Els tres elements | Blog de Ferran Toutain\n← La clau que no obre l’armari\nLa normalització dels pobres →\nPosted on 31/12/2013\tby Ferran Toutain\n(Publicat a Crònica Global el 26-12-13)\nEn certa ocasió vaig sorprendre amb un havà entre els dits un conegut meu que uns mesos abans em deia ben convençut que, sotmetent-se al criteri del cardiòleg, havia deixat de fumar. Al expressar-li jo la meva estranyesa, em va assegurar impassible que, efectivament, havia deixat de fumar.\n—¿I això? —li pregunto, assenyalant l’havà.\n—¿Això? Ah, res, això és un puro —em respon amb tota naturalitat.\nNo vaig arribar a saber si l’home era cínic o ingenu, dues maneres de ser que de vegades es poden confondre. El misteri de tan curiosa actitud me’l va resoldre un assaig del pensador francès Clément Rosset que jo havia començat a llegir aquell dia per pura casualitat. Aquesta obra, Le réel et son double, explora en profunditat el significat i l’estructura de la il·lusió com un fet inherent a la condició humana. Observa Rosset que l’il·lús reconeix la realitat però en refusa las conseqüències. Si és temerari se salta un semàfor en vermell sabent que pot causar una tragèdia, però decideix que ell està exempt d’aquesta classe de perills. Si és ideòleg —en castellà, sinònim d’il·lús, segons la RAE— decideix que tot el que no encaixa en la lògica del seu projecte ha de ser ignorat o modificat. No és que deixi de veure la realitat, però la retalla o l’allarga a voluntat com en el llit de Procust, i pretén que les mesures del seu patró siguin reconegudes com les que més escauen a la realitat, a la manera d’un sastre boig entossudit a convèncer el seu client de la indiscutible necessitat de fer-se el vestit dues talles més o dues talles menys de la que li correspon.\nRosset no parla en particular de les ideologies, però els seus mecanismes estan a la vista de tothom qui els vulgui estudiar, i escriptors com Albert Camus i George Orwell, o com Josep Pla i Ciryll Connolly, que van tenir, com molts altres, el dubtós privilegi de viure de prop l’època daurada de les grans utopies, ja mostren en les seves descripcions la intrínseca perversitat de la lògica militant, però és Hannah Arendt qui exposa amb més precisió les característiques pròpies del pensament ideològic. Partint de la constatació segons la qual tota ideologia conté, per la seva mateixa naturalesa, un germen de dominació totalitària encara que no sempre l’arribi a desenvolupar, al capítol tretzè d’Orígens del totalitarisme, Arendt assenyala tres elements constitutius de la il·lusió ideològica: l’orientació vers la història, l’emancipació respecte a l’experiència, i l’adopció d’una premissa axiomàtica de la qual es pot deduir tota interpretació dels fets. Pel que fa al primer, Arendt indica que es refereix a la història en el sentit que es dóna habitualment a la paraula, és a dir, al que es considera oficialment com la Història. No cal dir que aquest element i els dos que el segueixen es poden resumir en un de sol: el menyspreu de la realitat; de què es desprèn que l’adhesió del militant —no podent mirar el món sense sotmetre les impressions que en rep a la doctrina a la qual s’entrega—, hagi de ser forçosament incondicional, emotiva. Així s’explica que les ideologies es converteixin amb facilitat en un fenomen de masses. No hi ha dubte que tal conversió no es podria aconseguir si els seus principis no fossin tots reductibles a consignes i sense la mediació de la propaganda, i aquesta és la raó per la qual les ideologies no entren en política fins en èpoques molt recents i no arriben a desenvolupar tot el seu potencial totalitari fins al segle XX, quan les comunicacions, i en especial el cinema i la ràdio, ja els permeten introduir-se instantàniament a tots els caps.\nI bé, un cop conquistat aquest estadi, també és propi de les ideologies la confusió de la causa amb l’efecte: el suport popular legitima el projecte; no reconeixe’l és antidemocràtic. L’estratègia és d’una eficàcia devastadora i el seu èxit es pot mesurar per la capacitat d’imposar el mite més enllà del seu àmbit d’influència. En el cas català són molts els que, sense ser independentistes, donen per fet que el que passa a Catalunya des de fa un temps sorgeix espontàniament de la iniciativa ciutadana, del que amb tota ridiculesa s’ha volgut anomenar “la societat civil”, i és molt significatiu que The Financial Times, a l’editorial del passat 15 de desembre, digués que “més que conduir el seu poble, Mas és conduït per ell”. Com és obvi, l’afirmació del periòdic britànic no procedeix d’una anàlisi imparcial de l’editorialista, sinó més aviat de l’assimilació mimètica del discurs independentista; ningú que es prengui seriosament aquest assumpte es pot creure que les grans manifestacions de l’11 de Setembre responen a una presa de consciència de ciutadans lliures i ben informats.\nNo es pot negar al nacionalisme la seva perícia en la captació d’una opinió pública favorable a la ideologia que ha anat implantant des dels inicis del pujolisme amb un ampli desplegament de mitjans. Es tracta d’una ideologia amb un grau de puresa molt elevat tenint en compte que respon amb tot rigor als tres elements que Hannah Arendt distingeix en qualsevol ideologia: fonamenta el que reclama en una història adaptada a la mesura dels seus ideòlegs, es manté emancipada de l’experiència i dedueix tot el que afirma d’una premissa axiomàtica. Pel que fa a l’orientació vers la Història, n’hi ha prou d’arribar-se al Born o recordar el recent simposi Espanya contra Catalunya per veure l’abast que té. Els exemples d’emancipació són abundants, però potser el més espectacular de tots és el que ha protagonitzat aquests últims dies de l’any el quartet compost pel jutge Santiago Vidal, la dirigent de l’ANC Carme Forcadell i els periodistes Jaume Barberà i Pilar Rahola a propòsit del fals dictamen del Tribunal Internacional de Justícia de La Haia. Per aquest grup estel·lar i els seus entusiastes seguidors tot el que reforça les seves al·legacions està revestit de la màxima dignitat democràtica encara que no tinguí res a veure amb la realitat. Però molt abans que el quartet, buscant ja la plena identificació de Catalunya amb Kosovo, hi va haver qui es va posar a assegurar sense torbació que la cultura catalana pateix un genocidi. El més preclar defensor d’aquesta tesi, el catedràtic de filosofia Josep Maria Terricabras, que gràcies a la seva exaltada saviesa va poder exposar les seves rigoroses conclusions sense témer que el CAC li cridés l’atenció per l’ús banal de la paraula genocidi. No sembla possible una emancipació més gran; aquest home ha de ser nomenat director del Consell General d’Emancipació que tard o d’hora haurà de crear el president Mas.


