la resta tirem uns metres més, però el mal estat de la neu i sobretot l'hora, fa que girem cua i també baixem. Potser amb un parell d'hores més ho haguéssim fet, però hem de ser a les 4 a la furgo perquè en Pep entra a treballar al vespre.\nAmb els peus empapats arribem al vivac, mengem i recollim el material que hem deixat i tirem cap a la presa i cap al pàrking. Arribem rebentats.\nPublicat per SEVIDE a 7/01/2008


Compromís reclama el cessament en la venda d’armes a l’Aràbia Saudita després de les seriosos dubtes sobre el seu respecte als drets humans – Compromís\nEl portaveu de Compromís al Senat, Carles Mulet, ha exigit hui al Govern espanyol que seguisca els passos d’Alemanya i cessament en la venda d’armament a l’Aràbia Saudita, pels grans dubtes existents sobre el seu paper en el respecte cap als drets humans i en el cas de l’assassinat del periodista Jamal Khashoggi.\nMulet ha retret que el Govern no s’haja decidit abans a intervenir en un assumpte que ha avergonyit al món sencer, arran de la possible carnisseria perpetrada amb un periodista crític i s’ha preguntat “Qui són els nostres socis amb els quals el monarca no dubta en fer-se fotografies? i Quant costa fa negoci la indústria armamentística del nostre país?“. La coalició coincideix amb la postura expressada per Angela Merkel, Regne Unit i França de suspendre la venda d’armes i demanar aclariments sobre els fets “de manera urgent“.\nSegons el senador “Espanya ha de manifestar-se i expressar-se en l’exterior en la línia ideològica de l’actual Govern i de qui el mantenen i donen el seu suport i que lamentablement estan situats a les antípodes d’aquesta classe de presumptes comportaments d’Estat, que ens recorden a èpoques fosques del nostre propi país i a les macabres desaparicions forçoses de dictadures. Molts sentim vergonya de tenir socis comercials en els quals està molt en dubte el seu respecte pels Drets Humans, la intervenció al Iemen i tot el que va envoltar a la desaparició del periodista Khashoggi“.\nMulet ha recordat “la falta de transparència” de l’Aràbia amb la desaparició del periodista, que havia denunciat els abusos del país a la guerra del Iemen amb els bombardejos indiscriminats contra zones residencials i infraestructures civils i altres violacions greus del dret internacional dels drets humans i del dret internacional humanitari.


benvinguda / Torneigs Padel / World Padel Tour / Vídeo WPT: cap a un remix del partit "puntazos" a Vigo?\nNova setmana, nou torneig per a la World Padel Tour. El WPT ens porta a Galícia i, més exactament, a Vigo.\nVeient la imatge molt animada i molt temptadora d’això Vigo Padel obert, ens preguntem si tindrem partits de la mateixa qualitat que els que hem vist en els dos torneigs anteriors.\nQuin és el joc que més ens ha emocionat des de principis del 2021? Sens dubte, és el que va enfrontar Lima / Tapia contra Stupa / Ruiz a la semifinal de l’Adeslas Madrid Open. Una part que ens havia meravellat, amb suspens i una qualitat de joc impressionant.\nEn homenatge als 4 actors, el World Padel Tour va produir un resum de gairebé 15 minuts amb tots els millors punts del partit ... i n’hi ha molts!\nSi ambdues parelles aconsegueixen arribar als quarts de final, podrien oferir als aficionats la revenja que tots esperaven. Aconseguiran Stupa i Ruiz tornar a guanyar? Els dos finalistes no estan satisfets i ara volen acabar al graó superior del podi.\nEns veiem dimecres per veure’ls a la pista. Mentrestant, evidentment estarem atents a les qualificacions que comencen avui, amb inclosos diversos francesos !


IQUOXE: Poques solucions i moltes incerteses un any després de l’accident\nL'accident a l'empresa química IQOXE el gener del 2020 va causar tres morts. Font: Bombers.\nVeus del territori lamenten que res ha canviat un any després de l'accident. Font: Bombers.\nEntitats com el GEPEC-EdC s'han manifestat per demanar solucions. Font: GEPEC-EdC.\nVeus del territori com el GEPEC-EdC denuncien que no s’han pres les mesures pertinents per evitar una nova tragèdia.\nAquesta setmana s’ha complert un any de l’accident a l’empresa Indústries Químiques de l’Òxid d'Etilè (IQOXE) del polígon de La Canonja, a Tarragona, en què van perdre la vida tres persones: dos treballadors de la companyia i un veí del barri de Torreforta, que va rebre l’impacte d’una planxa d’acer que va sortir propulsada més de dos quilòmetres a causa de la forta explosió. Aquell fatídic 14 de gener del 2020 quedarà gravat a foc en la memòria dels tarragonins i va generar una enorme sensació d’inseguretat i vulnerabilitat a tota la població de la zona.\nLa lògica portaria a pensar que, un any després del pitjor accident que ha patit el sector químic a Tarragona, s’haurien d’haver esclarit les causes del succés, depurat responsabilitats i emprès les mesures necessàries perquè no es repeteixi. Ara bé, passat aquest temps, moltes veus del territori apunten que res ha canviat. Ans al contrari: encara sobrevolen massa incerteses, una gran opacitat sobre què va ocórrer aquell dia i molts dubtes del que s’ha fet d’aleshores ençà per garantir la seguretat al complex petroquímic.\nTot plegat és el que denuncien entitats, sindicats i alcaldes de la zona. Ho resumeix molt bé un vídeo breu que ha elaborat el Grup d’Estudi i Protecció dels Ecosistemes del Camp-Ecologistes de Catalunya (GEPEC-EdC), en què denuncia que ha estat un any d’inseguretat permanent per a la població, d’impacte al medi ambient i de desemparament per part d’institucions i governs.\n“Un any després de l’accident estem igual: no ha augmentat ni un bri la seguretat de l'empresa i no s’han aplicat cap de les mesures per evitar possibles mals similars o majors”, lamenta Xavier Jiménez, president del GEPEC-EdC, en una conversa amb Xarxanet.\nTres investigacions sobre l’accident i poques certeses\nDes d’aquell 14 de gener s’han dut a terme tres investigacions sobre l’accident al complex i una comissió al Parlament de Catalunya. De la judicial, encara en marxa, se n’han pogut conèixer alguns detalls que apunten a deficiències tant en el material com en la seguretat, a banda de moltes denúncies de sobrecàrrega de treball dels operaris de la planta.\nSí que han finalitzat les de l’Institut Químic de Sarrià, a petició d’IQOXE, que, entre altres, conclou que “ningú podria haver previst l’accident”; i la de la consultora DNV, que va encarregar la Generalitat. Aquestes dues últimes presenten conclusions ben diferents en aspectes clau, com el material que va causar la deflagració.\nL’empresa, per la seva part, considera que no hi va haver mala praxi atès que, segons ells, es complien les mesures de seguretat i, per tant, no hi ha responsabilitats penals a depurar. De fet, IQOXE, que des de fa mesos segueix fabricant òxid d’etilè, planeja reactivar al 100% la capacitat operativa de la planta de cara al mes d’abril.\nSigui com sigui, si mirem enrere, sembla evident que les coses ja es van fer malament des d’un bon principi: la gestió immediata de l’accident va generar molta controvèrsia, tant pel que fa a l’actuació de l’empresa com de les administracions. Per exemple, amb relació a la decisió de no activar les sirenes o facilitar informació falsa sobre la toxicitat del núvol que es va formar arran de l’explosió.\nTot plegat, diu l’entitat, amb l’objectiu de minimitzar el ressò públic de la gravetat del que estava passant. “Sabem que no van sonar les sirenes i es va dir que el núvol no era tòxic, quan era mentida, per no crear alarma social. Va ser una irresponsabilitat total”, sentencia Jiménez.\nI és que, si atenem a les explicacions del GEPEC-EdC, l’accident hauria pogut tenir conseqüències encara més greus. A l’explosió del gener es van veure afectades quatre tones d’òxid d’etilè i IQOXE té emmagatzemades unes 1.400 tones d’aquest compost en dipòsits aèris. “Tenim constància que una de les peces que va sortir propulsada del reactor va anar a parar a molt pocs metres d’aquests dipòsits, imagineu el que podria haver passat si hi hagués impactat”, assegura Jiménez.\nPer no parlar de l’efecte dominó que pot provocar qualsevol incident al complex per la proximitat entre empreses i el perill potencial, latent i continuat que això comporta. “Aquí tenim l'empresa integrada dins de la trama urbana, les empreses a tocar, sovint amb productes incompatibles entre ells”, afegeix.\nUn pla d’emergència sense pressupost\nUna altra qüestió a debat és la reacció immediata d’un accident com aquest i la capacitat de reacció si tornés a passar. Parlem dels plans d’emergència dissenyats en cas d’incident. El GEPEC-EdC deplora que, si bé es va recuperar el Pla d’Emergència Exterior del Sector Químic de Tarragona (PLASEQTA), encara no se l’ha dotat dels recursos i mitjans necessaris per funcionar, tal com es va comprometre el Govern.\n“Al maig es va aprovar la recuperació del PLASETQA, però com que no hi ha dotació pressupostària és com si no s’hagués fet res. És molt penós”, lamenta Jiménez.\nEn aquest sentit, fa unes setmanes, el conseller d’Interior, Miquel Sàmper, va admetre que l’executiu “els recursos són el punt feble del pla i ara mateix no hi ha diners per completar el PLASEQTA”, que requereix una inversió de més de vuit milions d’euros fins al 2023.\n“Arran de l'accident s'han descobert tota una pila d'irregularitats en el funcionament diari d’IQOXE, des de dèficits de personal fins a inversions per augmentar la producció sense tenir en compte la seguretat”, reitera Jiménez, que també apunta a les administracions, que segons l’entitat van donar les autoritzacions i vistiplaus pertinents a l’empresa sabent no complia amb els mínims de seguretat exigibles. “A hores d’ara, ningú ha assumit cap responsabilitat”, rebla.\nAhir vam ser amb #XarxaSud i @CelNet_Francoli a la concentració de Tarragona per denunciar la manca de seguretat en la indústria química, un any després de la fatídica explosió a l'empresa #IQOXE.\nFirma per exigir una química més segura! https://t.co/D5UJJu8VwU pic.twitter.com/rqkghGauJt\n— GEPEC-EdC (@gepecedc) January 15, 2021\nDes del GEPEC-EdC expliquen que aquesta situació no podria donar-se en la majoria de països d’Europa, amb normatives molt més estrictes pel que fa a la manipulació i gestió d’una substància tan perillosa i inestable com l’òxid d’etilè, que, entre altres, s’empra en la indústria armamentística per fabricar bombes d’alta capacitat explosiva.\n“Aquí tenim les mesures de seguretat més laxes de tota Europa. Per exemple, a Alemanya l’òxid d’etilè només es pot emmagatzemar en dipòsits bunqueritzats i soterrats. Aquí, en canvi, estan en dipòsits aeris convencionals, amb tot el risc que això comporta”, assenyala Jiménez.\nPermissivitat amb la indústria petroquímica\nEn aquest punt, la pregunta és clara: per què al complex petroquímic Tarragona es permet operar sense totes les garanties de seguretat? Jiménez apunta que es tracta d’una indústria amb molt pes a la zona i lamenta que a les administracions no els convé posar-li massa traves. “S'ha assumit que aquí hi ha una indústria altament perillosa, que s’exposa a una sèrie d'incidències, però com se suposa que donarà vida i riquesa al territori hem de conviure-hi i no interessa collar-los normativament per por que marxin”, raona el president de l’entitat.\nDe fet, des de l’entitat no demanen que es desmantelli tot el complex, però sí que es posi fil a l’agulla per rebaixar el perill que suposa. “Volem que s'apliquin les normatives de màxima seguretat, igual que passa a la majoria de països d'Europa. Pensem que a aquest sector sempre se li ha permès que marqui les normes i no a l’inrevés”, protesten.\nAixí doncs, un any després de l’impacte que va suposar l’accident al complex petroquímic, la població de la zona segueix sentint una gran vulnerabilitat. El president del GEPEC-EdC, però, ho assumeix amb resignació: “Aquest és un territori que viu permanentment amb aquesta indústria davant de casa, per tant, ja la tenim interioritzada en el paisatge. Sabem que és un perill latent, però què podem fer, marxar de casa nostra?, es pregunta.\nPer tot plegat, nombroses veus del territori han dit prou i reclamen que no es demori més l'aplicació de solucions.\ndesenvolupament sostenible, IQOXE, GEPEC, tarragonès, camp de tarragona


