territoris.cat 21:58 28/03/20\nels carrers també població Castelldans\nLa desinfecció es realitzarà cada dilluns i divendres a les 8 del vespre.\nL'Ajuntament de Castelldans va dur a terme aquest divendres dia 27, al vespre, la desinfecció a fons dels carrers de la població, tal com ja s'ha fet en altres localitats.\nSi el temps ho permet, la desinfecció es realitzarà cada dilluns i divendres a les 8 del vespre.\nL'alcalde Conrad Llovera demana a la població que segueixi extremant les precaucions i que procuri, en la mesura que els sigui possible, que no surtin de casa.\nCastelldans de moment no té cap cas confirmat de contagi. El telèfon de l'alcalde està a disposició dels veïns que es trobin en situació vulnerable, per tal de determinar les seves necessitats per si els cal proveir d'aliments o medicaments.\nEl consultori local, com també els de la resta de poblacions de la comarca, està tancat, i només es pot consultar amb la metgessa i la infermera de forma telefònica. Les oficines municipals també estan tancades al públic, i es recomana fer la realització de tràmits via telemàtica o per telèfon al 973 12 00 02.\nMascaretes per a la població\nAmb la col·laboració de nombrosos vilatans s'han confeccionat fins al moment 260 mascaretes de cotó, que l'Ajuntament s'ha encarregat de repartir entre la població.\nIniciatives per fer més agradable el confinament\nLa regidoria de Cultura de l'Ajuntament, amb la col·laboració de la Biblioteca Municipal i l'escola Timorell han posat en marxa a través de les xarxes una iniciativa per tal que el fet d'estar tancat a casa es faci més suportable. Cada setmana proposarà un repte per a tots. S'ha començat proposant que realitzin un relat, conte o poesia sobre el confinament. Amb tots els relats es farà una exposició per Festa Major i un certamen literari.\nterritoris.cat/Josep A. Pérez 01/06/20


Millora la situació de subministrament de productes frescos a Ripollet — Ajuntament de Ripollet\n/ Millora la situació de subministrament de productes frescos a Ripollet\nMillora la situació de subministrament de productes frescos a Ripollet https://www.ripollet.cat/actualitat/noticies/10627 https://www.ripollet.cat/actualitat/noticies/10627/@@images/image/preview\nMillora la situació de subministrament de productes frescos a Ripollet\nTot i que algun sector del transport continua la vaga, la situació de subministrament de productes frescos augmenta a Ripollet. El Mercat Municipal ha obert gairebé al 100% i els hipermercats locals comencen a rebre més existències. Les benzineres locals tornen a tenir combustible gràcies al suport dels Mossos d'Esquadra.\nL'aparcament de camions d'El Martinet continua ple de vehicles aturats. Els transportistes d'aquesta zona es van situar durant la tarda de dimecres a la zona industrial per informar a la resta de conductors de la situació de la vaga. Segons fonts de l'aparcament, la normalitat no arribarà fins la setmana vinent.\nLes parades del mercat local gairebé no han tingut problemes per culpa de la vaga. Tot i així, la majoria de paradistes han utilitzat els seus transports particulars o petites furgonetes per poder abastir el seu comerç.\nHipermercats i petit comerç local\nLes grans cadenes de supermercats, especialment aquelles que venen productes d'importació són les que més problemes de subministrament han patit durant els darrers dies. Durant les primeres hores de dijous, 12 de juny, ja van començar a arribar els primers camions amb producte fresc, com per exemple peix. Respecte al petit comerç, la gran majoria ha pogut subsistir gràcies al transport camuflat en cotxes privats.\nPoc a poc, els cossos de seguretat estan començant a garantir el subministrament a les estacions de servei, i les benzineres locals ja poden subministrar gasolina amb normalitat.\n- Un hipermercat local, amb les estanteries buides.\n- El Mercat Municipal supera la vaga gairebé amb normalitat.\n- A primera hora del matí encara faltava gasolina.


About: Les Misérables (musical)\n* Premi Tony al Millor Musical\nLes Misérables, col·loquialment conegut com Les Mis o Les Miz és un musical compost el 1980 pel compositor francès Claude-Michel Schönberg amb llibret d'Alain Boublil i lletres de Herbert Kretzmer. El 8 d'octubre de 2006 celebrà el seu 21è aniversari al West End londinenc i va esdevenir el musical de més llarga durada, amb 9.500 funcions. La producció continua al Queen's Theatre de Londres, i actualment ja fa 25 anys que es representa. Basat en la novela homònima de Victor Hugo de 1862, situada a la França d'inicis del segle XIX, la trama segueix les històries dels diversos personatges mentre lluiten per la redempció o la revolució. Els personatges principals estan envoltats d'un conjunt que inclou prostitutes, estudiants revolucionaris, treballadors de la fàbrica, i d'altres. La partitura guanyadora del Premi Tony inclou la cançó I Dreamed a Dream, que Fantine canta com un solo en el primer acte. Nombrosos artistes professionals han enregistrat diverses versions d'aquesta cançó des de l'estrena del musical a l'octubre de 1985, incloent Neil Diamond, Aretha Franklin, David Essex o Michael Crawford. El 2009 aquesta cançó tornà a popularitzar-se quan la cantant amateur Susan Boyle la interpretà al concurs de televisió Britain's Got Talent. Àngels Gonyalons va incloure una versió en català dins del seu espectacle Memory. La cançó On My Own, interpretada pel personatge d'Éponine, va ser un altre gran èxit del musical. (ca)\nLes Misérables, col·loquialment conegut com Les Mis o Les Miz és un musical compost el 1980 pel compositor francès Claude-Michel Schönberg amb llibret d'Alain Boublil i lletres de Herbert Kretzmer. El 8 d'octubre de 2006 celebrà el seu 21è aniversari al West End londinenc i va esdevenir el musical de més llarga durada, amb 9.500 funcions. La producció continua al Queen's Theatre de Londres, i actualment ja fa 25 anys que es representa. (ca)\nLes Misérables (musical) (ca)\nfreebase:Les Misérables (musical)


La reutilització de la informació del sector públic (RISP) consisteix en l'ús per part de persones físiques o jurídiques, de les dades generades i custodiats pels organismes del sector públic, amb finalitats comercials o no.\nSota aquest marc, l'any 2009 neix el Projecte Aporta amb l'objectiu de fomentar la cultura de la reutilització de la informació del sector públic i difondre el seu valor social i econòmic.\nEls objectius d'aquesta iniciativa nacional inclouen fomentar una cultura favorable a l'obertura de dades públiques, a través del portal datos.gob.es ; facilitar que les administracions realitzin aquesta obertura i impulsar el mercat de la reutilització de la informació pública.\nEl lloc web datos.gob.es és el portal de caràcter nacional que gestiona el Catàleg d'Informació Pública del Sector Públic. Constitueix un punt únic d'accés a les dades que l'administració pública espanyola posa a disposició per a la seva reutilització.\nAquesta plataforma alberga més de 25.000 conjunts de dades de 300 organismes de l'administració central, autonòmica i local; oferint eines que permeten la federació i sincronització efectiva d'altres catàlegs open data existents a Espanya.\nAmb la finalitat de ser un manual de referència per a Administracions, entitats privades i ciutadans interessats en la reutilització de la informació pública s'han desenvolupat nombroses guies i materials formatius. Aquests continguts es troben disponibles al portal datos.gob.es . Resulten d'especial interès les unitats didàctiques elaborades per la iniciativa Aporta dissenyades per entendre els conceptes bàsics del moviment open data, conèixer bones pràctiques en la implementació de polítiques de dades obertes i la seva reutilització, pautes metodològiques per a l'obertura, normatives tècniques com DCAT-AP i NTI-RISP o l'ús d'eines de tractament de dades.\nL'engegada a l'octubre de 2011 del Catàleg d'informació pública reutilitzable, albergat al portal datos.gob.es , permet consolidar dia a dia la comunitat datos.gob.es donant cabuda a ciutadans, empreses i administracions.\nL'objectiu del catàleg és facilitar als ciutadans i empreses la identificació i accés dels conjunts de dades disponibles al portal datos.gob.es per afavorir, d'aquesta manera, la reutilització d'aquesta informació.\nEl Catàleg ha estat guardonat per la plataforma LAPSI al gener de 2012 com el portal més amigable d'informació pública de la Unió Europea.\nPer assegurar el compliment de la normativa vigent en matèria de reutilització, el Projecte Aporta ve oferint des d'octubre de 2012 suport i assessorament RISP a organismes públics .\nDes del seu llançament l'any 2009, la Iniciativa Aporta porta organitzant diversos esdeveniments i conferències per fomentar la cultura de reutilització d'informació pública a nivell nacional. Anualment s'organitza un esdeveniment conegut com a Encontre Aporta , dirigit al sector públic i privat, on s'intercanvien experiències i bones pràctiques en dades obertes i reutilització de la informació.\nTambé es duen a terme iniciatives per fomentar la innovació com els Desafiaments Aporta que tenen com a objectiu identificar noves idees i prototips basats en dades obertes del sector públic.


El Covid-19 i les nostres col·leccions arqueològiques (abril 2020) - Museu d'Arqueologia de Catalunya - Seu Girona\nEl Covid-19 i les nostres col·leccions arqueològiques (abril 2020)\nAquest mes d’abril la nostra realitat s’ha vist trastocada per una circumstància que ens ha confinat a casa, per protecció de tots i totes. A nivell patrimonial, hi ha algunes qüestions vinculades en relació al Covid-19 com poden ser la seva durabilitat en les superfícies (en el nostre cas dels materials arqueològics), i quines precaucions de seguretat i protecció necessitem.\nSegons un article escrit al Journal of Hospital Infection1, el passat mes de març, es considera que el virus pot perdurar un temps que oscil·la entre: 4 dies en fusta, 5 dies en metalls i ceràmica, de 4 a 5 dies en paper i en vidre, sobre polipropilè el virus pot mantenir-se durant 6-9 dies i sobre pedra s’estaria parlant de 2 a 12 dies. Per tant, estaríem en durabilitats molt variades segons el material (altres estudis indiquen temps inferiors, però millor ser cauts).\nPel que fa a les desinfeccions, l’OMS ha difós àmpliament les recomanacions de neteja a nivell individual i els mètodes més adients en l’àmbit domèstic. Però, sobre materials i col·leccions patrimonials com cal actuar? és necessari plantejar-se una desinfestació general? S’avalua que la millor opció és l’aïllament de les col·leccions, d’almenys 9 dies; superat aquest temps proporcionaríem un entorn segur per al personal dels museus i per al públic. Els museus romanen tancats des del passat 13 de març, per tant hauríem superat el període de risc.\nPerò un cop retornem a les activitats habituals del museu, què haurem de fer? El primer, garantir que el personal conegui les mesures de seguretat i d’higiene, les posi en pràctica, i disposi dels EPIS necessaris per desenvolupar les seves tasques diàries. D’altra banda, crec que es donaran situacions en que caldrà actuar amb precaució: dipòsits nous d’objectes, retorn de béns cedits a altres institucions, processos d’estudi per part d’ investigadors/es, etc. En definitiva, accions que impliquen manipulació i mobilitat dels materials, en les que segurament el més recomanable serà aplicar el protocol de prevenció i d’aïllament individual, mantenir-los en una zona segura durant una temps de quarantena, i un cop superat aquest temps retornar-los al circuit museístic sense risc.\nPrenem mesures. Salut per a tots i totes.\n1Kampf, G. (2020), “Persistence of coronaviruses on inanimate surfaces and their inactivation with biocidal agents”, en Journal of Hospital Infection, disponible a: https://www.journalofhospitalinfection.com/article/S0195-6701(20)30046-3/pdf