Some Jai Nuek Guesthouse Thakhek Laos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nReserva Some Jai Nuek Guesthouse\nBan Viengthong, Thakhek, Thakhek, Laos - AL MAPA\nDistància des del centre 11.5 km\nHabitacions disponibles a Some Jai Nuek Guesthouse\nMés informació sobre Some Jai Nuek Guesthouse\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Thakhek, Some Jai Nuek Guesthouse és l'el·lecció perfecta. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 11.5 km. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Some Jai Nuek Guesthouse, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, visites turístiques.\nL'hotel compta amb 20 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, habitacions per a no fumadors, aire condicionat, escriptori, ventilador. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Some Jai Nuek Guesthouse.


Unió Esportiva Olot » Afany recaptatori\nLa Unió Esportiva Olot rep aquest diumenge (16:30h) el CD Alcoyano amb la convicció de resseguir la línia regular de les últimes jornades i destapar el camí de la victòria en un Estadi Municipal que serà clau aquest més amb tres partits. Al davant, un rival directe a la classificació amb jugadors prou experimentats com per donar-te un ensurt. Els de Vicente Mir són adversari dur de rossegar, tal i com marquen els precedents, que caldrà contrarrestar amb el caliu volcànic de l’afició.\nL’OLOT: Cinc jornades sense perdre i la sensació que aquest equip es va polint a mesura que avança la competició, amb la participació gradual de tots i cadascun dels seus integrants. Amb una solidesa defensiva més que provada, els de Raúl Garrido arriben a la cita després d’un bon empat a la Ciutat Esportiva Dani Jarque, on només pocs centímetres ens van separar dels tres punts. Situats en la vuitena posició les coses es veuen millor, malgrat que la igualtat extrema provoca que no et puguis relaxar ni una mil·lèsima de segon. És per això que cal continuar en la mateixa direcció, tant futbolística com estadística, i donar continuïtat aquest afany recaptatori de punts per establir un marge raonable amb les posicions més calentes.\nEL RIVAL: El CD Alcoyano és un club de la Comunitat Valenciana amb una trajectòria reconeguda en el futbol estatal. El conjunt entrenat per Vicente Mir, un tècnic experimentat a les banquetes de la categoria, compta amb futbolistes del nivell de Tomás Ruso, Braulio, Oscar Díaz, Bañuz, Anaba o Rubio, màxim golejador amb tres dianes, els mateixos que Primi. Altres fitxatges destacats de l’estiu han estat Carlos de Lerma (Toledo), Pajarero (Ebro) o Bryan Reina (Mallorca). De moment, les estadístiques no acaben de somriure al conjunt del Collao, que ha sumat 16 punts amb 4 victòries, 4 empats i 6 derrotes, sent l’equip més golejat del grup (19). Un traç molt irregular que ha deixat el club de la moral a tocar de la zona de descens, un punt per sobre de la promoció i dos del descens directe.\nEL PROTAGONISTA: Guillem Sacrest. El jove porter olotí de ben segur tindrà marcat en el calendari aquest rival, ja que la temporada passada va significar el seu debut oficial a Segona B amb la UEO. Als seus 19 anys, Sacrest està madurant a passos de gegant i competint a mort a cada entrenament amb Xavi Ginard i el preparador Pol Fresneda per estar preparat per tornar-hi en qualsevol moment. La porteria olotina, en molt bones mans.\nLA DADA: L’Estadi, vital al desembre. Els de Raúl Garrido disputaran tres dels quatre partits d’aquest mes davant de la seva gent. Primer Alcoià, després Ejea i finalment Teruel seran els rivals que hauran de superar els garrotxins a casa abans d’acabar l’any. Curiosament, tots tres equips es troben per sota de la UEO i en cas de victòria podria suposar una escletxa considerable respecte els perseguidors.\nQUAN JUGUEM? Diumenge a les 16:30h a l’Estadi Municipal d’Olot en la quinzena jornada del campionat de lliga del grup tercer de Segona B i retransmès en directe per Footters. La prèvia d’aquest diumenge tindrà com a protagonista el Sènior Femeni, que oferirà el títol de lliga del curs passat davant de l’afició. Un ascens a Primera en el primer any de vida de la secció!\n“El CD Alcoyano és un equip molt complicat, té una plantilla molt bona amb jugadors de qualitat i experiència. No estan ben classificats, però segur que serà un partit molt difícil i el vestidor n’és conscient. Poden alternar el joc directe i combinatiu, m’espero un equip molt complicat que s’adapta a totes les facetes del joc. Sempre ha estat un club molt fort a casa, però aquesta temporada també estan traient bons resultats fora de casa. Hem de tenir paciència i saber què fer en cada moment, hem d’anar a per ells i també protegir-nos bé. Ens cal de revertir la situació a casa, però sense angoixes ni traumes, hem de fer les coses bé, ser intensos i ordenats sense pilota. Tant de bo aquest partit ens serveixi de referència per agafar confiança de cara als següents. Tenim la il·lusió i el convenciment que podem guanyar, és una oportunitat molt bona per agafar una mica més de marge. Felicito al cos tècnic i serveis mèdics de la UEO, estem fent un treball molt bo i ja fa setmanes que tenim tots els jugadors disponibles. N’estic molt orgullós”.\nEls precedents entre UE Olot i CD Alcoyano a l’Estadi sempre han estat marcats per la igualtat. El record més recent és l’1-1 de la temporada anterior amb diana de Marc Mas en el tram final. També es van trobar en la segona ronda de la Copa del Rei del curs passat, que ens va deixar la victòria olotina in-extremis amb el cop de cap d’Alberto Toril (1-0). Si tirem més enrere, trobem dos empats (1-1, 2013-14 i 0-0, 2014-15) i una victòria visitant (1-2, 2015-16). I si encara anem més enllà, en el curs 1966-67, hem rescatat un triomf olotí (3-1) en l’eliminatòria per ascendir a Segona A (abans no hi havia Segona B).


