La condició de presos preventius de Junqueras, Sànchez, Rull, Turull i Romeva pot implicar la suspensió dels seus drets parlamentaris\nRedacció 20/05/2019 - 14.12 Actualitzat 20/05/2019 - 15.54\nEl Tribunal Suprem ha demanat al Congrés i al Senat que decideixin si suspenen els drets i deures dels cinc polítics presos d'ERC i Junts per Catalunya que està jutjant.\nEls ho ha demanat amb un ofici que els va enviar divendres de la setmana passada, juntament amb la providència amb què va autoritzar els presos a recollir l'acta.\nPrecisament aquest dilluns Oriol Junqueras, Jordi Sànchez, Josep Rull i Jordi Turull han recollit les actes de diputats al Congrés, i Raül Romeva la de senador al Senat.\nDrets i deures parlamentaris suspesos\nEl Suprem invoca l'article 21 del reglament del Congrés, que diu que quan un diputat estigui en presó preventiva "quedarà suspès en els seus drets i deures parlamentaris."\nEn aquest sentit, l'escrit del Suprem demana a les cambres que estudiïn "els efectes procedents" de la situació dels polítics presos.\nTambé diu que tot això no comporta la vulneració dels seus drets, perquè assegura que la decisió és "proporcionada i no respon a una finalitat arbitrària".\nPrimera decisió difícil de Batet\nResoldre aquesta petició del Suprem serà la primera patata calenta que haurà d'afrontar Meritxell Batet, si finalment es converteix en presidenta del Congrés, d'acord amb el pacte entre PSOE i Unides Podem.\nEls informes que elaborin els serveis jurídics de la cambra seran clau de cara a la decisió final que prengui la nova mesa del Congrés, sobre què fer durant la legislatura amb Junqueras, Sànchez, Turull i Rull.\nDes del Congrés dels Diputats recorden que el reglament de la cambra no permet la delegació del vot, que va ser la fórmula que es va fer servir al Parlament de Catalunya.\nJosep Rull, Jordi Sànchez, Jordi Turull i Oriol Junqueras, aquest dilluns al Congrés fent els tràmits per convertir-se en diputats\nEl precedent d'Herri Batasuna\nUn dels principals precedents que ja estudien els lletrats del Congrés és de la suspensió dels diputats d'Herri Batasuna el 1989, que va permetre a Felipe González ser investit president.\nAixò va ser possible perquè la suspensió d'aquells diputats bascos va fer baixar a 167 la majoria necessària per la investidura.\nAra, si si suspengués els 4 diputats presos, la majoria absoluta baixaria de 176 a 174, cosa que permetria a Pedro Sánchez, amb els suports adients, ser investit fins i tot amb els vots en contra d'ERC i JxCat.\nA banda de l'article 21 del reglament del Congrés, la suspensió també podria arribar des de l'àmbit judicial, basada en l'article 384 bis de la Llei d'Enjudiciament Criminal.\nEl redactat d'aquest article, pensat per a casos de terrorisme, és el que va fer servir el jutge Pablo Llarena el juliol per suspendre els mateixos cinc polítics, a més de Carles Puigdemont, que llavors eren diputats del Parlament de Catalunya.\nRaül Romeva, aquest dilluns al Senat envoltat dels seus companys d'ERC\nTribunal Suprem Judici procésOriol JunquerasRaül RomevaJordi SànchezJosep RullJordi Turull


À Punt - Un 2020 excepcional\nUn 2020 excepcional\nL'oratge Meteosaps | 22/04/2020 14:01\nRecordeu l’últim dia de cel totalment ras? Queda tan lluny en el temps que molts ja no el teniu present. La memòria no falla i les dades ho corroboren: vivim un període excepcional pel que fa a pluges i a la falta d’hores de sol. De fet, l’Aemet ha qualificat aquest primer trimestre de l’any com el més plujós des que es tenen registres.\nEn els últims tres mesos ha plogut de mitjana 315,2 l/m², que és 2,7 vegades la quantitat normal. Com sempre, l’estadística amaga realitats diferents i vam tindre un gener humit, un febrer càlid i sec i un març amb dues cares. Podeu consultar més dades en aquest enllaç.\nPerò això no s’acaba aquí. De fet, i sempre segons dades d’Aemet, els últims 12 mesos també es poden qualificar de molt plujosos. Si agafem la precipitació mitjana en tot el territori valencià, ha plogut un 60% més que de normal.\nDestaquen, i molt, els acumulats al sud del golf de València, amb quantitats superiors als 1.500 l/m². Potser ens perdrem amb tantes xifres. És millor, per tant, posar-les en perspectiva i comparar-les amb les zones d'Espanya on plou més. I els 2.030 l/m² arreplegats a Barx, a la Safor, els últims 12 mesos no tenen res a envejar amb les quantitats que, de mitjana, reben les zones més plujoses d’Espanya. Per cert, sempre hi ha hagut certa controvèrsia pel que fa al lloc on més plou, però s’ha arribat a un consens i s’ha conclòs que és la zona nord de Navarra. Encara que també tenim màxims pluviomètrics entre les províncies de Pontevedra i la Corunya, a la cara sud del sistema Central o a Grazalema, a Cadis, zones molt afavorides per l’entrada de vents humits de sud-oest i que, en trobar-se amb la barrera de muntanyes, descarreguen autèntics diluvis d’aigua. El mateix fenomen que tenim ací amb el gregal i les muntanyes del sud del golf de València.


Males notícies a l'enquesta del CEO - Per Catalunya\nEls jugadors de la selecció catalana no se saben els Segadors\nMales notícies a l’enquesta del CEO\nSegons una enquesta del CEO, l’independentisme podria perdre la majoria absoluta en cas de nous comicis.Junts pel Sí tornaria a guanyar les eleccions catalanes però cauria respecte les eleccions del 27-S, segons el qüestionari sobre context polític de Catalunya publicat aquest matí. L’estudi, realitzat pel Centre d’Estudis d’Opinió (CEO) aquest desembre, apunta a un retrocés de la coalició independentista també respecte el baròmetre d’octubre: Junts pel Sí obtindria entre 59 i 61 diputats (37,6%). Per tant, cauria entre un i tres diputats.\nDins del bloc independentista, la CUP també patiria una davallada important: passaria de 10 diputats a entre 6 i 8 (6%). No obstant això, la tendència dels cupaires es manté, ja que repeteixen els resultats dels dos darrers baròmetres.\nLa suma de les dues formacions, per tant, quedaria entre els 65 i els 69 escons. El que significa que l’independentisme podria perdre la majoria absoluta, lluny dels 72 diputats actuals.\nSeguint la tendència de l’anterior sondeig, els contraris superen els favorables a la independència. Malgrat la judicialització de la política sobiranista en les darreres setmanes, el ‘no’ obté un 46,8% dels suports, per sobre del ‘sí’ se situaria en un 45,3%. Tot i això, el director del CEO, Jordi Argegalet, ha assegurat que es podria considerar “un empat tècnic”, perquè la diferència és de només 1,5 punts.\nL’enquesta es va realitzar entre el 12 i 17 de desembre. Per tant, va coincidir amb la compareixença de Carme Forcadell davant el TSJC. Sembla que aquesta coincidència no s’ha vist traduïda en un augment dels suports a la independència.


L'Arenys guanya el Boet en un derbi comarcal d'urgències | Mataró Audiovisual\nL'Arenys guanya el Boet en un derbi comarcal d'urgències\nJosep Maria Spà dj., 19/12/2019 - 11:36\nFotografia del partit: @arenysbasquet\nEl derbi de la lliga EBA disputat ahir a la nit, entre Arenys Bàsquet i Boet, acaba amb victòria local. Aplaçat en el seu dia i corresponent a la jornada 8 es va suspendre a conseqüència dels forts aiguats. La derrota condemna els boetistes a seguir a la part baixa.\nEl duel disputat ahir a la nit era un duel d'urgències, els dos equips necessitaven un triomf important després d'un inici de temporada irregular i poc convincent. El partit, entre Open Sports Arenys Bàsquet i Mataró Parc Boet, s'havia suspès el passat 9 de novembre pels problemes amb el parquet del pavelló Fons de les Creus després dels forts aiguats. I els dos d'encaixar una derrota en l'anterior jornada.\nVa sortir més endollat l'equip local. Un Open Sports Arenys que agafava la primera diferència. No molta, però suficient com per començar-la a gestionar. 23 a 15, 8 punts per sobre, que aconseguirien anar ampliant en els següents parcials.\nDe fet el segon quart va ser força semblant al primer, i així ho diu el parcial de 23 a 19, Més ajustat, però l'equip de César Saura marxava al descans amb un 12 punts per sobre, amb el 46 a 34\nTot i intentar-ho els mataronins no aconseguien reduir les diferències, i al final del tercer quart la diferència pujava sis punts més per situar-se amb un contundent 67 a 49, 18 punts per sobre. 18 punts que no s'aconseguirien reduir. Al contrari, en els darrers 10 minuts els taronges només van anotar 12 punts per 18 dels locals.\nDestacat partit del local Oscar Heras amb 29 punts en 27 minuts. A nivell estadístic destacar l'aportació de l'ex unionista Checo Diallo a les files locals. Després de ja tneir minuts la setmana passada després de la seva lesió, ahir anotava 14 punts en 16 minuts. I Martí Tomàs, tot i només fer 3 punts, acabava el partit amb 10 rebots.\nA les files unionistes el pivot Dordije Maronovic anotava 20 punts en 30 minuts i capturava 9 rebots. Menys aportació va tenir en aquesta ocasió David Romero. Per un Boet que ha tornat a jugar amb pocs efectius, bàsicament utilitzant 7 jugadors.\nL'Arenys suma ara 5 victòries, mentre el Boet seguirà penúltim amb només 3 victòries. La propera jornada doble desplaçament. L'Arenys visita la pista del cuer, l'Almozara aragonès. El Boet es desplaça a Andorra per jugar contra el filial del Morabanc


Llegums – Granel\nInici / Llegums\nLes lleguminoses són una magnífica font proteïca. Si be el valor biològic d’aquesta proteïna es veu limitat per la manca d’un aminoàcid essencial com la metionina, això es resol en combinar llegums amb cereals.\nEl nutrient principal que aporten els llegums són els hidrats de carboni; a més, la seva elevada aportació de fibra, facilita la mobilitat intestinal i evita el restrenyiment.\nTenen un índex glucèmic baix, és a dir que generen un increment progressiu de la glucosa en sang. Això, es produeix també gràcies a la gran quantitat de fibra que contenen.\nEl gran problema dels llegums és la producció de gasos deguts al metabolisme de la fibra.\nPer evitar aquestes molèsties cal prendre unes senzilles mesures:\n*Consumir llegums regularment, a fi que la flora intesrtinal s’adequï; si no hi ha hàbit de consum, iniciar amb petites quantitats que s’incrementaran gradualment.\n*Durant el temps de remullat i la cocció, utilitzar algues marines que milloren la digestibilitat dels llegums i n’escurcen lleugerament la cocció.\n*Afegir herbes com el comí, anís o fonoll a l’aigua de cocció. Milloren la digestió i eviten flatulències.\n*Mastegar lentament i ensalibar bé genera una aportació enzimàtica imprescindible que inicia el procés de digestió a nivell de la boca i millora el procés.\nA nivell de minerals, destaca la seva aportació, sobretot en ferro, calci, magnesi, potassi, fòsfor, silici, zinc i altres oligoelements.\nTot i que el ferro vegetal (ferro no hemo) s’absorveix en menys quantitat, això es resol combinant aliments que aporten vitamina C (llimona, tomàquet, julivert, verdures crues, etc), tal com suggereixen les ancestrals tradicions culinàries.\nEls llegums són pobres en greixos, però destaca el seu contingut en lecitina, un fosfolípid (greix) clau per a la funció cerebral.\nSi bé la lecitina està associada amb la soja, per ser la seva font més coneguda, aquesta substància aquesta present en totes les lleguminoses.\nEn general els llegums s’aconsellen en restrenyiment, hipercolesterolemia, hipertensió, problemes cardiovasculars, diabetis, astènia, parasitosi, nerviosisme, reumatisme, desordres glandulars, dispèpsies, gota, càlculs renals, afeccions hepàtiques, lactància, convalescències, desgast intel·lectual, creixement, menopausa, vellesa, restrenyiment, hemorroides, apendicitis, diverticles i varius.\nVisualitza la cistella “Llentia pardina” s'ha afegit a la vostra cistella.\nProteÏna de pÈsol texturitzada fina\nProteÏna pÈsol text gruixuda\nSoja texturitzada fina\nSoja texturitzada mitja