pedala.cat | UT les fonts’17: crònica del Carles Bartrina\nclass="post-template-default single single-post postid-1648 single-format-standard theme-pedala wc-pac-hide-sale-flash woocommerce-no-js wpb-js-composer js-comp-ver-3.6.12 vc_responsive"\nUT les fonts’17: crònica del Carles Bartrina\nUt les fonts 2017 (Xerta), una cursa de 3 etapes, divendres nit 23 km 350+, dissabte matí 70 km 4000+ i diumenge 27 km 1700+.\nEl nostre company Pedala en Carles Bartrina, va fer podi en quedar 2n de la general amb un temps total de 14:03 hores. Us deixem amb una crònica que ens ha fet arribar ell mateix. Molt bona feina Pedala!\nDivendres a les 21 comença la cursa. Tothom em diu: “tranquil, no apretis que dissabte ho pagaràs“. I així ho vaig fer. 23 km a ritme còmode amb un temps de 1.46′ en setena posició i amb no gaire cansament. La cosa pintava bé però…. Dissabte ja va començar malament. Tota la nit sense dormir, aixecar-se a les 4 per menjar, nervis i no hi ha manera d’agafar el son.\nDoncs res, a les 6 sortida de l’etapa reina. 70 km per davant i si vols guanyar l’ultra, és el dia que has de donar tot!. Això pensava. “Arranco” amb l’Emili, i de seguida ens fiquem al lío. Comencem a apretar i ens diuen que anem 4t i 5è de l’ultra. Jo pensava: “tres que deuen fer la cursa de 70 km. i nosaltres fem les tres”.\nSegon control. Preguntem i portem tres de l’ultra, un de la marató que va líder i dos de la trail de 70. No pot ser! Però quin ritme porta aquesta gent! Intentem apretar per agafar-los i ja veig que em començo a quedar enrere. No el puc seguir i comença el meu calvari. Entre el quilòmetre 20-40 em volia morir. Pensava: “al 40 plego, juro que plego!!!”.\nDoncs bé, arribo al 40 i em torno a trobar l’Emili que ja sortia i parlant amb un amic em diu que ara ve el tram nou, el camí ample, que és una pujada llarga i dura que es fa caminant. Collons!!! El que a mi m’agrada… Doncs intento seguir i ja plego al km 55. Total allí també hi ha escapatòria. Són les 11 del matí i què faré si ara plego?\nComenço a pujar i… Per fi gaudeixo de la cursa! Una pujada brutal, un canal tot de pedres que no s’acaba mai… Una passada! Espectacular! Després tot baixada fins a Alfara km 55. Allí em diuen: “vas 4t de la general i 2n de l’ultra i el 1r acaba de sortir“. Si això ja ho tinc! Menjo i no perdo gaire temps a veure si tinc sort i puc fer un bon paper encara. A la pujada veig l’Emili a 2-3 minuts davant meu. Encara tinc opcions, però a les ultimes baixades ja veig que la cosa serà imposible: no puc córrer a les baixades… Què em passa? Si és el meu punt fort!?\nArribo al km 63 i ja no pregunto res ni gairebé bec aigua. Només vull arribar d’una vegada i descansar. El cos ja no funciona. Massa quilòmetres per començar l’any i tornen els pensaments negatius. Al final em van passar 2 mes de la trail i vaig arribar 6è general 2n de l’ultra. Tot un regal per com havia anat el dia! Ara si, puc descansar i dormir, a la fi!\nDiumenge arribo amb les piles carregades i amb 14 minuts de avantatja amb el 3r. Serà molt que no els pugui mantenir?! Sortim i les cames funcionen. Vaig tirant i avançant gent que fa la cursa i no l’ultra al costat de l’Emili i tenint controlat al 3r. A la primera pujada forta les cames em diuen que afluixi una mica i decideixo gaudir del día, és igual fer 2n que 3r.\nA dalt de la pujada em diuen que els porto a 2 minuts. Collons, doncs sí que tinc opcions! Ara només queda baixar i estic millor que ahir. Apreto les dents i … Fins a meta! Entro a 4-5 minuts d’ells i acabo 2n de l’UT LES FONTS 2017.\nLa cursa més dura que he fet mai, no pels quilòmetres ni pel terreny, sinó pel cap.\n2017, Marató, pauls, Pedala, podi, ultra, ut les fonts, xerta\nRepresentació de Pedales al Half de Peñíscola


Les professions amb més seguidors després de la Covid-19 - El blog de la ingeniería\nQuan passi la tempesta, després de la pandèmia, i amb el mercat laboral potes enlaire, arribarà el moment de reconstruir. El virus s’ha emportat moltes vides i també molts projectes professionals, moltes ocupacions i negocis. D’altra banda, el coronavirus ha reforçat altres activitats i ha fet aparèixer noves oportunitats, nous camins que construir.\nTot i que encara és aviat per a definir exactament quines professions seran les més fructíferes, sí que és cert que queda patent que l’univers online marcarà el món laboral; sobretot el teletreball i el comerç electrònic.\nEns hem vist forçats al teletreball, un sistema que molts recelaven i que ara es veu amb bons ulls. Aquest fenomen és imparable, ha arribat per a quedar-se. Totes les empreses s’han vist obligades a digitalitzar la seva organització i això ja no té marxa enrere, a l’inrevés, cada vegada la relació amb el nostre treball serà més digital. Així, els experts postulen que els enginyers especialistes en robòtica, ciberseguretat, blockchain, programadors… seran els perfils més cotitzats.\nEl comerç electrònic, una gran revelació\nEl comerç electrònic ha estat l’altra gran revelació. Ja ho coneixíem, però ha estat amb aquest confinament quan s’ha consolidat perfectament, comprar per internet ja no és cosa de pocs, ara és un hàbit comú. Per tant, tornen a aparèixer els informàtics, però també especialistes en màrqueting digital i altres professions relacionades amb l’e-commerce com la logística o el transport. L’optimització dels processos serà clau, per la qual cosa es necessitaran experts en Big Data, en l’internet de les coses, en els lliuraments a domicili…\nLa pandèmia ha posat de manifest el matrimoni entre treball i món digital però també ha posat sobre la taula el valor de professions relacionades amb la sanitat i l’educació. Així, en el món de la medicina, els experts creuen que es necessitaran professions en realitat augmentada i virtual, així com experts en genòmica, en recerca de fàrmacs, vacunes, en intel·ligència artificial i en biotecnologia.\nEdutech, el futur\nEn l’àrea de l’educació, aquesta crisi ha aflorat manques que romanien amagades pel que es necessitaran més experts en altres formats formatius, sobretot cursos online oberts i massius. I aquí s’obre un altre gran mercat laboral.\nPerò tot això no vol dir que el nostre món serà només digital. Per contra, el director de The Adecco Group Institute, Javier Blasco, assegura que guanyarà transcendència tot allò que tingui a veure amb el tracte amb les persones, des de la part baixa de la piràmide fins a la cúspide. “Es necessitarà formar a professionals per al cara a cara amb les persones, perquè la tecnologia no substituirà a qui, per exemple, imparteix formació”. Una altra disciplina no tecnològica i que agafarà major impuls serà la psicologia i el coaching, ja que les empreses hauran d’invertir en la part emocional dels seus treballadors, de motivació i del bon desenvolupament del treball en equip en temps de teletreball.\nAixí que no pensarem que només els treballs tecnològics triomfaran, les empreses hauran de contractar persones amb habilitats humanes per a tasques que no puguin ser dutes a terme per robots, com és la generació d’idees, creativitat, resolució de problema, la motivació…\nPrevAnteriorTrencant estereotips: Deu dones STEM de les que no hauràs sentit a parlar\nSegüentLa Mútua dels Enginyers, al costat del talent femení STEMNext


COL·LEGI D'ENGINYERS GRADUATS I D'ENGINYERS TÈCNICS INDUSTRIALS DE MANRESA - Notícies - Universitat Catalana d'Estiu a Manresa\nEls propers dies, de l'1 al 5 de juliol, es portaran a terme una sèrie d'activitats en el marc de la Universitat Catalana d'Estiu. El Col·legi, entre d'altres empreses i institucions ha donat suport al projecte, és per aquest motiu que, posem a disposició dels nostres col·legiats i col·legiades un parell d'acreditacions per poder participar en totes les activitats.\nT'adjuntem el programa de les activitats que es portaran a terme en el marc de la Universitat Catalana d'Estiu (UCE) a Manresa, els propers dies de l'1 al 5 de juliol, després d'estrenar-se l'any passat coincidint amb els 50 anys de celebració a l'edició de Prada. L'UCE és un punt de trobada d'arreu dels Països Catalans, farcida d'activitats amb l'objectiu de potenciar els coneixements, la cultura i la llengua del nostre país.\nEl Col·legi, entre d'altres empreses i institucions ha donat suport al projecte, és per aquest motiu que, posem a disposició dels nostres col·legiats i col·legiades un parell d'acreditacions per poder participar en totes les activitats.\nSi hi estàs interessat/da posa't en contacte amb nosaltres, al correu electrònic cetim@cetim.cat o bé al telèfon 938725762.\nPrograma UCE Manresa 2019


Els advocats del Parlament van advertir sobre els riscos de desobeir al TC\nEn la seva declaració, han assegurat que l'informe va ser elaborat a "voluntat pròpia" i no per encàrrec de Carme Forcadell com sosté Fiscalia.\nL'exsecretari general del Parlament Pere Sol i el lletrat major de la Mesa, Antoni Bayona, han explicat aquest dimecres davant la jutge que van elaborar a iniciativa pròpia com a serveis jurídics de la cambra l'informe llegit en el ple del dimecres 27 de juliol de 2016 i que avisava, després de la interlocutòria del Tribunal Constitucional, de les conseqüències de votar les conclusions de la comissió parlamentària d'estudi del procés constituent.\nSegons han explicat a la magistrada del TSJC, Maria Eugènia Alegret, aquesta breu nota es va redactar el cap de setmana anterior al ple i es va entrar a registre mitja hora abans de la seva celebració, sense que la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, estigués al corrent , han informat fonts judicials.\nA la nota donaven compte del contingut de la interlocutòria del TC i de les advertències que conté la part dispositiva i les seves implicacions si es incomplien, tot i que Forcadell va permetre que la votació s'inclogués en l'ordre del dia.\nEl TC havia dictat una interlocutòria el 19 de juliol de 2016 a la qual considerava que el contingut de les conclusions de la comissió "contravé clarament" els seus mandats, i advertia a la Mesa, sota la seva responsabilitat, del seu deure d'impedir o paralitzar qualsevol iniciativa que suposés ignorar o eludir els mandats anunciats.\nDOS INFORMES JURÍDICS\nDurant l'interrogatori, han dit que com lletrats han escrit dos informes jurídics sobre les possibles conseqüències de fer actuacions possiblement contràries als dictàmens del TC.\nUn havia estat al desembre de 2015 a petició de la Taula després de votar-se la resolució del 9 de novembre sobre la independència, signat per Baiona; i l'altre va ser la nota que es va llegir al ple de juliol de 2016, a iniciativa pròpia i signada per Sol i Baiona.\nAquest segon informe es va fer per decisió dels serveis jurídics, davant la possibilitat que es votessin aquest dia les conclusions de la comissió d'estudi del procés constituent, i anava dirigit a tota la càmera, no només als diputats que ja havien rebut una advertència.\nEn cap d'aquests dos informes es va emetre cap dictamen sobre com s'hauria d'actuar, sinó que es limitava a realitzar l'advertència.\nPer tant, l'afirmació dels lletrats contradiu la querella de la Fiscalia, que assegurava que havia estat Forcadell qui "va demanar un informe als serveis jurídics", que li haurien advertit explícitament que, abans de votar, havia de ser conscient "del significat i implicacions" de la interlocutòria del TC. Aquest era un dels arguments que utilitzava el ministeri públic per explicar que la presidenta va desobeir "de manera conscient i intencionada" al Consitucional.\nForcadell està citada com a investigada per al divendres 16 de desembre, i la resta de testimonis han de comparèixer a partir del 19 de desembre.