Un estudi analitza els moviments socials contra el canvi climàtic a Barcelona i Sevilla\nEl projecte ha recopilat 53 iniciatives socials urbanes que combaten les onades de calor, les inundacions i les sequeres\nEls científics reclamen que les polítiques de medi ambient es tractin com a polítiques de salut per poder superar les crisis post-COVID-19\n«La resiliència urbana és la capacitat d'enfrontar-se, anticipar-se, reconstruir-se o transformar-se després d’un canvi brusc», defineix la investigadora Mar Satorras. És una dels integrants del grup TURBA de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), que acaba de fer pública una part de la recerca que ha dut a terme durant els últims mesos: la recopilació de 53 iniciatives socials urbanes per fer front al canvi climàtic a Barcelona i Sevilla. L'emergència climàtica és l'enfocament específic de l'activitat d'aquest equip, però moltes de les qüestions que estudien són aplicables a qualsevol altre xoc, com ha estat la pandèmia de la COVID-19.\n«La visió integral de la resiliència és un repte per a les ciutats», exposa l'experta, que vincula aquestes dues àrees per posar sobre la taula el repte a què s'enfronta l'Estat espanyol. «Si les polítiques de medi ambient s'entenen com a polítiques de salut, hi haurem guanyat molt», afirma. La investigadora constata que hi ha dos camins contraris per sortir de la situació actual, que afecta de la mateixa manera l'entorn de les ciutats i la salut dels seus habitants.\nD'una banda, considera que hi ha una «amenaça» pel que fa a la possible flexibilització de la normativa ambiental o dels processos urbanístics per millorar l'economia, i que hi pot haver un augment de la contaminació causat per uns models de mobilitat que siguin encara més personals i que rebutgin el transport públic per risc de contagi. «Pot ser que la nova normalitat s'assembli molt a l'anterior en termes d'impactes ambientals o que, fins i tot, augmenti l'ús del vehicle privat», destaca.\nPerò hi ha una altra opció, que és la que defensarien els científics: aprofitar la reconstrucció per impulsar una transformació del model econòmic que inclogui una transició ambiental. «L'experiment en massa del teletreball es podria consolidar, i l'ampliació de l'espai per a vianants i bicicletes i de les fórmules innovadores de transport col·lectiu podrien fer que la mobilitat fos més sostenible», apunta Satorras. Planteja «dos escenaris» i una gran dificultat per, ara com ara, predir quin serà el que s'adoptarà. «El més desitjable és que s'aprofiti l'oportunitat d'accelerar la transició ambiental sense deixar ningú enrere», conclou.\nAlguns projectes de resiliència urbana, com ara la xarxa de cent ciutats resilients, de la qual Barcelona forma part, ja buscaven la coordinació entre àrees per fer front a diferents riscos, assenyala la investigadora. L'objectiu era millorar la resiliència assegurant la «comunicació» entre àrees diverses, com ara la salut pública, el medi ambient o els serveis socials. «Les persones més vulnerables als efectes del canvi climàtic, com ara una onada de calor, també poden ser les més vulnerables al coronavirus», subratlla, com a mostra de la importància dels punts en comú de les mesures i de la necessitat d'aprendre lliçons.\nLa clau, afegeix, és la participació, la col·laboració o la inclusió de la ciutadania i dels moviments socials en les polítiques de l'Administració pública. Moltes de les iniciatives que el grup TURBA ha recopilat durant el darrer any eren exemples de les diferents formes de diàleg entre aquestes dues parts. Entre les iniciatives recopilades pel grup, n'hi ha algunes d'autogestió, com ara els horts comunitaris que ofereixen espais de refugi; d'altres han tingut assessorament tècnic municipal, com ara la instal·lació de cobertes verdes en edificis a Barcelona, i d'altres s'originen i s'adrecen a la mateixa ciutadania, com ara les que organitzen mobilitzacions contra l'emergència climàtica o d'ajuda a col·lectius específics.\n53 iniciatives de Barcelona i Sevilla contra el canvi climàtic\nLa pròxima part de l'estudi, que s'engega ara, estarà basada en el coneixement en profunditat de les 53 iniciatives plasmades en el material presentat aquest mes, però també analitzarà la inclusió de les propostes socials en l'agenda política. El grup TURBA, format per quinze investigadors de diferents disciplines, coordina aquest projecte, anomenat Rescities, que està finançat per l'Agència Estatal de Recerca i en el qual també col·labora personal investigador de la Universitat de Sevilla, la Universitat Pablo Olavide, la Universitat Autònoma de Barcelona i la Universitat Internacional de Catalunya.\nDurant l'últim any han dut a terme un treball de camp per detectar aquestes 53 iniciatives contra el canvi climàtic, que ara s'apleguen en el material disponible a la seva pàgina web. Barcelona i Sevilla van ser els escenaris triats com a mostra de dues ciutats mediterrànies que pateixen efectes semblants. Específicament, es van centrar en tres aspectes: les onades de calor, les inundacions i les sequeres, que es consideren «els reptes més importants» d'avui dia.\nTambé es van centrar en la manera com aquests moviments proposen canvis de tipus urbanístic, artístic, de gestió o socials a les ciutats per pal·liar els efectes del canvi climàtic. I és que, com recorda l'equip, «les ciutats resilients són les que són capaces d'anticipar-se i enfrontar-se a esdeveniments climàtics extrems i de recuperar-se sense que això impliqui una gran alteració de la seva funcionalitat».\nEn la publicació, hi ha iniciatives per ajudar persones sense sostre que pateixen la calor extrema al carrer o per fomentar la climatització sostenible dels centres educatius públics, i també els col·lectius nascuts del famós Fridays for Future. La presència de més dones i de més gent jove —possiblement influïts per l'activista Greta Thunberg— que no pas en les iniciatives ecologistes antigues són alguns dels trets d'aquests moviments, que tenen en comú la «mirada comunitària». «En els moviments ecologistes més tradicionals, hi havia més visió naturalista; ara els moviments pel clima incorporen d'arrel la justícia social», destaca la investigadora, que apunta el «canvi d'escala» que aquests moviments han viscut els darrers anys per l'augment de l'interès social pel canvi climàtic.\nS'incorporarà també la preocupació sanitària post-COVID-19 a aquests col·lectius? Satorras considera que sí. Pensa que estan sorgint «nous moviments de suport mutu» i destaca la previsible importància de plataformes en defensa dels serveis públics o antiretallades, però també aposta perquè els moviments que han estudiat i les iniciatives semblants que hi ha a la resta de l'Estat espanyol pel que fa al canvi climàtic assumiran el repte i «incorporaran» la cura i la defensa de la salut en els seus idearis. La investigadora reconeix que l'escenari urbà que s'obre amb la nova normalitat és «incert», però conclou que és inqüestionable que dins dels moviments socials que contribueixen a la resiliència sempre hi haurà espai per al «bé comú».