[ò]: Neu i neu. Nevades vàries...\nNeu i neu. Nevades vàries...\nEn el dia que el Pol fa un mes, i que a casa hi ha posada tot el dia La Marató de TV3, en llevar-me pel matí (no molt d'hora, ho reconec) he enviat un missatge a casa: "mama, que pujo a dinar [...]".\nInstants després em trucava el telèfon. "Vés amb compte, està nevant intensament, vigila amb la carretera. La carretera de casa, per la Guitarra, l'altre dia estava glaçada i algú ja se la va fotre..."\nAixí doncs, amb més ganes que abans, he enfilat cap a Rupit. Ja fa uns dies que el meu clio va ben calçat amb els pneumàtics de contacte. I a mi, m'agrada la neu, i a diferència de me mare, m'agrada conduïr-hi per sobre. M'agrada la sensació de ser la primera que passa sobre la neu verge, conduïnt a poc a poc, i mirant pel retrovisor veient la marca que hi vas deixant..\nA la meva mare li fa por. Pànic. Sempre recorda el què va passar farà 23 anys aquest proper febrer. El dia que un helicòpter pujava a buscar la mare d'un meu amic que anava de part (d'aquest amic) enmig de muntanyes de neu. El meu pare, que llavors feia de transportista, es va quedar tancat a l'Esquirol, deixant durant dies i dies a la meva mare sola, amb dues criatures (de 2 i 7 anys) i pràcticament sense menjar (ni tan sols pa teníem). A més jo, innocent com era a tan tendra edat, em vaig cremar la mà perquè no havia vist mai abans un llum de "carburo". En casos així, coneixes de veritat a familiars, veïns, veïnes, amics i amigues.\nPujant amb el cotxe també sentia com recordaven la nevada d'avui fa 7 anys. Catalunya es va colapsar. Recordo que un amic havia d'anar a examen de "carnet de vaixell" (no sé com es diu.. pilot?), i va quedar perdut en un punt indeterminat entre Vic i Barcelona. Jo en canvi, vaig tardar 6 hores per anar de Vic a Rupit; i sort en vaig tenir del xicot de la meva cosina que córrer en rallies, i em va portar per carreteres secundàries que ell coneixia (els Mossos havien tallat el trànsit per la C-153, i no podia accedir a casa ni per Manlleu, ni per Roda).\nPerò també tinc altres molts bons records de la neu -a part dels propis de jugar-hi i tal...-. Aquells dies que just en arribar a l'escola, ens venia una germana (jo anava al Pare Coll):\n-Vosaltres sou els que baixeu de Rupit?\n-Doncs espereu-vos aquí, que s'ha posat a nevar molt fort i us vénen a buscar.\nI llavors veies entrar tots els companys de classe que et preguntaven: -que t'han castigat?- i amb un somriure als llavis els deies: -no... és que està nevant i me'n vaig a casa!- La veritat és que era fantàstic!\nPerò ara són altres temps. Per mi. I encara que nevi, i nevi, i nevi... demà baixaré a Vic, aniré a treballar, faré la jornada laboral que em pertoca... i la neu es quedarà aquí, a Rupit, i s'anirà fonent, mica en mica, per tornar a deixar l'estampa que més ens coneixem.\nPublicat per [ò] a 17:58\nAnna Portell 14 de desembre de 2008 a les 20:37\nOstres Òria... la de fa set anys!\nJo, primer era a Rupit...despres em vaig traslladar a Cantoni. Era una setmana que m'havia quedat per pintar...tenia d'entregar encàrrecs....em vaig quedar tota sola, a casa els pares, a Cantoni...va ser brutal la nevada que va fer... Records i que visqui la neu!


Repescant el passat | Repressió de la llengua catalana\nRepressió de la llengua catalana\nPosted at 16:00h in Articles, Espanya\tby\tEugènia\nNunca fue la nuestra lengua de imposición, sino de encuentro; a nadie se le obligó nunca a hablar en castellano: fueron los pueblos más diversos quienes hicieron suyos por voluntad libérrima, el idioma de Cervantes.“\nJoan Carles I (2001)\nL’any 2013 en La Lamentable vaig publicar un article amb el títol “Breu història de la repressió de la llengua catalana”. Crec que les circumstàncies actuals en què es torna a parlar, amb desvergonyiment i falsejant la història, de “la imposició del català”, convé repescar-lo i repassar-lo.\nLa història, però, està ben documentada. Un petit resum de la repressió que ha patit la llengua catalana, molt sintètic i de cap manera exhaustiu:\nSeguint les recomanacions del memorial del comte-duc Olivares (1625), l’any 1712 Felip V va donar instruccions secretes als seus representants (corrregidores) a Catalunya subratllant que “pondrà el mayor cuydado en introducir la llengua castellana, a cuyo fin dará las providencias más templadas y disimuladas para que se consiga el efecto, sin que se note el cuydado”. Ho va ratificar el 1714 “que se procure ir introduciendo la lengua castellana en aquellos pueblos que no la hablan” (cal entendre “pueblos” com a equivalent a nacionalitats, no a viles o ciutats).\n1923 Circular que obliga a l’ensenyament del castellà (Dictadura de Primo de Ribera), però no és pas l’única… com veurem tot seguit\nDe fet, la persecució al català té uns antecedents similars que es remunten al segle XVI, quan la població andalusina va ser objecte d’una acarnissada repressió política, cultural, religiosa i lingüística. S’establí una sorprenent legislació de persecució contra aquesta pobra gent: els van privar de portar vestits andalusins, de parlar àrab. L’expressió que s’aplica als catalans,“hable usted en cristiano”, prové d’aquesta època. Si tenia lloc un casament en una família morisca calia que totes les portes i finestres de les cases estiguessin obertes per tal que els transeünts poguessin sentir si a dins es cantaven cançons morisques o si es ballava amb música semblant. Van dispersar tota aquesta gent a l’interior de Castella, separant pares dels fills……Donaven els nens a famílies catòliques per tal que els donessin una educació cristiana. La denuncia del règim de semi-esclavitud a qual eren sotmesos els menors d’edat va ser objecte de denúncia a l’obra El Lazarillo de Tormes, d’autoria discutida…\n1838 Els epitafis dels cementiris en català queden proscrits\n1862 Llei del Notariat : Prohibeix l’ús del català en les escriptures notarials\n1881 Llei d’Enjudiciament civil que prohibeix l’ús del català als jutjats\n1902 Reial decret de Romanones que prohibeix l’ensenyament del catecisme en català\n1772 Reial Cèdula: va obligar a dur els llibres de comptabilitat en castellà sota l’epígraf següent: “Real Cédula de S.M. por la qual manda que todos los mercaderes y comerciantes de por mayor y menor de estos mis reinos y señorios, sean naturales o extrangeros, lleven y tengan sus libros en idioma castellano según la ley de nueva compilación.”\n1886 Dirección General de Correos i Telégrafos: prohibeix parlar en català per telèfon\nMalgrat tot, cal recordar que a les Corts de Cadis es va presentar una proposició per fer oficial l’ús del català. La proposta va ser rebutjada per 120 vots en contra i 13 a favor. El comte de Romanones, tot responent a tal despropòsit, va afirmar, amb rotunditat, que la cooficialitat del català era “inaceptable”. Però la pregunta és: la Constitució de Cadis, no es basava en la igualtat davant la llei de tots el ciutadans espanyols?\nA més de la imposició del castellà per totes les vies possibles, el següent pas va consistir a negar el fet que el català hagués estat mai llengua oficial ni tan sols a Catalunya. Així, Menendez Pidal va publicar al diari El Imparcial de Madrid l’article “Catalunya bilingüe” , en el qual afirmava que les Corts catalanes mai no varen tenir el català per llengua oficial. Fins i tot, un cop assolit el bilingüisme dels catalanoparlants, es va començar a negar que la societat catalana hagués estat mai monolingüe. L’informe de Jesus Patiño, cap de la Junta Superior de Justicia y de Gobierno el 1714, és a dir, la màxima autoritat de l’Estat ocupant, explicava clarament quina era la situació real. Aquest document confirmava la “peculiar” situació de monolingüisme dels catalans a l’arribada de les tropes de Felip V el 1714: “son tan apasionados de su patria, con tal exceso que les hace trastornar el uso de la razón, y solamente hablan en lengua nativa.”\nLa repressió lingüística dels catalanoparlants ja havia esdevingut una “raó d’Estat” quan el 1939 es va iniciar un dels períodes més repressius de la llengua catalana: el franquisme. Aquell any el victoriós general Franco manifestava: “la unidad nacional la queremos absoluta, con una sola lengua, el castellano, y con una sola personalidad, la española”.\nA això s’hi podria afegir una quantitat immensa de bans municipals, ordres militars i civils. A tall d’exemple tenim la carta del ministre espanyol de Governació, Ramon Serrano Suñer, a tots els bisbes catalans: “Nueva normativa de usos linguísticos en la comunicación de la Iglesia con los feligreses, hasta tanto que el idioma español sea entendido por todos ( lo que se logrará con una tenaz labor escolar)”. Una altra perla ens l’ofereix el reglament de presons del 1956 que especifica clarament que els presos només poden parlar en castellà.\nSi be és cert que les llengües són sempre innocents i són els homes els que les utilitzen com a instruments de poder i submissió, també és veritat, com diu J. Tusón, que “la mort d’una llengua no és mai innocent,, mai és volguda pels parlants.” El cas del català no és una excepció històrica: l’escriptora estoniana Sofi Oksanen en la seva celebrada novel·la PURGA –premi europeu a la millor novel·la de l’any 2010– relata, amb extraordinària cruesa i realisme, l’ocupació soviètica del seu país. Arrel d’una entrevista sobre la seva obra, la novel·lista va explicar el següent: durant l’època soviètica quan algú anava a comprar i s’adreçava en estonià la resposta solia ser “ parli una llengua humana, si us plau”… Es clar que aquesta al·lucinant situació va durar només cinquanta anys.\nTornant a J. Tusón, a Patrimoni natural. “I si demanem respecte per a cada ser humà, sembla d’estricta justícia que també exigim la pervivència digna i forta de cadascuna de les llengües que són el nostre brou de cultiu”