Crònica de la 52 Travessia a l'Albufera de Silla - Actualitat - Ajuntament de Silla\nPortada > Serveis Municipals > Esports > Actualitat > Crònica de la 52 Travessia a l'Albufera de Silla\nEl temps ha beneït aquest any la 52 Travessia a l'Albufera de Silla amb una excel·lent temperatura i amb total absència de vent permetent als palistes gaudir de la Travessia sobre una albufera plana i sense ones. Al mateix temps els seguidors i públic assistent han gaudit d'un excel·lent dia de pícnic contemplant als seus ídols.\nPalejar en l'Albufera de Silla és tot un desafiament pel qual no estan preparats tots els piragüistes, la duresa de les seves aigües i les característiques físiques del llac fan que palejar és convertisca en un repte, sent un dur camp d'entrenament per als palistes de Silla i al mateix temps eficaç per poder competir en aigües més lleugeres.\nUn any més han participat 18 clubs de piragüisme però en aquesta ocasió de 7 Comunitats Autònomes: Comunitat Valenciana, Madrid, Múrcia, Castella-la Manxa, Catalunya, País Basc i Andalusia amb un total de 212 palistes.\nCada club de piragüisme que és precie té la seva prova regna, i la Travessia a L'Albufera de Silla és una prova clàssica en el piragüisme Valencià, ja que permet mostrar tot el potencial dels seus palistes. Altres proves clàssiques de gran nivell són el Descens Internacional de Sella, el Descens del Sil, el Descens del Pisuerga, la Marató d'Antella, la prova de Ríos d'Aranjuez, el Descens Ibèric, el Descens Internacional del Cinca.\nUna vegada més el Club Piragüisme Silla roman invicte alçant-se amb la victòria amb 626 punts seguit del Club Piragüisme Cullera i de l'A.D. Scooter Club Algemesí en tercer lloc.\nAquesta ha estat la classificació general:\n1 PIRAGUISME SILLA 626\n3 SCOOTER CLUB ALGEMESI 231\n4 CLUB PIRAUISMO CONCA AMB CARÀCTER 213\n5 CLUB PIRAGUISMO BLANCA 196\n6 CLUS ESCOLA PIRAGUISMO ARANJUEZ 181\n8 CLLUB ELS TRONCS ALMERIA 101\n9 CLUB ESPORTIU MURCIA REMO 76\n10 PENYA PIRAGUISTA ANTELLA 71\n11 CLUB PIRAGUISMO POBLA MARINA 65\n12 CLUB ESCOLA PIRAGUISME SUECA 55\n13 CLUB PIRAGUISMO CASTELLON 44\n14 REAL CLUB NAUTICO CASTELLON 41\n15 CLUB ESPORTIU CONCA CAIAC 22\n16 CLUB DONOSTIA CAIAC 21\n18 CAIAC MITJANA 15\nAquest any s'han disputat la distància de 1.000, 2.000, 6.000 i 10.000 metres segons les diferents categories, el millor temps en K-2 va ser para Raimón Gastaldo Ariza i Oskar Ryfa del Club Piragüisme Silla amb un temps de 41 minuts 30 segons en els 10.000 metres mentre que en K-1 el millor temps va ser para Aitor Vilariño Romero del Club Donostia Caiac que va rebre la visita sorpresa dels seus pares desplaçats des del País Basc.\nLa Travessia a L'Albufera de Silla és una prova per gaudir entre amics i rivals que desperta gran expectació entre el públic assistent. Expectació deguda al fet que l'entrada a meta es realitza a través del canal del Port de Silla, el qual té una distància de 2.000 metres amb diversos meandres a dreta i esquerra i on és difícil realitzar avançaments, d'aquí la lluita per entrar els primers al canal amb la finalitat d'assegurar la posició en meta.\nUna vegada finalitzada la prova els assistents van gaudir d'un menjar d'agermanament que es perllonga fins a la nit.


La xarxa recorda el periodista català mort el 2001 amb el 'hashtag' #Barnils. L'homenatge públic es farà dijous a Barcelona\n2 min. Barcelona 14/03/2011 10:00\n260x366 Ramon Barnils Ramon Barnils\nAvui fa 10 anys que va morir Ramon Barnils (Sabadell, 1940 – Reus, 2001). La xarxa ho recorda amb el hashtag especial #Barnils al Twitter. També es pot visitar el perfil del Facebook. El Grup de Periodistes Ramon Barnils ha demanat als blogaires que avui tinguin un record pel mestre. Ja n'hi ha alguns exemples, com el blog de Joan Vila i Triadú o el del setmanari La Directa.\nL' homenatge presencial serà aquest dijous, a les nou de la nit a l'Horiginal de Barcelona, al costat del Macba. L'organitza el Grup de Periodistes Ramon Barnils mateix. Hi intervindran el president de l'entitat, Joan Vila i Triadú; Assumpció Maresma, editora de Vilaweb; Núria Barnils, periodista i neboda de Ramon Barnils, i Joan Manuel Tresserras, professor de la UAB i exconseller de Cultura i Mitjans de Comunicació.\nPeriodista crític i independent com pocs, Barnils va marcar una època en l'ofici, que encara perdura. Va treballar als diaris Tele eXprés, El Correo Catalán, Avui, La Vanguardia i El Mundo, i a les revistes Amb Potes Rosses, El Món, Ajoblanco i El Temps. També va treballar a les agències de notícies Europa Press i Agència EFE, on va impulsar el primer servei de notícies en català, als anys 80. El somni de crear una agència de notícies nacional no arribaria fins molt després, amb el naixement de l'Agència Catalana de Notícies. Avui ho recorda el seu director, Saül Gordillo, en aquest post. Va ser mestre de periodistes i polemista brillant. Va ser professor a la UAB deu anys. El periodista Vicent Partal el defineix com "una de les veus més preparades, més lúcides i més lliures que tenia aquest país", en l' editorial que Vilaweb va publicar quan va morir.\nAquí podeu accedir a un recull dels seus articles publicats a El Temps.\nTambé podeu escoltar un fragment del mític programa El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico, que va marcar una època a Catalunya Ràdio. El programa estava realitzat per La Mercantil Radiofònica, amb Jordi Vendrell, Quim Monzó i Ramon Barnils mateix.


Nois i noies presents als aldarulls relaten frustracions per la pandèmia, la policia o la manca d'oportunitats\nDues noies fan llançaments durant els aldarulls per l'empresonament de Pablo Hasél / Jordi Borràs\nDavid Cobo 21/02/2021 8:00 am\nEls joves són els protagonistes absoluts de les protestes que aquesta setmana han capgirat el país i, també, la ciutat de Barcelona. La seva contundència en les manifestacions, on s’han normalitzat els aldarulls, ha portat bona part de l’opinió pública a criminalitzar el moviment. Molts d’ells, però, consideren que s’està perdent de vista allò important: per què surten al carrer.\nEl TOT Barcelona ha parlat amb una quinzena de joves implicats d’una manera o una altra en les mobilitzacions i la principal justificació que aporten, d’entrada, és la pèrdua progressiva de drets fonamentals. Especialment quan veuen que la població adulta no engega cap alternativa efectiva a la qual es puguin sumar. Ara bé, de fons, esmenten també altres problemàtiques que els han dut a perdre els estreps per unes hores. El racisme, els abusos policials, la manca d’oportunitats o la pandèmia en són alguns exemples.\nEs podrien fer diverses classificacions, però una de les més evidents, donada l’edat dels protagonistes, és la que parteix els participants entre els que ja s’havien significat políticament i els que ho fan ara per primera vegada. Alguns, com el Nil Canyelles, de 20 anys, ja va formar part de les protestes per la sentència de l’1-O. D’altres, com el Pablo, de 17 anys, és la primera vegada que es troba protestant al carrer. De fet, ha hagut de mentir als seus pares per no dir-los on anava. El mateix han fet dues noies que prefereixen mantenir l’anonimat: han usat el vell truc de dir als pares que anaven l’una anava a casa de l’altra. Com qui s’escapa per assistir a una festa, però canviant-ho per anar a llançar pedres.\nElles n’han llançat, reconeixen. I, en aquest sentit, podrien formar part d’una altra de les divisions que s’aprecien en els discursos dels implicats. Mentre alguns rebutgen la violència dels últims dies, d’altres l’abracen com l’única via per arribar a un canvi. “La violència és una cosa que a ningú li agrada fer-la ni veure-la, però que no ens prenguin el pèl. Quan parlant no aconsegueixes res, s’ha de buscar una via que forci un canvi. I potser la via és aquesta”, apunta la Maria, una estudiant de batxillerat de 17 anys i veïna del Poblenou. Ràpidament, ella i la seva colla de 5 amigues esmenten exemples històrics perquè els tenen frescos: “Ho estem estudiant ara, la vaga de La Canadenca va incloure moltes barbaritats i així es van aconseguir coses”.\nTercera nit d’aldarulls a Barcelona per l’empresonament de Pablo Hasél / Jordi Borràs\nPer esclarir en què ha dut aquests manifestants a trobar-se en la situació actual, hem dividit els motius més escoltats en 5 grans categories. Alguns dels participants ens han desgranat les seves motivacions directament des de les barricades, després de participar en enfrontaments violents amb la policia, i altres s’expliquen des d’una distància prudencial. En tots els casos, el rerefons és un malestar causat per múltiples factors simultanis.\nLa llibertat d’expressió o el cas Hasél\nLa més òbvia de les respostes ha estat també la més repetida. Les protestes van començar el dia de l’empresonament del raper Pablo Hasél i els manifestants hi fan referència sovint. Ara bé, sobta com molts ho comenten amb autèntica passió. Reconeixen que no és cap icona que seguissin de prop, però que la indignació els va néixer purament del coneixement del cas. “El Pablo se’n va a la presó per unes opinions que, a sobre, algunes són certes i demostrables. En canvi, veiem que hi ha altra gent que pot escampar ideologies d’odi, com la defensa de l’Holocaust, i no passa res. Fas el contrapès de les dues coses i et surt dir ‘no pot ser, has de sortir al carrer’… i ho fas”, reflexiona la Patri, de la colla de noies del Poblenou.\n“El que ens diu això, almenys a mi, és que per dir la veritat podem acabar presos, o fins i tot una cosa pitjor”, diu el Moha, de 16 anys, a qui els amics anomenen Batata, perquè és el seu nom artístic en el món del rap. “Fa por que no ens puguem ni expressar, sobretot durant la joventut, que és quan la podem dir més grossa. Fa venir impotència”, afegeix Carlos Corbacho, de 18 anys.\nRebuig als cossos policials\nUna altra de les argumentacions estrella a l’hora d’explicar els aldarulls i la virulència cap als antiavalots és el desencís amb el qual perceben, en general, els cossos de seguretat. No fan distincions entre uns cossos policials i uns altres, però sí que remarquen l’animadversió que els genera la figura de l’antiavalot. “Jo vaig començar a veure històries polítiques amb l’1 d’Octubre. I sóc zero indepe. Però vaig pillar el missatge de què venia a fer la policia. Després va venir allò de la sentència: Què va passar? Que t’apallissaven, et detenien i et posaven a la presó. I a vegades quedaves lliure després perquè no podien demostrar res, però ja t’havien fotut sis mesos tancat”, comparteix un jove de 21 anys que s’identifica com a Manu i que ve del Prat de Llobregat.\nLa noia de 19 anys que ha perdut un ull també surt a la conversa de manera recurrent. Encara no s’ha confirmat, però l’entitat que porta el cas de la jove, el centre Irídia, dona per fet, després d’haver parlat amb diferents implicats, que l’origen de la lesió és l’impacte d’un projectil de foam. “I moltes altres petites coses que sumen. Avui, per exemple, per entrar a un espai públic com és la plaça Universitat m’han tret un polar, un jersei. Vale que s’hagin quedat els esprais que també portava a la motxilla, però no entenc amb quin dret es queden un polar i em diuen ‘tranquil·la, no passaràs fred'”, comenta la Maria.\nEl mateix escorcoll també ha indignat el Moha, de Badalona, a qui els Mossos han parat moltes vegades al carrer. “Això d’avui és per un altre motiu, però és desesperant trobar-se sempre igual. Ens discriminen des de petits. Aquí sembla que ser marroquí signifiqui ser delinqüent als ulls de la policia i és esgotador. Un dia que havia quedat amb un company d’institut per fer un treball, em van aturar dues hores en ple carrer”, lamenta aquest adolescent de 16 anys.\nNil Canyelles també reconeix que la figura policial no ajuda. Ell, precisament, va quedar ferit el dijous durant una càrrega policial i va haver d’ingressar a l’hospital de Sant Pau després de patir convulsions. Mentre que ell assegura que les lesions les van causar els Mossos, la policia catalana assegura en un comunicat que l’origen va ser l’impacte d’una pedra llançada pels manifestants. Diversos testimonis, però, coincideixen de totes totes que els antiavalots van passar de llarg en veure el jove estès a terra convulsionant i no van fer cas a les peticions de socors. “Això només em fa venir més ganes de tornar-me a manifestar”, diu el noi.\nFrustració apuntalada per la pandèmia\nEls consultats també mencionen de manera freqüent l’impacte que, d’alguna manera, ha causat la gestió de la pandèmia en l’estat d’ànim del jovent. Durant bona part dels últims mesos han abundat els discursos que els han assenyalat com a culpables de saltar-se les normes sense donar-los gaire més opcions que quedar-se a casa en plena efervescència adolescent.\n“Se’ns ha tractat com a empestats. Després d’una bronca, uns dies vaig pillar els meus pares reconeixent que ells haguessin fet el mateix quan vaig escapar-me per veure a uns amics. Però jo ja em sentia culpable”, diu un jove que descansa després de salvar-se per poc d’un tret de foam de la Brigada Mòbil (BRIMO) dels Mossos “És la primera vegada en molt de temps que podem fer coses, som uns quants i tenen sentit”, afegeix el noi, que prefereix mantenir l’anonimat.\nManifestació a Barcelona en suport a Pablo Hasél / Jordi Borràs\nMolts emmarquen la violència contra coses, com motos estacionades o mobiliari urbà, com una resposta poc rumiada a una “ràbia acumulada” durant mesos. Diferents persones usen termes molt similars per intentar transmetre-ho. “És difícil d’explicar, però la frustració és molt gran. I això entre nosaltres ho identifiquem. I si ens haguessin preguntat què volem o què necessitàvem en aquests mesos que s’han reunit amb tanta gent menys amb els joves, potser no estaríem així”, remarca una altra noia mobilitzada.\nDiscriminació i desigualtats\nEn Carlos Camacho identifica una frustració molt clara: a casa seva han fet un esforç econòmic per pagar el curs de mecànica de competició que estudia. Tanmateix, ha de fer des de casa moltes activitats que no tenen sentit sense la presencialitat, i sent que no està aprenent gaire. “En situacions com la meva i en pobles com el meu, el gitano, creixes mentre et diuen que no vals res. I et fan sentir malament quan acabes al parc fumant porros. Et fan pensar que tu ets el problema. Però el problema és el sistema que, perquè soc gitano, m’ha fet saber des de petit que no faria res. I ara, el poc que tenia, sembla que ni això té sentit”, rebla.\nTant aquest jove com d’altres apunten a les desigualtats –de barri, origen o feina– com una altra de les injustícies que més clares que voldrien eradicar. “Per què et penses que petem bancs? Els meus pares han vingut tota la vida amb la cara llarga del banc. Quan rebento un caixer penso en ma mare, t’ho juro”, resol el Manu. Un company seu, rient, ho matisa. “A veure, jo una mica ho faig per fardar a l’Insta també”, com a trofeu. D’altres, amb més discurs polític, mencionen vagament el rescat bancari de l’última crisi. “Sabem que no estem fotent-li el pa a cap persona humil. I una mica ja haurem guanyat si enviem un missatge als rics, dient-los que no els ho posarem fàcil”, s’estén un noi que milita a la CUP.\nPalanca d’un canvi\nPer últim, una de les explicacions més comunes és l’esperança d’un “canvi”. Tot i que, com sospitarà qui hagi seguit les protestes, la resposta no és una única ni tampoc gaire consensuada. Les respostes van des dels dispersos “volem que ens escoltin, que seguin i ens comencin a valorar” fins als concrets “que treguin a Pablo Hasél de la presó”. Alguns demanen “una llei” i en preguntar-los què hi hauria de constar, un amic del Moha respon que “cap persona hagi d’anar a la presó per insultar un monarca ni un governant”. Sigui com sigui, tots mencionen la seva presència al carrer com un canal per aconseguir que alguna cosa s’activi, que se’ls demostri de forma palpable que poden millorar coses.\n“Els meus amics i jo fugim de la zona quan comença la violència. No estem en aquest rotllo. Però potser el canvi està allà. És veritat que segurament sense això no hagués durat tants dies la protesta. I potser ens porta a algun lloc”, valora el Pablo, l’adolescent gracienc que acaba de trepitjar la seva primera mobilització. L’esperit general, però, l’acaba recollint la Sílvia: “El principal canvi que voldria veure és que, si em detenen o em passa alguna cosa, algú em pregunti perquè jo amb 18 anys i sense ser rapera he sortit quatre dies al carrer a tirar pedres”.\nAldarulls Coronavirus Exclusió social Joventut Mossos d'Esquadra Racisme\nLlibertat provisional per un dels dos detinguts en la 4a nit d’aldarulls a Barcelona\nAntoni 21/02/2021 11:26 am\nLes dictadures es fan fora per la força, sempre!\nOctubrista 21/02/2021 11:44 am\nNomés hi ha dues possibilitats de futur per a la gent jove de Catalunya: construcció d'un país nou en una Catalunya independent sense el llast de la cleptocràcia colonial o emigració a algun país civilitzat.\nyomateix 21/02/2021 12:31 pm\nIncredul 21/02/2021 12:41 pm\nI a on aniran a robar despres, perque ja no quedaran botigas obertas per poder destrosar i buidar\nCarles 21/02/2021 12:48 pm\nEnhorabona als joves desvetllats. Aneu amb compte, però, amb els que teniu enfront. No cediu i no us deixeu enxampar.\nVisca Catalunya Lliure 21/02/2021 2:00 pm\nNo podria ser que tot això que esmenen se´n digues globalització?\nJuan 21/02/2021 8:14 pm\n¿ Si estamos en una pandemia, como pueden haber protestas y que nadie haga algo ? Después suben los índices y todos a sufrir aún más por cuatro niñatos y sus problemas. Como lo hacen en los otros sítios que tienen el mismo problema, se ponen a protestar en plan vandalico ?\nferreret 21/02/2021 8:25 pm\nAl "deepstate" tant se'n hi en fot. La situació real és: Hàsel a la presó; a Barcelona sobretot i també en altres llocs força destrosses, pèrdues econòmiques, mala imatge etc. I endavant .......que ja es cansaran. Els que s'ho miren des de 600 km. ni s'immuten. Pensen que : maricon el último i que se pudran. I nosaltres fent el desgraciat.\nRamon 21/02/2021 9:53 pm\nTan bon punt Espanya aconseguís el Govern de la Generalitat que vol, els salvatges ja serien salvatges i els policies uns herois.\nforti 23/02/2021 4:11 am\nLa joventut espanyolista s’ha despertat per ajuda Espanya, l’excusa Hasel.