Expociència, la ciència al teu abast - Conec\nEl Parc Científic de la Universitat de València (PCUV) obri de nou les seues portes al gran públic per a celebrar, el pròxim dissabte 25 de maig, la 5ena edició de EXPOCIÈNCIA, una jornada repleta de propostes lúdiques i divulgatives entorn de la ciència, la tecnologia i la innovació, i una de les iniciatives més atractives que el Parc Científic porta a terme en la seua dinàmica de divulgació de la ciència.\nPer a participar en la festa, només cal acostar-se al Campus de Burjassot-Paterna, a partir de les 10h, i triar entre les més de seixanta activitats proposades per a enguany pels instituts d’investigació de la Universitat de València i del CSIC, i per les empreses participants.\nAixí, científics i emprenedors es disposen ja a fer una pausa en la seua tasca diària, per a obrir-nos els laboratoris, mostrar-nos les instal·lacions del Parc Científic, i implicar-nos mitjançant jocs en interessants experiments, com venen fent des de fa cinc anys. EXPOCIÈNCIA 2013 repetirà amb la fabricació del blandiblú , els simuladors d’ala delta, els viatges estel·lars, el taller de tast de gominoles, l’exposició d’animals marins vius (meduses, eriçons, mol·luscs), i, entre moltes altres coses, els visitants descobriran la màgia de nous i sorprenents materials…. Com a mostra de les novetats d’aquesta edició, s’exhibirà una rèplica en Lego, a escala 1:50, del detector ATLAS, el gran experiment del Col·lisionador d’Hadrons (LHC), que servirà per a introduir el públic en una visita virtual, guiada en directe des del CERN a Ginebra, a aquest projecte que està proporcionant èxits científics com la troballa del Bosó de Higgs. S’obrirà una exposició sobre Retroinformática (antigues consoles de videojocs i computadors personals), a la disposició dels usuaris que desitgen posar-se a prova en l’art d’acoblar naus espacials, i un taller de restauració d’aquest tipus de màquines. L’aprenentatge i la diversió estan garantits per a tots els públics, des dels més menuts fins als adults.\nA més, en aquest marc cientificolúdic, tindrà lloc el lliurament dels premis Mitja100cia. Es tracta de la segona edició del concurs de videos casolans sobre ciència, de 100 segons de durada.\nL’entrada és lliure i de fàcil accés, ja que es pot arribar en vehicle propi – uns 15 minuts des del centre de València – o en transport públic aprofitant que la línia 4 del tramvia ens deixa en la mateixa porta del parc (parades TVV i Santa Gemma/Parc Científic). La consulta prèvia dels itineraris recomanats per l’organització facilitarà el recorregut i ampliarà el temps de gaudi de cada activitat.\nEXPOCIÈNCIA 2013 amplia les seues mires enguany amb la I SETMANA DE LA INNOVACIÓ, una iniciativa cultural oberta a tots els públics, destinada a crear debat entorn del tema de la Innovació, un element bàsic de progrés que beu de fonts diverses, des de la ciència, la investigació i la tecnologia, a l’art i la creativitat en el seu sentit més ampli. El programa, que planteja cinc debats en formats diferents i una suggeridora conferència que donarà pas a EXPOCIÈNCIA 2013, es va obrir el passat dia 14 de maig en el Palau de Cerveró (Pl. Cisneros, 4), al Barri del Carme de València.\nwww.expociencia.org i a la seua página de Facebook\nCalendari d’activitats de la I Setmana de la Innovació


Esquerra Unida vol que Juan Cotino expliqui per què Bárcenas va apuntar pagaments de les seves empreses\nLa formació d'esquerres creu que les empreses vinculades al president de les Corts Valencianes podrien haver finançat el PP\nValènciaEl diputat i portaveu adjunt d'Esquerra Unida del País Valencià (EUPV) en les Corts Valencianes, Ignacio Blanco, ha assenyalat aquest dimecres que el president de la cambra, Juan Cotino, ha de donar "moltes explicacions" per l'aparició de les empreses de la seva família en la comptabilitat de l'extresorer del PP Luis Bárcenas.\nSegons ha insinuat Blanco, l'empresa Sedesa –pertanyent a la família del dirigent popular– podria haver finançat de manera irregular el PP, alhora que ha recordat que aquesta empresa ha rebut més de 1.800 milions d'euros en adjudicacions per part de la Generalitat Valenciana.\nEl diputat d'esquerres ha assegurat que Cotino ha de donar "explicacions urgentment abans que li toque desfilar pels tribunals". El portaveu adjunt d'EUPV també ha recordat la implicació directa de Sedesa en el cas del presumpte finançament il·legal del PP valencià en el marc del cas Gürtel i ha assenyalat que, de la llista de Bárcenas, l'empresa Sedesa "és, de lluny, la que més adjudicacions ha rebut per part de la Generalitat Valenciana".\n"Cotino no és mereixedor de la presidència de les Corts Valencianes i fa temps que hauria d'haver abandonat el càrrec després de diversos escàndols, com els intents de fer callar les víctimes de l'accident del metro o les irregularitats massives en la visita del Papa", ha afegit Ignacio Blanco.\npapers BÁRCENAS finançament PP Juan Cotino Corts Valencianes