La pietat popular, el pelegrinatge, l'Veneració de Crist crucificat\nEl beat Pau VI, en l'exhortació apostòlica Evangelii nuntiandi, quan es refereix a la pietat popular, s'expressa així: «Reflecteix una set de Déu que només els pobres i senzills poden conèixer. Fa capaç de generositat i sacrifici fins a l'heroisme, quan es tracta de manifestar la fe. Comporta un profund sentit dels atributs profunds de Déu: la paternitat, la providència, la presència amorosa i constant. Engendra actituds interiors que rarament poden observar-se en el mateix grau en els que no posseeixen aquesta religiositat: paciència, sentit de la creu en la vida quotidiana, desafecció, acceptació dels altres, devoció »(EN 48). Aquesta riquesa ha estat confirmada pel papa Francesc a la Evangelii gaudium. Serà útil, en aquest temps, recórrer al Directori sobre la pietat popular i la litúrgia, publicat per la Congregació per al culte diví i la disciplina dels sagraments, que recull una gran riquesa de formes expressives de la religiositat popular, d'acord amb l'any litúrgic.\nEl pelegrinatge és un dels signes peculiars de l'Any Sant, perquè és imatge del camí que tota persona realitza en la seva existència. També per arribar a la Porta Santa a Roma i de la Porta de la Misericòrdia en qualsevol altre lloc, cadascun haurà de realitzar, d'acord amb les pròpies forces, una peregrinació. «Això serà un signe del fet que també la misericòrdia és una meta per assolir i que requereix compromís i sacrifici. El pelegrinatge, llavors, sigui estímul per a la conversió: travessant la Porta Santa ens deixarem abraçar per la misericòrdia de Déu i ens comprometrem a ser compassius amb els altres com el Pare ho és amb nosaltres »(MV 14). A cada diòcesi serà convenient identificar, per tant, metes de peregrinació, com l'Església Catedral, els santuaris o altres llocs de culte especialment apreciats per la pietat cristiana del poble i en què el bisbe hagi previst l'obertura de la Porta de la Misericòrdia.\nEs pot recomanar realitzar part del camí a peu, com per significar el sacrifici i la tenacitat necessaris per a la conversió i per agradar amb més alegria la consecució de la meta: Crist, Senyor nostre. Pelegrinatge que pot ser acompanyada amb la meditació de la Paraula de Déu i amb el cant dels Salms de la Misericòrdia, referits al Subsidi Els Salms de la Misericòrdia (p.5-68). És evident que el pelegrinatge és un dels moments més favorables en els que el poble de Déu s'acosta a la celebració del sagrament de la Reconciliació. Els sacerdots recomanin, per tant, al poble de Déu a què s'acosti a rebre el do de la misericòrdia del Pare en el sagrament. Alhora, no falti un bon nombre de confessors que, de bona gana, estiguin disponibles per acollir els penitents, conscients del greu ministeri de poder absoldre els pecats i fer-se instruments de la misericòrdia del Totpoderós, de la qual han estat fets dispensadors . El Jubileu porta amb si també el do de la indulgència.\nÉs important recordar-ho al poble de Déu de manera que, amb les degudes disposicions, pugui experimentar la santedat de l'Església, que fa partícips a tots dels beneficis de la redempció de Crist, perquè el perdó s'estengui fins a les últimes conseqüències a les quals arriba l'amor de Déu.\nLa veneració de Crist crucificat\nEn el Tríduum Pasqual, el Divendres Sant, dedicat a celebrar la Passió del Senyor, és el dia per excel·lència de la «Adoració de la santa Creu». No obstant això, la pietat popular estima anticipar la veneració cultual de la Creu, veritable imatge de la misericòrdia del Pare i particular punt de referència d'aquest Any Sant. Al llarg de tot el temps de la Quaresma, en efecte, divendres, que segons l'antiquíssima tradició de l'Església és el dia commemoratiu de la Passió de Crist, els fidels dirigeixen amb gust la seva pietat al misteri de la Creu. Contemplant el Salvador crucificat capten principalment el significat del dolor immens i injust que Jesús, el Sant i l'Innocent, va patir per la salvació de l'home, i comprenen el valor del seu amor solidari i l'eficàcia del seu sacrifici redemptor Les múltiples expressions de devoció cap a Crist crucificat adquireixen especial relleu en les esglésies dedicades al misteri de la Creu o en què es veneren insignes relíquies del lignum Crucis.\nÉs oportú pensar, per tant, durant l'Any Sant i d'acord amb els temps litúrgics, en algunes celebracions en què es proclamin passatges presos de la narració de la Passió del Senyor. Que no faltin, a més, cants i pregàries, gestos com l'ostensió, la processó i la benedicció amb la Creu. Moments que podrien ser preparats per les nombroses confraries, presents en diferents comunitats i nascudes originàriament per animar les celebracions lligades a la santa Creu, sobretot allà on són presents les relíquies insignes del lignum Crucis. «No obstant això, la pietat que fa a la Creu, sovint, té necessitat de ser il·luminada. S'ha de mostrar als fidels la referència essencial de la Creu a l'esdeveniment de la Resurrecció: la Creu i el sepulcre buit, la Mort i la Resurrecció de Crist, són inseparables en la narració evangèlica i en el designi salvífic de Déu. A la fe cristiana, la Creu és expressió del triomf sobre el poder de les tenebres, i per això es la presenta adornada amb gemmes i convertida en signe de benedicció, tant quan es traça sobre un mateix, com quan es traça sobre altres persones i objectes »(Directori sobre la pietat popular i la litúrgia, 128).\nPer aquest motiu, especialment en el Temps Pasqual, la Creu podrà ser adornada i embellida amb flors, que representin el símbol de la victòria de Crist sobre la mort. D'aquest perfum de mort i resurrecció junts, per tant, de l'únic i indivís Misteri pasqual, han d'estar caracteritzades també totes les devocions que, partint de l'atenció a cada un dels aspectes de la Passió de Crist, han brollat al poble de Déu: l'Ecce homo, al Crist vilipendiat, «amb la corona d'espines i el mantell de porpra» (Jn 19,5), que Pilat mostra al poble, a les santes nafres del Senyor, sobretot a la ferida del costat ja la sang vivificadora que flueix d'ella (cf. Jn 19,34), als instruments de la Passió, com la columna de la flagel·lació, l'escala del pretori, la corona d'espines, els claus, la llança de la transfixió; a sant sudari o llenç de la deposició.


Bad Gyal, Fat Freedy's Drop i Evian Christ posen el Sónar de cap per avall | NacióDigital\nper Roger Font , Barcelona, 17 de juny de 2017 a les 02:32 |\nBad Gyal, durant la seva actuació a l'escenari SónarXS | José M. Gutiérrez\nEls neozelandesos Fat Freddy's Drop han tornat aquest divendres al Sónar després del llarg i intens període de gestació de 'Bays', el seu disc més electrònic fins ara, publicat a la tardor de 2015. Ells han estat un dels protagonistes de la segona jornada del Sónar de Dia amb un concert al SonarVillage. Així mateix han actuat de nou al certamen aquest dissabte al SonarPub en el marc del Sonar de Nit. També han destacat al Sónar de Dia les actuacions dels productors britànics Clark i Evian Christ i el duet Nonotak, en una sessió al +D. Impossible oblidar-se d’una de les incipients estrelles d’aquest divendres, la jove catalana Bad Gyal.\nDues veus els passos de les quals s’han de seguir han estat els encarregats d'obrir la tarda al Sónar. I són les de Kinder Malo i Pimp Flaco. Els dos artistes, amb la carrera contrastada a nivell individual gràcies a l’impacte que han provocat les seves creacions a internet i a les xarxes, s’han ajuntat per fer seguir evolucionant i trencant motlles del trap, tant a l’estudi com a l’escenari. Dos talents que aposten per lletres contundents i sense rodejos, amb l’experiència del dia a dia com a leitmotiv i una actitud desafiant i intensa, superant les normes establertes sobre l’escenari. Flaco i Malo han brindat una fusió que ha anat del hip-hop nord-americà més convencional, passant pel trap i connectant, per moments, amb el flamenc.\nPimp Flaco, durant la seva actuació amb Kinder Malo, al Sónar Foto: José M. Gutiérrez\nBad Gyal. Caldrà recordar aquest nom, i més després del show que ha protagonitzat aquesta tarda. La catalana ha estat l’estrella de la tarda al SónarXS. El petit recinte d’aquest nou escenari del Sónar s’ha anat omplint mentre tocaven els islandesos Sturla Atlas. Descoberta del Sónar Reykjavík, ha estat una de les apostes per a la mare dels Sónar i el seu trap enganxifós, hip-hop calmat i R&B han acabat convencent una parròquia que estava ja expectant per la pujada a l’escenari de la jove cantant de dancehall i trap de Vilassar de Mar. I no ha deixat indiferent.\nEn el moment de pujar a l’escenari, el recinte XS ja gairebé podia penjar l’aforament de complet. L’expectació era altíssima i els primers beats només han estat l’avantsala d’un portent show que ha comptat amb balls, missatge, veu, sensualitat i actitud. Molta actitud en la presentació de la seva nova mixtape Slow Wine, que ha conjugat amb els hits que l’han fet famosa com Pai, una versió de Rihanna amb la que ha aconseguit, en només un any, 1,5 milions de visualitzacions a Youtube. Una carrera meteòrica que tot apunta que va ben encaminada i és que Alba Farelo ho té tot de cara per ser el futur del trap i R&B a l’Estat.\nBad Gyal, durant la seva actuació al SónarXS Foto: José M. Gutiérrez\nMinuts abans de l'inici de Bad Gyal, a l'escenari principal del Sónar de Dia, els alemanys Roosevelt han portat a Barcelona el seu pop electrònic sorgit d'un disc, de títol homònim, que ha tardat tres anys a veure la llum. Tot i la insistència del sol i la calor que encara feia cap a la tarda, els sons sintètics i les melodies ballables i elegants dels germànics han fet oblidar la calitja que queia i els centenars d'assistents s'han deixat anar i han ballat gràcies a una música estival que es deixa gaudir.\nFat Freddy's Drop, un altre dels indispensables d'aquest divendres, han barrejat en directe, el dub, funk, soul, reggae, blues, ska i ritmes propis de l'electrònica de ball com el house i el techno. La formació neozelandesa ha estat recentment guardonada amb l'International Achievement Award als New Zealand Music Awards del 2016 i no ha variat excessivament des dels seus inicis, datats del 1999. Actualment són set membres i l'ànima del projecte és Dj Fitchie. Entre els instruments que fan servir hi ha guitarres, sintetitzadors, teclats, bateria, veus i una secció de vents formada per tres músics.\nL'actuació de Fat Freedy's Drop al SonarVillage Foto: ACN\nAltres concerts destacats d'aquest dimecres han estat els del productor britànic Clark al SonarHall, que hi ha arribat amb un nou àlbum i una posada en escena que inclou imatges i la presència de les ballarines Kiani Del Valle i Melanie Lane. Moments abans ha actuat al mateix lloc el també productor britànic Evian Christ, qui ha publicat aquest any el seu primer àlbum.\nEl duet Nonotak, format per la il·lustradora francesa Noemi Schipfer i l'arquitecte i músic japonès Takami Nakamoto, també ha estat un dels noms recalcats d'aquest divendres per la seva actuació al SonarComplex en el marc del +D. Tot i que la seva actuació ha tingut un context completament diferent al de la resta de concerts. Han presentat al Sónar de Dia l'AV Show, Shiro, amb una estructura sobre l'escenari que delimita i aporta volum a l'espai, en el qual han projectat línies i figures geomètriques que distorsionen els perfils de tots dos creadors.\nUn dels milers d'assistents al Sónar de Dia d'aquest divendres Foto: José M. Gutiérrez\nSónar 2017, Cultura i Mitjans, realitat virtual, tecnologia, Sónar, avantguarda musical, Sónar 2017, música, Sónar Festival, Sónar+D, Barcelona, SonarComplex, Bad Gyal, Kinder Malo, Pimp Flaco, Roosevelt, startups


