DÈCADES DE BONA REPUTACIÓ Pujol va registrar una bona mitjana de valoració dins i fora de Catalunya. CÈLIA ATSET\nBarcelonaEn el segon volum de les seves Memòries. Temps de construir (editorial Proa), l’expresident de la Generalitat Jordi Pujol relata la seva voluntat “de bastir la institució de dalt a baix i de nou en nou”. “Quan es fa balanç dels meus anys de presidència no se sol esmentar l’esforç de muntar una administració del no-res. Potser l’hauríem pogut fer millor però en termes generals va ser molt eficaç”, assegura. Més enllà de l’opinió de cadascú, el cert és que Pujol va recollir la confiança de molts catalans i catalanes. No només per les repetides victòries a les urnes (dues de les quals amb majoria absoluta), sinó perquè la seva persona registrava una valoració mitjana envejable si es compara amb la que obté qualsevol polític de primera fila actual.\nSegons les enquestes del Centre d’Investigacions Sociològiques, des del 1987 fins al 2002, vora la meitat dels catalans asseguraven que tenien molta o bastanta confiança cap al president. La xifra és particularment alta entre el 1995 i el 1998, uns anys en què sis de cada deu catalans confiaven en l’expresident. No és fins als últims anys del seu mandat que el seu desgast polític es comença a fer evident i la confiança dels catalans cap a ell decau. De fet, el penúltim any del seu mandat els que valoren malament la seva tasca per primer cop superen els que la valoren positivament. Un fet ben curiós si ho comparem amb la valoració que feien del president català en el conjunt de l’Estat i que va obtenir la seva màxima puntuació en aquests últims anys del seu mandat.\nPresident autonòmic ben vist\nÉs ben sabut que els càrrecs autonòmics, i en especial els representants de partits nacionalistes perifèrics, són tradicionalment mal valorats per la ciutadania de l’Estat. En el cas de Jordi Pujol, però, hi trobem importants matisos: en primer lloc, si bé és cert que en la seva dilatada carrera política mai va obtenir una valoració mitjana en el conjunt de l’Estat superior al 4,5, la seva puntuació va estar sempre molt per sobre d’altres figures autonòmiques destacades. A tall d’exemple, l’any 2002 el president Pujol tenia una valoració de 4,2, molt més pròxima al 4,7 de José María Aznar que no pas a l’1,8 que donaven els espanyols al president basc Xabier Arzalluz. Sembla, doncs, que malgrat alguns estirabots puntuals -el recordat “ Pujol, enano, habla castellano ” després de la victòria del PP a les eleccions generals del 1996- els continuats intents de CiU i de Pujol de treballar per la governabilitat d’Espanya i la seva imatge pactista van donar els seus fruits.\nAmb tot, el suport al president català també va fluctuar considerablement al llarg del temps, molt sovint coincidint amb esdeveniments polítics rellevants. Així, després que Pujol obtingués una relativa bona puntuació a principis dels vuitanta, la seva nota assoleix un pic el 1985, l’any en què precisament el diari Abc el va declarar Español del Año. El mateix fenomen es produeix l’any 1996, coincidint amb el pacte del Majestic amb el PP de José María Aznar. La valoració a l’Estat de Jordi Pujol creix de nou a principis de l’any 2000, coincidint amb l’“enretirada” del president -com li agradava recalcar- i amb l’emergència de l’aleshores conseller en cap, Artur Mas, com a nova figura rellevant de CiU.\nLes dades indiquen que els fets polítics rellevants -com els pactes amb el PP i el PSOE- i l’augment de la valoració de Pujol a la resta de l’Estat no constitueixen pas una coincidència. Durant aquests anys, Pujol augmentava la seva valoració entre persones conservadores, d’edat superior a la mitjana i, en especial, entre els espanyols que s’oposaven a una cessió de competències a la Generalitat. Aquest fenomen es veu especialment en els últims anys de la seva presidència, un moment en què la necessitat de reformar l’autogovern català es comença a posar sobre la taula i Pujol s’erigeix com un representant insigne de l’ statu quo autonòmic. No ha d’estranyar, doncs, que durant aquests anys la valoració del president empitjori a Catalunya mentre que millora en el conjunt de l’Estat.\nUn president “honrat”\nL’opinió que Jordi Pujol rebia entre els catalans ens revela un patró molt poc comú en la Catalunya actual. Tot i que la seva valoració canviava en funció de diferents variables, en general rebia un aprovat -alt en alguns casos- entre persones de dretes i d’esquerres, grans i joves o classes socials diverses. L’any 2002, en l’ocàs del seu regnat, el 55,9% aprovaven la seva obra al capdavant de la Generalitat i només el 17,6% consideraven la seva gestió com a “dolenta” o “molt dolenta”. En aquest mateix any, Pujol era valorat de manera positiva per “conèixer els problemes de Catalunya” -el 65% així ho consideraven-, per la “capacitat de defensar els interessos de Catalunya” (59,2%) i per la seva “capacitat de diàleg” (65,6%).\nPerò Pujol també era molt valorat per la seva “honradesa”. El 46,7% el consideraven un home “honrat”. La seva insistència retòrica en l’ètica i els valors polítics de ben segur que van contribuir a aquesta imatge. En el mateix volum de les memòries ho explicitava de manera clara: “Quan vint-i-tres anys després vaig deixar la presidència de la Generalitat, em vaig proposar seguir treballant a favor de les idees, els valors i les actituds que un país ha de cultivar per anar endavant”. Arran de la seva confessió recent aquesta imatge de ben segur que es pot esqueixar irremeiablement i destruir, així, un capital polític que, a ulls dels ciutadans, pocs altres polítics de la història del país havien pogut acumular.


Un viatge amb destinació al passat - Diari de Girona\nUn viatge amb destinació al passat\nEl Tren Turístic Costa Brava unirà a l'agost les estacions de Figueres i Portbou amb un comboi històric de principis del segle XX\nportbou | alba carmona 29.07.2013 | 09:26\nHi ha llocs com l'estació de França, o fins i tot l'edifici modernista que rep els trens al centre de València, en què, només d'arribar-hi el visitant evoca aquelles èpoques en què viatjar era més que traslladar-se. L'enorme marquesina de ferro i vidre que cobreix l'estació fronterera de Portbou, on a les andanes encara es respira aquest ambient d'aventura a punt de començar, va ser l'escenari escollit per rebre ahir, a les 12.47 del migdia -amb una puntualitat que ja signarien molts combois contemporanis- el viatge inaugural del Tren Turístic Costa Brava. És un ferrocarril històric promogut pel Centre d'Estudis Històrics del Ferrocarril Espanyol i la Companyia General de Ferrocarrils Turístics que, a més de convertir-se en un actiu turístic per l'Empordà, vol recuperar l'esperit romàntic de la tracció de vapor, si bé ahir va ser una locomotora dièsel l'encarregada de remolcar-lo.\nL'aventura d'aquest ferrocarril històric-cultural que unirà Figueres i Portbou els dies 15, 16, 17 i 18 d'agost, havia començat gairebé una hora abans a l'andana de l'estació de la capital de l'Alt Empordà. Allà, turistes, curiosos i sobretot, aficionats als trens van seguir amb atenció les maniobres de muntatge de la maquinària, integrada per una locomotora dièsel CGFT, un furgó, un cotxe-saló i dos de passatgers de tercera classe, tots de principis del segle XX.\nAlguns, com en Josep Maria d'Olot, o en Joan de Figueres, havien vingut simplement a veure i fotografiar de prop el comboi històric. També l'Azucena i la Sofia, mare i filla, que havien acompanyat el pare des de Besalú perquè xalés una estona tafanejant l'interior dels cotxes de passatgers; i en Miguel, en Santiago i l'Ignacio, que no només són aficionats als trens, sinó que s'hi dediquen.\n"Som frikis del tren!", reconeixien aquests tres maquinistes de trens de mercaderies que treballen a Portbou, i afegien: "ens agrada tot: les rodes, el so del tren quan es posa en marxa, saber com funciona...". Asseguraven, però, que no els agradaria haver viscut l'època del vapor, marcada per l'esclavatge d'un sistema motor tant brut com calorós i asfixiant.\nQui sí que va pujar a bord van ser dos figuerencs, la Mercè i en Joan, que col·lecciona màquines de tren a escala des de fa gairebé 40 anys. Quan era petit jugava al parc de l'Estació figuerenca i saludar el maquinista dels trens que passaven era un dels seus entreteniments. Des de llavors, sent passió que aquest mitjà de transport, "i sort de la dona, que em segueix!", feia broma ell, tot recordant el viatge de nuvis, que els va dur a recòrrer les vies de mig Europa fins arribar a Venècia i al mític Orient Express.\nAquest matrimoni compartia vagó amb en Javier Salustiano, de Ciudad Real, que aprofitava les vacances a Llançà per viatjar amb el tren històric. És soci de la Federación Castellano-Manchega de Amigos del Ferrocarril, amb qui organitza viatges per conèixer el sistema ferroviari d'altres països i amb qui recentment ha estat a Alemanya i al Japó.\nBen assegut en una de les butaques del cotxe-saló, en Lluís, de Barcelona, gaudia del trac-trac del tren mentre mirava el paisatge, que alternava les cales i els camps de l'Empordà, i explicava que, els combois capicua construïts des dels 60, "ja no són trens". I acabava: "no saps on van, i no tenen la parafernàlia que ens agrada als que sentim el plaer de viatjar".


moianès.net, el portal del Moianès i rodalies - Jornada de participació per el projecte de pacificació del carrer Major\nCollsuspina: Jornada de participació per el projecte de pacificació del carrer Major\nEnviat el Diumenge, 02 setembre a les 18:08:02 per Redaccio\nCollsuspina s'estrena amb la participació ciutadana per decidir el projecte de pacificació del carrer Major amb una gran participació.\nNovament als veïns i veïnes de Collsuspina, responen activament a la crida del consistori.\nAquest dissabte 1 de setembre, a la tarda, més de 50 collsuspinencs van participar de la trobada que donava inici al procés de participació que ha de portar al poble a decidir el futur del carrer Major.\nPresidida per l'alcalde Oriol Batlló, amb el suport d’en Miquel Brinquis, cap de l'oficina de Participació Ciutadana de la Diputació de Barcelona i l'assessorament tècnic de Yolanda Jiménez d'Eidos participació social, la jornada va aportar propostes i iniciatives que esdevenen un punt de partida per al debat.\nDesprés de les explicacions sobre la metodologia del procés, els veïns van poder aportar les seves inquietuds, expectatives i opinions.\nAmb aquesta assemblea es dona per iniciat un procés que té com a doble objectiu d'una banda la pacificació del nucli urbà, i d'altra la creació d'un consell assessor que ha de ser un òrgan de participació ciutadana estable que permeti una interacció més directe entre la població i l'equip de govern.\nPer formar part del consell assessor o per o per participar en el debat del pacificació, els habitants de Collsuspina tenen a la seva disposició una bústia a les oficines de l'ajuntament i una adreça electrònica: collsuspina@diba.cat\nL'Equip de govern valora molt positivament l'arrencada d'aquest procés, com una nova manera de fer política molt més basada en les inquietuds i les iniciatives populars, camí a una democràcia real i amb la que tots ens hi puguem sentir representats.


Caiac i Snorkel a Llançà.\nParelles, Amb nens, Grups, Divertit, Esportiu, Educatiu, Al mar\nDescobreix la flora i la fauna marina de la Costa Brava\nDesprés d'haver fet un escalfament i explicació de la tècnica bàsica de paleig començarem a navegar dins la badia de Llançà fins arribar a la zona de Cap Ras. Un cop allà desembarcarem per fer la sessió de Snorkel a la platja de Canyelles on hi ha un fons marí molt ric i que forma part de la Xarxa Natura 2000.\nDescobrirem la fauna i flora més representativa d'aquest racó de la Costa Brava. És un paisatge d'una bellesa increïble enmig d'aigües cristal·lines.\nLloguer del material, fitxes didàctiques, guia i assegurança.