Empresa britànica a la banqueta dels acusats per abusos dels drets humans palestins | Tribunal Russell sobre Palestina\nLord Gifford: nou membre del jurat El Comitè Nacional Palestí de BDS dóna suport al Tribunal\nCOMUNICAT DE PREMSA – Aquest cap de setmana diversos experts testificaran que l’empresa britànica de seguretat G4S ajuda a Israel a violar els drets humans davant el Tribunal Russell sobre Palestina (TRP).\nSegons explicarà l’acadèmic israelià Dr Dalit Baum, aquesta empresa proporciona equipament per a punts de control (ckeckpoints), presons i assentaments il·legals a la Cisjordània ocupada per Israel.\nBaum serà un dels molts experts que prestarà declaració contra diverses companyies que, suposadament, són còmplices de violacions dels drets humans.\nLa companyia de gestió de residus Veolia també serà acusada de donar suport als crims de guerra israelians. Veolia té contractes de recollida de residus amb alguns ajuntaments del Regne Unit.\nAl juny, l’ajuntament de Swansea va prohibir a Veolia rebre qualsevol nou contracte per la seva implicació en les colònies il·legals israelianes a Cisjordània.\nEl TRP es celebra aquest cap de setmana (els dies 20 i 21 de novembre). Amnistia Internacional acollirà una roda de premsa perquè el jurat presenti el seu veredicte el dilluns 22 de novembre.\nEntre els membres del jurat de l’esdeveniment de Londres hi ha els advocats Lord Anthony Gifford, Michael Mansfield i John Dugard, exrelator especial sobre drets humans en els territoris ocupats palestins.\nEl TRP rep el seu nom del filòsof Bertrand Russell, guardonat amb el premi Nobel de Literatura. El Tribunal Russell sobre Vietnam es va celebrar el 1967.\nLa sessió de Londres segueix a la primera sessió de Barcelona, celebrada el març de 2010 i centrada en la complicitat dels Estats membres de la UE amb l’ocupació israeliana i els abusos que aquesta comporta.\nPer rebre el dossier de premsa amb informació més detallada: RToPmedia@gmail.com\nEl Tribunal Russell sobre Palestina tindrà lloc a 113 Chancery Lane, Londres WC2A 1PL


GAZOPHYLACIUM: Parets de diccionari II: Koji-en\nGalderich dijous, 15 d’abril de 2010, a les 10:18:00 CEST\nSi senyor, una molt bona iniciativa. Es podria fer com una instal·lació d'art contemporani a les andanes del metro. Mentre esperes un minunets a que vingui el tren tens temps per donar una ullada a paraules a l'atzar!\nPuigmalet dijous, 15 d’abril de 2010, a les 18:57:00 CEST\nCom a estratègia comercial és curiosa. I va funcionar!\nAssumpta divendres, 16 d’abril de 2010, a les 0:21:00 CEST\nOstres... quantes coses boniques que es fan amb les paraules!! :-))\nPuigmalet divendres, 16 d’abril de 2010, a les 7:10:00 CEST\nUn "gran jardí de paraules" Aquest cop un jardí a la paret, de paraules enfiladisses.


Més de 700 gimnastes competiran aquest cap de setmana al 3r Torneig Ciutat d’Olot – elgarrotxi.cat\nMés de 700 gimnastes competiran aquest cap de setmana al 3r Torneig Ciutat d’Olot\n11 Gener, 2019 Redacció Garrotxa 0\nEl pavelló Pla de Llacs s’emplenarà durant tot el cap de setmana amb més de 700 esportistes\nAquest cap de setmana uns 700 gimnastes d’entre 6 i 20 anys, tant femenins com masculins, seran els protagonistes de la tercera edició del Torneig Ciutat d’Olot organitzat pel Gimnastic Osona. Al pavelló Pla de Llacs la majoria de clubs que participaran seran catalans, però també n’hi haurà de Madrid, Menorca, Astúries i Aragó.\nAquest augment del nombre d’esportistes participants confirma l’èxit del torneig i la bona organització del club, que compta amb la col·laboració de l’Ajuntament d’Olot. A nivell competitiu s’hi podrà veure des de la gimnàstica d’escola fins a gairebé la gimnàstica d’elit amb les categories de via olímpica tant de masculina com de femenina.\nCom a novetat, i a causa de la gran evolució tècnica de la secció de gimnàstica del CGO, el torneig comptarà gimnastes olotines que s’han preparat de valent per endur-se el màxim de guardons a casa.\nAquesta és la cinquena temporada de funcionament del Club Gimnàstic Olot, que va néixer del Club Gimnàstic Osona, especialitzat en l’organització de competicions. L’any 2012 el club osonenc es va instal·lar a la capital de la Garrotxa.\nFoto: Dia de competició al 2n Torneig Ciutat d’Olot Gimnàstica Artística – Ajunt. Olot\nVÍDEO ARXIU RELACIONAT:\nINFO: Xerrada a Santa Pau sobre els pros i contres dels nous models de recollida de deixalles\nINFO: Contenidors de sal de desgel pels veïns de les Preses que ho necessitin


Una tarda preciosa a Tordera - Companyia Homenots\nPoc ens pensàvem hores abans d’explicar el conte a la Biblioteca de Tordera els dies que ens esperaven tot i que començàvem a ensumar la dificultat de la situació. Això va provocar que el conte fos amb pocs nens i nenes però us hem de dir una cosa: ho vàreu fer tan bé i hi vàreu posar tantes ganes que en BUM va marxar amb un somriure a la boca i ben convençut que amb persones com vosaltres tot, absolutament tot, és al nostre abast.\nLa veritat és que vam passar una tarda molt divertida i plena d’emoció. Ens va encantar veure les ganes que teníeu d’ajudar-nos, l’entusiasme que hi posàveu per anar superant totes les aventures que us proposàvem. Vàreu demostrar que els nens i les nenes de Tordera sou molt valentes, decidides i que teniu tanta empenta que sou capaces de superar tots els entrebancs haguts i per haver. Ep, i amb la complicitat de les mares i els pares que per una estona us vàreu convertir en nenes i nens i us vàreu implicar a fons amb nosaltres. I així vàrem anar avançant fins que vam trobar el pirata, vam obrir el mapa i, us ho creureu? Sí, vàrem trobar el tresor ben amagat, visca!! I quan el vam obrir vàrem poder demostrar que, efectivament, fa feliç a qui l’obre, quina canya! Després vam fer una sessió de bateria molt bonica on tots i totes ho vàreu fer molt bé però on el millor va ser veure les vostres cares d’alegria assegudes i asseguts davant l’instrument, aquest és el nostre tresor!\nFa temps que teníem ganes de visitar Tordera i us hem de dir que, com fa la dita, les coses bones es fan esperar. Conèixer la Sílvia i tot l’equip de la biblioteca va ser un plaer, una experiència motivadora i que ens va carregar d’energia. Hauríeu de veure amb quina passió es dediquen a la seva feina, quines ganes, quin entusiasme. Resulta emocionant trobar persones que tenen tantes ganes de fer-ho bé, d’intentar-ho sense por a equivocar-se. No només vam gaudir d’una hora del conte sensacional sinó que després vam poder fer un recorregut per la Biblioteca i us hem de dir que ens va agradar tant que ens venien ganes de seure-hi i posar-nos a treballar en les mil idees que ens bullen al cap. De tot cor moltíssimes gràcies, el conte de dimecres va ser una experiència que no oblidarem i us podem ben dir que a Tordera hi vam deixar un trosset de cor, sou increïbles!!\nI res més, aquests dies de confinament han suposat un petit daltabaix a la Companyia, totes les actuacions de març han quedat anul·lades i ja veurem què passarà amb el mes d’abril. Però ens ho agafem amb esportivitat perquè no és al nostre abast fer res més que quedar-nos a casa i contribuir a resoldre el problema o com a mínim a no fer-lo més gros. I aprofitem per anar preparant nous espectacles i encarar nous projectes, intentarem avançar tant com puguem perquè vegin la llum com abans millor.\nCuideu-vos i estimeu-vos, aviat ens tornarem a veure!