El Parc d'Apol·lo, un espai verd que no surt als mapes | betevé\nEl Parc d’Apol·lo, un espai verd que no surt als mapes\nL'únic indicador del nom del parc de Torre Baró és una placa que van posar els veïns l'any 1995\nMarta de San Nicolás | Ruth Rodriguez | Dimarts, 8 de Set del 2020, a les 16.11\nA Torre Baró hi ha un parc de 900 metres quadrats que no apareix ni a Google Maps, ni tan sols al web de l’Ajuntament. De fet, fins i tot per als veïns és difícil de trobar. És al final del passatge de Carreras, entre els carrers de Llerona i de Castelldefels, una via que sembla no portar enlloc, però que desemboca al Parc d’Apol·lo. És un raconet de pau i tranquil·litat amagat a la vall que es forma en una corba del carrer de Llerona.\nUn aqüeducte com a porta d’entrada\nUn aqüeducte de principis del segle XX, l’aqüeducte del Baix Vallès, fa les funcions de porta d’entrada al parc, que ascendeix en terrasses pel talús d’un torrent. A les terrasses hi trobem una font, un amfiteatre i taules i bancs. També una zona de jocs infantils i un arbre que destaca per la grandària. “El que més interès tenia era el que han enderrocat, la casa… Era una casa senyorial, molt bonica”, explica Arnaldo Gil, de l’Arxiu Històric de Roquetes – Nou Barris. “I després l’arbre i la font, que malauradament la restauració que n’han fet no s’entén perquè no s’hi pot agafar aigua”.\nUn projecte de ciutat jardí truncat\nEl parc el configuren una sèrie de terrasses amb bancs i espais de trobada que descendeixen fins a arribar a una font i un aqüeducte. El nom de Parc d’Apol·lo recorda la casa que s’alçava a la zona entre el 1940 i el 1995, el Mirador d’Apol·lo. Va ser batejat amb aquest nom perquè els propietaris tenien una estatueta del déu grec. La casa es va convertir en una mostra representativa de la primera època de la urbanització del barri, amb la idea de projectar una ciutat jardí, que no va prosperar.\nUn parc fantasma que no surt als mapes\nAls voltants de la casa hi havia un jardí, un pou, arbres i una font. La casa va ser expropiada per l’Ajuntament i enderrocada l’any 1995, tot i les protestes de l’Arxiu Històric de Roquetes – Nou Barris. L’entitat conserva a la seva seu una estàtua de la deessa Venus i un cadenat procedent de la casa desapareguda. Al costat de l’amfiteatre, el grup de veïns que es van encarregar del manteniment de la zona després de l’enderroc hi van instal·lar l’any 1995 una placa en record del mirador. Aquesta placa és, de fet, l’únic indicador que identifica el parc. “Crec que ni tan sols els veïns de Torre Baró coneixen l’existència d’aquest miniparc. No n’hi ha indicacions, no apareix a cap plànol de la ciutat, i queda totalment oblidat i descuidat, quan hi tenim elements que crec que són molt interessants”, afirma Arnaldo Gil.\nL’any 2002 l’Ajuntament va urbanitzar la zona com a parc, i en va remodelar la font i el jardí. De tot el projecte urbanístic només en va sobreviure el nom d’Apol·lo.\n— llocs — nomenclàtor — parcs\nEl Parc Apolo, un espai amagat a Torre Baró\nAmpliada i millorada l’àrea de gossos del Parc Central\nProp de 2.500 persones han assistit als concerts de Música als Parcs\nEsgotades les entrades gratuïtes per visitar la Sagrada Família al setembre\nEls balnearis i centres de benestar es reivindiquen com a espais segurs de covid-19


Educació té més de 44.000 docents per cobrir baixes el curs vinent La República\nUn total de 10.567 docents s’han incorporat aquest estiu a la borsa de treball de professorat interí del Departament d’Educació, dels quals 3.790 són mestres de primària, i 6.777 professors de secundària. Aquestes incorporacions se sumen als 23.318 inscrits que ja hi havia el curs passat a la borsa d’interins i que continuen a les llistes per fer substitucions durant el curs 2007-2008. Si es suma els interins als quals al juliol ja se’ls va assignar destinació per al proper curs, i aquells que consten a la llista per cobrir substitucions a partir del setembre, en conjunt la borsa d’interins compta actualment amb 44.383 docents per cobrir vacants.\nSegons ha informat el Departament d’Esducació, la borsa d’interins va restar oberta a noves incorporacions entre el 20 de juny i el 18 de juliol. El llistat definitiu de tota la borsa, no només la de les noves incorporacions, es publicarà durant la segona quinzena de l’agost un cop fetes les modificacions derivades de les oposicions que s’han dut a terme aquest estiu.\nA més dels docents que s’han inscrit a la borsa de mestres de primària, un total de 2.993 professors que s’han inscrit a la borsa d’educació secundària han explicitat que també impartiran classes d’educació primària si així se’ls requereix. En total hi ha, per tant, 6.783 docents, entre mestres i professors, que han manifestat la seva disponibilitat per cobrir vacants als centres públics d’educació primària de Catalunya.\nA l’educació secundària, l’especialitat que ha rebut més inscripcions és la de Psicologia i Pedagogia, amb 1.142, seguida de Geografia i Història amb 1.029, Tecnologia amb 1.064, i Anglès, amb 461 inscrits. Entre el professorat de Formació Professional, les especialitats més demanades han Intervenció Sòciocomunitària amb 1.399 inscripcions, seguida de Formació i orientació laboral amb 1.236, Administració d’empreses amb 400, Organització i gestió comercial amb 361, i Organització i projectes de sistemes energètics amb 280. El nombre de sol·licituds per especialitats és superior al nombre d’interins que s’hi han apuntat ja que cada docent podia sol•licitar totes aquelles especialitats per a les què té la titulació adient.\nD’altra banda, aquest any la convocatòria de la borsa d’interins estableix explícitament que si tot i les xifres, al llarg del curs falten docents d’una especialitat en concret, s’obrirà una convocatòria excepcional específica per a aquella especialitat.\nDe tots els interins que hi ha a la borsa, 3.129 compten amb un compromís d’estabilitat. Això vol dir que el Departament d’Educació els garanteix que tindran feina durant tot el curs i que no es quedaran cap dia sense treballar. En aquest grup hi ha docents a qui al juliol ja se’ls ha adjudicat plaça per tot el curs, i també hi ha altres que aniran encadenant substitucions més curtes.\nAl curs 2007-2008, tenen compromís d’estabilitat tots aquells docents que el 31 d’agost del 2005 havien estat treballant ja durant tres anys i que han continuat treballant des del curs 2005-2006.


2 min. Barcelona 27/10/2020 13:33 Traduccions: Cat Cas\n651x366 Una ambulància en una imatge d'arxiu que no correspon a la investigació dels Mossos / PERE TORDERA Una ambulància en una imatge d'arxiu que no correspon a la investigació dels Mossos / PERE TORDERA\nSi en la primera onada del covid-19 es van denunciar almenys dues persones a Catalunya que es van fer passar per metges sense ser-ho, en aquesta segona onada ha aparegut un infermer impostor. Els Mossos d'Esquadra han detingut un home a Terrassa que treballava d'infermer sense ser-ho perquè utilitzava un número de col·legiat que no era seu. Va ser aquest col·legiat el que va destapar l'impostor. El 9 d'octubre va denunciar que un home que no coneixia havia fet servir el seu número del Col·legi d'Infermers per treballar. L'afectat ho va saber perquè una empresa d'ambulàncies que havia contractat l'impostor, després de detectar-li un comportament estrany, va comprovar que havia donat el número de col·legiat d'una altra persona.