«Barcelona, ciutat de fàbriques... Barcelona, ciutat de fàbriques?»\nBarcelona, ciutat de fàbriques, publicat per Albertí Editor i presentat el passat 26 de novembre, és el llibre que fa setze de la col·lecció Orígens d’aquesta editorial. Una col·lecció amb clara intencionalitat divulgativa que, pel que fa als volums de temàtica barcelonina, podria ser hereva d’altres que en les últimes dècades han aparegut de forma intermitent i que s’arrelen en aquelles Monografías históricas de Barcelona que l’Editorial Millà va publicar entre 1944 i 1947. Llibres en els que el to divulgatiu i, fins a cert punt, la superficialitat en l’anàlisi, no estan ni molt menys barallats amb una gran abundància d’informacions i dades, convertint aquest tipus de llibres en un recurs molt útil a l’hora de trobar explicacions generals i dades concretes de noms, anys o localitzacions diverses sobre les temàtiques tractades.\nL’autora d’aquest volum és Mercè Tatjer, historiadora de llarga i reconeguda trajectòria, doctora en Geografia per la Universitat de Barcelona (1987) i catedràtica emèrita de Didàctiva de les Ciències Socials amb més d’un centenar d’articles i una desena de llibres publicats, molts d’ells sobre el patrimoni industrial i la història urbana de Barcelona. Una historiadora professional a la que el anys de recerca exhaustiva i continuada amb les fonts documentals i bibliogràfiques l’han dotat d’un gran coneixement de la història de la ciutat i dels seus barris, com es pot evidenciar tant amb la lectura de la seva obra publicada com amb el tracte personal, essent una gran conversadora, apassionada i entussiasta, amb una memòria de noms i llocs sempre sorprenent.\nAixò fa que d’entrada es pugui dir de Barcelona, ciutat de fàbriques que és un llibre fiable, ja que la trajectòria i bagatge de Mercè Tatjer no només li dóna a l’obra l’autoria, sinó que també la dota d’auctoritas, la legitimació reconeguda procedent d’un saber més que demostrat. I aquest comentari no el considerem superflu, sinó que l’esgrimim per dues raons que creiem importants i que en un altre tipus de llibre ni esmentaríem: d’una banda, el caràcter divulgatiu de la col·lecció fa que aquests siguin llibres sense notes amb referències documentals o bibliogràfiques –com a molt, amb una simple bibliografia general al final del volum–, amb la qual cosa tot el que s’hi diu i totes les informacions i dades que s’hi recullen només compten amb l’aval de l’autor per donar-les com a bones, sense possibilitat de contrast amb les fonts originals; i de l’altra, les prestatgeries de les llibreries van cada cop més plenes de llibres sobre temàtiques històriques barcelonines signades per historiadors no professionals que, degut a aquesta manca de referència a les fonts, obliguen al lector responsable o bé a una cerca sobre els antecedents i bagatge de l’autor o bé a l’acte de fe o bé a la reserva cauta. No és el cas, doncs, del llibre que ens ocupa, la qual cosa també parla de l’encert dels editors.\nBarcelona, ciutat de fàbriques parla del teixit industrial i comercial de Barcelona, principalment dels segles xix i xx. I ho fa amb el focus posat en una sel·lecció reduïda de productes molt utilitzats o consumits en la vida quotidiana de la Barcelona d’aquests segles: la xocolata, els paraigües i ombrel·les, els perfums i sabons, el gel i els gelats, els llibres a través de les editorials i el sector de les arts gràfiques, la cervesa i les begudes carbòniques, les joguines i els jocs, la llet i el iogurt i, finalment, els articles de llana, seda i cotó.\nCadascun dels capítols té una estructura semblant: comença amb la part més genèrica dedicada al producte (antecedents, introducció a Barcelona, acceptació i popularització entre la gent), per passar després a parlar-nos de les grans i mitjanes empreses productores més reconegudes del sector, continuant amb altres apartats dedicats –segons els casos– a productes associats, la publicitat o aspectes més socials del treball en aquests sectors, amb especial sensibilitat pel que fa al treball femení. Cada capítol, a més, es clou amb una relació d’espais patrimonials de cada sector que encara sobreviuen a la ciutat, amb la seva identificació i adreça; un detall afegit que ens sembla molt destacable.\nPerò és quan el llibre parla de cadascuna de les principals empreses d’aquests sectors que l’autora realment gaudeix explicant-nos el que sap, fruit d’una recerca de llarga durada iniciada a principis dels setanta (i que encara continua). Amb abundància de noms, dades, anys i, especialment, localitzacions, Tatjer ens explica els orígens i l’evolució d’empreses barcelonines com Juncosa o Amatller (xocolates), Rubert (paraigües), Myrurgia, Floïd, Nenuco o Puig (colònies i perfums), Frigo (gelats), Moritz o Damm (cerveses) o Danone o Ram (llet i derivats), per esmentar només les més conegudes. Però, alhora, no s’oblida d’explicar-nos també –i aquí és on rau gran part del valor d’aquest llibre– la història d’empreses més petites, i fins i tot d’establiments i botigues emblemàtiques, algunes desaparegudes, com la perfumeria La Florida o la cerveseria Gambrinus, i d’altres encara en actiu, com El rey de la Màgia, La Industrial Bolsera, El Ingenio, Billares Córdoba o la Granja Viader, entre d’altres. És en l’explicació del detall ric i variat del teixit industrial i comercial barceloní dels segles xix i xx, de com es van formar, van créixer i van evolucionar aquestes empreses, de quines persones tenien al capdavant i on estaven ubicades les fàbriques, tallers, obradors o botigues, que Tatjer es mou amb una familiaritat erudita digna d’encomi, com si totes aquestes famílies empresàries l’haguessin convidat alguna vegada a prendre cafè a casa seva i li haguessin deixat les claus de les empreses i establiments amb tota confiança.\nD’altra banda, més enllà de la visió de conjunt que s’ofereix i del rigor i riquesa en les dades, dir també que ens sembla un llibre honest en el seu tractament, com queda demostrat, ja d’entrada, quan es llegeix quin és el títol del llibre i quin el seu subtítol. Si bé el punt de partida, l’excusa aparent, és, doncs, la història dels productes quotidians esmentats (que alhora també és el reclam atractiu del llibre des d’un punt de vista comercial popular), el tema de l’obra és, però, com diu l’autora, la recuperació de part de la memòria industrial de la ciutat i, per tant, Barcelona com a ciutat de fàbriques.