Proves PCR – Novetats!!! – Creu de Saba\nHome › Notícies › Proves PCR – Novetats!!!\nProves PCR – Novetats!!!\nPosted on abril 30, 2021 Publicat a Notícies\nEl Centre d’Atenció Primària d’Olesa ens ha confirmat que les sessions de prova PCR per a l’alumnat confinat seran dilluns 3 de maig amb els següents horaris:\n11h: 2n ESO C\n11:30h: 1r ESO D\nAquest dia i hora el vostre fill o filla s’haurà de presentar al centre al lloc assignat, seguir les indicacions del personal docent i sanitari i tornar a casa per continuar amb el confinament.\nPer 2nESO C, les classes es realitzaran de manera telemàtica aquest proper dilluns i dimarts. El dilluns es realitzaran les dues primeres hores on-line, després hauran de venir al centre a la sessió PCR i reprendran les classes on-line a les 12h.\nPer 1rESO D, el dilluns es realitzaran les dues primeres hores on-line, després hauran de venir al centre a la sessió PCR i reprendran les classes on-line a les 12:50h.\nPer 2n ESO C,es donarà el confinament per finalitzat el proper dimecres 5 de maig, dia en el que l’alumnat haurà de tornar al centre, després d’esperar el resultat de la prova i el vist i plau del CAP d’Olesa que donarà instruccions al respecte.\nPer 1r ESO D, es donarà el confinament per finalitzat el proper dilluns 10 de maig, dia en el que l’alumnat haurà de tornar al centre, després d’esperar el resultat de la prova i el vist i plau del CAP d’Olesa que donarà instruccions al respecte.\nUs recordem també que per 1r ESO B, es donarà el confinament per finalitzat el proper divendres 7 de maig, dia en el que l’alumnat haurà de tornar al centre.\n‹ Reunió informativa Batxillerat\nDia Mundial de l’Aigua ›


Convé a C’s expulsar el seu regidor de Benissa?; per Miquel González « Infobenissa\n13 de gener de 2017 No hi ha comentaris\nEs tractaria d’un cas semblat al de l’actual diputat provincial no adscrit, Fernando Sepulcre, que va abandonar voluntàriament el partit de Ciutadans i va passar al grup de no adscrit, per la qual cosa automàticament va ser declarat trànsfuga, se li van retirar els assessors i el seu sou va ser reduït un 40%.\nI és que la llei impedeix que els regidors no adscrits participen en les mocions de censura. Perquè es produïra, i en cas que Mollà fóra expulsat de Ciutadans, hauria de dimitir i entrar el següent de la llista i que es mantinguera sota la disciplina del partit pel qual va ser triat.\nI eixa és la reflexió que pesa sobre la cúpula de Ciutadans. Com va avançar Alicante Plaza, la formació d’Albert Rivera li ha obert un expedient i l’ha suspès de militància. Ara, Mollà té uns dies per a presentar al·legacions per a defensar la seua postura: donar la batlia de Benissa al partit Reiniciem, malgrat que la cúpula li havia recomanat que s’abstinguera i que facilitara el govern a la llista més votada; és a dir, el PP, que tenia huit regidors enfront dels tres de Reiniciem, tres del PSPV i dos de Compromís.\nSegons ha pogut saber Alicante Plaza, Mollà farà valdre que Ciutadans Alacant li va donar el ok al vot a Reiniciem al principi, com a mesura de regeneració d’un ajuntament governat durant 18 anys pel PP. No obstant açò, en fer pública la seua postura, la pressió va créixer cap a la direcció de Ciutadans de la Comunitat Valenciana, qui va haver d’emetre un comunicat el dimarts pel matí per a exigir al seu regidor que canviara el signe del vot. Mollà va desobeir i va donar la batlia a l’esquerra.\nNo obstant açò, Mollà també va traslladar la idea de donar una oportunitat a una nova generació de polítics, en referència als regidors de Reiniciem, i que en cas que la cosa no funcionara, sempre estaria l’instrument de la moció de censura. És més, en el seu comunicat del dilluns, Ciutadans Benissa va exigir que el nou batle se sotmetera una vegada a l’any a una moció de confiança com a mesura d’examen. I en cas que es perda, la llei permet 30 dies per a formalitzar una moció de censura.\nDe moment, a esperar esdeveniments, mentre el nou govern local pren possessió.\nPel seu interés hem reproduït aquest article d’opinió aparegut el 12 de gener de 2017 al diari electrònic Alicante Plaza\nC’s obri expedient per a expulsar el regidor díscol (11/1/2017)\nBenissa, operació tir en el peu del PP; per Miquel González (12/1/2017)\nVent: Mestral 18 km/h\nÚltima actualització: 15:04


Serveis Google aplicats a l'educació. Cursos Escola Virtual d'hivern Espiral 2010\nGoogle va començar essent un cercador, senzill i més eficaç que els llavors disponibles. Per a moltes persones el mot Google continua essent sinònim de cercar informació a la xarxa, i fins i tot l'alumnat l'inclou, de vegades com a únic ítem, a les bibliografies (o webgrafies) dels treballs que elabora. Però Google és molt més. Disposa d'un petit univers d'eines i funcionalitats integrades entre elles la major part de les quals són d'ús gratuït. Fins i tot, recentment, l'empresa ha llançat "Google for educators", amb guies bàsiques de cada eina i orientacions específiques per ajudar alumnat i educadors a utilitzar-les per a crear coneixement. De moment tan sols està disponible en anglès, però segur que ben aviat serà traduït a altres idiomes.\nAmb Google podreu comunicar-vos, disposar a qualsevol lloc dels vostres documents, gestionar el vostre temps, rebre notícies, organitzar fotografies i vídeos, elaborar documents diversos de manera col·laborativa, tenir la vostra pàgina web (o la del grup classe, o la del centre), expressar les vostres opinions o publicar les vostres experiències a un bloc, compartir documents,... Només necessiteu un ordinador connectat a Internet i un navegador. Res més. Aprendre a utilitzar els espais de Google és molt fàcil, ja ho veureu!\nLa millor manera d'entrar a l'univers de les eines de Google és el correu Gmail, que us permet identificar-vos amb un sol nom d'usuari/ària i contrasenya a tota la resta de llocs: documents en línia, pàgines web, xat, fotografies a la xarxa, escriptori personal, calendari...\nPer participar al curs cal tenir un nivell bàsic de treball amb ordinador. Cal:\nSaber utilitzar algun processador de textos, full de càlcul (ús bàsic) i programes d'elaboració de presentacions\nConèixer la varietat d'aplicacions webs de Google i el seu potencial educatiu\nEsdevenir usuaris/àries dels principals serveis de Google: Gmail, GoogleDocs, GoogleSites,...\nUtilitzar les aplicacions de Google per tal d'elaborar productes d'una manera col·laborativa\nUtilitzar les aplicacions de Google amb finalitats de gestió del temps i la informació (Calendar, Reader, iGoogle)\nAprofitar el potencial educatiu dels serveis de Google.


Enric I. Canela » Blog Archive » Wi-fi mata els arbres i la premsa de la Universitat de València\nAl novembre, concretament el dia 11, vaig publicar Ja s’ha publicat el rànquing URAP 2013. Feia notar aleshores la posició de la UB, l’única de l’Estat dins les 100 primeres del món. ÉS la 33 d’Europa i obté 393,55 punts. La notícia original, la publicació del rànquing, és del 25 d’octubre.\nDoncs bé, portem ben bé una setmana que la premsa ens castiga amb una notícia de la Universitat de València, que diu que està en la posició 189, que és la tercera de l’Estat (la segona és la UAB) i que 353 punts. Tots els diaris i agències ho diuen i ho repeteixen.\nJo no dic que no ho hagin de dir i que està molt bé que hagin avançat la Complutense, però podien donar la notícia quan toca. L’origen és una pàgina de rànquings que ha fet la Universitat de València dedicada a URAP i que va provocar que el 25 de febrer es publiqués com una notícia nova. Bé, no diu la notícia que el rànquing s’hagi publicat aquell dia, però titula: La Universitat de València, tercera d’Espanya i 189 del món en rendiment acadèmic i descriu tot en present. La premsa no comprova res, es copien uns als altres i ja està. Un model de com no s’ha de treballar.\nUn exemple de mal treballar és el que vaig il·lustrar a El Wi-Fi afecta els freixes? Ho vaig publicar al 2010. Jo havia llegit: Las radiaciones de las redes Wi-Fi dañan a los árboles provenia de PCWorld. La notícia original era Wi-Fi is killing american trees. Llegiu-me, són dos minuts llegint lent (o sigui: l’m amb l’a, fa “ma”).\nNo vull comparar, una cosa és una ximpleria, l’altra una forma de treballar que considero incorrecta, però cal que els redactors reflexionin. Si ara titulem que ha nascut la filla de Carolina de Mònaco, que farà la premsa. Cap mentida, però el temps verbal…\nClassificat com a Articles Enric I. Canela, Estupidesa, Rànquings, Universitat | No hi ha comentaris »


Ràdio Sió Agramunt 107.9 FM | "Or per Sílvia Puigarnau a la Marató dels Dements 2018"\nInici / Notícies / Or per Sílvia Puigarnau a la Marató dels Dements 2018\nOr per Sílvia Puigarnau a la Marató dels Dements 2018\nLa corredora agramuntina Sílvia Puigarnau va guanyar, aquest passat cap de setmana, la Marató dels Dements, una prova que transcorre pel Parc Natural de la Serra d'Espadà, a Castelló. Puigarnau va completar la prova de 42,5 quilòmetres i un desnivell positiu i negatiu de 3.808 metres amb 6 hores i 46 minuts. La corredora explica que la cursa no va començar amb bones sensacions: "No vaig començar amb massa bones sensacions però com que va ser una cursa lenta, va ser més una lluita del meu cap contra mi mateixa per no notar el dolor, tirar endavant sota la pluja i contínuament estàvem passant rius, etc".\nNo obstant, va mantenir el ritme fins al final: "Al final, la constància que vaig aconseguir agafar, tot i que no anés molt bé pel tema de cames i dolor, em va donar la victòria i la veritat és que per les condicions de la prova, molt contents".\nPuigarnau ha participat en diferents proves esportives en aquest tram final de l'any i, a hores d'ara, només li falta un últim repte esportiu, participar al Campionat d'Espanya de Trail Absolut i Màster de la Real Federación Española de Atletismo, que es disputarà el proper 8 de desembre amb la Marató de la Falco Trail, a Múrcia. La prova comptarà amb un recorregut de 45,5 kilòmetres i 3.375 metres positius.\nImatge: Last Race Studio\nLa refugiada Nàdia Ghulam, a l'Aula d'Extensió Universitària d'Agramunt\nAEUA - 'Ser refugiada: sobreviure', a càrrec de Nadia Ghulam\ndv, 14 juny 2019\nEls Escatxics continuen en els Campionats de Catalunya


Justin Bieber no aconsegueix derrotar a The Weeknd - Primera Fila\nJustin Bieber no aconsegueix derrotar a The Weeknd\nJustin Bieber té ganes de tornar a aconseguir el primer lloc de la llista Billboard, però un altre canadenc, no li permet. Es tracta de The Weeknd, que primer amb Can’t feel my face i després amb The Hills, estan impedint que Bieber torni al número 1, que va aconseguir fa cosa d’un mes, però que no va poder tornar a ocupar més.\nA la posició 4, Drake aconsegueix fer pujar Hotline Bling, que escala 5 posicions. També puja el nou senzill de Taylor Swift, Wildest Dream, que se situa en desena plaça.\nEn l’apartat dels àlbums, el mencionat Drake amb el raper Future lideren la llista amb What a Time to Be Alive, que ven unes 375.000 unitats. La segona posició l’ocupa Lana del Rey amb Honeymoon, que aconsegueix vendre una mica més de 100.000 còpies.\nThe Weeknd cau a la tercera posició, seguit pel raper Mac Miller i per David Gilmour, que és cinquè. Shinedown situen el seu nou disc en sisena plaça, seguit per la reinterpretació de 1989 de Taylor Swift a càrrec de Ryan Adams, que amb la broma, ha venut més de 55.000 unitats. Per la seva banda, la cantant també torna a situar el seu disc entre els 10 més venuts.