"La sensació final d'haver cursat aquest Màster va ser molt positiva"\nInici > "La sensació final d'haver cursat aquest Màster va ser molt positiva"\n9 de de desembre de 2016\nSara Fita, ex-alumna del Màster Universitari de Professor/a en Secundària de la primera promoció 2009-10.\nDes de la meua infantesa que he volgut ser docent, educar, per tractar d’intervindre en la consecució d’una societat millor.\nEls meus estudis en Història, la meua segona passió, calien ser completats, per tant, amb eixa formació pedagògica i didàctica tan necessària. És per això que la via era realitzar el Màster de Professorat. Si bé en el cas del docents esdevé un requisit obligatori, considere oportú assenyalar que l’hem d’elegir també per l’obligació moral d’un bon educador. Per l’experiència d’altres companys i posteriors investigacions al respecte s’ha pogut observar que l’elecció del Màster pot haver estat causada en primer lloc per la seua eixida professional però que, finalitzat aquest, ha pogut, a més a més, servir per despertar l’interès real per l’educació gràcies al descobriment de tots els aspectes que aquesta envolta.\nLa Universitat de València ofereix un primer bloc dedicat, en un sentit ampli, als contextos educatius pel que fa a l’aproximació cap a l’alumnat, però també a tot l’entorn d’aquests, com les famílies, la societat, etc. Un segon bloc, aquell optatiu i que s’identificaria amb les especialitats, fa referència a la didàctica de les matèries pròpies. En el cas de les Ciències Socials, fèiem un recorregut per l’art, la geografia i la història des de la seua perspectiva més teòrica fins l’aplicació a l’aula. Un tercer bloc, i aquell que més interès sol despertar, és el Practicum. Respecte a plans anteriors al màster, s’ha aconseguit donar un pas endavant qualitatiu i significatiu per la diferència en la relació entre centre, alumne i universitat. Malgrat tindre molts aspectes a millorar, està també en les mans de l’alumne poder gaudir i aprofitar al màxim eixe temps de contacte a l’aula.\nÉs avui, quan dintre de l’aula real, puc aprofundir en tots els aspectes proposats pels nostres professors del màster. Cal destacar la funció de tots ells ja que, de manera coordinada per la seua pertinença al grup d’Innovació Gea Clío, van suposar el motor de tots els nostres èxits.\nAbans de l'inici del Màster confesse que les meues expectatives no eren moltes ja que vaig ser alumna en la seua primera edició i la novetat i la ignorància d’allò que podria passar ens feia dubtar del seu èxit.\nAl finalitzar, malgrat ser un any difícil perquè tant alumnes com professors estiguérem en un període de descobriment, la sensació fou molt positiva. Ara, gràcies a cursar el Màster, com que és un requisit per a la tasca de la docència, he pogut accedir a la meua feina actual.


Buhigas Cardó, Pere - Search Results - UAB Digital Repository of Documents\nHome > Search Results: Buhigas Cardó, Pere\n93 p, 2.6 MB Anàlisi quantitatiu de la paraula i de la imatge en els programes informatius de televisió. Estudi del cas de L'Informatiu de TVE a Catalunya (1983-2003) / Buhigas Cardó, Pere ; Martí, Josep Maria, dir. (Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de la Comunicació) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de la Comunicació


XAREL·10: Qui sóc? - 019\nEditat el 24.05.13\nPISTA: Nascut a la dècada dels 1960's, va estudiar periodisme.\nEditat el 25.05.13\nPISTA: Es conegut sobretot per la seva vinculació amb alguns polítics, encara que la seva professió no ha estat mai la política.\nDonc no tinc ni idea, però sembla un nen manaire ;P\nHehehehe quin nen més decidit... A veure, eliminem en Pere Navarro...\nFoto amb blanc i negre, diria jo... però no és antiga, antiga... Els bolquers diria jo que no són de roba o sigui que això em confirma que no és massa antiga... el tipus de bici...\nLi posarem uns 45 anys...\nUna mica trapella si sembla,\ndir-te qui és, complicadíssim!!\nJo tampoc no tinc cap idea, m'encanta la pista de l'Assumpta. M'has fet riure... he, he, he...\nEliminat Pere Navarro, però continuo estant a les fosques, ja me'l miro, ja... però res...\nBon dia, noies, bon dia Mc!\nAi, PORQUET, que m'has fet venir una il·luminació...\nVaig a fer una comprovació...\nDoncs m'arrisco... l'Oriol Junqueras!! :-)))\nEn llegir al Porquet, veig Puigcercós i penso ERC... i, en pensar ERC he recordat que havia vist una foto d'en Junqueras de petit i que era rosset!!\nA més, coincidiria molt bé amb la datació que he fet, doncs en Junqueras té 44 anys i jo l'havia situat la foto en algú d'uns 45...\nSí, sí, crec, veritablement, que és en JUNQUERAS :-))\nNo en tinc ni idea però veig que l'Assumpta fa molts bons raonaments.\nJo al Junqueras li veig la cara més rodona però també pot ser que hagi "crescut" molt des de la foto...\nAcabo d'afegir una pista al post.\nDe moment no és cap dels que heu dit però les deduccions de l'ASSUMPTA no van gens desencaminades. Tant pel que fa a l'edat com pel que fa a pensar en polítics (encara que això últim és segons com ens ho mirem).\nNo dic res més que, si cal, demà hi haurà una altra pista. :-))\nA veure... L'Oriol Pujol no pot ser que va estudiar veterinària...\nL'Alfred Bosch tampoc, que va estudiar Filosofia i Lletres i Història...\nEn Miki Moto?\nEeeeeei, bona, bona... molt bona l'aposta per Miki Moto :-DDD\nEncara no l'encerteu per això acabo de publicar la pista d'avui i, basant-me en ella, us comento que dels noms que heu dit fins ara, el més vinculat amb el personatge amagat és l'Oriol Pujol.\nA veure com va avui la recerca!. Sort. :-))\nOstres... ara sí que estic despistadíssima...\nA veure, comencem de nou... És un NEN, oi? Perquè encara serà una nena... jo què sé, la TERRIBAS? :-))\nCreeeec queeee jaaaaaaaaaaa hooooo tiiiiiiiiiinc!!!!\nÉS EN QUECO NOVELL!!! :-DDD\n- És nascut als anys 60... En té 49, és una micooona més gran que jo el feia, però val.\n- Ha estudiat periodisme.\n- Està MOLT vinculat als polítics... fins i tot es posa a la seva pell :-P i, de tots els que hem dit, l'ORIOL PUJOL és un dels que ell interpreta a POLÒNIA!!\nDoncs molt bé, ASSUMPTA. Aquest nen de la foto és en Queco Novell com perfectament dedueixes. Felicitats!!! :-))\nOeeeeeeee oeeeeeeeee oeeeeeeeee\nVa ser "visualitzar" l'Oriol Pujol (que ja no sé com el visualitzo, si com és ell realment o com el fa en Queco) que vaig pensar que podia ser ell ;-))\nASSUMPTA: Aquests del "Polònia" han fet de molt de mal. :-DDD


Lliure disseny virtual de Maltès Teclat en línia | Losderi.com\nVirtual Maltès teclat en línia\nSi necessita alguna cosa a la cinta Maltès en línia, però en un ordinador o portàtil disseny Anglès - vostè necessita un virtuals Maltès teclat a la pantalla de l ordinador. És fàcil d usar i convenient. Si el lloc és una cosa que no t agrada o alguna cosa no funciona o no és veritat - si us plau contacteu amb nosaltres. És molt important per a nosaltres. En Losderi.com usant Maltès teclat virtual, pot absolutament lliure i en línia: • escrivint en la favorita Maltès idioma en línia; • enviar missatges a amics directament des del nostre lloc; • La cerca a Google i YouTube en 1 clic (s obrirà en una nova finestra) • traduïda utilitzant Google traductor un clic (S obrirà una nova finestra) • fer un posat a Facebook i tweets a Twitter; • Deseu les seves notes per seguir escrivint més tard (cal iniciar sessió); • descarregar i imprimir els seus documents.\nL\_\_\_'prémer en un teclat virtual Maltès - És gratis i fàcil\nHem provat durant molt de temps la interfície web per a Windows i Maltès distribució del teclat per a la seva conveniència. I ara tenim confiança en la seva comoditat a l escriure al nostre Maltès Teclat en línia a la pantalla del seu monitor. Aquí pot utilitzar l estàndard en línia Maltès teclat (QWERTY), teclat fonètic i un altre. Aviat anem a afegir el Maltès teclat en forma d alfabet. És molt fàcil de cartes de cinta, traduir-los, imprimir i guardar, per mantenir-se en contacte amb amics de Facebook i Twitter. I, per descomptat - el que és el Internet sentit la recerca de Google i el vídeo a YouTube? Totes aquestes accions es realitzen al nostre lloc web en un sol clic - provar-ho! També, vostè pot guardar els seus documents impresos (que necessita per iniciar sessió en l ús de Facebook, Twitter o Google), que més tard continuar-los.\nCom arribar i fer servir el virtual Maltès teclat al seu lloc?\nTambé pot instal·lar en el seu lloc web el nostre enllaç, botó o la totalitat virtuals Maltès Teclat en línia - per a això, ha de copiar i enganxar el codi d aquí al seu lloc web o bloc. També estem oberts a suggeriments per característiques que vostè necessita - només ens escriure i descriure el que falta (la més detall - el millor) - anem a fer el que vostè necessita!\nLa traducció del Maltès al teclat anglès en línia\nPer traduir el text gravat al Maltès Teclat en línia, simplement feu clic a «Traduir» i una nova finestra s obrirà més popular traductor en línia a tot el món per part de Google. Per defecte, la traducció en anglès des Maltès, però vostè pot triar qualsevol altre a la seva sola discreció.


Aquest recull de 50 rutes per tot Catalunya, comarca a comarca 45 excursions duna jornada i cinc travesses de diverses etapes, és una proposta concreta per des\nAquest recull de 50 rutes per tot Catalunya, comarca a comarca 45 excursions duna jornada i cinc travesses de diverses etapes, és una proposta concreta per descobrir els indrets més bells del país. Les rutes, des de la Val dAran a Portbou, passant pel massís del Cardó o els camps de la Segarra, tenen una dificultat mitjana sense arribar, en cap delles, haver de ser un expert en la matèria. Tot i això sí que és necessari tenir una certa bona forma física, carregar un mínim dintendència i, especialment en el cas de les cinc travesses, tenir ganes de gaudir de la vida isolada dels refugis de muntanya. Les rutes neixen amb la voluntat de recórrer indrets allunyats de les grans aglomeracions, sense pressa i anant a la recerca del detall més que de la gran gesta. Cada itinerari inclou una fitxa tècnica, una introducció motivadora, una descripció detallada de la ruta, un mapa adjunt i fotografies il·lustratives que motiven a acostar-se a cada una de les propostes. Lautor, Joan Portell Rifà, de llarga trajectòria a la muntanya, té més duna vintena de llibres de muntanya publicats entre els que podem incloure, daquest mateix segell editorial, Excursions amb nens pel Pirineu català, 50 rutes senderistes per Catalunya i Rutes per Valls amagades.