Joan Blau i Maria Jacobs presenten "Una flor i un ocell" | Lleida.com\nEl cantautors Joan Blau i Maria Jacobs han publicat avui el nou single "Una flor un ocell". La cançó de Blau relata l'enamorament de dos persones a través de les xarxes, avui en dia força habitual.\nJoan Blau inicia la seva carrera com a cantautor l’any 2015 en la presentació del llibre ‘Cambio de Rasante’ del seu amic Víctor Lorenzo.\nEl 2016, publica el single ‘Blau’, dues cançons que formen part del seu primer treball, gravat a la Bucbonera Studios, amb la producció de Luis Robisco. ‘Somnis’ és el nom del disc, presentat el novembre de 2016 a la Sala Barts Club de Barcelona.\nL’abril de 2017, juntament amb Mia Fuentes, presenta el single ‘23 d’abril · La nova cançó de Sant Jordi’, amb una gran acollida. El 2018 presenta el single ‘Cafè’, una cançó que forma part de l’EP ‘La Clau’, presentat el 2019 a la Sala Barts Club de Barcelona i El Cafè del Teatre de Lleida.\nL'any 2020 s'ha proposat el llançament d'una nova cançó cada mes, en col·laboració amb amics i amigues, a dia d'avui ha presentat 4 singles: "Bru", "Mar elèctric", "Temps i espai" i "Una flor un ocell". També un cop al mes publica un poema musicat al seu canal de Youtube.\nRELACIONAT: Joan Blau, o com tornar a les arrels amb la música\nSobre Maria Jacobs\nCantautora vallenca de 21 anys, de pare belga i mare catalana. De ben petita va començar classes de piano, la guitarra, l'acordió i l'orgue.\nAls 17 anys va recopilar les seves cançons en el seu primer disc anomenat "7 teen secrets" presentat a Enderrock TV Barcelona, al Canal Reus TV, Tac12 TV, al festival Acústica.\nAgafant un gir musical i apostant per un estil més propi, el pop-country, la Maria presenta l'àlbum “Invisible”. El disc ha estat produït per Marc Martin i gravat A l’Estudi La Vall, i compta amb un repartiment de músics on hi ha Ramon Montardit al baix, Toni Mateos a les bateries, Jean-Paul Dupeyron a les guitarres i pedal steel, i Alberto González als pianos i teclats. Aquest disc conté 4 temes en anglès i 7 en català, i en alguns d’ells hi creix l’anhel de millorar temes socials, com la importància de la dignificació de la dona (“Li és igual”) i un altre posant èmfasi en la superació tocant el tòpic del bullying (“Ets més fort”).\nSobre la Marietta\n"La Marietta és el nom amb què escric i firmo els meus dibuixos. Sóc de Sants, vaig nèixer a Barcelona el 1983.\nDes de sempre m'ha encantat dibuixar. Per això quan vaig haver de triar "què volia ser de gran" me'n vaig anar a estudiar il·lustració a l'Escola Massana. Allà vaig tenir mestres com l'Arnal Ballester, en Daniel Sesé, la Gabriela Rubio i la Noemí Villamuza. També vaig fer cursos d'il•lustració amb l'Àfrica Fanlo i en Roger Olmos, i també de serigrafia i altres artesanies. Tot procés de creació m'apassiona.\nDurant molts anys he treballat de llibretera venent contes, i en altres mil coses que han anat sorgint, entre les quals, d'il•lustradora i dissenyadora gràfica.\nDarrerament publico poc, perquè les meves últimes creacions no han sigut llibres, sinó tres petits grans lectors, que m'inspiren mil històries que no tinc temps de posar sobre el paper, però que de tant en tant em deixen una estoneta per seguir dibuixant. Portades de discos de vells amics, per exemple..."


Sensació térmica = Temperatura comfort = Wind Chill\nLa temperatura d'un gas ideal monoatómic és una mesura relacionada amb l'energia cinética mitjana dels seus àtoms al moure's. En aquesta animació, la relació entre la grandària dels àtoms d'heli respecte a la seva separació s'aconseguiria sota una pressió de 1950 atmòsferes de pressió. Aquests àtoms a temperatura ambiental tenen una certa velocitat mitja (aquí reduïda dos bilions de vegades).\nLa temperatura és una magnitud referida a les nocions comunes de calor o fred, pel general un objecte més "calent" tindrà una temperatura major. Físicament és una magnitud escalar donada per una funció creixent del grau d'agitació de les partícules dels materials. A major agitació, major temperatura. Així, en l'escala microscópica, la temperatura es defineix com la mitjana de l'energia dels moviments d'una partícula individual per grau de llibertat.\nEn el cas d'un sòlid, els moviments en qüestió resulten ser les vibracions de les partícules en els seus llocs dintre del sòlid. En el cas d'un gas ideal monoatómico es tracta dels moviments traslacionales de les seves partícules (per als gasos multiatómicos els moviments rotacional i vibracional han de prendre's en compte també).\nMultitud de propietats fisicoquímiques dels materials o les substàncies varien en funció de la temperatura a la qual es trobin, com per exemple el seu estat (gasós, líquid, sòlid, plasma...), el seu volum, la solubilidad, la pressió de vapor o la conductividad elèctrica. Així mateix és un dels factors que influeixen en la velocitat a la qual tenen lloc les reaccions químiques.\nLa temperatura es mesura amb termòmetres, els quals poden ser calibrats d'acord a una multitud d'escales que donen lloc a les unitats de mesurament de la temperatura. En el Sistema Internacional d'Unitats, la unitat de temperatura és el kelvin. No obstant això, fora de l'àmbit científic l'ús d'altres escales de temperatura és comuna l'ús de l'escala Celsius (o centígrada), i, en els països anglosaxons, l'escala Fahrenheit. També existeix l'escala Rankine (°R) que estableix el seu punt de referència en el mateix punt de l'escala Kelvin, és l'escala utilitzada en el Sistema Anglès Absolut. Una diferència de temperatura d'un kelvin equival a una diferència d'un grau centígrad.\nUn termòmetre ha d'aconseguir l'equilibri tèrmic abans que el seu mesurament sigui correcta.\nLa temperatura és una propietat física que es refereix a les nocions comunes de fred o calor, no obstant això el seu significat formal en termodinámica és més complex, sovint la calor o el fred percebut per les persones té més que veure amb la sensació tèrmica (veure més a baix), que amb la temperatura real. Fonamentalment, la temperatura és una propietat que posseeixen els sistemes físics a nivell macroscópico, la qual té una causa a nivell microscópico, que és l'energia promedio per partícula.\nAl contrari d'altres quantitats termodinámicas com la calor o l'entropía, les definicions de la qual microscópicas són vàlides molt lluny de l'equilibri tèrmic, la temperatura només pot ser mesurada en l'equilibri, precisament perquè es defineix com un promedio.\nA mesura que un sistema rep calor, la seva temperatura s'incrementa, i igualment, a mesura que perd calor, la seva temperatura disminueix. Quan no existeix diferència de temperatura entre dos sistemes, no hi haurà transferència de calor entre ells. I quan existeixi una diferència de temperatures, la calor tendirà a moure's del sistema amb major temperatura al sistema amb menor temperatura, fins que s'aconsegueixi l'equilibri tèrmic. Aquesta transferència de calor pot donar-se a través de la conducció, convección o de la radiació o a través de combinacions d'elles.\nLa temperatura està relacionada amb l'energia interna i amb l'entalpía d'un sistema: a major temperatura majors seran l'energia interna i l'entalpía del sistema.\nLa temperatura és una propietat intensiva, és a dir que no depèn de la grandària del sistema, sinó que és una propietat que li és inherent, ni en la quantitat de material d'aquest.\nLlei zero de la Termodinámica\nAbans de donar una definició formal de temperatura, és necessari entendre el concepte d'equilibri tèrmic. Si dues parts d'un sistema entren en contacte tèrmic és probable que ocorrin canvis en les propietats d'ambdues. Aquests canvis s'han de la transferència de calor entre les parts. Perquè un sistema estigui en equilibri tèrmic ha d'arribar al punt en què ja no hi ha intercanvi de calor entre les seves parts, a més cap de les propietats que depenen de la temperatura ha de variar.\nUna definició de temperatura es pot obtenir de la Llei zero de la termodinámica, que estableix que si dos sistemes A i B estan en equilibri tèrmic al mateix temps amb un tercer sistema C llavors els sistemes A i C estaran en equilibri tèrmic. Aquest és un fet empíric més que un resultat teòric. Ja que tant els sistemes A, B, i C estan tots en equilibri tèrmic, és raonable dir que comparteixen un valor comú d'alguna propietat física. Cridem a aquesta propietat temperatura.\nSegona llei de la Termodinámica\nTambé és possible definir la temperatura en termes de la segona llei de la termodinámica, que tracta amb la qual diu que l'entropía de tots els sistemes, o bé roman igual o bé augmenta amb el temps, això s'aplica a l'Univers sencer com sistema termodinámico. L'entropía és una mesura del desordre que hi ha en un sistema. Aquest concepte pot ser entès en termes estadístics, consideri una sèrie de tirs de monedes. Un sistema perfectament ordenat per a la sèrie, seria aquell en què sol cau cara o sol cau creu. No obstant això, existeixen múltiples combinacions per les quals el resultat és un desordre en el sistema, és a dir que hi hagi una fracció de cares i una altra de creus. Un sistema desordenat podria ser aquell en el qual hi ha 90% de cares i 10% de creus, o 60% de cares i 40% de creus. No obstant això és clar que a mesura que es fan més tirs, el nombre de combinacions possibles per les quals el sistema es desordena és major; en altres paraules el sistema evoluciona naturalment cap a un estat de desordre màxim és a dir 50% cares 50% creus de tal manera que qualsevol variació fora d'aquest estat és altament improbable.\nPer a donar la definició de temperatura sobre la base de la segona llei, caldrà introduir el concepte de màquina tèrmica la qual és qualsevol dispositiu capaç de transformar calor en treball mecànic. En particular interessa conèixer el plantejament teòric de la màquina de Carnot, que és una màquina tèrmica de construcció teòrica, que estableix els límits teòrics per a l'eficiència de qualsevol màquina tèrmica real.\nAquí es mostra la màquina tèrmica descrita per Carnot, la calor entra al sistema a través d'una temperatura inicial (aquí es mostra comTH) i flueix a través del mateix obligant al sistema a exercir un treball sobre els seus voltants, i després passa al mitjà fred, el qual té una temperatura final (TC).\nTemperatura en distints mitjans\nLa temperatura en els gasos\nPer a un gas ideal, la teoria cinética de gasos utilitza mecànica estadística per a relacionar la temperatura amb el promedio de l'energia total dels àtoms en el sistema. Aquest promedio de l'energia és independent de la massa de les partícules, la qual cosa podria semblar contraintuitivo per a molts. El promedio de l'energia està relacionat excusivamente amb la temperatura del sistema, no obstant això, cada partícula té la seva pròpia energia la qual pugues o no correspondre amb el promedio; la distribució de l'energia, (i per tant de les velocitats de les partícules) està donada per la distribució de Maxwell-Boltzmann.\nEl càlcul de l'energia cinética d'objectes més complicats com les molècules, és més difícil. S'involucren graus de llibertat addicionals els quals han de ser considerats. La segona llei de la termodinámica estableix no obstant això, que dos sistemes a l'interactuar l'u amb l'altre adquiriran la mateixa energia promedio per partícula, i per tant la mateixa temperatura.\nEn una barreja de partícules de diverses masses distintes, les partícules més massives es mouran més lentament que les altres, però encara així tindran la mateixa energia promedio. Un àtom de Neón es mou relativament més lent que una molècula d'hidrógeno que tingui la mateixa energia cinética. Una manera análoga d'entendre això és notar que per exemple, les partícules de pols suspeses en un fluix d'aigua es mouen més lentament que les partícules d'aigua. Per a veure una il·lustració visual d'aquest fet vegi aquest enllaci. La llei que regula la diferència en les distribucions de velocitat de les partícules pel que fa a la seva massa és la llei dels gasos ideals.\nEn el cas particular de l'atmosfera , els meteorólogos han definit les temperatures virtual i potencial, per a facilitar alguns càlculs.\nLes escales de mesurament de la temperatura es divideixen fonamentalment en dos tipus, les absolutes i relatives. Ja que els valors que pot adoptar la temperatura dels sistemes, encara que no tenen un màxim, sí tenen un nivell mínim, el zero absolut. Mentre que les escales absolutes es basen en el zero absolut, les relatives tenen altres formes de definir-se.\nSistema Internacional d'Unitats (SI)\nKelvin (K) El Kelvin és la unitat de mesura del SI, i sent l'escala Kelvin absoluta part del zero absolut i defineix la magnitud de les seves unitats de tal forma que el punt triple de l'aigua aquest exactament a 273.15 K.\nAclaració: No se li antepone la paraula grau ni el símbol º.\nSistema Anglosaxó d'Unitats:


Des de fa més de 500 anys, la Confraria de la Puríssima organitza els actes de celebració de la Festa de la Puríssima a la Basílica de Santa Maria de la Seu de Manresa i, enguany, ha programat conjuntament amb la gestió de la Seu i els Amics de la Seu cinc sessions de visites guiades per explicar qui són els Favets i quin és el seu patrimoni.\nLes dates i hores proposades són les següents: 1 de desembre a les 11.30h i a les 12.30h, 6 de desembre a les 11.30h i a les 12.30h i 8 de desembre a les 10.00h.\nEl recorregut inclourà la visita a la Capella dels Favets, ubicada al claustre neoclàssic de la Seu, l’Altar Major de la Puríssima, a l’interior de la basílica, i les joies del Museu de la Seu.\nEl preu de la visita és de 4?/persona i es recomana inscriure’s prèviament via email (gestio@seudemanresa.cat) o trucant al 93.872.15.12. La recaptació de les visites es destinarà a la restauració de l’altar de la Puríssima.\nA més de les visites guiades, la Confraria ha preparat el següent programa d?actes per celebrar la Puríssima:\n– Tradicional Novena i missa, de dijous 29 de novembre a divendres 7 de desembre a les 18.30h i Missa amb homilia i cant dels Goigs a les 19.00h. Ambdós actes a la Capella de la Puríssima.\n– Tradicional Passada de la bandera des de la basílica pels carrers de la ciutat, el diumenge 2 de desembre a partir de les 10.00h.\n– Festivitat de la Immaculada, missa conventual solemne, el dissabte 8 de desembre a les 11.00h.