\nTot i així, Barcelona, ciutat de fàbriques no és un llibre nostàlgic, sinó reflexiu. Parla de la història d’empreses d’aquesta ciutat i de com algunes d’elles es van expandir fins a ser capdavanteres –algunes fins i tot en el mercat internacional– en els seus respectius sectors; i a través de la història d’altres empreses més petites, i de botigues i tallers, l’autora ens fa copsar l’enorme teixit industrial i comercial que van formar a Barcelona els seus ciutadans. Però també ens fa veure que hi ha poques empreses que hagin sobreviscut de les que havien aconseguit arribar a l’últim quart del segle xx, que les que no s’han adaptat integrant-se en grups multinacionals ho han hagut de fer dedicant-se a mercats molt especialitzats. A partir de la informació sobre el final de moltes de les petites fàbriques, tallers i botigues, i en l’esment de quins comerços s’han obert recentment en els espais i solars que ocupaven, nosaltres mateixos evidenciem l’evolució dels nostres propis hàbits com a consumidors, on la preferència pel preu baix, que porta lligada la uniformització i globalització dels productes i els seus productors, junt amb cojuntures de crisi econòmica global, a poc a poc està dissolent aquesta trama d’indústries i comerços amb la que s’ha bastit la ciutat dels últims segles.\nBarcelona viu un moment de transformació, de grans canvis en el model productiu que l’ha caracteritzat i definit en l’època contemporània. Un model que era el reflexe d’una manera d’entendre el treball i el progrés derivat d’ell, seguit pels grans empresaris, però també pels petits comerciants i gent assalariada, amb uns valors associats a la feina i a la seva ètica que han tingut el seu ressó en la majoria d’àmbits socials i culturals de la ciutat, i també als hàbits dels ciutadans a l’hora de relacionar-se, comprar i consumir. Un model que actualment està en procés de canvi, canviant, de retruc, el model de ciutat en què vivim. Barcelona ciutat de fàbriques és un llibre amb el que, llegint les seves pàgines referides al passat, no deixem de llegir també les nostres pàgines del present.\nMercè Tatjer, Barcelona, ciutat de fàbriques. Gelats, joguines, perfums... Els productes quotidians, Albertí Editors, Barcelona, 2014


BarcelonaEl secretari general de Junts, Jordi Sànchez (Barcelona, 1964), explica els motius que el fan ser crític amb la taula de diàleg.\n¿Ha sigut una bona setmana per al procés d’independència?\n— No, seria equivocar-nos dir-ho, i més quan hem tingut el president espanyol al Palau de la Generalitat dient-nos que ens oblidem de l’autodeterminació i que no posarem terminis a la solució del conflicte.\nLes negociacions sempre comencen amb les parts més allunyades.\n— Sí, és obvi, però el tema és quan ja portem la tercera trobada –hi ha hagut la reunió de Pedralbes i la Moncloa– i no acaben d’arrencar. La pregunta que crec que ens hem de fer honestament és què ha de negociar l’altra part si considera que el procés independentista s’ha acabat.\nLa feina de la part catalana és fer-li veure que té incentius.\n— Tindrà molt d’eficaç si és el carrer novament qui posa sobre la taula el conflicte polític d’una manera clara i s’està decidit a mantenir una posició ferma per avançar.\nQuè és una posició ferma?\n— Aconseguir la presència del president espanyol és una imatge poderosa, però quan hi arriba sense ganes, sense voluntat de ser-hi, i quan per evidenciar que ell no és a la taula et contraprograma amb una altra imatge molt poderosa, que és prendre un cafè amb Salvador Illa, doncs és molt difícil aguantar aquest pols. El president espanyol ha utilitzat [la fotografia de la taula de diàleg] per reforçar un relat seu i ho ha aprofitat per dividir l’independentisme.\n¿L’acord amb ERC no era que els noms s’havien de consensuar i els nomenava el Govern?\n— Els noms es consensuen a partir de la praxi anterior, que és que cada integrant de la coalició proposa els seus noms. També parla que els noms han de representar la pluralitat de l’independentisme, més enllà d’Esquerra i de Junts.\nI, segons vostès, això muta per voluntat de Sánchez, que només es vol reunir amb membres del Govern.\n— És el que diu la portaveu de la Moncloa. El govern espanyol no ha tractat dignament la Generalitat en tot aquest procés [de negociació], i és bastant poc responsable arribar poques hores abans de la trobada de la taula sense ordre del dia, sense saber si el president hi assistirà, i coneixent pels mitjans de comunicació que seria dimecres.\nCom és que no es va posar d’acord amb Aragonès sobre la delegació?\n— No és cert que no es conegués que per a Junts la delegació no la integrarien només membres del Govern. El que passa és que se’ns va dir que no. Fins ara, mai ningú havia acceptat vetos, i recordo que el febrer del 2020 el govern espanyol va intentar que la taula que es va reunir a la Moncloa només fos integrada per membres del govern català. Per què ara no és possible?\nQuan li va dir per primera vegada Pere Aragonès: “Mira, Jordi, només seran membres del Govern”.\n— Jo sabia la seva voluntat, i el president em deia: “Ens heu de fer confiança”. I jo li deia: “La confiança la teniu”, perquè el president la té. Però no és una qüestió de confiança, és que sabem que hi ha mirades que no són coincidents, i Esquerra ha de respectar la proposta que faci Junts.\nJordi Sànchez durant l'entrevista d'Antoni Bassas MARC ROVIRA\nPerò donen els noms a última hora.\n— No donem els noms abans per no obrir cap polèmica ni donar cap excusa al president del govern espanyol. Estàvem en condicions d’aprovar-los a començaments de setembre, i jo personalment li envio un missatge al president per escrit on li dic que “molt probablement els noms tindran un pes que no seran de persones del Govern, sinó de la direcció del partit”.\nQuin negoci n’ha fet Junts, de tota aquesta situació?