Ajuntament de la Garriga/La Joieria Padrós guanya el Concurs d'aparadors de Corpus\nLa Joieria Padrós guanya el Concurs d'aparadors de Corpus\nÚltima revisió 20-06-2022 16:33\nEl segon premi ha estat pel Rebost del Pou Calent i el tercer per Grenn Dog la Garriga.\nEl jurat professional, format per Carlos Núñez, Bibiana Becerra i Susanna Ginesta, també va concedir accèsits o mencions especials a 4 aparadors més; L'Àmfora, per la seva idea original, Albert Pous Joier, a l'originalitat, Ca l'Artesà, per la seva elaboració, i La Vienesa (Calàbria 128) a l'exposició del producte.\nEl concurs també ha atorgat el premi per la votació popular "Endevina qui ha guanyat", entre les persones que van votar a través del codi QR quin creien que seria l'aparador guanyador. El premi, de 150 € en xecs regal per bescanviar a les botigues, restauració i serveis de l'ASIC, ha estat per Jaume Ilari.\nEl Concurs professional d'aparadors està organitzat per l'ASIC, l'associació de comerços de la Garriga.\nSom ASIC la Garriga


Responsabilitat Global: Inversions responsables: empreses i cooperació internacional al desenvolupament\nInversions responsables: empreses i cooperació internacional al desenvolupament\nEl 7 de març d’enguany va tenir lloc a Barcelona una jornada dedicada a reflexionar sobre les inversions socialment responsables, promoguda per l’Associació de les Nacions Unides (ANUE).\nAquesta és una temàtica que hauríem d’abordar més sovint ja que recull una clara tendència de la societat i gran part del teixit empresarial d’exigir comportaments més socialment responsables no només a les empreses, sinó a les institucions governamentals i, per descomptat, en l’àmbit financer com a pilar fonamental de l’estructura social i de negoci actual.\nPodria semblar que en el context de crisi en què estem immersos és fa difícil parlar d’inversions socialment responsables atès que aquest concepte sembla incompatible amb la idea de benefici econòmic. Però potser hauríem de valorar les quines són les causes de la crisi si realment volem trobar la sortida correcta. I a més, val a dir que l’experiència ha demostrat que les inversions que segueixen criteris de sostenibilitat ambiental i social generen molta més confiança per a l’inversor, a curt i a llarg termini, la qual cosa les converteix en millors opcions de cara a obtenir guanys econòmics. L’aliança inversió més responsabilitat social aconsegueix resultats potencialment majors, per tant podem dir que la combinació d’aquest binomi suma u més u, tres; i aquest és l’objectiu. La inversió ha d’obtenir benefici econòmic, però no pot ser a qualsevol preu, el recorregut fins arribar a aquest propòsit s’ha de fer tenint en compte l’entorn, creant valor social i aplicant criteris ambientals, per tal que tots els agents implicats en surtin beneficiats.\nLa globalització és un fet que es posa de manifest en cada racó i cada acció de la nostra quotidianitat. Qualsevol producte que una empresa amb seu a Europa ens ofereix pot estar fabricat sencer o en part en una factoria del Sud. Les cadenes de proveïment s'estenen com una xarxa arreu del planeta. Donada aquesta realitat hem de ser més curosos que mai amb les actuacions que tenen lloc en països del sud, on una legislació poc exigent no garanteix els drets bàsics de les persones ni contempla els impactes ambientals que es generen.\nDes de ja fa anys l’organització de les Nacions Unides ha estat duent a terme accions per tal d’implicar les empreses en evitar aquests impactes negatius. Iniciatives com els Objectius de Desenvolupament del Mil·lenni (ODM), adreçats als poders públics, o bé el Pacte Mundial, adreçats al món empresarial, pretenen activar pràctiques basades en principis universals quant a drets humans, condicions laborals dignes, medi ambient i no-corrupció, que contribueixin a la construcció d’un mercat global més estable, equitatiu i inclusiu que propiciï societats més pròsperes.\nEls models de negoci inclusius propicien el benefici mutu entre sectors socials amb possibilitats limitades d’inversió i empreses o entitats financeres. La inversió directa a segments més pobres, amb productes que canalitzin l’estalvi, genera vies de negoci de Nord a Sud. No estem parlant de donacions sinó d’aportació de capital humà i financer. La banca ètica ha sigut un facilitador per moltes d’aquestes actuacions, apropant productes a sectors desafavorits.\nCal, però, tant la implicació privada com la de les administracions, així com la cooperació internacional per tal de fer progressar aquestes inversions amb criteris ètics i amb aquests nous paradigmes de rendibilitat que són la integritat, la transparència, la credibilitat, la confiança, la creació de valor sostenible...\nTanmateix, no ens podem deixar enlluernar per aquestes paraules i confondre una manera de fer socialment responsable amb el bonisme o la filantropia. Darrere aquestes afirmacions hi ha estudis empresarials que constaten que integrar criteris d’ètica i sostenibilitat condueixen cap a l’èxit, si certament formen part intrínseca de l’ADN del sistema de gestió i no es tracta d’un mer maquillatge o pla de màrqueting. Ha d’existir el compromís i la voluntat ferma de caminar en aquesta direcció, cal aquesta transversalització o mainstreaming que introdueix els instruments d’ISR en els mercats financers convencionals.\nEtiquetes de comentaris: articles, economia, esdeveniments


Teresa Padrós i Carme Sanz feliciten les festes a la gent gran de la vila | Ajuntament de Palau-solità i Plegamans\nTeresa Padrós i Carme Sanz feliciten les festes a la gent gran de la vila\nL'Alcaldessa de Palau-solità i Plegamans, Teresa Padrós, i la regidora de Gent Gran del consistori, Carme Sanz, han acudit aquesta tarda al Casal de la Gent Gran per felicitar les festes als avis i àvies que omplien la sala de Can Cortès on s'ubica el casal. Els han regalat el tradicional vesc de Nadal i els han dedicat unes paraules.\nL'Alcaldessa, a més de felicitar-los, els ha encoratjat a compartir aquestes festes "amb la família"; "sobretot quan molts de nosaltres tenim els fills molt lluny durant la resta de l'any", ha afegit. També ha aprofitat per demanar-los una mica de paciència abans que el poble torni a la completa normalitat després de la ventada del 9 de desembre. "Tornaré a plantar els arbres del parc de la Pla de l'Alzina que han caigut", ha afirmat respecte a unes coníferes de grans dimensions disposades en fileres i que van caure, gairebé totes, amb la ventada. "Es van plantar en el primer mandat en què vaig ser Alcaldessa i les tornaré a plantar abans que acabi aquest", s'ha compromès. Per la seva banda, la regidora Carme Sanz els ha felicitat també les festes i els ha avançat que l'Ajuntament està treballant unes propostes d'activitats lúdiques amb el Casal de la Gent Gran.\nAquests dies se celebren a la vila tota mena d'activitats i esdeveniments relacionats amb les festes. Per exemple, aquest dissabte obre les portes el Pati Lúdic, que omplirà el pavelló d'activitats i tallers per a infants i les seves famílies fins al dimarts 30. El pavelló ha estat també l'escenari aquest passat cap de setmana del Festival de Nadal de les Activitats Esportives Municipals. El públic que va omplir de gom a gom la nau nova del pavelló va disfrutar d'allò més amb la vintena de coreografies ben animades que els van oferir els diversos grups i amb els estils més diversos, des del hip hop fins al ball llatí, passant per moltes altres disciplines. Al ball final realitzat per totes les persones que realitzen aquestes activitats, s'hi van afegir l'Alcaldessa i el regidor d'Esports, Miquel Rovira.\nPrograma festes de Nadal 2014-2015.\nPadrós i Sanz van felicitar el Nadal als usuaris i usuàries del Casal de la Gent Gran.\nPadrós i Sanz van regalar un ram de vesc a cada usuari i usuària del Casal de la Gent Gran.\nL'Alcaldessa va saludar totes les persones presents al Casal de la Gent Gran.\nEl Casal de la Gent Gran, ple d'usuaris i usuàries en el moment de rebre la visita de l'Alcaldessa i la regidora.\nTots els protagonistes del Festival de Nadal, ballant una coreografia al pavelló d'esports.\nNadal 2014-2015: Programa d'actes


Noticies - Prop d’una cinquantena d’entitats i representants polítics participen a l’ofrena floral de l’acte institucional de la Diada Nacional de Catalunya a Manresa\nProp d’una cinquantena d’entitats i representants polítics participen a l’ofrena floral de l’acte institucional de la Diada Nacional de Catalunya a Manresa\nL’acte s’ha adaptat a les mesures de seguretat imposades per la Covid. S’ha desenvolupat en un recinte tancat instal·lat a la plaça Onze de Setembre, amb aforament limitat i control d’accés.\nUn total de 43 entitats manresanes, així com l’Ajuntament de Manresa, els grups municipals d’ERC, Junts per Manresa i Fem Manresa, la delegació del Govern a la Catalunya Central i el Consell Comarcal del Bages, han participat a l’ofrena floral que aquest matí s’ha fet a la plaça Onze de Setembre amb motiu de la celebració de l’acte institucional de la Diada Nacional de Catalunya, organitzat per l’Ajuntament de Manresa.\nEnguany, l’acte ha estat marcat per les mesures de seguretat decretades per fer front a la pandèmia de la Covid. Així, s’ha desenvolupat en un recinte tancat a la plaça Onze de Setembre, amb cadires separades, amb aforament limitat, control d’accés, presa de la temperatura i l’obligatorietat de dur mascareta i de posar-se gel hidroalcohòlic a l’entrada. Amb tot, però, ha estat un acte molt lluït que ha omplert les 140 localitats disponibles, amb públic que també l’ha seguit des de fora del recinte, mantenint la distància de seguretat.\nEl format s’ha adaptat a la Covid, però ha estat similar al d’altres anys. Per acord de Ple de 18 de juliol de 2013 i pel fet que Manresa forma part de l’Associació de Municipis per la Independència (AMI), l’acte ha estat presidit per una bandera estelada. L’ha conduït la periodista Pilar Goñi, del Grup Taelus, i ha comptat amb la presència de l’alcalde de Manresa, Marc Aloy Guàrdia; de la corporació municipal; de la delegada del Govern de la Generalitat a la Catalunya Central, Alba Camps Roca; i de la presidenta del Consell Comarcal del Bages, Estefania Torrente Guerrero, així com d’altres autoritats. També hi ha estat present la Pubilla i l’Hereu de Manresa 2019.\nL’acte s’ha iniciat amb un emotiu Ball d’Homenatge a la Diada de Catalunya, a càrrec de Jordi Gros Santasusana, director i dansaire de l’Esbart Manresà de l’Agrupació Cultural del Bages. A continuació, la periodista Àngels Fusté Gamisans, que enguany ha esta l’encarregada de glossar la significació de la Diada, ha fet la seva intervenció, en la qual ha recordat el paper de la dona en el setge de Barcelona de 1706, una de les batalles de la Guerra de Successió, recordant que “van defensar el país, les institucions i la llibertat”. Fusté ha reclamat una lluita pels drets i per la llibertat “integradora” i feta des de la “dignitat” i ha tingut també paraules per totes les persones que s’han vist afectades per la pandèmia. En aquest punt, ha reivindicat el paper de la cultura, descuidada durant el confinament, i el dret que tenim els ciutadans de gaudir-la.\nTot seguit, l’alcalde de Manresa, Marc Aloy Guàrdia, ha iniciat el seu parlament recordant les víctimes “d’una pandèmia que ens ha posat a prova com a ciutat, com a país i com a societat” i recordant també totes les persones que lluiten per fer-li front. Sense oblidar la “repressió de l’estat” ni les persones preses i exiliades polítiques, Aloy ha demanat “tornar a teixir complicitats” i “fixar una estratègia compartida per assolir la República Catalana: un estat independent que es doti de les eines necessàries per ajudar els més febles, més just i igualitari. Una república de drets i llibertats”.\nDesprés de recordar que a Manresa 19 dels 25 regidors i regidores són independentistes, l’alcalde ha instat a “treballar per fugir d’un estat amb una monarquia corrupta”, que “durant 80 anys no ha anul·lat el judici sumaríssim a Lluís Companys” i que en ple 2020 permet encara que “existeixi una fundació que enalteix la figura d’un dictador totalitari”.\nFinalment, ha demanat “foragitar el pessimisme” i continuar fent “passos importants en el camí de la llibertat”. No serà fàcil, ha dit, “però hem de seguir treballant-hi”.\nDesprés del discurs de l’alcalde, l’Ajuntament de Manresa, els grups municipals d’ERC, Junts per Manresa i Fem Manresa, la delegació del Govern a la Catalunya Central i el Consell Comarcal del Bages han fet la seva ofrena floral.\nUn cop feta l’ofrena, i seguint el format dels altres anys, hauria estat el torn de les corals manresanes, que ens haurien ofert el Cant de l’Himne Nacional de Catalunya. Abans de la pandèmia, els cantaires de les diferents corals de Manresa (Capella de Música de la Seu, Cor parroquial de Sant Josep del Poble Nou, Coral Eswèrtia, Coral Font del Fil i Orfeó Manresà) cantaven junts dirigits per un dels directors, que cada any canviava seguint un ordre rotatori. El protocol Covid ha impedit enguany la barreja de corals, motiu pel qual s’ha optat perquè hagi estat només una coral —en aquest cas la que li tocava dirigir, l’Orfeó Manresà— la que hagi ofert un cant que ha estat seguit per tot el públic.\nTot seguit, ha estat el torn de les ofrenes de les entitats, que enguany han estat 43. Han tancat l’ofrena la Pubilla i l’Hereu de Manresa.\nPer cloure l’acte, la colla sardanista Dintre del Bosc ha ballat la sardana ‘Llibertat’, de Ricard Viladesau. Els altres anys, s’oferia una ballada més popular amb la col·laboració també d’altres entitats sardanistes de la ciutat (Grup Sardanista Nova Crida, Casal Cultural Dansaires Manresans i Foment de la Sardana de l’Agrupació Cultural del Bages). Com ha passat amb les corals, la Covid ha fet reduir la participació a només una colla, que ha ofert una sardana d’exhibició sense que el públic, enguany, s’hi hagi pogut sumar.