Milers d’estudiants surten al carrer a Barcelona per la “inacció política” contra el canvi climàtic\nEls joves, uns 2.000 segons la Guàrdia Urbana, han recorregut el centre de la ciutat en una jornada de vaga mundial a les escoles\nUns 2.000 d’estudiants, segons la Guàrdia Urbana, recorren el centre de Barcelona en una protesta contra la “inacció política” sobre el canvi climàtic. En el marc de les manifestacions de #FridaysforFuture, els estudiants fan vaga per exigir un futur. “Ni un grau més, ni una espècie menys”, criden.\nEl recorregut ha acabat a la plaça Sant Jaume. Els organitzadors recorden que fa cosa d’un mes que es mobilitzen. El moviment estudiantil de crítica a la “indiferència” va començar amb una alumna de Suècia que, tota sola, protestava davant de l’Ajuntament d’Estocolm per reclamar mesures urgents contra el canvi climàtic.\nA l’alumna sueca s’han afegit milers d’estudiants d’arreu del món. De fet, la vaga estudiantil és d’abast mundial i tots estan cridats a sortir de les aules avui.\nEl Liceu Francès és una de les escoles impulsores de la protesta. Alumnes del centre van iniciar el projecte ‘TogetherforFuture’ inspirats en Greta Thurnberg, l’estudiant sueca que va començar el moviment. La Gadea i la Maria són dues alumnes de primer de batxillerat del Liceu que han assistit a la concentració. “Exigim als polítics que facin alguna cosa”, expliquen. Afirmen que estan conscienciades amb el canvi climàtic: “Fem dutxes més curtes per gastar menys aigua, per exemple”.\nEl verd, símbol de l’ecologisme, és el color predominant a la marxa. Les consignes que criden els estudiants demanen un canvi en el “sistema” i no només en el clima. I interpel•len els curiosos que s’aturen a fer fotos: “Tu que ens mires, també t’ofegaràs!”.\nEls estudiants han entregat el manifest al representant de la Comissió Europea a Barcelona, Ferran Tarradellas / ACN\nUn membre de l’associació de la UPF Unim Forces, Xavi Salinas, matisa al TOT Barcelona que la concentració s’ha preparat de forma “assembleària” amb alumnes universitaris i de secundària de diversos centres. Insisteix que és una convocatòria “transversal” i que han intentat evitar símbols de sindicats o associacions.\nFins ara els estudiants han fet concentracions cada divendres des del 22 de febrer a la plaça Sant Jaume, exceptuant el 8 de març. Avança que mantindran les mobilitzacions davant de la Generalitat en les pròximes setmanes.\nLa portaveu de FridaysforFuture Barcelona, Gema Barricarte, xifra l’assistència a la manifestació en uns 10.000 estudiants. La dada de la Guàrdia Urbana la situa en 2.000 alumnes.


CoopCamp organitza una formació per aprofundir en la gestió econòmica de les Associacions sense ànim de lucre - Coop Camp\nEs realitzaran dues sessions formatives, a Montblanc i el Vendrell, per aprofundir en la gestió econòmica de les Associacions sense ànim de lucre.\nDes de l’Ateneu Cooperatiu del Camp de Tarragona (CoopCamp) organitzen la sessió formativa La gestió econòmica de les associacions. Una formació que tindrà lloc el dia 3 de juny a Montblanc i el dia 11 de juny a El Vendrell. L’objectiu de la sessió és oferir formació sobre com portar la gestió econòmica i laboral i quines obligacions fiscals tenen les Associacions sense ànim de lucre.\nLes formació es dividirà en cinc grans blocs: el marc legal de les associacions, el marc normatiu i gestió comptable, el marc normatiu i gestió fiscal, les diferències entre l’associació i la cooperativa I en quins casos encaixa un transformació de l’entitat en cooperativa. S’abordaran temes com l’IVA, l’Impost de Societats, l’IRPF o la contractació laboral.\nLa sessió serà a càrrec de Col·lectiu Ronda.\nLa sessió del 3 de juny a Montblanc tindrà lloc de les 19:00 h a les 21:00 h a Concactiva (al carrer de Daroca), mentre que la sessió de l’11 de juny al Vendrell tindrà lloc entre les 19:00 h i les 21:00 h a la Sala d’Actes de l’Eina Espai Empresarial (Camí Reial, 13-17).\nAmbdues formacions són gratuïtes però és necessària la inscripció prèvia de les participants, en enllaç per a la sessió del Vendrell i en aquest enllaç per a la sessió de Montblanc.


Una vamba per a cada peu - Trail Berguedà\nUna vamba per a cada peu\nagost 13, 2020 novembre 9, 2020\nCom escullo les meves vambes de trail?\nA l’hora de triar calçat de trail, hi ha dues grans qüestions: com ets tu i què vols fer amb aquest calçat. Com que el tema dona per molt i no és qüestió de fer un article interminable, assumiré que ets novell i que m’has fet cas (El trail comença…amb una visita al Decathlon) optant per un calçat polivalent i lleuger, pensat per distàncies no molt llargues. Així que ara ens centrarem en com escollir la sabata més adequada al teu cos i a la teva manera de córrer.\nCaracterístiques del calçat en què t’has de fixar\nPer a pronadors, per a supinadors o neutres? Si no tens problemes de lesions o dolor, no és tan important com sembla, però, com que els termes tècnics estan de moda, deixa’m que faci un comentari al respecte i et tregui del cap comprar coses que no saps què són. La pronació és la tendència natural del peu a rotar cap endins en entrar en contacte amb el terra (per entendre’ns, que et recolzes més en l’exterior del peu) i la supinació, doncs tot el contrari. El normal és no tenir una pronació ni una supinació exagerades, així que la majoria del calçat de running és neutre. Fins i tot si tens una certa tendència a la pronació, que és força habitual, no és quelcom que hagis d’intentar corregir sense parlar amb un especialista, especialment si no deriva en dolor o lesions. Per tant, no és un tema que t’hagi de preocupar massa (tret que un especialista t’hagi recomanat un tipus específic de calçat).\nEl drop: més termes tècnics (i en anglès, que sona més cool). El drop de la sabata no és més que la diferència d’alçada entre la punta i el taló. Has de triar el drop segons si corres recolzant primer el taló o bé la punta o la part central del peu. Per esbrinar això, pots gravar-te a càmera lenta mentre corres (millor demana-li a un amic, la postura és una mica estranya si ho has de fer sol). Així per resumir:\nSi entres en contacte amb el terra amb el taló: escull un drop estàndard (més de 6 mm)\nSi recolzes primer la punta o la part central del peu: escull un drop baix (menys de 6 mm).\nL’amortiment: l’elecció de l’amortiment està condicionada pel tipus de gambada (primer el taló o primer la punta), pel pes del corredor, per la distància, pel tipus de terreny i, evidentment, per la comoditat. Com que hem acordat que assumirem que ets un principiant que faràs distàncies curtes en terrenys diversos, però no massa tècnics, l’amortiment ha de ser suficient com per donar-te sensació de comoditat, però no tan excessiu com per afegir pes a la sabata. Com major sigui el teu pes corporal, més amortiment necessitaràs i més robusta i estructurada haurà de ser la vamba. Fixa’t també en la zona on es concentra l’amortiment: si corres recolzant primer el taló, és allà on t’interessa que hi hagi més coixí, i viceversa.\nLa flexibilitat: una sabata flexible s’adapta millor al terreny, però exigeix peus forts. Una sabata rígida és més dinàmica, i dona més subjecció. Una certa rigidesa pot ser el més adequat per a principiants o per a persones corpulentes, però, al final del dia, la decisió última dependrà del que et sigui més còmode a tu.\nLa talla: sembla una tonteria, però no és trivial. És molt important que hi hagi espai suficient entre els dits del peu i la punta de la sabata; deixar 1 cm de marge per davant dels dits és una bona opció. Com més ajustada sigui la vamba, més control sobre la gambada tindràs i et donarà més sensació de seguretat, que sempre està bé quan t’inicies en terrenys irregulars. Ara bé, descarta qualsevols calçat que exerceixi punts de pressió sobre el teu peu en emprovar-te’l. Si pot ser, emprova’t les sabates al final del dia, que tindràs els peus més inflats i la sensació serà més similar a la de la carrera.\nDit tot això, voldria fer constar que jo puc dir missa: la decisió final és teva i només teva i, sempre que no et faci mal res ni tinguis cap lesió, tria allò que et vagi més còmode a tu. El teu calçat ideal l’aniràs trobant a base d’experiència i canviarà amb el temps a mida que se’t vagin fent forts els peus i pugis de nivell. Jo et puc donar quatre consells per començar, tot fent veure que en sé molt, però fes-me un cas relatiu. Experimenta. Ningú pot saber millor que tu quina és la teva sabata perfecta.


Actualitzada 20/05/2020 a les 08:11\nIntenta no deixar que les teves emocions se't surtin de les mans. Descobriràs que has protegit de més certes parts del teu ésser. Les coses que són una amenaça òbvia per al teu manera creativa d'auto-expressió et faran esclatar en una fúria tirànica. L'atmosfera del dia està bastant carregada causa de l'energia astral del dia.\nEn aquest moment hi haurà molt enuig entre tu i la teva parella. S'està a punt de declarar la guerra. Les accions de les persones poden colpejar fortament la psique dels altres, per tant vés amb compte cap a on apuntes teva arma. Hi ha moltes emocions carregades en l'aire avui que no pots ignorar. L'energia astral està sacsejant tot.\nEl teu punt feble està en la teva família, i descobriràs que qualsevol amenaça relacionada amb aquesta àrea de la teva vida serà resposta amb molt enuig i passió de la teva part. Saltaràs ràpidament en defensa de la teva persona i dels propers a tu.\nEl dia per venir serà desafiant ja que l'alineació astral et portarà un corrent d'aigua freda i dura. Hi ha una persona que intentarà frenar la teva creativitat i mantenir-la tancada en la dura realitat. Però no et preocupis, saps com evadir qualsevol atemptat mesquí i reconfortar el teu esperit.\nIntenta molt buscar les respostes a les coses que vols revelar. La informació no se't donarà en un plat de plata, per tant et correspon a tu buscar-la. Et sentiràs bastant emocional, i els altres descobriran això en tu immediatament.\nPeixosPensa en els teus pràctiques espirituals, i on vols anar en aquest terreny de la teva vida. Les emocions inconscients avui sortiran a la superfície, i descobriràs que estan molt connectades amb les respostes que instintivament vols conèixer.