INFANTIL MASCULI. JOAN LLADO : EL QUE MES M’AGRADA DEL VOLEI ES REMATAR I TREURE | Sports de ca Nostra\nINFANTIL MASCULI. JOAN LLADO : EL QUE MES M’AGRADA DEL VOLEI ES REMATAR I TREURE\nEn Joan Lladó es un jove solleric de tretze anys que des de fa cinc anys forma parta de la familia del CVS. Iniciat a l’escoleta municipal, tot i ser infantil de primer anys, ara ja es mescla amb els cadets del club sense desentonar gens. Juga de receptor atacant per z4 i es una de les grans sorpreses de la temporada.\nPregunta : Com vares començar a jugar a volei?\nResposta : Va ser fa cinc anys que vaig començar a l’escoleta d’estiu i després de dos anys en Pep Campillo ens va proposar entrar al club.\nP : Qué és el volei per tu?\nR : En aquest moment és el més important a part dels estudis hi he fet molts d’amics i m’ho pas molt bé.\nP : Joan estas fent una gran temporada, quin és el secret?\nR : Procuro donar el millor de jo a cada entrenament i partit.\nP : A la lliga infantil d’enguany duis una trajectòria impecable, amb nomes dos jugadors nous, tot i que molt importants (Xisco i Jordi). Quina es la vostre manera de jugar els partits per no haver perdut cap set fins ara?\nR : Estar tots concentrats desde el primer moment. Es el que ens demana l’entrenador i de mica en mica ho estam aconseguint.\nP : Quin paper juga la preparació mental als vostres partits?. Es mes important enguany?\nR : Fins ara no hi havia tanta preparació. Enguany durant sa setmana ja anam preparant els partits.\nP : I la tècnica? Penses que es important en la vostre preparació?\nR : Tot en conjunt es important però amb una bona tècnica tens mes possibilitats d’un bon resultat.\nP : Aquesta temporada jugues a dues categories, quant vares començar enguany pareixia una cosa molt difícil jugar amb els més grans.Que en penses ara?\nR : Es veritat que es canvi costa una mica. Això de jugar amb els grans imposa pero ara, després d’aquests mesos me trob molt a gust.\nP : Quina es la gran diferència?\nR : Jo crec que es la forma de jugar i que de cada any anam creixent més com equip i jugador.\nP : Vos ajuden en els moments dificils els »majors»?\nR : Si sempre ens ajuden i ens donen confiança.\nP : Que es el que mes t’agrada del volei?\nR : El que mes m’agada es rematar i treure.\nP : Amem Joan xerrant d’estudis, entrenaments, partits. Com ho dus?\nR : Es fa dificil compaginar-ho tot, perquè sabem que ens agrada molt el volei però no podem deixar de banda els estudis.\nP : Que en penses, hi ha temps per tot?\nR : Jo crec que si perque si t’esforces i t’organitzes es pot compaginar.\nP : Joan, ara que nos mos sent ningu, els teus entrenadors son dos sargents. Quina es la teva opinió?\nR : La meva opinió es que m’agrada que siguin sargents perque jo vui ser un bon jugador.\nP : Que ta pareix en general el CVS?\nR : Em pareix un gran club amb molts bons equips.\nP : D’ara en endavant quedan dos partits cadets i un infantil llavors ja venen els Campionats d’Espanya. Això ja son paraules majors, competir a sa peninsula, equips que no coneixeu, penses que estau preparats?\nR : Jo crec que si feim feina per assolir un bon rendiment com fins ara, podem tenir bon resultats.\nP : Ara Joan si haguesis de trobar una paraula per descriure el que estas visquent, quina seria?\nR : Felicitat.\nP : Ja s’acosta l’estiu i ja hem de començar a xerrar del volei platja. Els infantils de l’any passat varen deixar el llistó molt alt, que en penses, podeu fer bona campanya enguany també?\nR : Jo crec que si. Entrenant be segur que tendrem opcions de fer coses importants.\nP : I per anar acabant com creus que viuen els pares que tengueu tant de trui? Com tu be saps els hem de tenir contents!.\nR : Els meus pares em recolzen i procuren acompanyarme a tots els partits. A canvi em demanen bones notes.\nP : Joan segur que mos deixam alguna cosa, voldries afegir res?\nR : Estic molt content de fer aquest esport, amb els meus company i entrenadors.\nMoltes gràcies Joan i molts d’anys CVS.


06/08/2010 - 08:23h\nDimarts, pels volts de les vuit del vespre, hora de tancament de molts comerços, al supermercat que la cadena Schlecker té a l’avinguda de Barcelona es va produir un atracament. Dos individus, d’aparença magribina i d’uns 30 anys, segons testimonis, i a cara descoberta van amenaçar la jove caixera amb un ganivet de cuina per endur-se tots els diners que en aquell moment hi havia a la caixa registradora d’aquest establiment que, malauradament, ja ha estat escenari d’altres robatoris.\nEn aquell moment hi havia vuit persones a dins l’establiment i persones que eren a l’exterior han explicat que els dos individus van fugir a peu en direcció l’estació de Renfe. Agents de la Policia Local i dels Mossos d’Esquadra van presentar-se poc després al local per agafar les empremtes dactilars. Això i les imatges gravades de la càmera de seguretat de l’establiment serà d’ajut per localitzar els autors materials del robatori.


Es busquen camioners, soldadors i lampistes per 2.500 euros al mes\nAlemanya busca mà d'obra estrangera | Pixabay\nSón vacants disponibles a Alemanya\nper Daniela De Amorín 17/10/2021 12:00h\nDavant la complicada situació del mercat laboral a Espanya, són moltes les persones que decideixen emprendre noves aventures professionals a l'estranger, on els salaris són més elevats.\nPrecisament, en aquest moment es busquen camioners, soldadors i lampistes, entre altres vacants disponibles, per a treballar a Alemanya per un salari mensual de 2.500 euros.\nTotes elles són ofertes d'ocupació completament fiables, publicades pel Servei Estatal Públic d'Ocupació (SEPE) en coordinació amb el portal europeu de mobilitat professional (EURES). Una iniciativa de la UE per a fomentar la contractació i l'intercanvi de treballadors per tots els països membres.\nEn aquest cas, són ofertes gestionades per l'Oficina Central de Col·locació de l'Agència Federal d'Ocupació a Alemanya, ZAV i destinades a treballadors espanyols disposats a traslladar-se a Alemanya.\nEl país germànic s'ha col·locat al capdavant de la Unió Europea dels països que busquen mà d'obra estrangera. Una oferta que, a més, resulta molt temptadora per als treballadors espanyols, que es veuen atrets pel salari i les millors condicions laborals.\nAlemanya busca treballadors espanyols: salari de 2.500 € i despeses pagades\nActualment, l'última borsa d'ocupació dirigida als treballadors espanyols interessats a incorporar-se al mercat laboral alemany es distribueix per diferents sectors. Alguns d'ells són més especialitzats, com és el cas dels protètics dentals, els camioners, lampistes o electricistes, que exigeixen tenir titulació específica.\nEn aquests casos, també resulta molt recomanable comptar amb almenys dos anys d'experiència en un lloc amb tasques similars, però no solen exigir nivell mínim d'alemany.\nNo obstant això, hi ha altres llocs que presenten requisits més complicats, com és el cas dels llocs de cambrers i cuiners, per als quals és necessari saber l'idioma. Com a mínim solen demanar un B1 d'alemany a causa de la necessitat de comunicar-se amb els clients.\nMalgrat la necessitat de complir amb uns certs requisits, es tracten de vacants que ofereixen molt bones condicions laborals. No sols quant al salari, sinó també respecte a les dietes i les prestacions d'allotjament i manutenció que ofereixen.\nPer exemple, les vacants disponibles per a soldadors inclouen allotjament gratuït en habitació individual i una dieta diària de 28 euros per al menjar. A més, els costos del viatge des de la ciutat d'origen a Espanya fins a la destinació són assumits per l'empresa.\nAlgunes companyies també ofereixen altres avantatges importants com la formació en determinades àrees o cursos d'idioma.\nQuines són les vacants disponibles? Com presentar el CV?\nEntre les vacants disponibles, trobem llocs de lampistes, instal·ladors i electricistes per a la substitució, manteniment i instal·lació de sistemes. Les entrevistes es realitzen en espanyol, exigeixen 2 anys d'experiència professional i ofereixen treball indefinit a jornada completa amb un sou bàsic d'entre 12 i 20 euros l'hora.\nTambé proporcionen ajuda per a la gestió dels tràmits burocràtics i l'organització de l'allotjament. Es pot enviar el currículum fins al 2 de novembre.\nUna altra de les ofertes més destacades és la de camioners. Hi ha 10 llocs vacants per a Truck Drivers amb permís de conduir classe C o CE. És a dir, per a camions amb una Massa Màxima Autoritzada (MMA) superior als 3.500 kg. S'ofereix salari d'entre 2.300 i 2.500 euros, així com plusos de fins a 500 euros al mes.\nPer a ampliar la informació i conèixer de forma detallada les ofertes de treball es recomana visitar la secció 'Ocupació a Alemanya' disponible a la pàgina web oficial del SEPE. Aquí es detallen les condicions laborals, els requisits d'accés i les dades de contacte per a presentar les candidatures.\nÚltima hora Última hora Actualitat Última hora Economia Última hora Treball Última hora Alemanya\nEmpitjora la situació a la Palma: Es desborda una colada de lava del con principal\nSi ets autònom, prepara't: augment considerable de la quota l'any 2022