Síria desafia l'ONU amb un centenar de morts més\nEL RÈGIM D'AL-ASSAD\nL'escalada esvaeix qualsevol possibilitat d'una treva\nDimarts el règim sirià hauria d'aplicar el pla de pau proposat per l'ONU, si és que està disposat a complir la promesa de fer-ho. El centenar de morts que hi va haver ahir al país enfosqueixen l'esperança que així sigui.\nCARME RIERA SANFELIU BARCELONA. Actualitzada el 08/04/2012 00:00\n260x366 Síria desafia l'ONU amb Un centenar de morts més / REUTERS Síria desafia l'ONU amb Un centenar de morts més / REUTERS\nPer uns, el règim sirià aprofita els dos dies que queden perquè expiri el termini de l'ONU per aplicar el pla de pau. Per d'altres, la mort ahir d'almenys un centenar de persones -segons fonts opositores- demostra que Al-Assad no té cap intenció d'ordenar l'alto el foc.\nMalgrat la presència d'un equip de tècnics de l'ONU al país per estudiar amb les autoritats sirianes el desplegament d'una missió d'observadors, l'ambaixador dels Estats Units a Síria, Robert Ford, va publicar al seu Facebook diverses fotografies que demostrarien que "les forces d'Al-Assad mantenen la seva presència a prop de barris residencials, des d'on poden disparar als ciutadans", en paraules de l'ambaixador.\nEmad Hosari, membre del Consell Nacional Sirià, defensava que "la gent continuarà morint a Síria després del 10 d'abril" i detallava ahir les "massacres" comeses per les forces governamentals. La ciutat de Latmaneh, a la província central de Hama, va ser l'objectiu d'un "fort bombardeig de l'artilleria del règim" que va enderrocar edificis residencials amb gent a dins, explicava Hosari. Poc després, va afegir, grups de xabiha -milicians armats lleials al règim- van obrir-se pas per la ciutat. També va haver-hi morts al barri de Dir Baalbe, al bastió opositor de Homs. A la província de Homs va morir-hi un periodista de 17 anys després que un franctirador li disparés quan anava a ajudar un amic a qui havien abatut. Hosari explica com el menor va passar-se sis hores malferit al carrer sense que ningú l'ajudés per por a acabar igual. Quan van rescatar-lo, el noi ja havia mort.\nHi va haver més víctimes a les ciutats d'Alep i Idlib (al nord), Daraa (al sud) i Duma, a la perifèria de Damasc. D'altra banda, el número dos de l'Exèrcit Sirià Lliure (ESL), Malek Kurdi, va detallar a l'agència Efe que la ciutat de Rastan, a la província de Homs, va ser escenari d'enfrontaments entre les forces armades i l'ESL, que segons Kurdi va evitar que les tropes d'Al-Assad entressin a la ciutat.\nCelebracions entre morts\nDurant tot el dia, la televisió oficial va mostrar imatges de manifestants a Damasc que expressaven "la determinació del poble, l'exèrcit i el lideratge sirià davant la conspiració contra el país". Entre banderes i en un ambient festiu, milers de sirians van celebrar a les principals ciutats del país el 65è aniversari del partit Baas, del president Al-Assad.\nSegons l'agència de notícies governamental, Sana, els manifestants van rebutjar "qualsevol ingerència estrangera" i van "donar suport al programa de reformes" del govern. Sana apuntava que les principals celebracions van ser a les ciutats d'Idlib i Daraa, on al mateix temps morien desenes d'opositors.\nEl partit Baas, fundat el 1947 amb ideologia socialista panaràbiga, ha estat presidit per la família Al-Assad des del 1970, primer pel pare de l'actual president, Hafiz al-Assad, i després per Baixar al-Assad. La nova Constitució siriana, aprovada el 26 de febrer en referèndum, obre teòricament el país al multipartidisme perquè acaba amb el monopoli del Baas.


Habitatge destina 1,6 milions a reduir el lloguer al parc públic per a famílies en risc d'exclusió social | Valencia Extra\nLa Vicepresidència Segona i Conselleria d’Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica, a través de l’Entitat Valenciana d’Habitatge i Sòl (EVha), ha destinat des de juliol de 2019 un total d’1.664.840 euros a aplicar bonificacions per a reduir els lloguers de 2.352 famílies en risc d’exclusió social que resideixen en habitatges del parc públic de la Generalitat.\nEl lloguer s’estableix a partir d’un sistema de bonificacions en funció dels ingressos i el nombre de membres de la unitat familiar. En molts casos aqueixa bonificació aconsegueix fins al 90% del total.\nLa Conselleria considera que l’Administració té la responsabilitat d’intervenir i actuar quan les persones no tenen la possibilitat de llogar un habitatge en el mercat lliure, d’aquí ve que siga necessari atendre les necessitats dels més vulnerables i adequar els lloguers amb caràcter social.\nEn aqueix sentit, el departament que dirigeix Rubén Martíneza Dalmau recorda en un comunicat que, a causa de la situació de la COVID-19, el Consell va decidir exonerar del pagament del lloguer a tots els habitatges públics de la Generalitat des d’abril fins a agost.\nEn aquest primer any de legislatura, l’aplicació d’aquestes bonificacions ha beneficiat a 2.352 famílies de la Comunitat, de les quals 1.333 corresponen a la província de València, 798 a la d’Alacant i 221 a la de Castelló.\nPel que respecta a l’import total d’aqueixes bonificacions, que ascendeix a 1.664.840 euros, la distribució per províncies és la següent: 932.009 euros en la de València, 556.479 en la d’Alacant i 176.352 en la de Castelló.\nAquesta mesura s’emmarca dins d’un pla de dignificació d’habitatge que inclou mesures de xoc per a gestionar i millorar el parc públic d’habitatge de la Generalitat, responent així a la vocació social i de rescat de les persones de l’actual Consell.\nEl director general d’EVha, Alberto Aznar, ha destacat que aquest desemborsament en l’aplicació de bonificacions “reflecteix l’esforç del Govern valencià a dur a terme un canvi de model en la gestió de les polítiques d’habitatge, millorant l’accessibilitat als col·lectius més desfavorits mitjançant ajudes i donant respostes reals a les famílies més necessitades”.\nPer a donar a conéixer aquestes bonificacions, la Conselleria d’Habitatge duu a terme campanyes informatives dirigides als i les residents dels habitatges públics.\nAquestes campanyes inclouen reunions amb les comunitats de veïns en les quals s’expliquen les mesures implantades per a flexibilitzar el pagament de les rendes de les persones amb menys recursos. A continuació, s’estudia la situació de cada família i s’aplica la reducció que li correspon.\nSegons Aznar, per a dur a terme aquestes accions és “fonamental” la col·laboració dels serveis socials dels diferents ajuntaments, ja que elaboren els informes socials de les famílies i coneixen les seues situacions i necessitats.


Palau-solità i Plegamans, quarta ciutat de Catalunya amb les farmàcies cardioprotegides - Uriach\nEn una iniciativa impulsada per l’Ajuntament, la Fundació Barcelona Salut i el Col·legi de Farmacèutics de Barcelona, amb la col·laboració d’Uriach\nPalau-solità i Plegamans, 5 de febrer de 2020.- Les farmàcies de Palau-solità i Plegamans incorporen desfibril·ladors portàtils de darrera generació en el marc del projecte científic “Catalunya, territori cardioprotegit”. Palau-solità i Plegamans es converteix així en la quarta ciutat de Catalunya -després de Badalona, Reus i El Masnou- amb totes les seves farmàcies cardioprotegides, en una iniciativa impulsada per l’Ajuntament de la localitat, la Fundació Barcelona Salut, el Col·legi de Farmacèutics de Barcelona, i que compta amb la col·laboració de la companyia Uriach, farmacèutica catalana que té la seu social en aquest municipi.\nA partir d’avui, les cinc farmàcies de Palau-solità i Plegamans compten amb un modern desfibril·lador portàtil a disposició de qualsevol persona perquè el pugui fer servir davant d’un episodi cardiovascular sobrevingut.\nL’acte de cessió dels aparells, celebrat al saló de plens de l’Ajuntament, ha estat presidit per l’alcalde, Oriol Lozano, acompanyat pel doctor Lluís Asmarats, vicepresident de la Fundació Barcelona Salut (entitat impulsora de l’acte), Xavier Farrés, director d’Operacions d’Uriach, i Núria Bosch, vicepresidenta del Col·legi de Farmacèutics de Barcelona.\nProximitat i accessibilitat de les farmàcies, factors clau\nLa mort sobtada cardíaca, que a Catalunya va provocar més de 3.000 defuncions en 2019, pot afectar a qualsevol persona i de manera imprevista. La primera hora des de l’aparició dels símptomes ve precedida per la pèrdua brusca de consciència. Es disposen d’un màxim de 10 minuts per actuar i intentar salvar la vida de la persona i d’aquí la importància vital que el desfibril·lador es trobi tan accessible com sigui possible. La mort sobtada multiplica per 16 les defuncions a conseqüència dels accidents de trànsit.


Els manifestants, que protesten des de fa cinc dies, han recuperat el gest extret d''Els jocs de la fam' que ja s'havia fet servir com a símbol pro democràcia a Tailàndia\nManifestants birmans fent la salutació dels tres dits durant una protesta contra el cop d'estat, diumenge a Rangun. Stringer / Reuters\nSabadellNi la declaració de la llei marcial, dilluns, ni el fet que una noia de 20 anys, Mya Thwe Thwe Khine, s'estigui debatent entre la vida i la mort després d'haver rebut un tret policial al cap durant les protestes de dimarts, no han dissuadit els ciutadans de Birmània de sortir als carrers de les principals ciutats del país aquest dimecres, per cinquè dia consecutiu, per mostrar el rebuig al cop d'estat militar del dia 1, que va deposar el govern democràtic liderat per Aung San Suu Kyi.\nManifestants amb banderes de la Lliga Nacional per la Democràcia i una fotografia d'Aung San Suu Kyi, aquest dimecres a Rangun. Stringer / Reuters\nDesprés que l'ONU condemnés l'ús "desproporcionat" de la força contra els manifestants, aquest dimecres la policia ha renunciat a fer ús de la violència per reprimir les protestes, que s'han tornat a desenvolupar en un ambient pacífic. A Rangun, la principal ciutat del país, un grup d'una desena de persones s'han estirat sobre l'asfalt, simulant estar morts, per denunciar els excessos dels cossos de seguretat.\nInspirats en 'Els jocs de la fam'\nDes que van començar les protestes, els manifestants exhibeixen dos símbols: les banderes vermelles de la Lliga Nacional per la Democràcia, el partit d'Aung San Suu Kyi (sovint acompanyades de fotos d'ella), i les mans amb els tres dits del mig alçats i el polze i el menovell plegats sobre el palmell. És la coneguda com a salutació dels tres dits, que ja s'havia utilitzat en les protestes pro democràcia de finals de l'any passat a Tailàndia i que ara ha creuat la frontera per seguir exigint el mateix al país veí.\nEls manifestants han adoptat aquest símbol d'Els jocs de la fam, una saga literària i cinematogràfica situada en un món distòpic en què unes elits tiràniques obliguen els seus súbdits a enviar anualment dos joves de cada districte a una competició a mort retransmesa en directe per televisió. A la ficció, la salutació dels tres dits és, inicialment, el gest que utilitzen els habitants dels districtes més marginals per mostrar-se respecte i agraïment entre ells, però s'acaba convertint en el símbol de la revolta d'aquests grups contra el règim.\nEl gest va fer el salt de la ficció a la realitat la primavera del 2014, mesos després que arribés als cinemes la segona pel·lícula de la sèrie, En flames. El 22 de maig d'aquell any, l'exèrcit tailandès, liderat pel general Prayut Chan-o-cha, va fer un cop d'estat i va prendre el poder. Pocs dies després, de manera espontània, alguns manifestants van començar a fer aquest símbol durant les protestes als carrers, amb el mateix significat que tenia a la pantalla: mostrar el rebuig a uns governants autoritaris. El símbol va fer fortuna ràpidament entre els ciutadans, fins al punt que el 3 de juny, dotze dies després del cop, la junta militar el va prohibir i va amenaçar amb detenir els que no obeïssin l'ordre de deixar-lo de fer quan se'ls requerís.\nManifestants tailandesos fent la salutació dels tres dits durant una manifestació davant d'un retrat gegant del rei a Bangkok, a l'octubre. Jorge Silva / Reuters\nMalgrat tot, la salutació del tres dits va continuar sent part inseparable de les protestes contra el règim militar tailandès, i ho va tornar a ser la tardor passada, en una nova onada de manifestacions pro democràcia al país asiàtic. Arran del cop d'estat de l'1 de febrer, els birmans també l'han adoptat per reclamar el retorn de la democràcia.\nDe la Revolució Francesa als Boy Scouts\nMés enllà de les semblances entre la revolta fictícia d'Els jocs de la fam i les que han protagonitzat els ciutadans de Tailàndia i de Birmània, entre els manifestants la salutació dels tres dits s'ha interpretat també com una referència als tres valors emblemàtics de la Revolució Francesa (llibertat, igualtat, fraternitat), a vegades amb alguna variació (com ara llibertat, eleccions, democràcia). El 1908, el gest també va ser descrit pel fundador dels Boy Souts, Robert Baden-Powell, com la salutació formal dels membres d'aquesta organització, i en aquest cas es va atribuir els tres dits la representació de les tres promeses del jurament escolta: honorar Déu i la pàtria, ajudar els altres i obeir la llei escolta.\nBirmània Tailàndia 'Els jocs de la fam'