Olimpíada Informàtica – Fundació Aula\nLa Fundació és promotora en l’organització de l’Olimpíada Informàtica Espanyola (OIE) des del seu inici. La informàtica que s’ensenya habitualment a Secundària consisteix en la utilització d’eines d’edició de texts, de càlcul, o bé en la consulta o construcció de pàgines web. Tanmateix, rarament se centra en la programació.\nDes de la Fundació Aula i a través de l’Olimpíada Informàtica es promou precisament l’estudi de la programació. Adreçada als estudiants de Secundària i Batxillerat de qualsevol centre d’Espanya, l’Olimpíada està organitzada per la Fundació Aula i la Facultat d’Informàtica de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC).\nLa OIE s’ha vingut convocant a Espanya sempre sota els auspicis de la Fundació Aula de Barcelona. Des del curs 2006/07, la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) i la Facultat d’Informàtica de Barcelona (FIB) col•laboren amb la Fundació Aula en l’organització del concurs. El comitè organitzador de la OIE està format per:\nSra.Teresa Mesquida (Fundació Aula)\nSr. Enric X. Martín (vicedegà FIB)\nSr. Omer Giménez Llach (professor UPC\nSr. Salvador Roura Ferret (professor UPC)\nSr. Jordi Villà i Freixa (Fundació Aula)\nSr. Joan Alemany (Fundació Aula)\nQui pot participar en l’Olimpíada Informàtica Espanyola (OIE)?\nLa competició està dirigida a estudiants del segon cicle de Secundària , Batxillerat i Cicles Formatius de grau mig. La inscripció a la web, necessària per a poder accedir al material didàctic (col•lecció de problemes, corrector en línia, solucions d’exercicis), està oberta a tot el món, tant alumnes com professors.\nQuan i on se celebra l’Olimpíada Informàtica Espanyola (OIE)?\nL’Olimpíada s’organitza en dues fases: una fase en línia, en la qual es participa via Internet, i una fase presencial, a la qual es convida als millors 25 estudiants de la fase en línia. Els 4 primers classificats formen l’equip que representa a Espanya en l’Olimpíada Informàtica Internacional. L’organització es fa càrrec de les despeses de desplaçament i allotjament dels concursants, tant de la final nacional, com durant l’Olimpíada Informàtica Internacional.\nD’entre els concursants, i a través de successives eliminatòries, se selecciona l’equip espanyol de quatre concursants que acudeix a la IOI.\nQuè és l’Olimpíada Informàtica Internacional (IOI)?\nLa IOI és una de les cinc olimpíades científiques que tenen lloc anualment. La primera Olimpíada Internacional d’Informàtica (IOI) es va celebrar al maig de 1987, propiciada per la Unesco. L’equip espanyol ha estat present en les IOI de 1997 fins ara.\nEl seu objectiu és l’estímul de l’interès en la informàtica i en les tecnologies de la informació. També es pretén reunir estudiants de diversos països amb talent excepcional perquè comparteixin experiències científiques i personals.\nLa IOI està organitzada cada any per un dels països participants. Cada país envia una delegació de quatre estudiants i dos acompanyants. Els concursants ho fan individualment, i intenten obtenir la màxima puntuació resolent un conjunt de problemes informàtics durant les dues sessions del concurs. Els problemes són algorítmics i han de resoldre’s programant en un ordinador personal.


Assegurances de Protecció de lloguer – A partir de 130€ a l’any\nT’imagines no haver de preocupar-te per si et paguen el lloguer? A Invertis Capital busquem l’assegurança que protegeixi els teus interessos i asseguri que els teus habitatges llogats estiguin sempre en forma.\nL’assegurança d’impagament de lloguer s’ocupa de recuperar teu habitatge en cas d’impagament i que coures per les rendes impagades. A més, si el morós t’ha causat desperfectes, et compensem pels danys. Així tenim cura de tu i del teu habitatge.\nEstudi de viabilitat de l’inquilí\nCobrament de rendes\nNecessito més informació sobre aquest producte: Assegurances de Protecció de lloguer


Ciutats i regions. SmartCatalonia\nL’Autoritat del Transport Metropolità (ATM) i el Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública (per mitjà de l’estratègia SmartCAT) organitzen el Rail Map Challenge, una hackathó que durant 24 hores acull els millors experts en usabilitat, disseny i programació per fer del mapa del transport ferroviari de Barcelona un dels millors del món.\nDins el marc del Mobile World Congress del 2016, es va anunciar l’acord entre la Generalitat de Catalunya i l’associació sense ànim de lucre City Protocol Society per a iniciar un procés d’anàlisi i recerca de l’estandardització de les ciutats catalanes, per tal de facilitar-ne la seva transformació com a Smart Cities.\nFull de ruta a seguir per la implementació de l’estratègia Smart City en un municipi segons un model de maduresa que permet a cada ciutat orientar les accions a desenvolupar segons el moment en què es troba.\nPlataforma Smart Region - DIBA\nEs vol crear una plataforma per donar suport a les corporacions locals per facilitar la implementació de solucions smart als municipis i per proporcionar serveis TIC i aplicacions comunes al conjunt del territori que aconsegueixin un estalvi econòmic i ambiental, una gestió eficient dels serveis i incrementar la participació ciutadana.


Conquereixen Les Planes | Futfem.cat\nConquereixen Les Planes\nEl Sant Pere és el primer equip que aconsegueix endur-se els tres punts del camp del Levante Las Planas amb una victòria per la mínima\nEl Levante ha rebut avui a les quatre de la tarda el Sant Pere a Les Planes amb l'objectiu de mantenir-se invictes a casa i seguir a la zona alta de la classificació. El Sant Pere, per la seva banda, arribava a aquest partit amb bones sensacions, després d'haver guanyat el Mallorca Toppfotball per 3-1 i amb ganes de seguir sumant punts a la classificació.\nEl partit ha començat amb el domini del Levante Las Planas, que ha tingut la possessió de la pilota durant la major part del matx. «Crec que el domini del partit ha estat nostre des del primer minut del partit» explica l'entrenador local Ferran Cabello. Aquest domini no ha espantat el Sant Pere, que ha esperat el seu moment tancat a darrere. «Els hi hem donat el domini del partit per donar-los confiança i aconseguit mantenir-nos i tenir ocasions: ens han anul·lat un gol al minut 34 i hem tingut una molt bona ocasió al minut 39», reflexiona Joan Pont, entrenador visitant.\nEl plantejament ha funcionat al Sant Pere, i al minut 55 Rios ha aconseguit anotar el 0-1 al marcador. Amb el gol el Sant Pere ha gaudit d'alguna ocasió més, però un Levante Las Planas ple de ganes ha obert setge a la porteria del Sant Pere, sense èxit davant la brillant actuació de la portera gironina, que ha fet que el marcador quedés amb el definitiu 0 a 1.\nUna derrota que fa mal al Levante Las Planas, que es mostra molt crític amb l'arbitratge del partit així com el nivell de l'arbitratge de la categoria en general. «Volem fer una queixa als arbitratges, ha estat un escàndol», lamenta Ferran Cabello. «Estem molt decebuts per l'actuació arbitral i crec que ens ha perjudicat molt en un partit en què hem hagut de jugar amb una jugadora menys. M'agradaria fer una advertència tant a la Federació Catalana com a l'Espanyola pels arbitratges que estan posant, perquè crec que no estan a l'altura de la categoria en què estem».\nL'entrenador, per això, es mostra satisfet amb l'actuació de les seves jugadores malgrat les circumstàncies. «Estem molt contents per l'actuació de les nostres jugadores, que ho han donat tot, inclús amb una jugadora menys». Més content acaba la jornada Joan Pont, que destaca el plantejament del partit com a clau per la victòria: «Creiem que la clau del partit ha estat la intel·ligència del Sant Pere. Marxem amb la sensació d'haver fet la feina ben feta», conclou.\nEtiquetes Levante Las Planas\tSant Pere\tPrimera Nacional


Xavier Orteu i Guiu: La ‘Bella ciao’ - Social.cat\nLa ‘Bella ciao’\nperquè aquí m'estic ofegant.\nAixí comença la versió més popular d’aquesta cançó i potser podem pensar que no ha estat casualitat que la sèrie La Casa de Papel l’hagi posat de moda just en el moment que necessitem combatre de l'auge de l'extrema dreta. Explorant una mica la seva història podem descobrir com part del èxit és la seva capacitat de construir un relat compartit en la lluita per les llibertats.\nLa Bella ciao que coneixem va néixer a la Itàlia que combatia el feixisme però en realitat el seu origen és anterior. Es tracta d’una vella cançó de la zona d’Emília i de la Península Apenina al nord d’Itàlia. La música sembla que prové d’una vella cançó jiddisch i la lletra original seria un cant del treball de les mondines (collidores d’arròs).\nPerò, en realitat, on l’adaptació partisana parla de combatre el feixisme, en l’original les camperoles no lluitaven contra l’invasor feixista al que fa referència la cançó, sinó contra l’explotació que rebien en el treball. La cançó deia així: Aquest matí, jo m'he llevat / als arrossars he d’anar / I entre els insectes i els mosquits / una feina dura he de fer / Oh mare meva, oh quin turment / jo et suplico cada dia / L’amo dret amb el seu bastó / i nosaltres inclinades per treballar / i cada hora que aquí passem / perdem la joventut / Però vindrà un dia en que totes nosaltres / treballarem en llibertat. Trobem un aspecte comú: en ambdues versions, l’anhel de llibertat empeny a la lluita compartida. Un cant al compromís col·lectiu per les llibertats.\nUn cop finalitzada la Guerra Mundial, el seu record va esdevenir incòmode per aquells italians que havien col·laborat amb el feixisme. Sembla que la reconciliació italiana va suposar una mena de pacte de l'oblit de la unió contra el feixisme. De fet, no va ser fins als anys 50 quan la Bella ciao reneix en el marc de les lluites obreres i es torna a cantar en marxes i vagues, gairebé com una reafirmació dels ideals de justícia social. Tornant d’alguna manera als seus orígens. Vinculant les velles i les noves reivindicacions. Fent possible la construcció d’un nou relat comú de lluita per la llibertat.\nEls partisans van agafar una cançó de denúncia de les condicions de treball de les seves àvies i la van resignificar en una idea de lluita contra el feixisme. Els obrers van rescatar la Bella ciao de l’oblit per tornar a posicionar-se del costat dels drets socials i les llibertats. Canviar la història implica que les persones disposin un discurs sobre elles mateixes. Si no podem compartir un passat és difícil que puguem disposar d’un projecte col·lectiu de futur. Potser la Bella ciao és una invitació a la construcció d’un nou relat de futur. Un cant per les noves llibertats socials i polítiques.


El Cadí La Seu remunta a la taula i és setè després de derrotar el Quesos El Pastor (66-74) — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El Cadí La Seu remunta a la taula i és setè després de derrotar el Quesos El Pastor (66-74)\nEl Cadí La Seu remunta a la taula i és setè després de derrotar el Quesos El Pastor (66-74)\nEl Sedis Hidrology també guanya, a la pròrroga, contra el Diffsalut Almeda (76-79). El Sedis Airam aconsegueix un primer i un tercer lloc al Torneig Ciutat de Lleida\nEl Cadí La Seu ha remuntat a la classificació fins a la 7a posició de la Lliga Femenina gràcies a la victòria d'aquest dissabte a Zamora contra el Quesos El Pastor (66-74). L'equip de Bernat Canut torna a tenir un balanç equilibrat (3-3) i està empatat amb el Lointek Gernika Bizkaia (6è), l'Al-Qázeres, el Lacturale Araski i l'Snatt's Femení Sant Adrià, que aquesta jornada jugava amb el líder, el Perfumerías Avenida.\nA Zamora, el Cadí va recuperar les bones sensacions i ja va sortir endollat amb un marcador de 16-26 al final del primer quart. Les urgellenques van saber contenir els intents de remuntada locals (31-39 al descans) i, de fet, la diferència de vuit punts es va mantenir tant al tercer període (46-54) com en el resultat final. Shereesha Richards va tornar a ser decisiva amb 21 punts, 9 rebots i una valoració de 28, mentre que Mehryn Kraker va fer 12 punts i 5 rebots. El joc del Quesos El Pastor va passar per les mans d'Alisia Jenkins, que va ser la màxima anotadora del partit amb 24 punts.\nLa jornada també ha estat profitosa pel Sedis Hidrology, que aquest diumenge ha vençut fora de casa, contra el Diffsalut Almeda de Cornellà de Llobregat (76-79), en un matx molt disputat. Tot i començar perdent (19-15 al primer quart i 37-33 al descans), l'equip de David Vallvé va remuntar i a deu minuts pel final guanyava d'un punt (55-56). La victòria es va decidir a la pròrroga, després que el temps reglamentari acabés amb empat a 69. Aquest resultat permet al Sedis tenir ara un balanç de 2-3 a Primera Catalana masculina, amb dos partits pendents, i apartar-se dels dos últims classificats, JAC Sants i Viladecans, abans de la difícil visita de l'Aracena-Collblanc.\nAls bons resultats del Cap de setmana també s'hi ha sumat el Sedis Airam, que aquest diumenge ha participat al 5è Torneig Ciutat de Lleida per a persones amb discapacitat intel·lectual. Els dos equips urgellencs van aconseguir un doble podi. A la categoria A, l'Airam A va finalitzar en tercera posició, per darrera del CE Alba i l'Asvolcall Down Lleida A, mentre que el Força Lleida Aspros va ser quart. I a la categoria B, l'Airam B va ser el guanyador, seguit del Mollerussa Acudam, l'Asvolcall Down Lleida B i el Força Lleida Aspros B.\nSegon triomf del MoraBanc Andorra\nMentrestant, a la Lliga ACB, el MoraBanc Andorra ha aconseguit el segon triomf de la temporada, contra l'Iberostar Tenerife, en un duel amb marcador baix (58-48). L'equip de Joan Peñarroya, que enguany també competeix a l'Eurocup, té de moment un balanç de 2-4, després d'haver perdut a les primeres jornades amb el Real Madrid, el Fuenlabrada, l'UCAM Múrcia i el Tecnyconta Saragossa i d'haver superat l'Herbalife Gran Canaria. Aquest diumenge vinent, els andorrans jugaran a Badalona contra el Joventut.\nQuesos El Pastor-Cadí La Seu (Foto: @sedisbasquet)\nEl Sedis Airam al Torneig Ciutat de Lleida (Foto: Sedis Bàsquet)