dijous, 12 de juny del 2014\nAvui 12 de juny a les 19h tindrà lloc al Born Centre Cultural dins del cicle de conferències-diàleg d'aquest mes (des del 5 de juny fins al 3 de juliol) sota el títol "La Ciutadella. El primer parc científic de Barcelona", la conferència “Parcs de ciència a la ciutat -II-. Copenhaguen i Barcelona: dues visions de futur”. [+]\nLa sessió serà conduïda per Jordi Camí i s’iniciarà amb una intervenció de Morten Meldgaard sobre les línies de treball i el projecte de futur del museu danès Statens Naturhistoriske Museum de Copenhaguen. A continuació, Itziar González Virós parlarà sobre les línies de treball per fer de la Ciutadella un «nou» parc de ciència per a la ciutat. I finalment després d’un diàleg entre tots dos ponents s’obrirà un torn de preguntes amb el públic.\nEl cicle consta d'un total de quatre conferències. La primera i la segona aniran dedicades a la creació i la història del primer parc públic ideat a Barcelona, contrastant-ho amb l'experiència i la història dels museus de París i Copenhaguen. La tercera sessió es parlarà sobre el paper de les institucions de ciències naturals en la preservació de la biodiversitat i els recursos naturals. La quarta i última conferència serà una sessió magistral en defensa del valor social dels museus de ciències naturals i els equipaments de ciència, i sobre el compromís ciutadà en temes mediambientals.


transports - Gènius\nLa volta al món/\nEls transports del segle XIX\nEls transports clàssics són els que utilitza l'home des de els temps remots fins a principis del segle XIX, quan els desplaçaments encara es feien per terra i per aigua, amb la utilització de la força humana, la dels animals i la del vent. L'època inicial del segle XIX va ser molt important pels transports. Apareixen els primers ferrocarrils, es comencen a fer les primeres carreteres modernes i també es fa present el vapor com a mitjà de propulsió, ja que serà la força que mourà ferrocarrils i vaixells en un primer moment.\nEls mitjans de transports utilitzats a La Volta al Món en 80 dies són pràcticament tots els presents en el moment d'escriure's l'obra. Et donen quatre dades bàsiques sobre cadascun d'ells.\nEl ferrocarril El vaixell L'elefant El trineu\nL'elefant: el varen utilitzar a la Índia quan el tren es va espatllar. És un exemple de transport amb tracció animal d'una època que encara no comptava amb els primers vehicles a motor. Desplaçar-se amb aquests mamífers és tradicional des de fa molts segles a aquest país i encara s'utilitza com a reclam turístic.\nEl ferrocarril o tren: Al segle XIX ja hi havia la tecnologia necessària per construir els raíls, i la força motriu del vapor. Així els primers trens transportaven mercaderies però a l'època en que se situa el relat ja hi havia moltes rutes per a persones. Anglaterra país d'origen de Phileas Phogg és la precursora d'aquest transport.\nEl trineu: els aventurers de Verne l'usen a les superfícies gelades de Nord-Amèrica. Funcionen amb la força de gossos, rens, o d'altres animals que propulsen carros amb cutxilles per lliscar per sobre la neu o el gel. De seguida es van fer competicions esportives de molts tipus relacionades amb els trineus.\nEl vaixell: Els mitjans de transport marítims eren els més avançats a l'època de l'acció. Els protagonistes creuen mars i oceans amb diversos tipus de vaixells, destacarà el vaixell de vapor. Al sabies que... trobaràs informació sobre el transatlàntic que és un tipus de transport una mica posterior a l'obra.\nUn altre transport que es va utilitzar pocs anys després va ser el Zeppelí, concretament el seu vol inicial va ser l'any 1900, i va ser un tipus de nau, amb forma de meló, que estava fet d'una carcassa metàl·lica, i que funcionava amb hidrogen o heli.\nSabem que Jules Verne tenia una gran imaginació i que en alguns aspectes es va avançar a la seva època. A obres seves l'home arriba a la lluna amb coet (aquest encara no s'havia inventat). Però encara va narrar aventures utilitzant el globus aerostàtic, que era molt conegut, i el submarí. D'aquest últim, tot just començava a sentir-se a parlar.\nEl coet El globus El submarí\nAra una recomanació sobre un conte amb transports:\n[Mataró] : A Buen Paso, cop. 2011\nConejo i Elefante són dos bons amics que viuen a la selva. S'ocupen l'un de l'altre, encara que de tant en tant a Conejo li encanta fer-li alguna broma a Elefante. A Elefante no li importa massa, ja que posseeix la seva pròpia filosofia, una filosofia entranyable que li permet retornar-li la jugada a Conejo. Els dos volen explorar el món, però han de fer-ho quan no plou (ja que tant un com l'altre tenen una por terrible als trons); llavors es dediquen a construir mitjans de transport: un dia un avió i un altre un vaixell… Un veler construït en l'espai d'un dia, en el què també descobreixen que no hi ha mar en la selva.


Ajuda per seguir amb la botiga - Acció Solidària Contra l'atur / ASCA\nAjuda per seguir amb la botiga\n“A més del suport en el finançament que he rebut d’ASCA, el més important és el suport tècnic i emocional, en concret per part del meu tutor.”\nMame Ndck Sarr de Terrassa va emprendre i va obrir l’any 2019 el seu propi negoci, una botiga de teixits i complements. Ara ha tornat a contactar amb la Fundació, ella mateixa ens ho explica:\nCom va anar el negoci d’ençà que vas obrir?\nEl negoci abans de la pandèmia anava bé, ens anaven coneixent i començàvem a fidelitzar la clientela. Com tothom, vaig haver de tancar tres mesos pel confinament. Durant aquell període vaig pagar els impostos, el lloguer i totes les despeses habituals de la botiga. Com sempre he sigut previsora, havia reunit uns estalvis i he pogut afrontar aquests imprevistos. Durant aquests mesos no vaig tenir cap ingrés i vam viure tota la família del sou del meu marit. Un cop vaig poder reobrir, les vendes s’han anat recuperant molt a poc a poc, des de desembre del 2020 si que ha pujat una mica més. Vaig recuperant la clientela que tenia.\nEl que em vaig plantejar com a objectius en obrir la botiga, tot ho he pogut dur a terme, i ara tinc pendent fer venda en línia per poder ampliar el negoci.\n“La meva recomanació és que sempre s’han de tenir molt en compte en la previsió de les finances, i designar un percentatge dels diners als imprevistos”.\nPer què has tornat a contactar amb la Fundació?\nAra que el negoci es començava a estabilitzar, he tingut una inspecció per obtenir un permís que no tenia, i haig de fer front a un pagament de 2.744,26 per canviar tota la instal·lació elèctrica i adaptar-la a les normatives de l’Ajuntament. Ja no em queden estalvis i per pagar la reparació he hagut d’utilitzar els diners que tenia reservats per comprar estoc per la botiga.\nAra que ja tens un rodatge, què és el més complicat d’emprendre?\nQue sempre hi ha imprevistos, en el meu cas ha estat la pandèmia. La meva recomanació és que sempre s’han de tenir molt en compte en la previsió de les finances, i designar-los un percentatge dels diners. Un cop tens el problema, s’ha d’estudiar molt bé, si es continua amb el negoci o no. Només s’ha de continuar si és viable. Sempre s’han de tenir els peus a terra.\nGràcies a Acció Solidària Contra l’Atur vaig poder obrir el negoci i ara continuar amb ell. A més del suport en el finançament que he rebut d’ASCA, el més important és el suport tècnic i emocional, en concret per part del meu tutor, el José Francisco. Sempre m’ha ajudat molt, m’aconsella i assessora per millorar i mantenir el negoci obert.\nUna persona emprenedora sempre ha de buscar solucions als problemes, sempre hi ha eines i recursos, no s’ha de quedar mai aïllat sense resoldre’ls. Hi ha moltes persones amb més coneixements o experiència que et poden ajudar molt en moments concrets.\nAmb tot, un cop presentat el cas a la comissió d’avaluació de préstecs d’Acció Solidària Contra l’Atur i donat el vistiplau a la viabilitat del projecte, hem acordat ampliar-li el préstec sense interessos que tenia en 3.000 €, i per tant, la xifra total del préstec és de 8.040 €, que retornarà en 24 mesos. Amb aquest projecte es conserva 1 lloc de treball.


Selecció espanyola: Clemente cobrarà 77 milions per la rescissió\n25 juny 2021 07:58\nEl secretari general de la Reial Federació Espanyola de Futbol, Gerardo González, assegurà ahir, en la presentació de José Antonio Camacho com a seleccionador nacional, que Xabier Clemente cobrarà 77 milions de pessetes brutes com a liquidació per la rescissió del seu contracte al capdavant del combinat nacional. «Clemente no cobrarà ni 250 milions, ni 200, ni tampoc 175. La seva indemnizació que, per cert, encara no ha rebut, serà de 77 milions de pessetes», explicà.\nA la mateixa roda de premsa el secretari general de la RFEF aprofità per desmentir que el president d'aquesta entitat, Àngel María Villar, hagués telefonat ahir a Luis Aragonés, amb qui no es va arribar a cap acord per tal que es fes càrrec de la selecció espanyola, per tal d'oferir-li de nou el lloc de màxim responsable esportiu en l'organigrama federatiu. «És rigorosament fals que ahir s'oferís de nou a Aragonés la possibilitat de ser seleccionador. Vull aprofitar, emperò, per agrair la seva cordialitat en les converses que hem matingut amb ell al llarg d'aquests darrers dies i oferir-li aquesta casa sempre que ho necessiti», afegí González.