La Vilavella, Queda’t ací!!! – La vilavella\nLa ferrata de La Vilavella, amb els seus més de 130 metres de recorregut i els 100 d’altura, ofereix unes increïbles vistes de l’àrea de la plana. La seva instal·lació el 2018 va convertir una antiga pedrera en un recurs turístic. Aquesta pedrera, creada el 1921, va ser utilitzada per a la construcció del port de Borriana, quedant en desús després de la contesa de la Guerra Civil.\nAmb els guies titulats de Nucs podràs conèixer aquestes i altres ferrades de la província de Castelló.\nArticle de: https://www.nucs.pro/es/blog/post/6


Què és el singlot i com es treu? | farmàcies ecoceutics\nConeixement farmacèutic » Respostes de salut » Què és el singlot i com es tracta?\nEl diafragma és el múscul que separa la cavitat toràcica (on estan pulmons i cor) de la cavitat abdominal (on estan l’estómac, l’intestí i altres òrgans). La respiració requereix un moviment coordinat del diafragma, dels músculs intercostals («els de les costelles») per a permetre l’entrada i sortida d’aire del nostre cos i dels músculs que obren les vies aèries superiors per a permetre el pas de l’aire. Però a vegades aquests músculs es descoordinen i apareix el singlot. Durant el singlot, el diafragma es contrau involuntàriament i de forma molt sobtada mentre que l’obertura on estan les cordes vocals, la glotis, es tanca expulsant l’aire i fent el típic so «hip». El singlot pot durar des de pocs minuts a diversos dies i, segons el cas, es tracta de manera diferent. T’expliquem en aquest article què és el singlot i com resoldre’l.\nCom funciona el singlot?\nEl mecanisme exacte pel qual sorgeix el singlot encara no es coneix. Es creu que pot haver-hi un o diversos estímuls a les vies nervioses que controlen el procés respiratori, o fins i tot un «centre del singlot» en el sistema nerviós central, però la ciència no l’ha confirmat encara. Per això costa trobar la solució definitiva al singlot.\nCom es classifica el singlot?\nEl singlot es classifica segons la seva durada:\nAgut, quan l’atac dura des de pocs minuts fins a 48 hs.\nPersistent, quan l’atac dura des de 48 hs fins a un mes.\nIntractable, quan l’atac de singlot dura més d’un mes.\nEl singlot agut és el que gairebé tots sofrim mínim una vegada en la vida, mentre que els altres dos són més estranys i requereixen atenció mèdica. Per què? Perquè el singlot persistent, a més de ser molt molest per impedir l’alimentació i el somni, pot estar indicant l’existència d’un problema de salut. I el singlot intractable pot arribar a causar pèrdua de pes i minvar molt la qualitat de vida de la persona que el sofreix.\nPer què passa el singlot?\nL’atac de singlot agut s’associa a:\nMenjars copiosos que fan que l’estómac es distengui.\nIngerir aire per mastegar i empassar amb molta rapidesa.\nConsumir gasoses (l’aire de les bombolles seria «el culpable»).\nMastegar xiclet o xuclar caramels (una altra vegada empassem aire).\nBeure molt d’alcohol.\nEstrès i emocions sobtades.\nEn canvi, el singlot que dura més de dos dies s’associa a irritació o estimulació de vies nervioses:\nReflux gastroesofàgic («acidesa»).\nProblemes metabòlics (baixades de calci, de potassi, hiperventilació, excés d’àcid úric en sang).\nTrastorns en el sistema nerviós central (esclerosi múltiple, ictus, cops i accidents, tumors, meningitis).\nMedicaments (anestèsics, esteroides, tranquil·litzants varis).\nMalalties com a diabetis o insuficiència renal (estan relacionades amb l’aparició de problemes metabòlics).\nEl remei per a cada tipus de singlot serà diferent.\nCom tractar el singlot?\nAquesta és una pregunta que ens fan amb freqüència, perquè fins i tot el singlot de curta durada pot ser molt molest. Durant les primeres 48 hores no es tracta amb medicació, ja que sol marxar per si sol. Existeixen «mètodes casolans» que no està demostrat en assajos clínics que funcionin, però que pots provar:\nRespirar en una bossa de paper (paper, no de plàstic!)\nFer gàrgares amb aigua molt freda\nAcostar els teus genolls al pit i inclinar-te cap endavant.\nLa majoria d’aquests mètodes intenten crear un estímul que faci un «reinici» de l’impuls nerviós de la respiració i del singlot, permetent tornar a respirar normalment. Sobretot, paciència: el singlot se’n va només en la majoria dels casos.\nEls altres tipus de singlot requereixen intervenció mèdica: no val treure el singlot i deixar la causa, sinó que cal analitzar el cas i tractar-lo tot. Perquè sàpigues que hi ha opcions (i no perquè intentis automedicar-te) t’expliquem quins són alguns dels medicaments utilitzats per a tractar el singlot de llarga durada:\nOmeprazol: va molt bé per al singlot relacionat amb el mal causat per l’àcid de l’estómac.\nMetoclopramida: ajuda amb el singlot relacionat amb mal funcionament estomacal\nSimeticona: per al singlot associat a gasos.\nOli essencial de menta: per al singlot associat a la distensió estomacal.\nBaclofèn: és un antiespasmòdic potent que funcionaria inhibint al nucli controlador del singlot en el sistema nerviós central.\nClorpromazina: originalment utilitzat com a antipsicòtic, dosis menors a les utilitzades per a malalties mentals es poden utilitzar per a frenar el singlot.\nEls únics medicaments de venda lliure en aquesta llista són l’omeprazol, la simeticona (Aerored®) i l’oli essencial de menta. Els altres requereixen recepta mèdica, perquè cal fer una avaluació prèvia de la persona a causa de les reaccions adverses i a possibles interaccions entre medicaments.\nPerò com vam dir abans, el singlot de curta durada se sol anar sol i a vegades dura menys que el que triga a començar a actuar el medicament. Davant d’un cas de singlot molest pots comentar el teu cas en la teva farmàcia de confiança, que sabran assessorar-te.


Faig un curs sobre com parlar en públic amb èxit. Es veu que el que més em falla són els nervis, perquè pels gestos no m'han dit que ho faça malament. Amb molt més públic i molta més capacitat, ahir la Terribas (La Nit al Dia, TV3) va entrevistar i acorralar el Zaplana («eixe ego»): per fi el periodisme de veritat ens ajuda a reconéixer la part tètrica de la política, «que cortava o coração» (Aurélio, s. v. tétrico, citació de Júlio Ribeiro). I això no és tot, la Terribas entrevista hui el Zapatero a la Moncloa: professionalitat, criteri i ètica. Això hauria de ser la nació.\nEn canvi, jo havia de fer hui una trista exposició d'uns deu minuts i tenia previst relatar (amb suport d'imatges) un viatge que vaig fer a París fa dos anys, però davant el fet que els companys funcionaris no tan sols desconeixien què eren els transcriptors correctors, sinó que no els acabava d'entrar en el cap quina mena de faena féiem —qui coneix les Corts?—, doncs, he canviat el tema i he fet una descripció de la nostra professió prescindible i extingible. Em sembla que s'han enterat una mica més de què va la cosa.\nD'altra banda, els informàtics de les Corts han decidit canviar-me l'ordinador, així que no sé si serà el pròxim conflicte que tindré per allà, ja que no confie que hagen fet cas del missatge de fa uns mesos en què els avisava que volia mantindre el meu teclat actual si era possible; si no, que me'n proporcionaren un de clar, que els negres em confonen i no els veig bé. I quant al Mozilla o al Firefox, cap esperança, més enllà de mirar de fer arribar els meus papers o els meus arguments allà on els prejudicis i el menyspreu professional no siguen invencibles.\nPer cert, de prejudicis n'hi ha de negatius i de positius, que és una cosa que convé tindre present, com ens ha fet observar Javier Ferrero en el curset sobre saber parlar en públic. Certament, un prejudici positiu ajuda molt més per a estes coses; però, en tant que prejudici, la part negativa deu estar fotent algú o alguna raó que desconeixem.\nI així, ja ho dia Ciceró (Epistulae ad familiares): «Stultorum plena sunt omnia».\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 20:44 0 comentaris Enllaç per a esta anotació\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 17:14 0 comentaris Enllaç per a esta anotació\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 22:46 2 comentaris Enllaç per a esta anotació\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 19:39 0 comentaris Enllaç per a esta anotació\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 18:38 0 comentaris Enllaç per a esta anotació\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 17:39 4 comentaris Enllaç per a esta anotació\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 18:57 0 comentaris Enllaç per a esta anotació