Publicat 20/06/2021 14:34CET\nEl Govern obre aquest dilluns el formulari d'inscripció prèvia per accedir a les ajudes directes extraordinàries per a la solvència empresarial, dirigides al pagament de deutes de professionals autònoms i empreses afectades pel coronavirus.\nEl període del tràmit telemàtic d'inscripció obrirà a les 9.00 hores i durarà fins al 30 de juny a les 15.00 hores, ha informat el Govern aquest diumenge en un comunicat.\nLa línia, dotada amb 993 milions d'euros, es dirigeix a 191 dels sectors d'activitats més afectats i representen 189.861 empreses a Catalunya.\nEn concret, es podran demanar ajudes per afrontar deutes i despeses registrades entre l'1 de març del 2020 i el 31 de maig del 2021.\nEs preveuen diferents quantitats econòmiques segons la tipologia del sol·licitant: les empreses i professionals autònoms que tributin per règim d'estimació de l'IRPF podran rebre una subvenció de fins a 3.000 euros.\nEls altres sol·licitants hauran d'acreditar un descens del volum d'operacions de més del 30% i deutes d'almenys 4.000 euros per rebre entre 4.000 i 200.000 euros.\nEn la concessió de les ajudes no es tindrà en compte l'ordre cronològic de presentació de les sol·licituds, i els criteris d'atorgament són el resultat del pacte assolit pel Govern i CCOO, UGT, Foment i Pimec.\nEl conseller d'Empresa i Treball, Roger Torrent, assegura que la prioritat del Govern és "donar resposta al gran volum de sol·licitants previst i de dades a gestionar" per fer el procés el més àgil possible.\nEl conseller ha apostat per la concertació social per aconseguir grans acords i pal·liar els efectes de la pandèmia: "És la millor fórmula per aconseguir una sortida de la crisi que ens permeti recuperar i transformar el país sense deixar ningú enrere".


A la segona assignació he estat assignat a la meva 7 preferència, però m'he quedat molt prop de la 6 (0,022) i la 4 (0,098). M'agradaria entrar a la 4. Com ho he de fer?\nPrimer he de fer la matrícula de la 7 per si de cas, a més de prémer el botó d'esperar a les reassignacions oi?\nSi a la primera reassignació entro a la 6, puc continuar esperant per veure si arribo a la 4 a la segona reassignació? Si és així i finalment no arribo a la 4 que passa? Perdo la 6 però la 7 (on ja m'havia matriculat) la continuo tenint no?\nPer resoldre aquest dubte, hauries de posar-te en contacte amb l'Oficina d'Accés a la Universitat o qualsevol de les seves seus.


Els museus de Catalunya reivindiquen les dones artistes – Olot Cultura\nEls museus de Catalunya reivindiquen les dones artistes\nEls Museus d’Olot se sumen a una iniciativa de la Xarxa de Museus d’Art de Catalunya i comptabilitzen les dones que formen part de la seva col·lecció: 32, de les quals només una està exposada a les sales de l’exposició permanent.\nLa voluntat dels Museus d’Olot és la de programar cada any una exposició d’una dona artista.\nLa Xarxa de Museus d’Art de Catalunya, de la qual en formen part els Museus d’Olot, ha iniciat un treball per a donar major visibilitat i presència a les dones en els museus d’art, en el marc d’un projecte més global que pretén oferir lectures i discursos de les col·leccions també en perspectiva de gènere i de diversitat sexeafectiva i LGTBI.\nEntre els projectes anuals que es planteja la Xarxa de Museus d’Art de Catalunya, (integrada per 21 museus de tot el país), un dels més rellevants, serà el de donar una major visibilització del paper actiu de la dona en la creació artística, tot trencant la perspectiva heteropatriarcal que durant segles ha relegat la figura de la dona en l’art.\nS’han plantejat dues primeres preguntes: quin número d’artistes dones es conserven en les col·leccions dels museus d’art catalans? i, quantes obres de dones artistes hi ha a les exposicions permanents? Malgrat que la dona ha tingut un accés molt limitat a la pràctica artística, els museus catalans d’art compten amb dones als seus fons, amb una presencia més significativa en l’art contemporani. Amb tot, continuen essent les grans absents de les permanents. La llista de noms de dones artistes és llarga, sobretot i majoritàriament a partir del segle XX, però la majoria no són visibles en els discursos permanents dels diferents centres i poc més d’un 5% es troben exposades en les sales dels museus.\nEl Museu de la Garrotxa té documentades 32 dones artistes a la seva col·lecció. La major part d’elles són dones artistes contemporànies, a partir dels anys 70 i fins avui com Rosa Serra, Anna Manel·la, Emília Xargay, Mapi Rivera, Josefina Coderch, Isabel Banal o Isabel Torquemada, entre altres. D’artistes del segle XX anteriors als anys 70 i del segle XIX es disposa d’obres de Mercè Llimona (1949), Maria Teresa Oliva (1949) i Teresa Artigas i Motsalvatge (segle XIX). De totes elles, l’única que està exposada a les sales permanents del museu és Teresa Artigas i Montsalvatge, que va ser una de les alumnes de Josep Berga i Boix.\nIMPULSAR LA PRESÈNCIA DE LES DONES ARTISTES ALS MUSEUS CATALANS\nLa presència de dones artistes als fons dels museus catalans és una realitat silenciada que es vol trencar des dels museus de la xarxa, sumant-se a actuacions com les que ja impulsa la Xarxa de Museus d’Història de Catalunya i desenvolupant-ne de pròpies.\nL’objectiu final és fer aflorar les dones, des de les muses inspiradores a les promotores o mecenes i, ben especialment les artistes, impulsant canvis en els discursos per incorporar-les als relats dels diferents centres museístics. D’entrada, s’ha elaborat un llistat complet del nombre d’obres i noms de dones artistes presents en les col·leccions dels 21 museus de la Xarxa amb l’objectiu de publicar-lo i difondre’l. Una petita llavor que enguany es materialitza en un seguit d’activitats que han preparat els diferents museus de la Xarxa al voltant del Dia Internacional de la Dona.\nAquest cap de setmana del Dia Internacional de la Dona, al Museu de la Garrotxa es pot visitar l’exposició de Dolors Puigdemont a la Sala Oberta 2 que porta per títol “Cossos. Rodant i Penjant d’un fil entre el Puigsacalm i el Puig Rodó”. L’entrada és gratuïta.\nDes del 2002 i fins avui, el Museu de la Garrotxa ha programat una dotzena d’exposicions de dones artistes. A partir del 2019, per tal de donar visibilitat a la feina que fan les dones creadores, el Museu ha proposat dedicar una exposició a l’any a una dona artista.


'No serà un judici just': el dietari dels presos (Carme Forcadell)\n2 min. Expresidenta del Parlament 17/02/2019 09:42\n651x366 Junqueras donant uns papers de l’advocat Andreu Van den Eynde a Raül Romeva en el primer dia de judici. / EMILIO NARANJO / EFE Junqueras donant uns papers de l’advocat Andreu Van den Eynde a Raül Romeva en el primer dia de judici. / EMILIO NARANJO / EFE\nTot i que estem fortes, serenes i convençudes que no hem comès cap delicte, som conscients que estem immerses en un moment crucial en el qual, fàcilment, poden sorgir nervis, tensió o preocupació. Així i tot, soc d’aquelles persones que sempre veuen el got d’aigua mig ple. Soc optimista de mena i per això intento posar el focus en aquelles coses positives que ens passen en cada moment de la vida. I ara mateix, poder gaudir del dinar amb la resta de companys i conversar amb ells durant les estones d’espera i els recessos és el millor d’aquesta nova etapa que tot just hem començat aquesta setmana. Com els he trobat a faltar!


"La vida per correu electrònic no és exigent. Tot s’hi val, i això que el teletreball impera més que mai i potser per sempre"\nL’escriptora Rosa Chacel (1898-1994)\nEls temps pandèmics, que duraran, han santificat i expandit el treball remot, el teletreball. Així, la comunicació entre les persones que treballen juntes és més i més per correu electrònic, potser per sempre en tantes professions. La prosa que s’hi fa servir crida a reflexió i molt sovint clama al cel. Uf, m’està sortint un vocabulari i un imaginari litúrgics, per alguna cosa deu de ser. Potser n’hem de parlar més. L’absència alarmant de bona prosa, clara i específica, i no diguem ja de prosa seductora, en tantes comunicacions de treball per correu electrònic, atordeix.\nUna allau de gent posa a parir la llengua i l’expressió de les xarxes socials per intempestives i maleducades. Criden més l’atenció els malvats que els bons, ja se sap. Les persones que s’hi expressen bé (que n’hi ha, i tant: vegeu els fils de tants epidemiòlegs i sanitaris, per exemple) paguen, justes, pels pecadors. Però trobo encara més simptomàtic que les comunicacions de feina per @, que són privades, de persona a persona o bé entre més de dues persones en una mateixa conversa electrònica, tinguin sovint, entre gent educada, un nivell tan baix d’expressió, de comprensió lectora i de consideració i respecte per l’altre.\nQuan feia classes a la facultat m’alarmava pels correus electrònics dels alumnes. Un dia ho explicava al meu nebot, enginyer informàtic, que em va dir que hauria d’ensenyar-los a fer servir l’@. “Xiquet, que som a la universitat”, m’hi vaig rebel·lar, “no sóc ningú de la seva família ni tampoc som a l’institut, que els profes traslladen aquestes coses als pares”. “És igual, tia, ensenya’ls-ho, no ho ha fet ningú, ningú no els ha dit com s’han de relacionar per @.” Ho vaig intentar, i en algun cas va funcionar. Apel·lava que, quan haguessin acabat la universitat i prompte o tard accedissin a alguna feina o en demanessin, havien d’aprendre la manera idònia de fer-ho per @. Confio que algú ho retingués i ara ho faci així. Tots van continuar escrivint-me, però, amb aquesta fórmula inicial, per més que repetidament els respongués com a Prof. Ibarz: “Hola, Mercè!” Només els alumnes llatinoamericans eren l’excepció: “Hola, professora Ibarz.” M’hi havia d’haver posat més forta, amb la resta?\nUna ja no pot confiar en la frase clàssica docent: “Ja els suspendrà la vida.” Perquè la vida per correu electrònic no és precisament ni exigent ni suspenedora. Tot s’hi val, per @, pel que es veu. La mala prosa, i fins deixar de respondre qüestions professionals serioses.\nCarburo que no respondre deu anar per aquí, no tenir l’habilitat de la prosa necessària. I potser més encara pel temor que domina el món de les institucions culturals de tota mena, que són les que conec: no deixar res escrit que pugui ser comprometedor. Fan bé, ben mirat: amb la mala prosa que sovint gasten les institucions, de segur que es posaven en compromís. En aquests casos, val més agafar el telèfon i dir-ho de paraula, allò que el vent s’endú per més que quedi gravat al cor i la memòria. Que no quedi ni quedarà escrit. Però ni això, els que no responen mails no fan.\nLa prosa seductora, deia. Si no la practiques, no l’arribes a conèixer. Si no la llegeixes –forma suprema de practicar la llengua, perquè si no en tens el(s) model(s) de cap manera no pots escriure bé, ni un correu electrònic–, no hi ha manera de conèixer-la, la prosa seductora, ni fer-la servir de model.\nProsa seductora, què és? No sols la de la publicitat i les arts industrials al servei del mercat i el públic, sinó la del seu referent fundacional, la literatura. La mala educació i l’egotisme acostumen a anar de bracet amb l’analfabetisme, i un analfabet funcional pot avui tenir títols acadèmics i no saber llegir. La prosa seductora és el resultat d’una cosa íntima i profunda que es diu lectura participativa, lectura en acció: quan llegeixes i t’adones que allò tan interessant que t’arriba fondo està ben escrit perquè està ben pensat i ha trobat l’estil pertinent.\nPer compensar tanta prosa porqueria, lectura. Posem dues autores de prosa seductora al màxim, Mercè Rodoreda i Rosa Chacel, dues escriptores que s’admiraven i van intercanviar cartes (poques, per desgràcia, però ben eloqüents). La nostra MR és ben coneguda, almenys de nom, pels lectors d’aquesta casa. La Chacel (1898 – 1994) és una altra exiliada republicana, menys coneguda (encara!) a pesar de la immensitat de la seva obra. L’editorial barcelonina Comba l’està reeditant, per sort. Us recomano molt La sinrazón, que data del 1960. Amb Quanta, quanta guerra… i Viatges i flors, aquesta extraordinària novel·la és un altre model i referent de prosa seductora, que vol dir escriptura en contra de la trivialitat i del soroll comunicatiu i a favor de fer-hi entrar el lector de gust en la complexitat i el matís, per tan ben tractat i respectat com s’hi sent davant de paraules i frases que transmeten amb precisió i bellesa els embats de la vida i la relació entre les persones. Ensenyen molt, totes dues, són un pou d’escriptura i sensibilitat. També per a escriure per @. Els temps ho demanen.