Joan Pérez-Villegas presenta el disc "Blau Salvatge" - Ràdio Palafrugell\nA Ràdio Palafrugell em donat un toc de color musical a la nostra programació. Durant uns minuts, hem compartit el matinal amb el músic mallorquí Joan Pérez-Villegas . “Blau Salvatge” és un treball calidoscòpic conformat per sis paisatges sonors, cadascun d’ells dotat d’una llum i uns colors distintius que els confereixen la condició d’obres úniques, alhora que atribueixen coherència discursiva entre totes elles. Amb l’ànim d’obtenir resultats diversos, cada obra ha estat abordada des d’un punt de partida i a través d’un procés compositiu diferent. També la singularitat d’una agrupació instrumental gens convencional facilita el so únic del conjunt. Al final d’aquest article en podeu escoltar l’entrevista feta per Rafel Corbí.\nNat a Mallorca el 1994, comença a estudiar percussió als vuit anys al Conservatori de Música i Dansa de Palma. No és fins al 2013 que se’n va a Barcelona per cursar el grau superior de percussió\nclàssica i contemporània a l’ESMUC. És en aquest centre on descobreix i s’interessa per altres músiques com el jazz i la música tradicional. Tant és així que en finalitzar el grau comença i acaba el\nBarcelona Jazz Màster de composició sota la tutela de Lluís Vidal.\nLa seva trajectòria l’ha duit a formar part de nombrosos i diversos projectes que van des de la música de cambra fins a la simfònica, passant pel jazz, la música per dansa o teatre, el pop, la música tradicional, etc.\nAixí mateix ha sigut academista a l’Orquestra Simfònica de Balears, artista convidat a SICMF 16’ (Sud-Àfrica) i al Festival Cistermusica 16’ (Portugal) amb el seu duo de percussió Face two Phase, amb el qual guanyà el Primer premi a la 4a edició del CIMCA (Concurs Internacional de Música de Cambra Cidade Alcobaça, Portugal).\nEl 2019, presenta Blau Salvatge, el seu primer projecte com a compositor i líder. Gràcies a una campanya de micromecenatge a la que hi participen més de 150 mecenes, publicarà l’àlbum Blau Salvatge al llarg de 2020, mentre segueix formant-se al centre HKB de Berna (Suïssa) amb Django Bates i Martin Streule.\nEl Grup de Dol de Palamós arribarà a casa nostra


Experiència personal – El mussol d'Aqualata\nAvui, a primera hora, el cel era gris. Semblava que havíem de tenir una altra jornada trista i encaparradora. Ara, però, el dia està espavilant i els raigs del sol, encara baix, ja il·luminen la façana dels edificis que veig a la dreta, des de la finestra del meu escriptori, on sóc.\nJohn Scalzi va néixer a Califòrnia, 49 anys més tard que Ray Bradbury. Scalzi va exercir diverses ocupacions abans de dedicar-se a escriure a temps complet. Des de 1998 és escriptor freelance i ha obtingut diversos prestigiosos premis per les seves obres de ciència-ficció, que són la seva especialitat, encara que també toca altres temàtiques.\nScalzi i Bradbury es van conèixer quan el primer tenia 12 anys. Ho explica amb molta traça en el pròleg de les “Crónicas marcianas” que titula “A los doce años un mago visitó mi ciudad”. Considero que és un bon preliminar. Per a mi ha sigut una magnífica manera d’iniciar la lectura, ja que l’admiració que Scalzi manifesta cap a qui el va introduir en el món de la màgia de les paraules i l’agraïment que expressa cap al professor que, coneixedor del seu interès per la ciència-ficció, el va induir a llegir les cròniques i li va prestar el llibre, es revelen sincers i m’han engrescat a iniciar immediatament la lectura d’aquest recull de relats.\nAl contrari que Borges, que ha escrit un pròleg erudit, Scalzi ha tingut la virtut de convertir en literatura una experiència personal.\n2 Abril 2018 1 Juliol 2021 Ricard Aldea\nAnterior Entrada anterior: Pròleg\nSegüent Entrada següent: Ray Bradbury


Els projectes de síntesi als cicles formatius | Escola Arrels\nEls projectes de síntesi als cicles formatius\nEn tots els cicles formatius de l’escola, l’alumnat elabora un projecte de síntesi al llarg del 2n curs. Els continguts concrets d’aquests crèdits es poden decidir a cada centre i a la nostra escola demanem que els estudiants treballin en un projecte de lliure elecció, sempre relacionat amb el seu pla d’estudis.\nAquest curs els joves de 2n ja han començat a treballar en els seus projectes i us en presentem una selecció dels escollits per l’alumnat dels cicles industrials, el de Manteniment electromecànic i processos industrials i el de Sistemes Microinformàtics i xarxes.\n– Elaboració d’un videojoc emprant el motor Unity, un producte de l’empresa Unity Technologies. Aquests alumnes volen construir un joc d’acció on la supervivència del protagonista sigui l’objectiu.\n– Construcció d’un NAS (Network Attachment Storage) emprant materials senzills. Un NAS és un sistema per a emmagatzemar arxius a través de la xarxa. L’estudiant vol implementar aquest aparell reciclant antics discs durs, una RaspBerry Pi, una carcassa que dissenyarà i imprimirà ell mateix fent servir la impressora 3D de l’escola i el sistema operatiu OpenMediaVault.\n– Un sistema de monitorització del consum elèctric per a una casa de turisme rural. A vegades, els usuaris de cases de turisme rural són poc conscients de la despesa energètica. Una empresa del territori va contactar amb l’escola per si podíem construir un sistema per a monitoritzar el consum elèctric i fer possibles descomptes als clients més estalviadors.\n– Un “wearable” que consistirà en una càmera que es podria dur al pit i que aniria tirant fotografies del què anés vivint l’usuari. L’alumne ha pensat en aplicacions per a gent amb malaltia d’Alzheimer.\n– Reparació d’una màquina Arcade, és a dir, reciclar una antiga màquina recreativa per a videojocs. Segurament també s’emprarà una RaspBerry Pi i una distribució de programari anomenada RetroPie.\n– Construcció d’un robot seguidor, amb maquinari reciclat, que podria ser controlat a través d’una app en el telèfon mòbil.\n– Un sistema de videovigilància emprant càmeres de baix cost i també RaspBerry Pi’s per a controlar les imatges.\n– Un videojoc per a GameBoy. Aquesta famosa videoconsola torna a estar de moda entre alguns adolescents i un alumne vol programar un videojoc per a GameBoy fent servir un programari emulador i el llenguatge de programació C++.\n– Un sistema de “ticketing” via web per a les incidències informàtiques d’una gran empresa.\n– Construcció d’un Kart, un vehicle monoplaça amb motor elèctric (depenent del material es realitzarà amb motor de combustió). Es realitzarà el xassís, la direcció, la transmissió, el sistema de frenada i sensorització amb visualització en pantalla LDC (temperatura, velocitat, sensors d’ajuda a l’aparcament…).\n– Construcció d’una cinta transportadora i un robot per a un procés industrial. El procés detectarà el color de la peça que passa per la cinta i, en funció d’aquest, el robot la situarà en el compartiment adequat.\nHaurem d’esperar fins als darrers mesos de curs per veure els resultats i conèixer les conclusions d’aquests projectes, però de ben segur que aconseguirem potenciar l’autonomia i la motivació de tots aquests alumnes que s’han proposat un repte per aplicar els coneixements adquirits durant el cicle formatiu.\nTag:cicles formatius, Escola Arrels, formació professional, informàtica, Innovació, manteniment mecànic, projecte de síntesi, projectes, treball de síntesi, xarxes\nUn viatge de deu mil quilòmetres comença amb un simple pas