Premis Llibertat d'expressió Archivos - Informa t Mislata\nArchivos por Etiqueta: Premis Llibertat d’expressió\nUn any més la NAU de la UV s’ha plenat en aquest lliurament de premis.\nFoto: Unió Periodistes Valencians / Biel Aliño\nLa Unió de Periodistes Valencians va lliurat ahir el Premi Llibertat d’Expressió, en la seua 36 edició, als i a les periodistes i fotoperiodistes egipcis/es que han patit una persecució i un intent de ser silenciats per les autoritats del seu pais després del colp d’estat militar d’Abdelfatah al Sisi; així com a la Plataforma en Defensa de la Libertad de Información per la seua tasca contra les retallades de drets fonamentals com el de la llibertat d’expressió.\nUn any més, la Unió de Periodistes ha volgut premiar la tasca compromesa d’uns companys i companyes que arrisquen la seua vida per informar en altres països, així com el gran treball d’una plataforma que lluita diàriament per denunciar la desprotecció amb què es troben els i les periodistes però també tots els ciutadans i ciutadanes davant el control que intenten exercir noves formes legislatives com l’anomenada ‘Llei Mordassa’.\nL’executiva de la Unió de Periodistes amb els premiats.\nYolanda Álvarez, companya associada a la Unió de Periodistes Valencians i Premi Llibertat d’Expressió 2015 ha presentat l’acte. Álvarez ha començat el seu discurs parlant de la llibertat d’expressió com una llibertat fonamental cada vegada més perseguida, no només per règims autoritaris, sinó també per democràcies que veuen en el periodisme un ‘enemic’ a combatre. La presentadora ha destacat que ni periodistes, ni ciutadans, ni polítics podem abaixar la guàrdia, ja que l’última crisi econòmica i política “ens ha servit per a alertar-nos d’un fet: no podem donar per garantida cap conquesta social”.\nÁlvarez ha parlat també del dret fonamental a la informació de la ciutadania, dret a una informació veraç, rigorosa, de qualitat i independent. Per això, “i perquè allò públic no és de cap partit polític, sinó dels ciutadans, necessitem un canvi legislatiu que garantisca al nostre país uns mitjans de comunicació que es guien per criteris periodístics, professionals, i no per interessos partidistes o econòmics”, apuntava Yolanda Álvarez.\nLa presentadora ha finalitzat el seu discurs recordant el seu treball a Gaza, nomenant el seu Premi Llibertat d’Expressió 2015, un premi pel seu compromís amb la veritat i confirmant que totes les pressions polítiques i intents de difamació que ha patit no li han llevat les ganes de fer periodisme ni de contar la veritat.\nEntrega dels Premis Llibertat d’Expressió 2017\nImatge dels fotoperiodistes egipcis premiats Foto: Unió Periodistes Valencians / Biel Aliño\nDesprés de la intervenció de Yolanda Álvarez s’ha fet entrega dels guardons i han pres la paraula els premiats. En primer lloc, s’ha entregat el Premi Llibertat d’Expressió a Belal Darder, un jove fotoperiodista egipci condemnat a 15 anys de presó per cobrir l’agitació política que es va viure als carrers d’Egipte després del colp d’estat de juliol del 2013. Les seues fotografies van aparéixer en moltes agències de notícies com a AP, Xinhua i l’Agència Anadolu. Darder ha aprofitat el seu discurs per a denunciar la persecució a la qual estan sotmesos els periodistes i fotoperiodistes a Egipte. Ha contat als presents com va haver de fugir, viatjar per Àsia fins a trobar un país on poder quedar-se refugiat només per fer el seu treball, el d’informar. “Segons la llei egípcia per defensar-te has d’entregar-te primer, no t’avisen, no t’arriba cap notificació”, continuava explicant el fotoperiodista. Darder ha donat les gràcies pel guardó i ha dit que li agradaria pensar que anava a significar alguna cosa per al seu país però que malauradament sabia que no anava a ser així.\nSeguidament la presidenta, Noa de la Torre, ha entregat altre guardó al periodista d’Al Yazira, Abdalá el Shami, qui va ser detingut l’agost del 2013 durant el brutal desallotjament de les acampades islamistes a Egipte i que es va declarar en una agònica vaga de fam durant 149 dies. Abdalá el Shami ha començat el seu discurs recordant que tal dia com hui fa 3 anys estava empresonat a Egipte. Ha parlat de la dictadura que es viu al país amb més de 60.000 persones empresonades des del colp fa 4 anys i amb centenars de condemnats a mort, entre ells periodistes. En aquest moment, afirma, que a Egipte hi ha més de 100 periodistes en la presó, alguns han estat sentenciats a cadena perpètua, uns altres a mort i molts encara esperen judici.\nEspecialment dur i emotiu ha sigut el discurs de Abdalá el Shami en el moment que un per un ha nomenat els seus companys empresonats i ha parlat de les seues vides i els seus somnis truncats. El Shami ha volgut ressaltar una data important, el pròxim dilluns 8 de maig 16 periodistes coneixeran el veredicte sobre la seua llibertat, després de 45 mesos empresonats. El Shami demana per a ells visibilitat en tot el món. Que hui, aprofitant aquest acte i premi, els periodistes parlem sobre el que està passant a Egipte perquè els companys puguen sentir que el món no els ha decebut. Abdalá ens ha demanat que parlem de la necessitat de defendre la llibertat d’expressió, de la importància que els periodistes siguen lliures; “lliures per treballar, per viatjar, per viure”, conclou El Shami.\nPremiada la Plataforma en Defensa de La Libertad de Información\nLa presidenta de la PDLI, Virginia Alonso ha recollit el premi de mans de Noa de la Torre.\nEl següent guardó del matí l’ha recollit per part de la Plataforma en Defensa de La Libertad de Información la seua presidenta, Virgina P. Alonso. Aquest guardó arriba a més en un moment crucial per a la nostra societat i la nostra professió, un moment delicat en què sota el paraigua de lleis com la ‘Llei Mordassa’ s’està sotmetent als i les periodistes i a la societat civil a dures retallades de la seua llibertat d’expressió i ferms controls sobre el contingut que es publica.\nAixí Virgina P.Alonso ha recollit el premi afirmant que “ací a Espanya de moment no ens empresonen per informar, encara que no falten intents per fer-ho”. Així ha recordat exemples recents com la petició de presó per a Cruz Morcillo, periodista d’ABC, o la recent imputació de diversos periodistes d’El Mundo per la publicació de FootballLeaks. “No ens empresonen per informar, però sí ens demanen penes de presó per utilitzar l’acudit i la sàtira com a vehicle de comunicació i difondre’ls a través de xarxes socials. Recentment hem tingut gairebé overbooking en l’Audiència Nacional amb processaments de tuiteros per enaltiment del terrorisme. Que li diguen a Cassandra o al raper César Strawberry”, alertava Virginia Alonso.\nLa presidenta de la PDLI insistia en la idea que “no existeix el dret a sentir-se ofés i que no pot ser el Codi Penal el que limite a capritx la llibertat d’expressió i informació”. Alonso ha parlat de la retallada de llibertats que ha patit el nostre país els últims anys, una mimva que no només afecta els periodistes sinó també a la societat democràtica. Per això Virginia P. Alonso ha finalitzat el seu discurs dient que la defensa de la llibertat d’expressió no pot quedar restringida a una plataforma i a alguns col·lectius de la societat civil: “aquesta ha de ser la lluita de tots per una convivència sana i democràtica, allunyada de sectarisme i amb els drets fonamentals com a eix. És la defensa del ‘nosaltres’ per sobre del ‘jo’. Són els drets de tots els que estan en joc”.\nDiscurs de la Presidenta de la Unió de Periodistes, Noa de la Torre\nNoa de la Torre ha fet menció al seu discurs d’un gran problema per a la llibertat d’expressió, la precarietat laboral.\nEl lliurament de premis ha finalitzat amb el discurs de Noa de la Torre, presidenta de la Unió de Periodistes Valencians qui ha destacat la gran tasca que tots els guardonats hui presents han desenvolupat en la lluita per la defensa de la llibertat d’expressió i de la dignitat de la professió periodística. Noa de la Torre ha parlat també de la precarietat que s’està estenent en aquesta professió i que afecta igualment a la llibertat d’expressió. La presidenta preguntava a l’auditori: “no és un problema l’autocensura? És a dir, fins a quin punt no està condicionat un periodista amb un contracte precari i amb l’amenaça permanent d’un ERO? Per no parlar de tots eixos periodistes, i fotoperiodistes especialment, que ni tan sols tenen un contracte en regla, sinó que són allò que ara denominem freelance, falsos autònoms, etcètera. Fins a quin punt poden aquests professionals exercir el periodisme amb llibertat?”.\nLa presidenta s’ha dirigit també als empresaris en una reflexió sobre la llibertat d’expressió com a dret essencial que no han de menysvalorar els polítics, però tampoc els empresaris dels mitjans de comunicació i ni tan sols els periodistes: “perquè una roda de premsa sense preguntes no és una roda de premsa. Perquè sense preguntes no hauria d’haver cobertura. I perquè ‘sense periodisme no hi ha democràcia’” ha afirmat De la Torre.\nLa intervenció de Noa de la Torre ha finalitzat amb unes emotives paraules en defensa de la tasca dels i de les periodistes. Així, reflexionava la presidenta: “hi ha periodistes herois. Hui tenim ací uns exemples. Però no hauria d’haver-ne. No hauria d’haver periodistes empresonats per fer el seu treball. No hauria d’haver periodistes imputats per contar la veritat. No hauria d’haver periodistes que no parlen o no escriguen per por de les conseqüències judicials i professionals. No hauria d’haver periodistes exercint la seua feina en condicions laborals precàries o directament d’explotació. Perquè ningú no pot demanar-nos això. Ningú no pot demanar-nos que siguem periodistes herois”.\nPremis Llibertat d'expressió • Unió de Periodistes