Decorat Fira Kétezer – Escola Garbí Pere Vergés Esplugues\nDecorat Fira Kétezer\nPublicat el 27 de novembre de 2017 By noticiese\nEls alumnes de la promoció Kétezer realitzen el seu viatge de promoció a la ciutat de Budapest. Així doncs hem pensat que podíem treballar el concepte de la decoració d’enguany a partir de la idea d’aigua, ja que és un element constitutiu de la ciutat de Budapest (tant pel Danubi que creua la ciutat, com per la gran quantitat de fonts termals que hi podem trobar).\nPer aquest motiu hem volgut crear una decoració que tingui a veure amb el fluir de l’aigua amb els colors de l’aigua: verds, blaus, blancs i fins i tot violetes i grocs i en el seu moviment en tant que flux i en forma de remoli.\nD’aquesta manera hem creat uns mòbil de grans dimensions, dels quals pengen uns cercles dibuixats pels alumnes d’educació primària i d’educació infantil. Els cercles són la interpretació plàstica, per part dels més petits, de com pot ser el flux de l’aigua. Finalment els alumnes més grans han creat les estructures que els aguanten i els fan dansar\nNotícia prèviaEl noticiari d’ecologia\nNotícia següentConferència del Dr. Accensi pels nens de 4t de Primària\nAgermanament amb Senegal\nBy noticiese\tPublicat el 27 de novembre de 2015\nBy bibliotecae\tPublicat el 13 de desembre de 2019\nActivitats realitzades des de Dinamització cultural\nBy noticiese\tPublicat el 4 de juliol de 2016 4 de juliol de 2016


S’inicien els treballs de fonamentació del mòdul del nou institut de Lloret — Ajuntament de Lloret de Mar\nAVUI 4ºC min. / 15ºC max.\nSou a: Inici / Ajuntament / Comunicació i publicacions / Sala de Premsa / S’inicien els treballs de fonamentació del mòdul del nou institut de Lloret\nS’inicien els treballs de fonamentació del mòdul del nou institut de Lloret\nLa fonamentació té un cost aproximat de 105.000€, que assumirà l’Ajuntament\nL’Ajuntament de Lloret ha iniciat els treballs de fonamentació del mòdul del nou institut del municipi, que es trobarà ubicat a la zona de Sant Quirze. L’alcalde de Lloret, Jaume Dulsat, ha explicat que “tot i que no és competència municipal, l’Ajuntament es va comprometre a cedir el terreny i a dur a terme aquests treballs de fonamentació, amb un cost aproximat de 105.000€, a fi de donar resposta a les necessitats educatives del municipi”. I també ha recordat que “Continuem treballant amb la Generalitat de Catalunya perquè aquest institut es converteixi en una escola-institut com a Fenals ja que pensem que aquest és el model pel qual hem d’apostar”.\nPer altra banda Francisco Pastor, regidor d’Educació i primer tinent d’alcalde, ha detallat que “El nou institut té matriculats 47 alumnes provinents de les diferents escoles del municipi, unes xifres d’èxit per un institut que acaba de començar”. El regidor ha remarcat que “l’educació és un projecte prioritari que hem de treballar conjuntament organismes públics i comunitat educativa; hem de reduir la massificació a les aules i augmentar els recursos per atendre correctament la diversitat de les nostres escoles”.\nEl centre, que durà el nom d’Institut Sant Quirze, s’instal·larà de manera provisional en un mòdul prefabricat i comptarà amb tres espais d’aula i un espai diàfan d’administració i sala de professors. Pel que fa al nom, aquest té l’origen en els terrenys que acolliran en un futur l’edifici del nou centre, situats al costat de l'ermita de Sant Quirze.\narxivat sota: Actualitat, Ciutadania, Educació


Dinàmica educativa. Coeducació - Son Servera\nDinàmica educativa. Coeducació\nSOM DIFERENTS, SOM IGUALS. CAPSA DE CONTES PER LA IGUALTAT\nÉs una capsa de llibres i contes que es poden utilitzar per treballar els valors de la igualtat de gènere. Per l'edat dels infants als quals va adreçada l'activitat, sobretot es treballen temes relacionats amb els estereotips. També s'ha preparat una proposta d'activitats relacionades amb la igualtat.\nCol·laborar amb l'escola en el foment de la lectura. Utilitzar els contes com a recurs didàctic per treballar a favor de la igualtat.\nAl llarg de tot el curs escolar (la disponibilitat del programa depèn de la demanda).\nS'entrega una capsa amb tot els contes.\nLa proposta no està separada per cicles. El professorat adaptarà l'activitat al seu grup així com ho consideri oportú.\nEn cas que hi hagi material de treball per a cada alumnat, se n'entregarà un exemplar fotocopiable.\nLLEGIR, VIURE I CONVIURE: CONTES AMB VALORS. EDUCACIÓ INFANTIL\nÉs una capsa/carpeta amb 5 contes per treballar l'educació emocional i la convivència, alhora que utilitzam aquests valors com a elements fonamentals per treballar la coeducació i la igualtat entre els infants.\nCol·laborar amb l'escola en el foment de la lectura.\nUtilitzar els contes com a recurs didàctic per treballar l'educació emocional, la convivència i la coeducació.\nCursos d'educació infantil.\nA partir del 15 de gener.\nS'entrega una capsa/carpeta amb els cinc contes.\nPer a cada conte es proposa una activitat sobre les emocions, els valors, la resolució positiva de conflictes i una activitat de foment de la lectura. S'entrega un exemplar fotocopiable. La proposta no està separada per cursos.\nL'empatia: presentar el concepte.\nVoler que tothom se sentí bé\nRespecte per la diferencia.\nHi ha més d'un punt de vista.\nFer que tothom se sentí bé.\nIntroducció a la resolución positiva de conflictes.\nAmistat, afecte i solidaritat.\nAssociar accions amb sentiments (relació de causa-efecte).\nLLEGIR, VIURE I CONVIURE: CONTES AMB VALORS. 6È DE PRIMÀRIA\nÉs una capsa/carpeta amb 4 contes per treballar l'educació emocional i la convivència, alhora que utilitzam aquests valors com a elements fonamentals per treballar la coeducació i la igualtat.\nCol·laborar amb l'escola en el foment de la lectura. Utilitzar els contes com a recurs didàctic per treballar l'educació emocional, la convivència i la coeducació.\nCursos de 6è de primària.\nS'entrega una capsa/carpeta amb els quatre contes. Per a cada conte es proposa una activitat relacionada amb les emocions, els valors, la igualtat..., i una activitat de foment de la lectura. S'entrega un exemplar fotocopiable.\nReflexionar sobre com algunes idees poden dificultar la convivencia: prejudicis, estereotips, idees preconcebudes¿\nReflexionar sobre l'aparença/ prejudicis/estereotips.\nHi ha més d'un punt de vista (múltiples veritats)\nImportancia de valorar i sentir-se valorat.\nResponsabilitat/ responsabilitat individual.\nEmpatia. Autocontrol. Agressivitat.\nSimetria de les relacions.\nAmistad. Confiança. Afecte.\nEmpatia, revisió d'estereotips, emocions.


Dissabte 15 de maig de 2021 a les 20 h al Teatre Principal.\nLa qualitat i la varietat de la música que es fa a casa nostra és inqüestionable. Si parlem de música indie (o independent), dos noms destaquen sobre els altres, que presentem en aquest concert doble.\nJoan Pons és El petit de cal Eril, un músic de Guissona que el 2007 va sorprendre el panorama musical preguntant-nos Per què es grillen les patates i que des de llavors ha conreat un pop íntim i metafísic, en què ha musicat poemes de Joan Oliver o ha parlat de l’energia fosca.\nFerran Palau és d’Esparreguera i el 2003 va fundar el grup Anímic, una rara avis en la música del país, i en els seus treballs en solitari practica un pop minimalista i poètic.\nTots dos músics comparteixen banda i toquen sovint junts, i a més tenim la sort que enguany presenten disc nou.\nSi no els heu vist mai quan han visitat el festival Embassa’t, aquesta és una ocasió única per descobrir-los i gaudir de la seva música en un espai tan privilegiat com el Teatre Principal. Ens podran cantar, literalment, a cau d’orella.\nVídeo de presentació a https://www.youtube.com/watch?v=MWorzPep-lE a partir de dijous 6 de maig a les 20 h.


Concurs de vídeo sobre educació i competències | Xarxa Punt TIC\nConcurs de vídeos per a joves: Education and Skills\nL'Organització per la Cooperació i el Desenvolupament Econòmics (OCDE) convoca un concurs de vídeos sobre l'educació i les competències, adreçat a joves que tinguin entre 18 i 25 anys. Animar als i a les joves que participen als Punt TIC a participar-hi pot ser una bona manera de fomentar la reflexió i l'adquisició de competències.\nAquest concurs pot ser una eina per als dinamitzadors i dinamitzadores que volgueu desenvolupar alguna activitiat al voltant de la Setmana Europea de les Competències Digitals amb joves que participen al vostre punt.\nEl concurs Education and Skills (Educació i competències) de l'OCDE convida als i a les joves a reflexionar sobre qualsevol tema que tingui a veure amb l'educació i les competències en què s'haurien d'educar els/les infants i joves. Cadascú es pot centrar en diferents aspectes, com ara les habilitats necessàries per aconseguir una feina, com reduir la bretxa digital, la lluita contra la desigualtat en l'accés a l'educació i la formació o com inspira la creativitat i la innovació.\nS'haurà de reflectir el resultat de la reflexió en un vídeo de menys de 3 minuts i presentar-lo abans del 31 de març.\nL'autor/a de vídeo (o un representant designat, si és un treball de grup) de cada vídeo guanyador serà convidat a París per assistir al Fòrum de l'OCDE els dies 22, 23 i 24 de maig de 2012.\nPodeu aprofitar aquest certamen per parlar amb els i les joves sobre les competències digitals que cal adquirir per tal de poder trobar i desenvolupar una feina avui en dia, tal com proposa la Setmana Europea de les Competències Digitals (e-Skills Week 2012).\nSetmana Europea de Competències Digitals