Avui parlarem del Fenomen de la Conversió, un coneixement sorprenent que des de que tinc ús de raó, mes ó menys independent amb criteri propi, m’ha cridat l’atenció fortament, no només pel que significa sinó perquè després d’haver conegut moltes històries alienes de conversió, el tema no ha deixat de sorprendre’m. I més quan jo mateix vaig ser conscient de la necessitat que jo tenia de convertir-me.\nComento aquest tema del Fenomen de la Conversió invitat per l’associació Cultural Alborea, des del coneixement que m’ha donat primer la pròpia experiència personal i després l’aliena en el meravellós treball d’una professió, la de periodista, que m’ha ofert l’oportunitat de conèixer i explicar històries tan sorprenents com quotidianes. Molt més quotidianes del que hom pot pensar.\nDes de petit m’han cridat l’atenció aquestes històries que d’una manera o altra arribaren al meu coneixement, històries de “gent dolenta” que es feia “bona”, identificant com a bons als que eren creients, com el meu entorn o la meva família, i com a “dolents” els ateus o no practicants, en els seus diferents etiquetats socials o polítics, i els que eren bel·ligerants amb l’Església dels meus pares. Per tant, tot el que avui us expliqui no és des del coneixement d’un Teòleg, que no ho sóc; ni d’un religiós, doncs no tinc vots. Soc un laic, periodista, amb la seva pròpia experiència de vida que moltes vegades ha tingut més lloc fora de l’Església que dins. La meva experiència ha estat el Cristianisme, el conèixer a Jesucrist, el que m’ha portat a l’Església, no l’Església al Cristianisme.\nJa vaig explicar en aquest mateix fòrum, explicant part del meu testimoni, que a mi això de ser Catòlic em ve de fàbrica, com a tants coetanis meus i vostres a l’Espanya on hem nascut. Siguem honestos. Si Europa li deu el Ser a la inspiració romana del Dret i a la filosofia grega, també li deu al Cristianisme. Dins d’Europa, Espanya avui no s’entén sense aquesta identitat cristiana que batega per tot arreu, fins i tot en aquells que odien allò que és cristià o que no el reconeixen al seu entorn.\nPer qui no se n’hagi adonat, el Cristianisme batega en i des dels noms dels nostres carrers, places i pobles, fins als nostres períodes de vacances, -diumenges, Nadal, Setmana Santa i festes patronals-, passant per un patrimoni cultural que els espanyols d’avui gaudim i que no té comparació en cap país del món. Si n’és de present, el Cristianisme, fins i tot en els nostres noms propis. Ho diu algú que es diu Jesús Maria.\nEspanya és un estat on tots els seus fills són cristians, fins i tot aquells que no ho senten, o que no han estat batejats, pel simple fet cultural que se’ls ha donat per haver nascut en aquest context històric, social i cultural, la qual cosa ha afectat les nostres vides.\nSent honestos també hem de reconèixer que molts més que els cristians de cor -els que s’han convertit-, són els que no ho són. Molts són els que havent nascut en un país cristià en la part social, històrica i cultural i havent estat batejats, no viuen com a cristians de cor, no segueixen Jesucrist, no fan vivència del seu baptisme i viuen al marge de l’Església.\nPerquè per experiència puc dir que, havent anat a un col·legi concertat catòlic, més d’un noranta per cent dels meus companys de classe avui no estan a l’Església ¿Què ha passat o què hem fet tan malament perquè aquells que estaven dins avui estiguin fora?\nMés que de les conversions d’aquests que deia “dolents”, aliens o enemics de l’Església o dels valors cristians, d’aquells que no ens coneixen, avui prefereixo parlar de les conversions dels que sí que ens coneixien. Dels que havent-nos conegut han escollit abandonar-nos. De la conversió d’aquells que són cristians, encara que sigui pel baptisme, i que en algun moment de la seva vida han perdut o oblidat el ser cristià.\nAls que això ens ha passat, potser simplement ho vam perdre perquè mai vam fer-ne vida, ni tampoc estava viu. Moltes de les crisis de valors religiosos, de la visió transcendent de la vida, tenen a veure amb això. Veureu:\nLa religió nostra del Cristianisme té un problema que molts cristians no acaben de visualitzar. A vegades aquestes coses es veuen molt millor des de fora i convé viatjar a un país no cristià per observar des d’allà com es viu aquí. El cristià té una diferència pragmàtica i ineludible a l’hora que sigui una religió vivencial, no sols cultural, i és que contràriament a qualsevol altra religió del món, la cristiana no està basada en un conjunt de normes i de lleis, ni és el resultat d’un corrent cultural ni filosòfic a seguir, ni és una ideologia divinitzada. Segons el seu propi origen en Crist Jesús, el seguidor de Crist, el cristià es aquell que imita Crist, que el segueix no en l’intel·lectual, no en el formal, sinó en l’obrar, en el viure: en allò vivencial, fent des de la seva pròpia individualitat, des de la seva persona intel·lectual i física, un camí d’acostament envers una altra persona que no és altre que Jesucrist. Aquí rau el problema, que es pot imitar ben poc d’algú a qui no hem conegut, i malgrat això, el cristià “d’estar per casa” espanyol, dóna per suposat que, pel fet d’haver nascut cristià, ja coneix a Crist. Després passa el que passa, i no és la meva intenció posar-me dramàtic, però insisteixo que és normal que aquell batejat que no ha conegut Crist en persona, abandoni la seva Església.\nEl meu problema, per fer-ho més fàcil d’entendre, és que des de petit jo seguia a algú que coneixia d’oïda, però no personalment. Algú de qui havia sentit parlar, però a qui no havia conegut, amb el qual no havia tingut un encontre personal, únic i individual, entre el meu jo més únic i personal i el d’Ell autèntic. Jo no vaig tenir mai la meva pròpia experiència de Crist. I essent el Cristianisme una elecció radical de l’amor, algú pot enamorar-se d’algú només perquè li hagin parlat d’ell? Per molt bé que et parlin d’algú, és necessari el coneixement per optar d’una forma tan concreta com és l’opció cristiana de la vida.\nEn la religió Cristiana, el mateix Jesucrist no ens assenyala un camí a seguir, unes veritats a conèixer i estudiar ni tampoc una vida a construir. Molt més senzill i proper que tot això, Crist ens assenyala la seva persona, Ell mateix, com l’únic camí, l’única vida, l’única i autèntica veritat, fora del qual res és.\nSi això fos cert, no seria necessari que per identificar-nos amb ell i poder-lo emular, a més de deixar-li un espai a la nostra vida, caldria conèixer-lo en persona i no pel que ens expliqui algú o pel que puguem llegir en un llibre?\nL’encontre Personal amb Crist\nDes de la infantesa i durant tota l’adolescència, vaig tenir una imatge grisosa i feixuga de Jesús de Natzaret. L’identificava amb fets i coses que no tenien res a veure amb Ell i de les quals no en tenia cap culpa, així com en la manera en com em van educar. Podríem parlar d’un Cristianisme equivocat – no en la intenció, sinó en la forma – ja que vaig rebre una sèrie de normes i directrius – que a vegades es reduïen a la simple amenaça de la condemna -, que no només no era capaç d’acomplir com se m’exigia, sinó que a més m’apartaven d’una imatge d’un Déu que m’estimés. Més aviat, Déu se’m feia un ésser vigilant que esperava l’error i la meva misèria, per enfonsar-me si feia quelcom malament. Així, el cristianisme esdevenia un cercle viciós de condemna, en el qual la salvació depenia de mi, no era gratuïta, i sí impossible.\nEl resultat va ser que, havent nascut en una família de conviccions profundament cristianes, i no havent conegut en tota la meva vida una altre ensenyament que el de l’escola catòlica concertada, mai vaig arribar a conèixer Crist. Vaig aprendre molt sobre Ell i sobre la seva Església, però vaig arribar a la joventut i a l’edat d’incorporar-me al treball sense notícies d’aquest “Algú” viu que m’estimava sense mesura, del més gran miracle, del més gran esdeveniment encarnat de la història de la Humanitat, que no és altre que la notícia de que Déu, tot un Déu creador de tot, adoptà condició humana, es va assimilar a mi, per posar ordre en un desordre al que jo vaig arribar per herència i que mai aconseguia recompondre.\nEl pecat, la distància que una vegada l’home va decidir agafar de Déu, em va deixar incapacitat per arribar a Déu. És el Kerigma, l’anunci de que Déu es va humanitzar en carn sofrent com la meva, i que es va entregar com ofrena d’amor per compensar l’amor que a mi em falta en el pla amorós de Déu, el que em va faltar conèixer, en la persona de Crist, durant la meva infantesa i adolescència. Fixeu-vos que no dic “en l’idea de Crist” ni “en el record de Crist”, sinó en la realitat de l’existència d’un home viu, no d’un mort, que batega i existeix al meu costat, en mi, tots els dies de la meva vida.\nAquest dia, el dia que el coneixes, el que et trobes amb Ell, és el dia més de la teva vida, en el que tot canvia i ja res podrà ser igual, en el que deixes de veure les coses d’una forma per no tornar-les a veure com abans. Els més grans m’entendreu amb aquest exemple. Fins a l’arribada de la TV en color, els televisors eren en blanc i negre. Eren així. No hi havia altra opció de veure els partits de futbol fora d’una gama limitada de grisos. Recordarem com un bon dia, a casa d’un amic, en una botiga o en un bar, veiem un televisió en color, i a partir d’aquest dia, el nostre TV en blanc i negre ja no va ser igual. Era el mateix de sempre, però ja no ens agradava, i ningú de nosaltres va deixar la il·lusió de tenir, més aviat o més tard, un d’aquests televisors per poder contemplar els colors verds, vermells i violetes, en comptes dels grisos, grisos i grisos del televisor vell.\nSi ets més jove, sabràs que la Selecció Espanyola abans mai guanyava un mundial, ni en blanc i negre ni en color, però després de veure el que va passar a Sud-àfrica el 2010, amb el Xavi, l’Iniesta i la major part de jugadors catalans, en qualsevol campionat que participin a partir d’ara i en el qual no arribin a la final molt serà pitjor.\nAixò és el que aporta un encontre personal amb Crist, una forma de veure-ho tot, que fa vell el que, essent igual que sempre, ha canviat a pitjor en el nostre coneixement, en la nostra consciència i en el nostre cor. Això és una conversió. Canviar de forma, en aquest cas, de forma interior, per deixar de ser com érem i començar a ser com serem. Millor dit, el que serem.\nTots coneixem una conversió per antonomàsia. La gran conversió que se’ns ensenya a l’Església és la d’aquell jove d’ascendència jueva anomenat Saule, nascut a Tars de Silícia quan l’actual Turquia era província romana. Segons va deixar escrit Sant Lluc com a reporter dels Fets dels Apòstols, periodista d’aquell temps, Saule era un jove educat en el fariseisme, és a dir: una forma d’entendre la religiositat cosida a la justícia humana, d’entendre la relació de l’home amb Déu en base a un negoci, a un intercanvi de normes i deures a canvi d’una sèrie de gràcies i favors.\nQue bo és recordar que Sant Pau va créixer en la forma d’un justicier, tant és així que es va dedicar amb tota l’energia a perseguir la secta dels cristians, i va estar d’acord, amb la seva presència, a l’assassinat a pedrades de Sant Esteve, Apòstol de Crist. Així es comportà Sant Pau, fins que en un viatge camí de Damasc, va sentir quelcom en el seu interior que, apart de deixar-lo cec, el va transformar en el seu interior, el va convertir. Ho podem llegir en els Fets dels Apòstols.\nSaule, mentre encara respirava amenaces i mort contra els deixebles del Senyor, va anar al gran sacerdot i li va demanar cartes per la sinagoga de Damasc, a fi de que si trobés alguns homes o dones d’aquest camí, els portés presos a Jerusalem. Però anant pel camí, va passar que en arribar prop de Damasc, de sobte el va rodejar un resplendor de llum del cel; i caient a terra va sentir una veu que li deia: Saule, Saule, per què em persegueixes? Ell va dir: Qui ets, Senyor? I li va dir: Jo sóc Jesús, a qui tu persegueixes. Ell tremolant i temorós, va dir: Senyor, què vols que faci? I el Senyor li va dir: “Aixeca’t i entra a la ciutat, i se’t dirà què has de fer. I els homes que anaven amb Saule es van aturar atònits, escoltant la veu, però sense veure a ningú. Després Saule es va aixecar de terra, i obrint els ulls, no veia res, així que portant-lo de la mà, el deixaren a Damasc on va estar tres dies sense veure-hi, i no va menjar ni beure”.\nEl gran miracle, l’extraordinari de la història de Saule, no és només el fet de que s’escoltés una veu o que es veiés una llum resplendent. Això és sorprenent, però la impressió de viure aquesta experiència és efímera, com seria viure un terratrèmol. Si ho visquéssim, l’experiència ens posaria la por al cos durant unes hores, potser dies, però al cap de poc temps ens passaria, per extraordinària que fos. Ningú que ha viscut la brutal experiència d’un terratrèmol li ha canviat tant la vida, com per no haver tornat a casa després d’uns dies, fossin els que fossin.\nOn vull anar a parar és que l’extraordinari, el que fa el fenomen de la conversió digne de ser observat, respectat davant el testimoni de qui l’explica i compartit per qui ho ha viscut, és que Pau va canviar de vida. Quelcom va passar en el seu interior, molt més intens que tot l’exterior i que malgrat el temps i els esdeveniments, el va portar a viure de forma diferent, a veure-ho tot d’una altra manera. No amb els ulls del cos, sinó amb els del cor, amb la intel·ligència i la raó de tot Ell.\nPau es va transformar, siguem honestos: una reacció molt raonable de Pau hagués estat enfadar-se amb Déu. Un Déu que ell venerava amb sacrifici i treball seguint la llei fil per randa, va i el deixa cec. Doncs vaja quin déu! Qui hagués continuat seguint-lo? L’oportunitat per apostatar i rebutjar-lo estava en safata. Malgrat tot, Pau no s’enfada ni li retreu res a Déu. Encara que ignori que quedarà curat de la ceguera tres dies després. Saule va tenir tres dies de ceguera per enviar Déu a passeig, però no ho va fer. És més, el va obeir, seguint les seves instruccions. Per què? Perquè quelcom va succeir en l’interior de Pau que el va transformar convertir. No va ser només por, com el que ha viscut un terratrèmol, que a la fi s’acaba. El que li va passar a Pau és que per primera vegada a la seva vida, va veure el televisor en color. El Déu que tenia Saule era d’un televisió en blanc i negre, amb els costats rodons i el so distant. El que li va passar a Saule és que de sobte no només va conèixer el televisor en color, sinó que va veure davant seu una pantalla gegant de plasma de 54 polzades, amb tecnologia HD i so Dolby Surround. Pau va començar a veure la vida amb un Home Cinema Ambiental i amb Subwoofer sota del sofà.\nSi aquesta comparació entre el blanc i negre i el color marca la distància entre dues tecnologies diferents d’un mateix electrodomèstic, la diferència que coneix Pau entre un Déu que mata i persegueix, amb la d’un Déu, Crist que ha mort per tu i perdona, es infinitament major. Pau és testimoni d’algú que ha conegut al Déu Crist en el seu cor, en la intimitat i de forma personal, i mai podrà tornar a veure un partit de futbol en el vell televisor, mai tornarà a mirar a un home amb els ulls amb que mirava l’antic espectador en blanc i negre. No ho dic per algú com Pau, que ja creia en Déu. Així, tot home que coneix, que troba a Crist, serà tal la grandesa d’aquesta realitat – l’encarnació en home semblant a ell del Déu que és amor absolut i total-, que mai veurà res, ni a ningú com abans.\nGrans històries de conversió\nLa conversió de Pau és tan famosa que ha donat nom a qualsevol altra conversió sorprenent. Ull, dic sorprenent en l’exterior, perquè en l’interior per mi totes ho són. Però és cert que tots coneixem la història d’alguna “conversió paulina”, diem.\nUn altre gran convers de la història és Sant Agustí, qui abans de ser Bisbe, Sant i Doctor de l’Església, era ateu i sectari. Agustí va provar en la seva recerca del sentit de la vida, el trobar la pau interior, tot el que podia provar en aquells temps. No m’és difícil imaginar a un Agustí dels meus temps, que en la seva adolescència i joventut, marxés cada divendres de botellón i discoteca fins a la matinada, provant tot allò que fos per calmar el foc que crema en el nostre interior buscant la veritat de la nostra vida. Quan no la trobem, la saciem amb succedanis. Però quan la trobem, quan coneixem a Crist, la nostra vida és capaç de reconèixer l’error i d’adherir-se a la veritat. Com va deixar escrit Sant Agustí:\n“Tard et vaig estimar, formosor tan antiga i tan nova, tard et vaig estimar! I veus que tu estaves dins de mi i jo fora, i per fora et buscava; i deformat com era, em tirava sobre aquestes coses boniques que tu vas crear. Tu estaves amb mi però jo no estava amb tu. Em retenien lluny de tu aquelles coses que, si no estiguessin en tu, no serien. Em vas cridar, clamar, i vas trencar la meva sordesa; tu vas brillar, resplendir i curar la meva ceguera; vas exhalar el teu perfum i vaig respirar, i sospiro per tu, i sento fam i set; em vas tocar, i abraçar en la teva pau”.\nQuè s’ha de fer per convertir-se\nAgustí ens dóna una pista gran, per viure una conversió. Ell mateix ens diu que aquell que s’obre a la conversió és perquè Déu ja estava en el seu interior, no a fora, encara que ell no el reconegués. Això és impossible d’entendre per ningú, i de creure pel que no té fe, però una de les tres persones que formen la Unitat Divina, Déu, és el seu Esperit Sant, que habita de forma intangible en el nostre ser espiritual.\nA mi sempre m’ha agradat que aquestes coses me les expliquessin com si tingués quatre anys. De manera que per posar un altre exemple que faci possible la racionalització d’aquest concepte en una mesura molt bàsica pel comú dels mortals, diguem que si els homes procedim de Déu com part d’un pla existencial que se’ns escapa, en nosaltres tenim la seva presència com en el nostre ADN tenim el del nostre pare. Fins i tot en el cas que tu no hagis conegut el teu pare, tindràs una quantitat ingent d’informació sobre ell amb un senzill anàlisi. Fins i tot alguns trets del teu caràcter seran els mateixos per herència d’aquesta persona a la que possiblement ni hagis conegut. D’alguna forma que no entenem, la presència física dels nostres pares estarà en nosaltres tota la nostra vida. El color dels nostres ulls no serà nostre, sinó el seu. El mateix amb els nostres cabells. Les en- fermetats seran les seves, i moltes de les habilitats també. De la mateixa manera, el nostre Pare en l’esperit, en l’ànima, està en nosaltres d’una forma molt més contundent i determinant que el nostre pare físic. Al cap i a la fi és aquesta semblança – a imatge i semblança- que tenim en el nostre Pare Déu, l’única condició humana que no morirà mai, que ens fa immortals. Aquesta és la diferència de l’ésser humà amb qualsevol ésser viu: l’esser humà és immortal. L’ésser humà que es reconeix en plenitud, unit a Déu en la persona de Crist. Per això sempre dic que aquell home, aquell cristià que ha conegut a Crist, que l’ha reconegut, i a qui s’ha entregat, és indestructible, és immortal. Ni la mateixa mort pot amb ell. Quants són doncs els testimonis d’aquells que, havent estat amenaçats de mort per seguir a Crist, han acceptat la mort en Crist, per damunt de la vida sense Crist? Perquè d’una manera o altra ja s’havien convertit.\nPer això, per viure una conversió, poca cosa podem fer si no deixem a Déu – a Crist- que “habiti” de forma lliure en el nostre cor. És més una feina de deixar-se fer que de fer. Deia Joan Pau II que no hi ha pitjor presó que un cor tancat. La pregunta que jo llenço en aquest fòrum avui, estant a més en temps de Quaresma, és: Estàs disposat tu, avui mateix a deixar-te sorprendre per Déu? Estàs disposat a deixar-li fer a Ell com si la teva conversió depengués més d’Ell que de tu? Creus que Déu encara té motius per estimar-te sense mesura o mesures l’amor a Déu per la teva capacitat de fer-te estimar? Creus que ja te les saps totes sobre Déu, o que Déu encara pot escriure pàgines d’amor en la teva vida?\nQui coneix l’amor de Déu i deixa que faci el seu curs en la seva vida, aquest s’ha convertit. Com deia Sant Agustí “la mesura de l’amor és estimar sense mesura”. No és doncs la mesura de l’amor resar sense mesura, ni acomplir els preceptes de l’Església fil per randa, sense cap error, sense mesura. No, no és doctorar-se en Teologia, ni fer voluntariats. Tot això estarà bé si es fa des de l’amor i per amor. No per quedar bé ni per cridar l’atenció. Només servirà d’alguna cosa quan es faci estimant. Quan es fa per amor. Ja ho va dir Sant Pau també:\n“Encara que jo parlés totes les llengües dels homes i dels àngels, si no tinc amor, sóc com una campana que ressona o un plateret que dringa”.\n“Encara que tingués el do de la profecia, i conegués tots els misteris i tota la ciència, encara que tingués tota la fe, una fe capaç de traslladar muntanyes, si no tinc amor, no sóc res”.\n“Encara que repartís tots els meus béns per alimentar als pobres i entregués el meu cos a les flames, si no tinc amor, no em serveix de res”.\nL’amor és pacient, és servicial; l’amor no és envejós, no en fa ostentació, no busca el seu propi interès, no s’irrita, no té en compte el mal rebut, no s’alegra de la injustícia, sinó que s’alegra amb la veritat.\nL’amor tot ho disculpa, tot ho creu, tot ho espera, tot ho suporta.\nL’amor no passarà mai. Les profecies acabaran, el do de llengües acabarà, la ciència desapareixerà; perquè la nostra ciència és imperfecta, i les nostres profecies, limitades.\nQuan arribi el que és perfecte, acabarà el que és imperfecte.\nMentre jo era un nen, parlava com un nen, sentia com un nen, raonava com un nen, però quan vaig ser home, vaig deixar de banda les coses de nen. Ara veiem com en un mirall, confusament; després hi veurem cara a cara. Ara conec tot imperfectament; després coneixeré com Déu em coneix a mi.\nAmb una paraula, ara existeixen tres coses: la fe, l’esperança i l’amor, però la mes gran de totes es l’amor”. Cor 13, 1-13\nPer a la conversió només fa falta fer-se com un nen, deixar-se fer, deixar-se sorprendre. Deixar-se estimar per Déu com ho fa un nen amb el seu pare. Quin nen petit li diu al seu pare: Pare, no em portis més regals ni facis amb mi plans sorpresa, perquè ja res em satisfarà, perquè ja m’has estimat tant que ja no em pots estimar més?\nL’actitud intel·ligent davant d’aquesta qüestió – i dic de tot home, no només del cristià- serà doncs la del que se sap limitat – tots ho som per la mort – però que aspira a l’eternitat, espera de l’il·limitat, de l’il·limitat que el sorprengui. Amb què? Amb la conversió, amb l’esperança a través d’una vida d’amor, rodejada fins i tot de pecats, de que Déu estima, Déu perdona, Déu espera, Déu actua.\nQuin és subjecte de conversió?\nTothom. Jo mateix. Perquè si bé és veritat que una vegada que s’ha donat aquesta trobada amb Déu, la consciència d’Ell ja és inesborrable, l’home és molt més dèbil del que s’imagina. Som molt més vulnerables del que ens pensem. Molt més. Quantes vegades tants de nosaltres, catòlics, creients, no hem caigut dient una mentida, parlant malament de l’altre, no perdonant i acusant, lluitant en el treball per uns diners de més, o fent mal a l’amor d’alguna manera? La nostra condició limitada pel pecat heretat, que ens fa discapacitats per les ànsies de l’ànima, no deixarà d’acompanyar-nos en la nostra existència terrena. La conversió en aquest sentit serà el fet de ser conscients d’aquesta condició, que ja és un gran pas cap a Déu. El següent, és la misericòrdia, el perdó. Un perdó al qual s’accedeix a través d’un Sagrament que va ser instaurat pel mateix Jesús. “A qui perdoneu els pecats els seran perdonats…” va dir als seus apòstols.\nEl fet d’haver-me convertit no significa que una vegada conegut al Senyor ja no fallarem. No. Significa que malgrat les nostres faltes i pecats, del nostre no saber fer bé les coses, seguirem exhortats a voler ser com Crist. Per això la conversió, després d’aquest primer encontre amb Crist, es donarà cada dia, cada matí en aixecar-te del llit. Cada dia serà una presa de decisió de conversió, de deixar-se fer per Déu. I cada dia haurem de prendre aquesta decisió moltes vegades més: “Vull actuar com actuaria Ell, més que no pas com actuaria jo”. No vull amb això pressionar a ningú, ans el contrari. Fallarem, com fallava Sant Pau i així ens va deixar dit:\n“Perquè sabem que la llei és espiritual, però jo sóc carnal, i estic venut com esclau al pecat. I ni tan sols entenc el que faig, perquè no faig el que vull sinó el que avorreixo. Però si faig el que no vull, amb això reconec que la Llei és bona. Però llavors, no sóc jo qui fa això, sinó el pecat que està en mi, perquè sé que res de bo hi ha en mi, és a dir, en la meva carn. En efecte, el desig de fer el bé està en mi, però no el realitzo. I així, no faig el bé que vull, sinó el mal que no vull, però quan faig el que no vull, no sóc jo qui ho fa, sinó el pecat que està en mi. D’aquesta manera, vinc a descobrir aquesta llei: Volent fer el bé, se’m presenta el mal. Perquè d’acord amb l’home interior, em satisfà la Llei de Déu, però observo que hi ha en els meus membres una altra llei que lluita contra la llei de la meva raó i em lliga a la llei del pecat que està en els meus membres.\nAi de mi! Qui podrà lliurar-me d’aquest cos que em porta a la mort?\nGràcies a Déu, per Jesucrist, nostre Senyor! En una paraula, amb la meva raó serveixo a la Llei de Déu, però amb la meva carn serveixo a la llei del pecat”. (Rm 7, 14-25)\nAmb el que acabo de llegir no vull desanimar-vos, sinó animar-vos en aquest “Gràcies a Déu per Jesucrist!” I afegeixo una altra cita de Sant Pau on infon ànim com a fruit de la seva conversió.\n“No dic això perquè estigui necessitat, doncs he après a arreglar-me amb el que tinc. Sé passar privacions i viure en l’abundància. Estic entrenat per tot i en tot moment: a estar satisfet o tenir gana, en l’abundància o en l’escassetat. Tot ho puc en aquell que em dóna força.” (Felip 4, 11-13)\nPer tant, tots som candidats a una conversió. Està a les nostres mans el ser afins a Crist, el formar part de l’etern, el formar part del seu Amor vivencial, no doctrinal. Amb els meus propis ulls he vist com homes i dones de diferents contextos es fan cristians doctrinals pel camí de l’amor. Això és, que s’esforcen a seguir una doctrina que facilita la vivència de l’amor. Però mai vaig veure el camí oposat. No vaig veure a ningú que per la doctrina, que per la norma, conegués l’amor. La porta per la que més persones entren en l’Amor és el fracàs, no l’èxit. És l’enamorat, el que es reconeix necessitat de l’altre, el que se supera per trobar-se amb l’estimat, però no existeix cap home que se superi sense amor. Només Crist pot fer-nos millors en l’amor.\nNo vull caure en la temptació d’explicar casos de conversió concrets i especialment cridaners, mediàtics, perquè la conversió no és un luxe d’uns pocs amb l’únic mèrit d’haver estat grans pecadors. No. La conversió és per a tots, fins i tot pels que com jo, no havíem conegut un altre àmbit de pecat que no passés de faltar algun diumenge a Missa. La conversió és per a aquells que no hem matat, robat, violat ni traficat amb drogues. Nosaltres també necessitem la conversió. La conversió és per tots aquells que hem estat batejats i que mirem des de la còmoda posició que ens dóna el fet de saber-nos els sagraments, les oracions i els manaments, però que ens hem perdut potser el més important: que una vida viscuda sense amor en tot, no és una vida.\nMireu, la conversió és sorprenent perquè comporta un canvi de vida, i això és molt complicat. Encara més a mesura que qui la viu és més gran. Veureu, canviar els hàbits de vida als 20 anys és més fàcil que als 30, i als 40 més fàcil que als 50, i una conversió és complicada perquè segurament comporta canviar d’amics, de hobbies, deixar de fer coses que t’agraden per començar a fer coses que vols, encara que no t’agradin. Aquí, aquest gest de deixar el que m’agrada, el que em ve de gust, pel que vull, pel que estimo, ja és un signe de conversió, d’obertura a Déu. Probablement haurem de deixar el nostre estat de vida, fins i tot a la nostra parella durant un temps o per sempre, és possible que fins i tot el nostre treball no sigui convenient i començarem a invertir els nostres diners en altres coses. Això és extraordinari senyors. Això no ho aconsegueix ningú amb ningú, al menys des d’una posició de llibertat. Coaccionats sí. És el que fan les sectes i les ideologies. Però des d’una posició de llibertat, de decisió personal, ningú. Després hi ha el tema de donar explicacions, perquè encara tot al teu voltant segueix igual, ets tu qui ha canviat, i el teu entorn ho nota i ho sent. Quan Déu se’t presenta, et diu: “Mira: jo sóc això, decideix si vols seguir-me o seguir-te”. Déu es fa aquell veí ó amic que un dia ens va ensenyar el televisor en color, i ens va dir que si volíem ens l’emportéssim a casa o bé seguíssim mirant el televisió en blanc i negre.\nAmics, la conversió és per a tots, per avui i per ara. Per dues raons. La primera és la que menys m’agrada comentar, però també necessària de saber: no sabem quan ni com s’acabarà la nostra vida. L’altra és perquè encara que ho sabéssim i volguéssim esperar fins l’últim moment, es viu millor en l’amor transcendent, en el que va més enllà de la nostra pròpia vida, amb les seves proves i dificultats, que en l’intranscendent, que s’acaba en les coses de la terra, i dit de passada, té també les seves proves i dificultats, perquè fora del Cristianisme també hi ha creus. Que ningú us enganyi. Quin n’és, el sentit, pot ser una bona pregunta per a l’inici d’una conversió.\nÀmbits de conversió\nHe conegut històries de conversió tan diferents que podria fer meva la frase de Benet XVI: Que hi ha tants camins per conèixer Déu com ànimes, com homes. Per començar, cal saber que a Crist se’l troba perquè Crist espera. Crist esta esperant. Aquest és l’únic denominador comú en les conversions. Per això el primer àmbit d’amor és interior: l’obertura del cor, l’estar disposat a ser sorprès. A escoltar i a decidir, amb criteri propi i madur.\nAquesta obertura mai s’ha de forçar –va contra el propi amor-. Es pot facilitar, tant en primera persona com en segona. En primera persona posant-nos en situació, dient de forma honesta i sincera, transparent, en un diàleg amb aquest Déu al que possiblement no coneixem, en el que no creiem, que estem disponibles per a Ell en cas de que existeixi i escolti. Si Déu no existeix, no hi haurà res a témer, doncs no passarà res. Si existeix, hauria de respondre. I si estima, ho farà.\nÉs molt recomanable buscar àmbits de solitud, d’interioritat, de silenci interior on escoltem el nostre cor, la nostra consciència, un àmbit per establir un diàleg amb Déu en l’interior. Per això es recomanen les visites a llocs de silenci i pregària, com ara els monestirs. Passar un parell de dies en silenci en la presència mística que trobarem als llocs sagrats.\nUn altre àmbit recomanable son les peregrinacions. Posar-se en camí en un viatge, on el destí és més que un viatge a un lloc físic, aquest silenci que es dóna al caminar, en un viatge llarg i pausat, caminant o bé assegut durant hores inacabables d’autobús mirant per la finestra.\nAquí vull fer un comentari i és que en el peregrinar qualsevol mitjà és vàlid, però com en tot, hi ha àmbits que faciliten el fi de la peregrinació. L’ànima necessita temps per aturar-se a pensar, a descansar, a escoltar. Les presses d’un viatge en avió, per exemple, a més de l’estrès de l’aeroport, de buscar les maletes, etc. no deixen tan espai i em refereixo a l’espai – temps per a aquest exercici de reflexió, de silenci i interiorització, com sí que pot deixar una peregrinació més dilatada. A més, l’experiència d’una peregrinació que comporti incomoditats o treball físic com el caminar, acosta el peregrí a la condició de criatura limitada, facilitant aquest abandonament a allò que Déu disposi i vulgui. Una peregrinació no és un viatge turístic ni d’entreteniment. Un cop dit això, en moltes ocasions no trobem una altra forma de peregrinar, que no sigui caminant durant setmanes o viatjant per carretera durant dies, i la veritat és que Déu no busca dificultats, sinó dreceres en la seva recerca de la trobada amb l’home. Sigui quin sigui el format, l’important és posar-se en camí. Com ja he dit altres vegades, peregrinar es donar-li l’oportunitat a Déu d’ensenyar-te en pocs dies el que pot fer en tota la teva vida.\nAltres àmbits són la senzilla pregària personal, el seguiment d’un exemple de vida, d’un amic o conegut a qui li ha passat quelcom que ha canviat la seva vida, qualsevol acte d’amor, d’entrega. Aquí parlo de facilitar la conversió en segona persona. De veritat que molt millor que teoritzar, ensenyar, i no diguem imposar, no hi ha res com la pràctica del testimoni personal. El “a mi m’ha passat això”. Res com aquell que ens va explicar que quelcom meravellós li havia passat, que es reflexa en els seus actes, i que ho explica com a proposició, fins i tot com a curiositat, mai com a imposició o com a única opció de vida. En paraules de Joan Pau II, “les idees es proposen, no s’imposen”.\nQui es converteix es fa testimoni incansable. Si no, veiem què ens explica Sant Pau altra vegada sobre el que va suposar la seva conversió, i que malgrat tot, no va defallir.\n“Són servidors del Crist? Declaro fora de mi que jo encara ho sóc més: en treballs, molt més; en presons, molt més; en bastonades, sense comparació; a punt de morir, molt sovint. Cinc vegades he rebut dels jueus els trenta-nou assots, tres vegades m’han flagel·lat, una vegada m’han apedregat, tres vegades he naufragat i he passat una nit i un dia sencers a la deriva en alta mar. M’he trobat sovint fent llargs viatges a peu, en perills de rius i perills de lladres, perills de part de la gent del meu llinatge i perills de part dels pagans, perills a la ciutat i perills en despoblat, perills a la mar, perills de part dels falsos germans; treballs i fatigues, sovint nits en blanc, fam i set, sovint sense menjar, passant fred i sense roba”. 2 Cor 11, 23-27)\nTot això que us he explicat té molt a veure amb un tema molt conegut i parlat en l’Església, la Nova Evangelització, la que necessitem a Occident els “Cristians de sempre”.\nPer acabar i predicar amb l’exemple, us ofereixo un senzill testimoni i dir-vos que la crida a la conversió és per ara. Us ho dic com a Cristià no només batejat, sinó com a pecador penedit que ha conegut Crist, és a dir, un cristià convertit que necessita la vostra pregària per viure cada dia la meva conversió. Jo la visc amb alegria, una alegria que ja no me la pot prendre ningú, que no té aturador i que necessito compartir i que a voltes no trobo ni com ni on.\nDes que vaig decidir emular a Crist, posar-lo a la meva vida, no han desaparegut les proves i dolors de la vida, però es porten millor. Us diré més. Encara que no ho fossin, ho prefereixo. Prefereixo viure en la Veritat que fora d’ella. Prefereixo viure en l’amor, encara que dolgui. Com us he dit, haver conegut Crist, m’ha fet indestructible, immortal d’alguna manera, i jo el que vull, apart de ser feliç a la terra, és anar al cel quan em mori.