El programa Rock'in per aprendre a tocar un instrument arriba a l'Institut Jaume Cabré - Canal Terrassa\nDemocratitzar l’accés a la cultura i revolucionar els mètodes d’aprenentatge de la música als instituts. Així es podria definir el programa Rock’in. 9 instituts, a través de les 5 Cases de la Música de Catalunya, l’estan desenvolupant. L’Institut Jaume Cabré és el primer de Terrassa, des del gener.\n76 alumnes de primer i segon practiquen amb més de 40 instruments (guitarres elèctriques, baixos, bateries o teclats) i un software d’autoaprenentatge. El programa ha capgirat l’institut perquè dos professors, un del conservatori i un del centre (Sergi Torrejón i Xavi Castillo), s’hi dediquen tot el dimarts, de 9 a dos quarts de 3.\nEl projecte és compartit per tres regidories i els responsables han visitat el centre per veure els primers resultats. La intenció és que el Rock’in arribi a més instituts terrassencs en els propers mesos. Per posar en marxa el primer de la ciutat s’hi han destinat més de 17.000 euros (12.000 per a instruments i 5.000 per a la coordinació pedagògica, el Conservatori hi destina un professor i l’Ajuntament ha cedit 28 ordinadors).\nTags: Casa de la Música de TerrassaculturaleducacióInstitut Jaume Cabréprimer projecte compartir per tres regidoriesprojecte transversal i interegidoriesRock'inServeis Socials\nEl curtmetratge ‘Ferides’, del terrassenc Joan Paüls, triomfa en la 4a edició dels Premis VOC


el que diu sobre tu la teva roba interior coincident - Thirdlove blog - Vestint-Se\nAquí no hi ha cap manera errònia o correcta, però la manera de rodar la roba interior diu alguna cosa sobre la vostra personalitat.\nPotser sou d’aquelles dones que només han d’adaptar-se al sostenidor i a la roba interior: beix amb beix, negre amb negre, puntes amb puntes . O potser deixeu el vostre roba interior el calaix et sorprèn, capbussant-te directament per veure quins parells peculiars ofereix el destí.\nCombina com un cap\n'Per a algunes dones, el fet de no portar un joc coincident arruïna el seu dia, tot i que ningú ho pot veure', diu la psicòloga de la moda Dawnn Karen, fundadora del Fashion Psychology Institute i professora del Fashion Institute of Technology de la ciutat de Nova York. 'Això indica una personalitat una mica controlada, particular i perfeccionista'. [nota: La psicologia de la moda és l’estudi de com el color, l’estil, la forma i la imatge afecten el comportament humà, alhora que s’ocupen de les normes i sensibilitats culturals.]\n'És probable que les dones que es senten fermament relacionades amb la igualtat siguin caps o líders', afegeix.\nSegons l'estilista Jenny Altman, 'coincidint amb els vostres conjunts, sobretot si són colorits, diu que esteu segurs i elegants'. 'Les dones em diuen que no ho fan pels homes o parelles de les seves vides, sinó pel seu propi sentiment de fabulació i perquè les fa sentir molt bé'.\nEls que no coincideixen són més creatius\nEls que no coincideixen, segons Karen, solen ser de tipus creatiu. 'No és un aspecte negatiu', diu ella, 'però solen tenir més probabilitats de tenir una personalitat personalitzada. No necessiten molt d’ordre; en realitat troben estructura en no tenir-ne estructura. Si una habitació és massa ordenada, senten una pèrdua de control. Els agrada formar part d’un grup més que no pas a càrrec ”. Els que no coincideixen poden caure al camp 'No m'importa', diu Altman, o pot ser que els importi com se senten les coses (com es veuen: no tant).\n''Aquestes persones porten el sostenidor i les calces més còmodes per separat, ja siguin o no coincidents o formin part d'un conjunt', diu ella. 'Aquesta opció tracta sobre la funció i la practicitat en lloc de l'estil'.\n'Una tendència que ha canviat en els darrers anys és com coincidim', diu Altman. 'Solia ser que els conjunts tenien exactament el mateix color, estil i tela, etc. Ara, un conjunt pot ser un sostenidor i un calçot que simplement' vagin 'junts, més aviat com a roba. Pot ser un sostenidor de color pruna i un calçot estampat amb una mica de pruna. Els conjunts poden ser divertits i molt personalitzats '.\nTant si us agrada combinar perfectament com si us agrada un enfocament més eclèctic, aquí teniu algunes de les nostres seleccions preferides que semblen increïbles, independentment de com les porteu:


Viure i morir al segle XVIII | BonDia Diari digital d'Andorra.\nGrup familiar de finals del segle XIX, retratat per Joaquim de Riba Camarlot (de fet, la segona per la dreta de la fila del darrere és la seva esposa, Montserrat Martínez Oliana).\nDv., 29/06/2018 - 03:00\nViure i morir al segle XVIII\nA. Luengo / Foto: Joaquim de Riba Camarlot (Fons Casa Rossell/Arxiu Nacional)\nEls primers resultats de l’‘Estudi demogràfic de l’Andorra moderna’ mostren les singularitats de la població local.\nMala cosa, ser nen a l’Andorra de l’edat moderna, posem que entre el segle XVI i la primera meitat del XIX. La mortalitat entre els albats –és a dir, entre les criatures que no havien rebut la primera comunió– oscil·lava per aquí dalt entre els 400 i el 450 per mil. Per dir-ho gràficament: prop de la meitat dels nascuts no arribaven a adults. Percentatge dramàtic que no era exclusiu nostre i que compartim amb els nostres veïns europeus. Però això no era evidentment cap consol per a les famílies que sabien que un de cada dos fills no arribarien a l’edat adulta. Una de les conseqüències d’aquesta elevadíssima mortalitat infantil era una fecunditat extraordinària als ulls contemporanis: les famílies tenien una mitjana de cinc fills, però no són en absolut excepcionals els casos de nuclis amb vuit o deu criatures: “Eren famílies prolífiques, però no nombroses, perquè la meitat de la descendència moria aviat”.\nHo diu l’historiador Valentí Gual, i aquesta és una de les conclusions del molt suculent Estudi demogràfic de l’Andorra moderna que ahir es va presentar a la Biblioteca Nacional. Es tracta de les primeres dades definitives des que va arrencar la investigació el 2014 i gràcies a la beca Cebrià Baraut de l’Arxiu Nacional. L’equip que Gual coordina –i en què participen els també historiadors Jordi Buyreu, Xavier Jorba, Raimon Masdeu, Adrià Sastre i Sònia Gual– ha completat el buidatge dels llibres sagramentals de les parròquies de Sant Julià i de Canillo. És veritat que falten encara els de la capital, Encamp, Ordino i la Massana –no ho enllestiran abans del 2023, així que caldrà una mica més de paciència–, però les primeres conclusions són ben prometedores. I en ocasions, pintoresques.\nPer exemple, i sense deixar els primers anys de vida, resulta que el 94% dels nascuts en el nostre racó de món entre el 1545 i el 1830 van ser batejats dintre de les 36 hores següents al part. Una dada que a ull nu potser ens semblarà banal, però que contrasta extraordinàriament amb el que diuen els estudis demogràfics per a la Catalunya d’aquest mateix període, on no tenien tanta pressa i només entre el 40 i el 50% dels baptismes se celebraven abans del segon dia de vida. Per què? La demografia és una disciplina que té per objectiu detectar tendències, no determinar els motius dels fenòmens que registra, diu Gual. Però és lícit especular amb la influència de la climatologia i el costum més aviat bàrbar de batejar els nens a fora de l’església, fes el temps que fes: “Era pura precaució: els batejaven de seguida per assegurar-los el passaport cap al cel en el cas gens remot que morissin en els primers dies de vida”.\nAmb aquests antecedents, es comprèn cert baptisme d’urgència que la llevadora de torn va practicar a Canillo a mitjans segle XVIII i que ha quedat consignat als llibres de la parròquia: la dona va veure que el part acabaria malament i, tan bon punt va sortir el peu del nen, va procedir a batejar-lo amb les paraules que per a aquests casos li havia ensenyat el mossèn. El nen va néixer mort, es veia venir, però la perspicàcia de la llevadora li va estalviar el purgatori i el va enviar directament cap al cel. En el context religiós del segle XVIII, no era el mateix.\nUn 1% dels fills, il·legítims\nEl llibre de baptismes és una petita mina, i hi ha quedat també constància d’una dada ben pintoresca: el 0,8% dels nascuts quedaven registrats com a fills de pares incògnits, que era el nom que rebien els fills diguem-ne il·legítims, és a dir, fruit de relacions pre o extramatrimonials, i també els nens abandonats en néixer i als quals esperava un destí ben funest: acabaven a la Casa de la Caritat de Barcelona i no era gens estrany que morissin en el trajecte. Aquest 0,8%, en fi, es mou segons els investigadors en la forquilla habitual de les societats rurals –al voltant de l’1%– i és molt inferior al 10% d’il·legítims que es registraven a les ciutats de l’època.\nL’estudi, com és previsible, permet també conèixer l’edat mitjana del primer matrimoni: a Sant Julià, i per al període comprès entre el 1670 i el 1830, els llibres diuen que els homes es casaven als 29 anys, i les dones, als 24,3, resultats molt similars a les de Canillo, on ells es casaven als 29,7, i elles, als 24,1. Unes edats sensiblement superiors a la mitjana catalana, però que baixen segons retrocedim en el temps: els lauredians d’abans del 1700 es casaven als 26, i les lauredianes, als 19. També és similar el nombre de fills –4,5 de mitjana per als matrimonis canillencs; 4,8 per als lauredians– i en canvi sí que discrepen considerablement a l’hora d’anar-se’n a l’altre barri: a Canillo, als 43 anys, ells, i als 41,5, elles; a Sant Julià, als 38 i als 36! Atenció, diu Gual, que estem parlant d’edats mitjanes i per a tota la població –inclosos els albats, que representaven prop de la meitat de les morts totals. Els nens que superaven l’edat crítica podien esperar viure raonablement fins als 60.\nPerò si tot el que precedeix s’avé aproximadament amb el comportament demogràfic de la Catalunya moderna, on ens en separem de forma dràstica i sorprenent és en el boom del XVIII. De fet, en la inexistència d’aquest boom: mentre que la població catalana es va doblar entre el 1714 i el 1793, l’andorrana es va mantenir estable. I no hi han sabut trobar encara una explicació convincent, en aquesta anomalia, perquè tampoc entre nosaltres hi va haver al llarg d’aquell segle guerres i no hi ha notícia d’epidèmies catastròfiques com la pesta, que en els tres segles anteriors –adverteix Gual– hauria pogut acabar amb l’espècie humana. Per algun motiu, mentre que a Catalunya la natalitat es va mantenir entre el 35 i el 45 per mil i la mortalitat va baixar al 15-20 per mil, nosaltres vam conservar tant la natalitat –aquest 35 per mil– com la mortalitat –entre el 35 i el 40 per mil– del règim demogràfic antic.\nDoncs tot això, només amb Sant Julià i Canillo. Imaginin quan hagin buidat totes les parròquies i, com a torna, reconstruït les genealogies dels andorrans d’entre el 1545 i el 1830.