Els negatius retrobats de Robert Capa\nel dia 30.1.08\nProp de 3.000 negatius de fotos de la Guerra Civil espanyola de l'hongarès Robert Capa que es creien perduts han aparegut, set dècades després i a l'altra banda de l'Atlàntic, en una casa a la Ciutat de Mèxic. Les fotos preses pel cèlebre fotògraf i dos col·legues van sobreviure en tres caixes i no se sap del cert com van acabar en mans de Francisco Aguilar González, un general i exdiplomàtic destinat a França, que va participar en la revolució mexicana del 1910 i va morir en la dècada de 1990. Els seus fills van descobrir les caixes quan van vendre la casa del seu pare, però no van creure que fossin documents històrics i les van guardar a l'armari del seu nou habitatge fins que la conservadora i fotògrafa anglesa Trisha Ziff va trucar a la seva porta l'any passat. Ziff, que viu a Mèxic, buscava des del gener del 2007 els negatius després d'haver rebut pistes del Centre Internacional de Fotografia de Nova York que podien existir encara.\n"És realment un misteri el que va passar [...]. Com aquests negatius van arribar a Mèxic no estem segurs, només sabem que van anar a parar a mans d'aquest general Aguilar", va dir dilluns Ziff a Reuters en una entrevista telefònica. Capa, nascut a Budapest el 1913, va ser corresponsal gràfic durant la Guerra Civil a Espanya i durant la Segona Guerra Mundial, i va morir quan va trepitjar una mina a Vietnam, on cobria la Primera Guerra d'Indoxina.\nZiff va dir que l'arxiu és invalorable per a la història de la fotografia i és un testimoni sobre el particular estil de Capa, perquè les seves fotos de guerra reflecteixen la seva ideologia. Capa va prendre partit a favor dels republicans durant la Guerra Civil. "Penso que [l'arxiu] conté un gran missatge. Es tracta de fotògrafs que prenen les seves fotos des d'un punt de vista molt específic. Ells recolzaven la causa republicana i les seves imatges vénen des d'aquest espai ideològic", va dir Ziff. Abans de la troballa, que no va ser revelada fins fa un parell de dies, es coneixien unes 500 fotos de Capa de la Guerra Civil espanyola. Una de les frases famoses de Capa era: "si les teves fotos no són prou bones, és que no t'has acostat prou". Les fotografies del nou arxiu no són només de Capa. També inclouen preses fetes per la seva parella, l'alemanya Gerda Taro, i pel polonès David Seymour, que aparentment hauria enviat l'arxiu a Mèxic. Ara els negatius són en mans de l'Institut de Fotografia Contemporània de Nova York, on es planeja exhibir-les en el futur. També es planegen mostres a Mèxic, va dir Ziff.


Documents - Escola La Caixa - Barcelona\nSortides Escolars 2019-20\nAquest document conté les cartes que vam donar a les famílies a principis d'octubre on s'explicava quines sortides feia cada curs i l'import que tenien. A més a més, hi ha l'autorització paterna un document imprescindible perquè els alumnes puguin anar a les sortides.\nInstruccions per fer pagaments\nQuan s'han de fer els pagaments a l'Escola, material i sortides, es poden fer caixer a les oficines de la Caixa o per transferència bancària a través d'Internet. En aquest document expliquem com es fa.\nLlibres de text Infantil 2019-20\nLlistat per cursos del llibres que han de comprar els alumnes d'Infantil. Els llibres es poden comprar nous o de segona mà a la fira de llibres que organitza l'AMPA a finals de juny.\nLlibres de text Primària 2019-20\nLlistat per cursos dels llibres que han de comprar els alumnes de Primària. Els llibres es poden comprar nous o de segona mà a la fira de llibres que organitza l'AMPA a finals de juny.\nRecull informatiu curs 2019-20\nA principi de curs lliurem a les famílies aquest document que és una guia de consulta on hi ha les dades bàsiques del curs: calendari del curs, horari, llistat de mestres, normes bàsiques, dades de contacte del centre, horaris de reunions...\nResum del Pla Anual de Centre\nEl Pla Anual del Centre és el document que concreta el funcionament del centre educatiu per a un curs concret. Comença amb els objectius generals de l'escola que marca les línies a seguir en totes les activitats que es realitzen al Centre.\nDocument on es recullen els trets d'identitat de l'Escola. La darrera modificació del document es va realitzar el novembre de 2019.\nAquest document conté el treball de Centre pel que fa a llengües: català, castellà i anglès.\nConcurs de mèrits per seleccionar el director/a\nConcurs de mèrits per seleccionar el director o directora de diversos centres educatius dependents del Departament d'Educació


En memòria del pare claretià Jordi Pijoan: “Delerós de saber més i de ser millor” | Catalunya Religió\nPer Catalunya Religió. Ds, 01/08/2020\n(Claretians) Provincial dels Missioners Claretians de Catalunya als anys vuitanta, el pare claretià Jordi Pijoan Parellada va ser director de l’Editorial Claret i va tenir un servei destacat amb diverses congregacions religioses. Home d’un gran seny, bon conseller, sabia treure ferro als problemes, per molt greus que semblessin. Persona de tracte cordial i amable, amb gran capacitat d’escolta, que ha comptat sempre amb una colla gran de bones amistats. D’esperit obert i atent sempre als corrents renovadors, que ell seguia sobretot a través de les seves nombroses lectures. Molt realista i conscient dels seus límits, però amb una gran visió de futur. Enamorat del pare Claret i de la seva vocació missionera claretiana, sobretot en els àmbits de les publicacions i la predicació. Sempre ha conreat amb interès la seva vida espiritual.\nLa matinada d’aquest dimecres, el pare Pijoan ha mort a la comunitat assistencial de Barcelona. Agraïm el do de la seva vida i desitgem que descansi en pau. En les circumstàncies i pautes socials del moment, es farà un breu comiat en la intimitat familiar, però no hi haurà per ara celebració-missa de comiat. Avisarem oportunament quan en puguem establir la data.\n“Delerós de saber més i de ser millor”\nEl pare Jordi Pijoan i Parellada neix a Conesa (La Conca de Barberà) el 18 d’abril de 1924, en el si d’una família de sis germans.\nViu la duresa de la guerra civil i, en plena postguerra, per obrir-se un cert futur aprèn l’ofici de forner a Barcelona i l’exerceix al seu poble natal durant uns anys. En el recull de records biogràfics que ens ha deixat, descriu així la seva joventut: “Afany de conèixer, afany de saber. Llegia, estudiava quelcom. Però sobretot vivia: cine, teatre, futbol, sortides...”, “delerós de saber més i de ser millor, en tots els sentits”.\nAcabat el servei militar a Melilla, passa a viure a Valls, on té un germà. Allà munten una perfumeria, que funciona força bé. Ell se sent autònom, independent i frueix d’una certa prosperitat econòmica. Allà es relaciona amb els claretians, especialment el pare Pau Aguadé, el superior de la comunitat. Amb el seu guiatge animós i encoratjador, desvetlla i consolida la crida que sent a ser religiós o sacerdot. Durant aquell temps porta, segons diu ell mateix, “una vida espiritual intensa: pregària, visita, devoció a la Mare de Déu de la Candela, activitats apostòliques. Bona participació litúrgica. Bones lectures”.\nDesprés d’un bon discerniment i de plantejar-se la possibilitat de ser germà de Sant Joan de Déu, es decideix pels Missioners Claretians. Entra al postulantat de Solsona el 1949, amb 25 anys, força gran pel que era habitual en aquella època. A l’any següent va a Vic a fer el noviciat, al final del qual fa la primera professió el 24 de setembre del 1951. Continua la seva formació a Solsona, amb els estudis de filosofia (1951-54) i a Valls, amb els de teologia (1954-58). A Valls diu que “es començaven a notar els corrents renovadors i innovadors de la formació eclesiàstica” i també es respiraven els aires que preparaven el Concili Vaticà II.\nMentre fa els seus estudis, el 1956 li demanen que ajudi en les seves tasques editorials el pare Lluís Ribera, escriptor de llibrets infantils i litúrgics i fundador, el 1926-28, del full ‘La Fiesta Santificada’. És el començament d’una llarga dedicació al món editorial.\nEl 24 de setembre del 1951 fa la seva professió perpètua i el 17 d’agost de 1958 rep l’ordenació presbiteral de mans de Narcís Jubany, aleshores bisbe auxiliar de Barcelona. Just ordenat, el pare Pau Aguadé, aleshores provincial, el destina a la casa de Gràcia, amb la missió de fer-li de secretari particular i continuar col·laborant en les tasques editorials.\n1961-1966: director de Gràfiques Claret\nDesprés d’una breu estada a Montgat, el 1961 és destinat a la comunitat del carrer Roger de Llúria i nomenat director de Gràfiques Claret (la futura Editorial Claret), molt centrada en la redacció i distribució del full setmanal ‘La Fiesta Santificada’, del qual s’imprimeixen aleshores 220.000 exemplars setmanals. La gestió dels enviaments es fa als baixos de l’antiga casa de Llúria, on ell mateix inicia una petita llibreria.\nEl pare Pijoan introdueix algunes altres publicacions: fulls renovats per a les missions populars, tríptics, estampes, llibrets... La seva font d’inspiració, com afirma ell mateix, és l'estil divulgador del pare Claret.\nEl Pijoan confessa que li agrada escriure: “Ho feia, potser, amb atreviment, enviant alguns articles als diaris i a alguna revista, sobretot interna i a alguns periòdics, sobretot a El Correo Catalán, que em publicà uns quants articles”.\nPublica també la primera edició d’un llibret dedicat a El doctor Pere Tarrés (2005), pel qual sent una gran admiració.\n1966-1983: ecònom provincial\nEl 1966 ha de deixar la direcció de l’editorial i viure a la comunitat de Gràcia, perquè és nomenat ecònom provincial. Comença així un llarg servei de govern als Claretians de Catalunya, que s’allarga fins l’any 1989.\nEssent ecònom, porta endavant obres molt importants per a la Província. La primera la porta al cap i al cor feia anys: construir l’edifici nou de Llúria, enderrocant l’antic. A més de renovar l’habitatge de la comunitat i les oficines de l’editorial ja anomenada “Claret”, s’amplia notablement la llibreria i es crea la “sala Claret”, així com despatxos per a la cúria provincial. El nou edifici s’inaugura el 1971.\nAltres iniciatives notables: el trasllat del teologat claretià de Solsona a Valldoreix (1970), les instal·lacions de l’Esportiu Claret a Gràcia (1975), el nou emplaçament del col·legi de Valls, la construcció dels nous edificis de Tarragona (1978) i Girona (1983). L’objectiu no és només de renovar els habitatges comunitaris i pastorals, sinó també obrir noves formes de finançament.\nCom a membre del govern provincial, cal destacar el seu decidit impuls a la renovació de la Província en la línia del concili, que no és fàcil.\nEl 1971 la cúria provincial es trasllada de Gràcia a la nova casa de Llúria. El pare Pijoan també s’hi trasllada i a més amb el càrrec de superior de la comunitat.\nAlterna les responsabilitats econòmiques amb l’acompanyament d’un grup de graduats catòlics i la predicació de força exercicis, recessos, xerrades i assessorament a alguns capítols de religioses.\nEl 1981 fa una peregrinació a Terra Santa organitzada per l’Associació Bíblica de Catalunya, acompanyat del pare claretià Pere Franquesa, i uns 40 capellans de tot Catalunya. En paraules seves resulta ser “una experiència vital, entranyable, profitosa, espiritualment i pastoralment”.\nTambé s’incorpora a la pastoral sanitària de l’Hospital de Bellvitge, juntament amb els pares Tarrés i Caralt. Hi anava els caps de setmana sobretot. Un servei que valora molt de poder fer.\n1983-89: Superior Provincial\nEn el capítol provincial del juliol del 1983 és elegit superior provincial dels Claretians de Catalunya: “Quan pensava ja anar-me retirant, ja que havia complert 59 anys”. És reelegit per a un segon trienni el 1986.\nEntre altres coses assumeix el compromís d’escriure cada mes una “carta de família” adreçada a tota la Província, en la qual amb un estil proper i amè tracta les qüestions o esdeveniments que ell considera més rellevants. Són molt ben acollides i apreciades.\nDurant el seu provincialat, i pels volts de la festa del pare Claret, s’institucionalitzen els Aplecs Claretians, trobades de la família Claretiana a Vic que afavoreixen molt els vincles de tots els qui se senten animats per l’esperit claretià.\nTé també molt d’interès, des del primer moment, en promoure la millora de la Casa Mare de Vic i la instal·lació del nou museu, ja que tenia molt clara la importància de Vic per a la Congregació. Aquesta tasca que es veu completada amb la renovació, en provincialats posteriors, del Temple i de la Casa d’Espiritualitat.\nGovern Provincial l'any 1986. Jaume Sidera, Xaiver Saigí, Jordi Pijoan i Josep Vilarrúbias.\nCom a Provincial, és membre de la comissió permanent de la Unió de Religiosos de Catalunya (URC), des de 1984 al 1988. De fet el pare Pijoan, que després és delegat de la Vida Religiosa del Bisbat de Girona, ha tingut un servei destacat a les diverses congregacions religioses en diversos àmbits.\nCal destacar la seva estimació i suport a la missió de Guajarà-Mirim. La visita dues vegades: el 1985 i el 1987. Durant la primera visita signa el contracte de la Província amb la Diòcesi de Guajará-Mirim. De retorn d’aquesta primera visita, fa una breu estada a São Félix do Araguaia per trobar-se amb el bisbe Pere Casaldàliga, amb qui ha anat mantenint una relació molt estreta. De fet el va anar a veure a Roma el 1987 durant la seva visita “ad limina”.\nTant valorava la tasca dels missioners de Guajarà-Mirim que, deixat el càrrec de provincial, hi va durant mig any per ajudar en les diverses tasques missioneres i sobretot donar suport fratern.\nRetornat a Catalunya el 1990 és destinat a Girona. Hi va de bon grat. Treballa en l’atenció a l’església, en el servei religiós a la clínica Girona i com a Delegat episcopal de Vida Religiosa (1990-99). Participa activament en la comissió del Concili Provincial Tarraconense i en el Congrés de Vida Religiosa de Catalunya.\n2002-2006: Sant Boi de Llobregat\nL’any 2002 és destinat a la comunitat de Sant Boi, on ajuda a la parròquia i a l’atenció religiosa de les Religioses Hospitalàries, amb la missa diària i els recessos mensuals.\n2006-2019: Comunitat de Llúria\nTancada la comunitat de Sant Boi, el seu penúltim destí és a la seva estimada casa de Llúria. Amb un bon estat de salut i d’ànim, mentre li permeteren les forces, fa la capellania a una comunitat de religioses vedruna i confessions a la Catedral. Així descriu aquesta temporada: “Llegeixo molt. Repasso i selecciono apunts. Alleujo el que retinc. Centro la lectura en cristologia, tercera recerca del Jesús Històric, renovellada espiritualitat, nova ètica o moral, pluralisme religiós, etc.”\n2019-2020 Comunitat Cúria-Assitencial\nQuan ho veu necessari, demana al Provincial que el porti a la infermeria provincial, i hi va l’estiu del 2019. En aquests darrers mesos ha donat mostres d’una gran serenor d’esperit i d’acceptació del progressiu afebliment de la salut, agraint sempre les atencions dels seus germans claretians, el personal de la infermeria i la seva família més propera, que sempre ha estat al seu costat.\nNotes biogràfiques a càrrec de Màxim Muñoz, CMF.\nJordi Pijoan claretià, Provincial, Editorial Claret, director, obituari, Concili Vaticà II, Vida Religiosa, Claretians