Tindran una capacitat per a 1.000 persones al Tarter i fins a 1.500 a Soldeu\nInici de la instal·lació de les grades a Grandvalira. / GRANDVALIRA\nAndorra la VellaGrandvalira ha iniciat aquest dilluns la instal·lació de les grades de les finals de la Copa del Món d'esquí alpí 2019. Tal com ha confirmat l'estació a través d'un comunicat, els treballs han començat aquest matí i l'equip tècnic ha traslladat al peu de la pista Àliga tot el material necessari per aixecar les graderies que tindran una capacitat per a albergar un total de 1.000 persones.\nEl traçat de l'Àliga del sector el Tarter serà l'escenari de les disciplines de velocitat, descens i súper gegant. Aquestes proves tindran lloc els dies 13 i 14 de març, tant en la categoria femenina com en la masculina. La pista Àliga també serà seu, el divendres 15 de març, de la prova per equips Alpine Team Event (ATE), que comptarà amb la participació d'Andorra.\nPer la seva banda, les grades a peu de pista de l'Avet del sector Soldeu es començaran a instal·lar a finals d'aquest mes. Per a l'ocasió, l'equip tècnic prepararà una instal·lació per acollir fins a 1.500 persones. Aquesta pista rebrà les disciplines tècniques de l'eslàlom i l'eslàlom gegant, que tindran lloc els dies 16 i 17 de març.\nL'entrada a les grades com a públic serà gratuïta i es podrà accedir a peu des de la part baixa de les dues pistes.