Estratègies d'actuació davant el bullying o assetjament escolar |\nLa intenció de l'assetjament escolar és fer patir i causar dolor i pot ser exercit per un o diversos companys alhora. T'expliquem com evitar-lo\nEl bullying o assetjament escolar és qualsevol classe de maltractament psicològic, verbal o físic que es dona entre estudiants, tant a l’aula com a les xarxes socials. Això darrer també és conegut com a ciberassetjament.\nA continuació, veurem les diferents formes d’assetjament escolar i algunes estratègies per a evitar-lo. Si t’interessa aquest tema, cursant el cicle formatiu d’Integració Social adquiriràs les eines necessàries per a convertir-te en un professional de la mediació comunitària, intercultural i en violència de gènere.\nEstratègies per a evitar l’assetjament escolar\nEn general, el bullying s’esdevé quan es donen una sèrie de condicions. La seva intenció és fer patir i causar dolor i pot ser exercit per un o diversos companys alhora. Òbviament, es basa en una relació desigual en què la víctima se sent indefensa davant l’assetjador i li té por.\nAquesta mena de situacions són continuades i es repeteixen en el temps. L’assetjament a què és sotmesa la víctima la major part de les vegades passa desapercebut per als docents, ja que se sol fer en privat.\nL’assetjament escolar pot prendre diferents formes:\nFísic. L’assetjador colpeja i agredeix la víctima.\nPsicològic. La víctima de bullying rep insults, amenaces i xantatges. L’agressor se sent fort i continua intimidant la víctima, que sent terror i calla davant les possibles represàlies.\nSexual. En aquest cas, la raó de l’assetjament és l’orientació sexual o la identitat de gènere de la víctima.\nVerbal. Es tracta de difondre rumors o humiliar amb «bromes». Aquest tipus d’assetjament s’ajuda de les xarxes socials, ja que d’aquesta manera és possible propagar les enraonies més enllà del recinte escolar.\nSocial. Té lloc quan una persona és exclosa d’un grup o d’alguna activitat, en què se la menysprea.\nÉs tasca dels docents aplicar estratègies per a evitar l’assetjament escolar, com ara les següents:\nIntegrar continguts sobre aquest tema en el currículum educatiu.\nResoldre conflictes de manera constructiva i enfortir, així, l’autoestima dels alumnes.\nPromoure una convivència basada en el respecte.\nSi hi ha sospites d’un possible bullying, tenir ben definit un protocol d’actuació sobre aquesta qüestió.


Les floristeries de Girona ciutat es planten i no vendran roses per Sant Jordi a domicili - El Gerió Digital\nAltres municipis de la demarcació sí que obriran i ja han assolit el màxim de comandes\nDimecres, 22 d'abril de 2020 16:15h\nUn floricultor cuida les roses que s'havien de vendre per Sant Jordi i que ara tenen un futur incert © ACN\nLa Diada de Sant Jordi d'aquest 2020 serà excepcional a diferents nivells a causa de la pandèmia del coronavirus. Algunes de les llibreries i floristeries s'han adaptat a la situació i ofereixen repartir roses i llibres a domicili. La situació a la ciutat de Girona, però, és diferent, ja que el col·lectiu s'ha negat a repartir les roses pels riscos que comporta.\nEls establiments afirmen que la flor "no és un bé de primera necessitat" i per això els seus establiments estan tancats. Però a més, asseguren que dins de la preparació de les roses "hi intervenen moltes mans" i això fa que augmentin els riscos de contagi de la covid-19. Per aquest motiu, els establiments de la capital gironina i també els de les seves rodalies no vendran roses aquesta Diada.\nRecorden que el gremi ja ha proposat una data alternativa i creuen que aquesta tradició s'ha de celebrar en un ambient segur.\nQui sí que obrirà són les floristeries d'altres municipis de la demarcació. La majoria d'elles són en capitals de comarca (n'hi haurà a Ripoll, Olot, Figueres i Santa Coloma). Però també es repartiran roses a domicili a municipis com Llagostera (Gironès), la Jonquera (Alt Empordà) o Sant Hilari Sacalm (Selva).\nEl president del Gremi de Floristes de Girona, Eduard Mainegra, ha afirmat que es tracta de municipis més grans amb i també de comerços amb que poden "garantir totes les mesures sanitàries" que s'han de complir.\nEntre un 70 i un 80% menys de vendes\nEl president ha afirmat que el volum de comandes és baix en relació a les roses que es venen habitualment per la Diada. De fet. Mainegra ha assegurat que facturaran "entre un 70 i un 80% menys que en altres anys". "Estem fent mínims", ha afegit el president del gremi gironí.\nDe tota manera, aquest dimecres ja hi ha que "moltes floristeries han parat d'acceptar encàrrecs perquè no poden assumir-ho". Edudard Mainegra ha recordat que aquest any, les roses cadascú les rebrà "a casa" i això comporta una logística a l'hora de repartir complexa i per això no es pot tenir un gran volum de vendes.\nTot i així, el president del Gremi de Floristes de Girona creu que els diners que entrin serviran per donar una treva econòmica als establiments que reparteixin roses a domicili. "Cal recordar que portem un mes i mig tancats i no entra ni un duro", ha reblat Eduard Mainegra.


apunts: La nova i vella Orleans\nS’ha reaccionat tan tard als efectes de l’huracà Katerina? Per apropar-se a la qüestió cal tenir present on s’ha produït el desastre.\nNova Orleans és una de les ciutat del país amb més personalitat. Un caràcter forjat al segle XIX en ple Sud. La ciutat era un dels principals ports on desembarcaven els esclaus africans. I on embarcaven les ingents quantitats de cotó, cultivat amb el suor dels primers a les plantacions dels terratinents sudistes, destinat a les fàbriques de filatura europees. Nova Orleans era el cap de pont del Sud dels Estats Units amb la resta del món. El Sud del Sud. El vent de derrota dels confederats durant la Guerra de Secessió no s’endugué del tot aquest món meridional tan condicionat per una agricultura de plantacions propietats de terratinents blancs, cultivada amb mà d’obra esclava vinguda de l’Àfrica Negre, intensament capitalitzada i dependent dels mercats exteriors. De la mateixa manera que la Guerra de Successió fou la de fet la primera guerra del segle XX (primer us de metralladores, de trinxeres etc...), l’experiència esclavista sudista fou un precedent, que no tindrà superació, del immediat sistema d’explotació dels treballadors que viurà de forma massiva el món industrialitzat a finals de segle XIX. L’obrer europeu o nord-nord-americà mai arribà al sistema d’exclusió i enviliment personal de l’esclau de les plantacions, tot i que en alguns casos poc s’hi faltarà.\nSi alguna cosa semblant hi ha, si bé en diferent grau, entre el món esclavista i el obrer de finals segle XIX és una altra “secessió”, la separació entre els components de la societat que cohabiten el mateix territori local (negre/blanc; obrer fabril/propietaris). Cohabitarem a prop, perquè ens necessitem simbiòticament, però separats com si fóssim dos elements químics diferents que han de compartir proveta però decantats. Dues societats en una sola geografia, mala combinació per a mantenir-se dret quan bufa el vent de la catàstrofe.\nSobre aquest substrat de decantació social i mental que pot afectar una població que comparteix la mateixa ciutat, s’ha de sumar les debilitats del model polític nord-americà. Tan curós per procurar per una ciutadania lliure i una societat civil viva, tan dèbil per a situacions d’emergència. Un "dany col·lateral" d’uns límits taxatius, nascuts d’una cultura política antiestatalista d’arrel antiabsolutista (antibritànica, S.XVIII), al poder de l’Administració i una forta descentralització (federal, estatal, local). El contrari dels estatalismes d’altres contrades, eficaços en moments d’emergència, asfixiants per a la vida i implicació pública dels cossos socials intermitjos i els ciutadans. Recordar que del comunisme s’ha dit que és una economia per a una de les majors emergències, la guerra. I entremig tota la graduació de situacions que faci falta, entre elles les dels països de la U.E.\nEl vent ha posat en evidència dues de les debilitats dels EEUU, un gran país en molts aspectes. Internament, la descarnada segregació de la població que asseca la saba de la solidaritat comunitària immediata. Externa a ella, l'extrem antiestatalisme, que dificulta la ràpida actuació. Passats uns dies el país, però, posarà en marxa les seves respostes per aparèixer un dels aspectes més saludables d'aquesta gran nació, la vitalitat de la seva societat civil.\nposted by ramon reixach at 11:45 p. m.\nJoan Safont diu:\nEt llegiré a diari.\nRamon, quina lliçó! Ara, per acabar de culminar el teu bateig blocaire, només cal que votis: http://joansafont.blogspot.com/2005/09/miss-parlamentria-2005.html\nCesc Amat diu:\nFelicitats per aquest nou blog i aquesta primera reflexió tan interessant. Endavant.\nm'apassiona q hagis fotut un blog. Et podem penjar als blogs de capgros.com?\nRamon B. diu:\nRamon, tocaiu, felicitats per atrevir-te a aquesta aventura. Jo també et llegiré!\nJORDI MERINO NOÉ diu:\nRamón, bon article de reflexió. Veig que haurem d'anar-te visitant ja que en Ramón Basses comenta que t'agrada la història i la crítica.


Bitllets de ferri Evdilos a Rafina, compara horaris i preus\nEls preus per al viatge Evdilos - Rafina poden pujar en acostar-se a la data de sortida\nCrossings from 7 hores 40 minuts\nFerri Evdilos a Rafina\nLa ruta de ferri Evdilos Rafina connecta Icària amb Atenes. Actualment només hi ha 1 companyia que opera aquest servei de ferri, SeaJets. La travessia opera fins a 2 vegades cada setmana i triga des de 7 hores 40 minuts.\nLa durada i freqüència de les travessies Evdilos Rafina pot variar segons l'estació de l'any, així que recomanem que comprovis la informació més actualitzada.\nNavilieres Evdilos - Rafina\n2 travessies setmanals 7 h 40 min\nGuia de Rafina\nLa ciutat grega de Rafina està situada a la costa est de la regió de l’Àtica, a la Grècia continental, i jeu a les vores del mar Egeu. Rafina està a prop dels pobles d’Artemida i de Nea Makri, i també d’Atenes, que està a uns 25 km a l’oest. Gràcies a la seva proximitat a la capital, Rafina és una destinació freqüentada pels atenencs, que hi van per gaudir del gran nombre de resturants de marisc que es troben al port. No és gens estrany veure el peix del dia sobre llits de gel a fora de cada restaurant.\nAntigament, Rafina s’anomenava Arafinidon Alon, però la seva història es remunta a l’època prehistòrica, més en concret a l’època prehel·lenística. A Askitario, al sud de Rafina, els arqueòlegs han trobat un gerro únic amb la imatge d’un gos que data del 2800 aC. Una altra troballa important es va fer a prop del port, on es va descobrir una foneria de bronze del 1800 aC que, per tant, és una de les més antigües d’Europa.\nEl port de Rafina és el segon més gran de la regió de l’Àtica, després del de Pireu. Els serveis de ferri que operen al port salpen a la zona sud d’Eubea i a les illes Cíclades.\nLocation: Rafina, Ferri Evdilos a Rafina