El desig de ser ramat\nGironaÉrem a Das, aquest estiu, en un restaurant, asseguts per sopar, després d’un festival de cultura. Érem músics, escriptors, actors i editors, i va venir la cambrera, una noia molt jove, i va cantar-nos el menú en castellà. Tota la taula va contestar en català menys un de nosaltres, que es va passar al castellà i que després, quan la cambrera va ser fora, va justificar-se dient que havia contestat a la cambrera en espanyol “per educació.”\nVaig deixar córrer que estava tractant-nos de maleducats als altres, però vaig comentar-li que amb aquesta actitud ens desprotegia: si fer servir el català és maleducat, d’aquí dos dies ens trencaran la cara per voler parlar-lo.\nLes lleis que discriminen per activa i per passiva el català busquen exactament això: tornar-lo prescindible. Un idioma prescindible és una nosa i una nosa és una imposició sempre. Llavors ja només han de venir els ciutadans de torn a denunciar la imposició. Amb quin gust ens traiem les noses de sobre!\nUn dels episodis més llastimosos de la història sencera del català va ser quan els presos polítics van avenir-se a declarar en castellà al judici. Per mi va ser com veure televisat el final d’un idioma: ja no servia ni per defensar una causa perduda.\nPerò els moments de decadència han sigut sempre moments d’irresponsabilitat. Vam perdre la independència el dia que vam desresponsabilitzar-nos de l’idioma. Perduda la independència, vam perdre també la possibilitat de salvar la llengua. Cultura, llengua i llibertat són la mateixa cosa, fixem-nos com cada dia les administracions es van tornant més i més autoritàries.\nLa deixadesa amb la llengua ve de tan lluny com Pujol o més, però la situació real s’ha anat amagant per no descobrir la desgràcia fins que no fos massa tard. Tot és un joc d’hipocresies: ara protestem perquè l’Estat imposa a les nostres biblioteques comprar la meitat d’una partida de llibres en castellà, quan sense la imposició això es fa lliurement.\nEm costa culpar-ne del tot els polítics. La seva irresponsabilitat té el nostre consentiment i ens representa. Les manifestacions milionàries d’independentistes, les marxes, el mateix 1 d’Octubre, vistos ara, semblen un fruit de la mateixa frivolitat que critiquem als nostres polítics. Pot ser que la majoria de manifestants haguessin sortit al carrer sense saber què volien. Pot ser que les grans manifestacions fossin el desig de ser un ramat i, doncs, d’acabar allà on som ara. Segur que aquell senyor que trobava maleducat parlar en català a la cambrera no se n’havia perdut ni una, de manifestació.


‘La guia de vins de Catalunya’, una eina | VilaWeb\nEls Premis Ovidi celebraran avui els cinquanta anys de 'La fera ferotge'\tEls Premis Ovidi celebraran avui els cinquanta anys de 'La fera ferotge'\n‘La guia de vins de Catalunya’, una eina\nS’ha presentat aquesta setmana · El vi més ben puntuat és un Priorat, Vi d’Altura Les Manyes 2014, del celler Terroir al Límit\nAquesta setmana s’ha presentat la desena Guia de vins de Catalunya. Tal com diu a la coberta del volum, es referencien 1458 vins de 284 cellers, de les dotze Denominacions d’Origen catalanes. La presentació es va fer a la sala Marqués de Comillas del Museu Marítim de Barcelona, i es van poder tastar els vins de gairebé tots els cellers que han tingut algun vi puntuat per sobre dels 9,50 punts.\nEls vins més ben puntuats d’aquesta edició i premiats han estat: el millor vi negre i millor vi de l’edició és Vi D’Altura Les Manyes 2014, Terroir al Límit, DOQ Priorat amb 9,81 punts. Els millors vins blancs, ex aequo amb 9,80 punts, De Calpino 2016, Mas de l’Abundància, DO Montsant i Tiques 2016, Joan Rubió, vi sense DO. Pel que fa al vi escumós, Gramona Enoteca Brut Nature Gran Reserva 2002, DO Cava, Gramona amb 9,80 punts. El millor vi dolç ha estat per la Mistela Molt Vella del Masroig, sense anyada, Celler Masroig, DO Montsant. amb 9,74 punts. I el premi al millor vi rosat, per Fins Als Kullons, Celler Finca Parera, vi sense DO. amb 9,67 punts.\nLa guia és una eina útil. Ara bé, cal tenir en compte que està regida per uns criteris arbitraris, que condicionen la puntuació, però que són ben explícits en les reflexions inicials dels seus impulsors, Jordi Alcover i Sílvia Naranjo. Perquè tal com expliquen d’una manera destacada, els tastadors de la guia no puntuen segons el gust personal sinó a partir d’un ideari amb quatre eixos fonamentals. Per exemple, aquesta guia no considera com a vi català tot aquell que és elaborat en el territori vinícola circumscrit a Catalunya, sinó que considera vi català aquell que no conté varietats foranes, “atès que encara tenim prou material històric per construir el concepte amb varietats tradicionals o autòctones.” Un altre criteri és que “les barreges entre vins d’aquestes varietats han de ser tradicionals i històriques o autòctones.” Un tercer criteri, que “el vi català ha de ser vi, i per tant les aromes terciàries de la bóta no en formen part.” I, finalment, un últim eix que condiciona la puntuació dels vins referenciats a La Guia és que “l’R+D que condueix a noves expressions del vi i de la vinya catalana és una eina de futur, i com a tal ha de ser valorada en la puntuació de cada vi.”\nGuanyadors de La Guia de vins de Catalunya 2018.\nLa guia és interessant per les reflexions que planteja, hi estiguis o no d’acord, perquè permeten aixecar debats rics. I tot i assegurar que no volen marcar tendències, Jordi Alcover i Sílvia Naranjo ho fan, inevitablement, des del moment que es posicionen. En les pàgines de la guia es posa l’accent en el treball acurat i arriscat d’alguns cellers, també en denominacions d’origen en alça, enguany destaquen el Pla de Bages, i també denuncien pràctiques del sector que no ajuden en el camí de la qualitat sinó que la vulgaritzen.\nDit això, el que realment va enriquir la presentació de La guia fou descobrir les històries personals que s’amaguen en cada projecte vinícola, més enllà de les puntuacions. L’aposta pels vins naturals i els mosts del celler Mas Bonans, impulsat per un jove matrimoni fa menys d’una dècada a Piera; el treball del xarel·lo que Joan Rubió fa en agricultura biodinàmica a Cal Tiques, amb el suport de la seva dona; els vins de cellers diferents que neixen del Masroig, a la DO Montsant; el xarel·lo Cartoixà de Terroir al Límit i la potència del gran triomfador d’aquesta guia, Les Manyes; la perseverança i impuls de la Terra Alta amb projectes com el de Xavier Clua i Rosa Domènech, del celler Xavier Clua, dos enòlegs que formen part del moviment de renovació d’aquest territori vinícola…\nPerquè, com diu el conegut Carles Xuriguera en unes Postals del vi català que també conté La guia, i que gira entorn de la pregunta ‘quin és el millor vi del món?’, respon: ‘(…) Un vi que parli de qui el fa i de com el fa. Un vi que em transmeti respecte. Un vi que sigui savi i que ens faci participar de la seva saviesa sense que ens n’adonem. Un vi que es rigui un xic d’ell mateix. Un vi franc. Un vi natural. Un vi d’un localisme exagerat. Un vi que sigui cultura i no pas mercaderia. Sobretot, que es pugui beure. Un vi que es pugui pagar i que pagant-lo, tu en puguis viure. Un vi que ens acosti. Un vi que sigui màquina del temps. Un vi que ens elevi i ens faci millors persones. Un vi que sigui vi.’


El Coll 2.0 _ La revista del barri: 1.9 Entrades Històriques. Barcelona: El Coll - Vallcarca. Novena Entrada\n1.9 Entrades Històriques. Barcelona: El Coll - Vallcarca. Novena Entrada\nFotografia d'un dels antics barris de Vallcarca, anomenat de la Farigola, feta a principi de segle XX\ndes del carrer de la Mare de Déu del Coll.\n(Arxiu històric de la Ciutat de Barcelona - Arxiu Fotogràfic.)......\nTanca i porta d'una de les finques de la família Sansalvador, anomenada Torre Queralt, situada\nal carrer de Pineda. Fou construïda a començament del segle XX per\nl'arquitecte modernista Josep Maria Jujol.\nEl conjunt dispers de població que ocupava el vessant occidental del turó Móra, o turó del Carmel, creuat pel camí de can Móra. Entre els arbres de l'esquerra hi ahvia la font del Coll.\nVista de la fondalada de Vallcarca l'any 1910, al lloc per on avui passa el pont de Vallcarca.\nA la part posterior apareix el barri dels Penitents i al terme mitjà els camps on es construí\nposteriorment l'Hospital Militar.\nEl carrer de Sant Eudald a començament del segle XX. Al fons apareixen can Cargol,\na la part inferior, i can Móra al vessant occidental del turó Móra o del Carmel.


Descobreix tots els productes de la categoria Roba home que podràs trobar a waveinn, com per exemple North sails Graphic. Compra avui mateix North sails Graphic i estalvia diners en tots els productes de la secció de Samarretes. A més a més, amb la qualitat que et garanteix una marca com North sails l’èxit en la compra està assegurat. Saps que a part de North sails Graphic a la botiga de nàutica i pesca també hi trobaràs altres articles per practicar aquest esport? Gràcies a waveinn ara podràs trobar en una sola botiga una gran varietat de productes de Roba home ideals per practicar tots els esports.