Legionel·losi | Vall d'Hebron Barcelona Hospital Campus\nInici | Malalties | Legionel·losi\nLa legionel·losi és una malaltia produïda pel bacteri Legionella pneumophila, que viu usualment en circuits d’aigua contaminada, com són conduccions d’aigua, estanys, torres de refrigeració, piscines o jacuzzis.\nS’adquireix per inhalació en haver estat el pacient en contacte amb l’aigua contaminada, ja sigui per banyar-s’hi o per ser en zones pròximes, ja que el bacteri es pot disseminar des de l’aigua a l’ambient circumdant.\nProdueix generalment una infecció pulmonar en forma de pneumònia que, si no és diagnosticada i tractada de manera precoç, pot revestir gravetat i risc vital.\nLa legionel·losi produeix els símptomes propis d’una pneumònia (febre, dolor toràcic, dificultat en respirar), juntament amb dolors musculars molt marcats i gran afectació de l’estat general amb malestar pronunciat.\nLa legionel·losi pot afectar tota persona que entri en contacte amb el bacteri causant, però és més freqüent en persones grans o immunodeprimides que han estat en contacte amb aigua contaminada per legionel·la o han respirat vapor de la mateixa aigua contaminada.\nEs fa mitjançant la detecció del bacteri o d’anticossos a la sang contra aquest, una vegada s’ha sospitat per les característiques clíniques que presenta el pacient (edat d’aparició, febre, gran afectació de l’estat general, dolors musculars) o radiogràfiques (pneumònia que afecta difusament els pulmons). L’aïllament del bacteri és relativament recent, perquè requereix medis de cultiu especials.\nDe fet, no es va identificar la legionel·la com a causant de malaltia pulmonar fins al 1976, durant una epidèmia de pneumònia en un congrés de la Legió Americana a Filadèlfia, d’aquí li ve el nom.\nLa legionel·losi respon bé al tractament antibiòtic específic.\nÉs molt important l’inici precoç del tractament.\nRadiografia de tòrax, determinació en sang d’anticossos contra legionel·la, cultius específics per a la identificació de legionel·la.\nÉs molt important la vigilància epidemiològica dels casos detectats (conduccions d’aigua, torres d’aire condicionat, piscines o jacuzzis implicats) per desinfectar-los.\nQuan es detecta un cas de legionel·losi, les autoritats de salut pública inicien una investigació per trobar-ne la font i erradicar-la.\nLa legionel·la resisteix malament la temperatura elevada i usualment s’elimina augmentant de manera puntual la temperatura de les conduccions. Per assegurar l’eliminació del bacteri, aquestes mesures les han de fer professionals especialitzats.


gener 2007 - Pàgina 2 de 2 - Octa.Beta v0.3\nDiumenge 14 gener 2007\tper Lluís Guiu\nEl pal de paller de la televisió tradicional es fonamenta sobre la singularitat de poder portar un programa a milions de persones amb una eficiència que difícilment a dia d’avui algú li pot fer ombra. Tanmateix no pot fer el contrari: portar milions de programes a cada persona. Això només ho pot aconseguir aquesta supernova del firmament digital que és You Tube.\nDijous 11 gener 2007\tper Josep Patau\nel Rasterbator és una eina en línia que permet generar PDF’s amb l’efecte de trama de semitons de forma molt senzilla i partint de qualsevol fotografia o gràfic que tinguem a mà.\nL’eina està orientada a poder fer murals de grans dimensions amb l’única ajuda de la nostra impressora i l’habilitat que tinguem després per enganxar i quadrar les múltiples fulles que es poden generar, tot i que a nosaltres ens agrada d’utilitzar-lo en una sola plana i aprofitar la informació vectorial del PDF per reciclar-ho cap a la producció gráfica de qualsevol feina on s’hi escaigui.\nProjectes Recents, Una mica de tot\nDimarts 2 gener 2007\tper Jordi Calvís\nTornar a la xarxa\nCompartir. Amb aquest esperit neix aquest bloc. Més enllà del contingut, volem compartir una obra amb qui tingui ganes de compartir una estona amb nosaltres. En una època on cada dia les barreres són més altes i són per tot arreu, Internet apareix com una eina trencadora de tots aquests obstacles per arribar fins a l’últim personatge… que tingui ordinador, banda ampla o un mòdem.\nLlavors és quan la globalització ens agrada i la cultura es democratitza. A finals d’any veurem on hem arribat i quants amics ens emportem a la saca.\nAccessibilitat twitter màrqueting Disseny web apps antaviana responsive design Il·lustració disseny gràfic Disseny Catalunya fotografia català recursos jQuery Tipografia HTML5 eines android vídeo llengua música css3 blog xarxes socials facebook social media independència infografia recursos web


Bombers dona per extingit l’incendi de Senan | EFMR.cat\nInici Notícies Bombers dona per extingit l’incendi de Senan\nBombers dona per extingit l’incendi de Senan\nAquest passat diumenge 4 d’abril es va donar per extingit l’incendi de Senan després de dues setmanes treballant-hi. Feia uns 10 dies que es donava per controlat l’incendi de la serra del Vilobí però no per extingit, ja que hi havia diverses zones amb fumerades de les 42 hectàrees afectades.\nEl risc d’una revifada va dur als Bombers de la Generalitat a seguir treballant activament a la zona i fer cremes controlades de punts concrets que estimaven que poden ser font de represa de l’incendi. Actualment, ja no hi treballa cap dotació, però és possible que es realitzin controls puntuals de la zona.\nUn incendi que es va iniciar el 21 de març a la serra de Vilobí, amb afectació majoritàriament al terme de l’Espluga de Francolí però també a Senan i Fulleda. Segons les últimes informacions dels Agents Rurals, es treballava per trobar l’origen de l’incendi, provinent d’una crema agrària descontrolada, però encara queda per especificar si es complia la normativa vigent.\nArticle anteriorMontblanc instal·la un parc de cal·listènia a l’aire lliure\nArticle següentLa periodista Candela Figueras serà la pregonera de la 34a Setmana Medieval de Sant Jordi