\n— Què hauríem tingut de diferent amb una reunió entre quatre o cinc ministres espanyols i quatre o cinc consellers de la Generalitat? ¿Algú pensa que igualment Sánchez no hauria dit que aquesta negociació ja no tenia terminis fent-li aquest lleig al president Aragonès?\nSí, però vostès no hi eren.\n— Perdoni, no hi érem perquè tampoc hi podíem ser per un altre motiu molt bàsic. Quin ordre del dia? Què anàvem a parlar? Quina carpeta teníem? Tots ho vàrem poder veure en les poques imatges de la taula: cap paper. Per què no se’ns va deixar entrar? Perquè el president del govern espanyol no podia seure amb dos indultats. L’incomodàvem.\n¿El president Aragonès va cedir a una exigència de Sánchez?\n— Jo no vull dir això, hi ha hagut una pressió de la Moncloa perquè tinguéssim una delegació catalana formada per membres del Govern. I això Junts no ho va acceptar.\nUna pressió a la qual Esquerra no ha pogut resistir?\n— No sé si Esquerra no ha pogut, no ha volgut... no vull entrar en el tema.\nEl New York Times interpretava la jornada com un pas d’Espanya cap a la negociació política amb Catalunya. I aquí vostès no hi són.\n— Aquesta construcció que Espanya dialoga és, precisament, el que el govern espanyol vol enviar com a missatge internacional. Ens preocupa molt la utilització que el govern espanyol fa internacionalment de l’aposta pel diàleg perquè ens està venent fum, no hi ha res concret. I això té un efecte que a la comunitat internacional pot rentar la imatge de l’Estat. Alerta perquè pot ser el gran bumerang contra l’independentisme.\n¿Vostè no sap de què van parlar Sánchez i Aragonès?\n— En tinc una pinzellada breu, però encara no he tingut la trobada amb el president. Probablement la tindré la setmana que ve. Si el president creu que aquest és el camí, i que hem de continuar, i que ara toca sense publicitat i sense temps, nosaltres no serem els que hi posarem impediment.\nEn els contactes discrets de la taula de diàleg, Junts hi serà?\n— Si no ens veten els noms, Junts hi serà. I m’alegro que hi hagi contactes discrets. Sí que em preocupa, i molt, la manca de calendari. Entre altres coses, perquè d’aquí dos anys hi ha unes eleccions generals convocades a Madrid, on, si no hi ha un acord i es produeix un canvi de govern, tot pot saltar pels aires.\nQuan hauria de donar els primers resultats la taula?\n— No posaré pressió pública. Haurem de fer un seguiment monitoritzat. El que més em preocupa és que el conjunt de l’independentisme prepari una estratègia compartida.\nEl Govern està en risc?\n— No està en risc el Govern.\n“Quan Aragonès assumeixi que amb Junts per Catalunya no va enlloc, nosaltres hi serem”, va dir Jéssica Albiach a TVE.\n— Perfecte. Per fer què? ¿Per fer el que estan fent a Barcelona amb la senyora Colau al capdavant? Millor que no creuin la plaça. En canvi, amb l’aeroport, la decisió anunciada per Pedro Sánchez que retirava la inversió prevista de 1.700 milions, això sí que fa mal, és una inversió que Catalunya necessitava.\nJordi Sànchez, secretari general de Junts MARC ROVIRA\nA la Vall d’en Bas van dir: “Res de destrossar la llacuna de la Ricarda”.\n— Evidentment. Hi ha un acord que es fa a Madrid amb la ministra en què queda molt clar que és una afectació mínima, i la Ricarda té la finca que té la llacuna, però abans de la llacuna hi ha molts altres terrenys. I vostè sap que darrere la mobilització d’avui es defensa un model en què els aeroports tendeixin a decréixer. Aquest model no és el de Junts.\nA Esquerra li han tremolat les cames?\n— Suposo que estan convençuts que Catalunya ha de replantejar la seva presència en els vols i en la realitat aeroportuària de manera decreixent. No crec que sigui un tema de tremolor de cames. Crec que, en tot cas, deu ser un projecte molt coincident amb el dels comuns.\nAleshores, tenen un problema com a socis de govern, oi?\n— Qui trenca l’acord de les inversions del Prat no és ERC. Esquerra es manifesta d’una manera ambigua com a partit. Qui compromet les inversions és el govern espanyol. No són entusiastes a fer inversions a Catalunya. No és normal que una inversió de mil set-cents milions es retiri per un tuit del president.\nDigui’m una cosa: ¿aquesta vida que està portant ara és que la vostè s’imaginava que portaria quan era a la presó? “El dia que surti, la meva vida és això, les reunions i...”\n— Certament, no. Jo no havia estat mai en política, i ser secretari general d’un partit, i d’un partit amb vocació de govern, obliga a donar-ho tot. I crec que la presó ni ens ha diluït ni ens ha canviat, i que el compromís hi és. Les víctimes col·laterals acaben sent els amics i la família.\nJxCat taula de diàleg Jordi Sànchez


Jordi Trias: Del debut contra el Cantàbria Lobos a Fontajau als 400 partits a l'ACB - Diari de Girona\nJordi Trias: Del debut contra el Cantàbria Lobos a Fontajau als 400 partits a l'ACB\nEl pivot gironí del València es va estrenar a la Lliga un 31 d'octubre de 1999 amb el Casademont: «Recordo que la gent em va aplaudir molt i el moment exacte en què em vaig aixecar i se'm va posar la pell de gallina», afirma el jugador\ngirona / valència | marc verdaguer 29.04.2016 | 07:25\nDiumenge, 31 d'octubre de 1999. El Casademont Girona rebia el Cantàbria Lobos a Fontajau en un partit que l'equip local, llavors entrenat per Trifón Poch i amb la parella Darryl Middleton-Larry Stewart d'element diferencial, resoldria amb un clar 90-71 davant poc menys de 5.000 espectadors que es van agafar la pallissa com un espectacle més d'aquelles Fires. El partit es jugava tres dies abans d'un duel contra el Gent belga a la Copa Korac, competició de la qual els gironins acabarien sent semifinalistes perdent contra el Llemotges mesos més tard; i, entre la contundència del resultat i la imminència del compromís a la Korac, Poch va acabar desmarcant-se una mica més del seu guió habitual de jugar molts i molts minuts amb un cinc inicial que els aficionats s'acabarien aprenent de memòria aquella temporada: Pablo Laso, Eric Johnson, Larry Stewart, Martí Kuisma i Darryl Middleton.