4) “Monarquia o República?”, per Iván Heredia | Tertúlies a la fresca\nVista del cel amenaçant sobre Alcampell aquella tardi\nPensàvem que les nits d’agost serien caloroses i que mos apetiria fer tertúlies a la fresqueta nocturna. Però els estius són imprevisibles i fan trontollar totes les expectatives, i això és el que va passar aquell dissabte 22 d’agost de 2014. Va ser un dia plujós i ventós com pocs, les tronades van travessar Alcampell una vegada i una altra durant tot lo dia, sense pietat.\nA mesura que passava el dia es veia venir que no es podria fer la tertúlia al Cuartel, el lloc a l’aire lliure on estava programada, així que es va traslladar a la Casa de la Cultura. La cosa presagiava punxada.\nNúvols espessos s’arrossegaven per les teulades\nPerò, tot i que la nit no invitava pas a moure’s de casa, més d’una quarantena de persones encara es van atrevir a desafiar els elements i fer cap a la Casa de la Cultura per a escoltar la darrera tertúlia de l’estiu. Una apassionada i erudita xerrada que l’historiador Iván Heredia mos va fer sobre un dels debats més actuals i interessant en l’àmbit polític: monarquia o república? Un debat especialment escaient en un any en què hem vist…\nAigua a patacades\nl’abdicació d’un Borbó i la pujada al tro d’un altre ídem, sense aparent discussió pública respecte a la conveniència o no de continuar amb la monarquia. I si hi va haver discussió, no va ser als mitjans de comunicació estàndards sinó en cercles menys visibles, a les xarxes socials i, com no podia ser d’altra manera, a les tertúlies a la fresca d’Alcampell.\nIván Heredia és Doctor en Història Contemporània per la Universitat de Saragossa, ciutat on viu. Es dóna la circumstància que el curs 2013 va fer una substitució docent a l’Institut de Tamarit, motiu pel qual vam podre contactar amb ell i reclutar-lo per a les tertúlies a la fresca. Ell es va deixar a canvi d’un sopar, cosa que hem d’agrair enormement.\nIván Heredia és presentat per Sebastià Agudo\nIván Heredia va estructurar la seua xerrada a partir de la concepció d’Espanya de dos possibles maneres: com un estat monàrquic o com un estat republicà. En primer lloc, va explicar les arrels de la visió monàrquica d’Espanya. En segon lloc va descriure els dos períodes republicans de la història espanyola, el de 1873 i el de 1931-39. I, en tercer lloc, va comentar els avantatges i inconvenients de cada forma de govern. Després es va passar a un animat debat on el ponent va exposar la seva opinió personal.\nPúblic expectant, monàrquic i repúblicà\nSegons ell, la visió monàrquica estaria lligada a l’Espanya tradicional, al discurs del gran imperi castellà del segle XV, amb el poder concentrat en la figura del monarca, a la casa reial, l’exèrcit i l’església, i amb els poders fàctics, polítics i financers del moment. A més, és un model amb una vocació eminentment centralista. En el segle XX, la llarga dictadura franquista recupera i exacerba molts d’aquests trets, fins que amb l’arribada de la democràcia, el 1978, aquesta imatge de l’Espanya gran i imperial es va a anar reconvertint. Els partits polítics, sobretot els d’esquerra, van intentar introduir les seves pròpies premisses en el discurs i en l’acció política per canviar aquella concepció de l’Estat, però no ho van aconseguir totalment. Segons el ponent, l’actual règim democràtic encara manté moltes connexions amb la dictadura, i la monarquia seria un dels exponents principals.\nIván Heredia a l’inici de la seua conferència, pausat i suau.\nPer a Iván Heredia, davant d’aquesta Espanya tradicional trobem la visió d’una Espanya republicana, que es comença a forjar cap a mitjan segle XIX amb les revolucions liberals que es produeixen a Europa i a Espanya. Segons ell, a Espanya la història contemporània s’inicia el 1808, en plena guerra del francès, quan l’antic Règim, la monarquia absolutista, es va erosionant per l’acció d’altres opcions polítiques liberals, a les que cap a la meitat del segle XIX se li afegeixen les idees republicanes. És llavors quan el discurs republicà comença a estendre’s per determinats àmbits socials i polítics, en forma d’ateneus i partits republicans. Aquest moviment republicà es va a consolidar durant la segona meitat del segle XIX, i el moment més àlgid serà la proclamació en 1873 de la I República.\nLa I República tot just va durar un any, al llarg del qual es van succeir diferents governs enmig d’una forta inestabilitat política que va desembocar en un cop militar, que al seu torn va comportar el retorn de la monarquia borbònica, apadrinada pel dirigent del partit conservador Cánovas del Castillo. Així es va iniciar una nova i llarga època, la de La Restauració, que durarà fins a la segona dècada del segle XX, sota la forma d’una monarquia parlamentària, no absolutista, però caracteritzada per unes fortes mancances democràtiques i de representativitat.\nEl ponent va fer llavors un salt en el temps i mos va portar als anys 30 del segle XX, a la II República, que va arribar amb les eleccions municipals del 12 d’abril de 1931. Iván Heredia considera que la II República va comportar grans avanços a la societat espanyola, però també va tindre punts foscos. Segons ell, quan els partits republicans van prendre el poder, van posar en marxa una sèrie de reformes que es podrien resumir en dos punts contraposats:\nPer un costat, hi va haver grans avenços en drets socials i drets laborals, que van ser recollits en una Constitució molt progressista per l’època.\nPerò, per un altre costat, a la II República hi va haver també una zona grisa, de desordres públics, d’incapacitat política de determinats ministeris en determinats moments per dur a terme determinades reformes, com ara la reforma agrària. També es van aprovar reformes legals dubtosament democràtiques, com la Llei de Defensa de la República, del 1931, la Llei d’Ordre Públic de 1933, o la Llei de ‘vagos y maleantes’, que a causa de la seua gran ambigüitat atorgava molta impunitat a les forces de l’ordre per reprimir el moviment obrer.\nEn esto sentit, el ponent diu que caldria reconèixer que la II República no va ser un règim ideal. Encara que, per la manera com va acabar, amb la revolta d’una part dels militars el 18 de juliol de 1936 i la posterior guerra civil guanyada pels revoltats, potser s’ha afavorit una excessiva idealització per part d’alguns sectors.\nEl període del canvi de règim dels anys 70, la Transició, és presentat per Iván Heredia com una nova oportunitat de redefinir el model d’organització de l’Estat. Una oportunitat que no es va exercir i que va convertir l’actual règim democràtic en una mena de continuïtat del règim franquista. Segons ell, és paradoxal que el Cap d’Estat del nostre sistema polític mai haja jurat la Constitució, i en canvi sí els principis del Movimiento i les Lleis Fonamentals del Regne franquistes. Per a Iván Heredia, aquest fet constitueix una greu manca de legitimitat de la Corona en el seu origen, perquè Joan Carles de Borbó va ser rei per decisió personal del dictador, i per això la Corona és el vincle més directe que connecta l’actual règim democràtic amb la dictadura franquista. Un rei que durant dècades ha rebut suport i legitimació per una oligarquia econòmico-financera que també troba les seues arrels al franquisme. Literalment, el 1978 se’ns va oferir una democràcia amb una monarquia inclosa, sense donar la possibilitat a la gent de decidir si el cap de l’estat tenia que ser un rei o un president d’una república.\nDe totes maneres, el ponent també afirma que sempre que s’ha intentat promoure un debat públic sobre la forma de l’Estat, el seu impacte en l’opinió pública ha estat sempre residual. Tot i que alguns sectors de la societat intenten periòdicament obrir el debat de si monarquia o república, els mitjans de comunicació en general no se’n fan ressò, i des de l’esfera política es menysté sistemàticament. Ell sospita que és perquè als partits polítics majoritaris no els interessa obrir el debat.\nAixò impedeix avançar consensos en una altra qüestió fonamental: quin tipus de república seria la més convenient per a Espanya? Iván Heredia mos adverteix que el fet de ser una república no implica necessàriament que la gestió de la cosa pública fos millor. Hi ha repúbliques de tot tipus, algunes amb flagrants dèficits democràtics. Posa com a exemple Alemanya, que durant els anys 20 era una república democràtica però a partir de 1933 amb el règim nazi es va convertir en una dictadura totalitària). Per això, el ponent sosté que caldria pensar molt bé quin tipus de república necessitaríem.\nDes del seu punt de vista, vivim uns temps que demanen una renovació política, cultural i educativa, i que hi ha una demanda social evident per canviar els fonaments del nostre sistema polític. La crisi que patim no és només econòmica, sinó també institucional, i la sortida passa ineludiblement per enfortir la cultura cívica i participativa de la nostra societat. Per a Iván Heredia aquest canvi no és fàcil que es produeixe en un marc institucional monàrquic, i per això recomana reprendre el millor de la tradició republicana i adaptar-la als nous temps.\nA partir d’ací Iván Heredia va donar per finalitzada la conferència i es va iniciar el debat, que va estar molt animat i, de feit, va durar més que la pròpia conferència.\nAl debat es van plantejar moltes idees. Una persona va preguntar on es conserva actualment la tradició republicana espanyola i si seria possible recuperar-la i/o adaptar-la a l’actualitat. Una altra va preguntar per què Franco no es va proclamar rei a ell mateix. Una altra va sospesar els pros i els contres de fer un referèndum per a triar entre república o monarquia a Espanya. Una altra persona va advertir que, tot i que possiblement la república siga un millor sistema de govern, quan pensa en qui podrien ser els possibles presidents de la república no pot evitar sentir un calfred. Una altra persona atribueix aquest temor a la incultura política que han promogut els hereus del franquisme. Un altre dels assistents pregunta al ponent com és que, tot i ser monarquies parlamentàries, els països nòrdics han assolits envejables nivells de desenvolupament, d’igualtat social i de polítiques públiques progressistes. A partir d’aquí s’enceta un debat sobre les mentalitats i la cultura política de cada país, tot emfatitzant les peculiaritats dels països mediterranis, on la democràcia ha arribat més tard i les relacions institucionals són més autoritàries. Finalment, una altra persona del públic pregunta per què la II República té una imatge de govern d’esquerres, sent com va ser un règim amb governs tan de dretes com d’esquerres. El ponent ho atribueix a la manera com va acabar, amb un cop d’estat i una guerra civil guanyada pels colpistes, circumstàncies que amb el temps han contribuït a idealitzar els seus aspectes més progressistes.\nEl cantautor Rafael Casas, un clàssic de les tertúlies a la fresca\nMentre transcorria el debat, rellampits i espetecs dels trons mos feien girar el cap cap a les finestres, mentre ràfegues de pluja banyaven los vidres en l’obscuretat d ela nit. En estes condicions va acabar el debat però ningú s’atrevia a marxar de la sala. Però la sessió encara no havia acabat, perquè el cantautor Rafael Casas, que era entre el públic, es va aixecar, va avançar cap a l’escenari, va posar bé el faristol i va agafar la guitarra. Havia vingut a cantar les tres cançons que no havia pogut fer a la tertúlia del fossar vell, on el vent fred va espantar el públic, que va marxar en estampida tan bon punt com el ponent (Jaume Garcia) va acabar de parlar. Per a la sessió d’avui va canviar una de les cançons per adaptar-la millor al tema de la xerrada. Les cançons que va tocar van ser tres:\nPrimer va tocar una cançó titulada ‘República’, que segons el propi cantautor va compondre un dia mentre li durava la indignació després de veure tanta corrupció política en un telenotícies. La cançó comença amb els versos: “tiempos agitados, pobreza, miseria y desesperación, gobernantes mezquinos, políticos corruptos e indefensión…”.\nEn segon lloc va tocar una cançó de Halloween, prevista per tocar la setmana anterior al fossar vell (pel tema dels esperits i tal), que començava “The 31th of October…”\nPer a finalitzar va interpretar una composició basada en una història verídica que li va passar a Rafael Casas, on es descriu una trobada fortuïta en un cinema quan feien la primera pel·lícula de la sèrie dels Hobbits, que s’inicia així: “Sin apenas darme cuenta tu mirada me eclipsó, sin poder ni decidirlo tu recuerdo me embrujó. Cuatro días alejado de tus risas de tu voz, presentí que te hallaría y volví a ver tu luz…”.\nJust en aquell moment ja havia deixat de ploure, es va donar la sessió per acabada i la gent va anar marxant, encara debatent moltes de les idees exposades, tot dispersant-se en petits cercles pels carrers foscos d’una nit d’estiu després de la tronada.\nAlguns mos vam adonar que havíem passat una altra vetllada memorable, cosa que mereixia anar a fer uns tragos i brindar pel futur.


Catalán Perruquers - Part 8\nAlbert Catalán va oferir una ponència sobre el “Lideratge des de les Emocions”\n30 març, 2011 1 abril, 2011 by\nLa setmana passada va oferir Albert Catalán, Gerent de Catalan Perruquers, una interessant ponència a la fira "Personal Espanya; 4ª Exposició Professional dels recursos humans". L'esdeveniment, en format participatiu, amb col.loqui posterior amb tots els assistents, es titulava "El Lideratge des de les Emocions" i va tenir molt bona acollida entre…\nCatalan Perruquers al Twitter\n26 març, 2011 30 març, 2011 by\nNou Twitter de Catalan Perruquers segueix tot allò que vols saber sobre Catalan Perruquers. Twitter de Catalan Perruquers\nConvocatòria 24-03-2011 Fira de Barcelona “Liderazgo-Emociones” Ponència Albert Catalan\n23 març, 2011 14 febrer, 2017 by\n<img class="size-medium wp-image-154 " title="Personal España" src="https://i1.wp.com/www.catalanperruquers.com/wp-content/uploads/website_kopfBarcelona_spa.gif?resize=300%2C86" alt="Personal España Ponencia" srcset="https://i1.wp.com/www.catalanperruquers.com/wp-content/uploads/website_kopfBarcelona_spa.gif?resize=300%2C86 300w, https://i1.wp cialis generique en ligne.com/www.catalanperruquers.com/wp-content/uploads/website_kopfBarcelona_spa.gif?w=750 750w" sizes="(max-width: 300px) 100vw, 300px" data-recalc-dims="1" />Personal España Ponència CONVOCATÒRIA MITJANS RR.HH. – Comerç – Economia – Societat Fira Personal Espanya, 4ª Exposició Professional dels Recursos Humans: Meeting Point, ponències participatives per tractar…\n[contact-form 1 "Formulari de contacte 1"]\n*Noves tendències por TrendSpace Albert Catalán i tot el seu equip de professionals han presentat les seves propostes de l'actual temporada, per dones i homes. Una col·lecció en la que Catalán Perruquers i Eva Professional recullen les tendències de perruqueria per l'any 2010. Inspirada en diferents estils de vida, de…\nGlobal Salón Business Awards "Empresario de Salón del Año" Categoría establecimiento individual Article de premsa Imatges\nCatalán Perruquers, amb més de 70 anys d'història i tres generacions dedicades a aquest negoci, es una de les empreses de perruqueria més veteranes de Barcelona. Su creador va ser José Catalán, avi de Albert Catalán, actual responsable de la firma. Ell va obri un establiment de perruqueria masculina i…