\nAquell dia van tenir minuts Xavi Vallmajó, Gerard Darnés, Quique Moraga, Albert Alzamora i, fins i tot, un joveníssim Jordi Trias que va debutar a la Lliga ACB jugant els dos últims minuts. El pivot gironí s'estrenava a la màxima divisió -Trifón Poch no li va donar cap més oportunitat aquella temporada-, i Trias recorda perfectament aquella tarda de diumenge de fa més de setze anys. «El debut el recordes sempre. Era a Girona, la meva ciutat, i quan vaig sortir de la banqueta recordo que la gent em va aplaudir molt i el moment exacte en què em vaig aixecar i se'm va posar la pell de gallina», assegurava ahir Trias en unes declaracions a l'agència EFE parlant sobre la possibilitat que aquest diumenge, en un Múrcia-València, el pivot gironí arribi a la xifra de 400 partits a la Lliga ACB.\nI és que encara que aquella temporada Trifón Poch, aferrat fins al final a l'efectivitat del seu veterà cinc inicial, no li va donar cap més partit a l'ACB (el pivot jugava com a vinculat a l'Adepaf de Figueres), Jordi Trias ha acabat convertint-se en un històric de la Lliga. Aquest diumenge, convertit ara en un veterà que aporta ofici i intangibles tant a dins com a fora de la pista en el València de Pedro Martínez, Jordi Trias pot arribar a la rodona xifra de 400 partits a l'ACB. Una prova de la sòlida carrera d'un Trias que, a la màxima categoria del bàsquet estatal, ha jugat amb Girona, Barça, Joventut, Andorra i València i ha gaudit de moments molt dolços com la Copa del 2007, guanyada pels blaugrana a Màlaga amb el gironí sent escollit millor jugador d'aquella final.\nGirant la mirada cap enrere, i enfilant el camí dels 36 anys que farà el novembre vinent, Jordi Trias admet que «hi ha coses que valores més amb els anys». «Ara, quan veus que estàs a punt de fer 400 partits penses que les coses han anat bé, han passat molt de pressa i estàs orgullós d'arribar-hi», apunta el pivot gironí que, amb Pedro Martínez a la banqueta, ha jugat deu partits de Lliga ACB aquesta temporada en un València que va començar molt fort el curs, invicte durant mesos, i que ara necessita acaba d'assegurar-se una bona posició per entrar ben col·locats en el play-off. «Encara que portem moltes victòries el més important és com arribes al play-off. Ara les sensacions són bones, però encara falten cinc jornades pel final de la fase regular i això és molt», diu el pivot.\nAmb 35 anys, una Eurolliga, una Lliga i dues Copes en el seu palmarès, Jordi Trias ja no es marca objectius individuals a nivell personal. Ni tan sols d'arribar molt més enllà d'aquests quatre partits que pot assolir demà passat a Múrcia: «A la meva edat has d'anar partit a partit. Ara a intentar arribar als 400 i després ja ho veurem, això no es pot saber mai».


▷ Hotels Romàntics ✔ »[Evenia Hotels]\nEscapa't amb la teva parella!\nTroba els nostres hotels més romàntics\nHotels Romàntics d’Evenia Hotels ✔\nUnes vacances poden servir per a divertir-se o prendre's un respir, per a cada moment existeix un hotel únic i són els hotels romàntics els que més s'adeqüen a unes vacances de relax i per a desconnectar en parella durant uns dies. Què millor que allotjar-se en un dels hotels romàntics d’Evenia Hotels?\nHOTELS ROMÀNTICS EVENIA\nSORPRÈN LA TEVA PARELLA AMB UNA ESCAPADA ROMÀNTICA!\nGaudeix d'una escapada romàntica en un dels hotels amb més encant d'Alcalá de Henares. Emplaçat en una antiga casa de postes i amb un pati estil Corral de Comèdies és un hotel *boutique perfecte per a parelles.\nGRAN EVENIA PANAMÀ\nEl cosmopolita Gran Evenia Panamà t'ofereix la possibilitat d'allotjar-te durant el teu viatge romàntic en el cor de la ciutat panamenya i gaudir del Mar Carib amb tots els luxes i comoditats d'un hotel urbà cinc estrelles.\nEn el cor de l'Eixample, el Evenia Rosselló t'ofereix la possibilitat de gaudir d'una escapada en parella a la cosmopolita Barcelona, tens centenars de plans per a assaborir la ciutat tant a nivell gastronòmic com d'oci.\nOfertes úniques a hotels romàntics\nRep les nostres millors ofertes en hotels per a parelles\nEls hotels per a parelles de la cadena Evenia Hotels\nA Evenia Hotels som especialistes en el disseny i en els detalls que et faran sentir genial. Habitacions espaioses i acollidores, de tons càlids i amb tots els serveis que puguis precisar perquè la teva estada de cap de setmana romàntic amb la teva parella sigui el més especial possible. A la nostra cadena hotelera podràs gaudir no sols de la destinació triada sinó també de l'estada en un hotel dissenyat per a la teva comoditat i gaudi. Quan et planteges una escapada romàntica en parella cerques una sèrie de característiques i a Evenia Hotels te les oferim. Tranquil·litat, calidesa, detalls i una ubicació immillorable, a continuació et parlem dels hotels romàntics d’Evenia Hotels perquè puguis triar el que millor s'adapti als teus gustos.\nHotels romàntics a Madrid: Evenia Alcalá Boutique\nAlcalá de Henares és una de les localitats amb més encant i més romàntica que podem trobar en la geografia espanyola. Una ciutat declarada Patrimoni de la Humanitat que traspua romanticisme en cadascuna de les seves cantonades, és també la ciutat de les lletres per excel·lència ja que va ser aquí on va néixer un dels escriptors més il·lustres del Segle d'Or, Miguel De Cervantes. Si busques una escapada romàntica prop Madrid centrada en la cultura, sens dubte a Alcalá de Henares trobaràs tots els ingredients.\nPer a tancar amb un fermall d'or la teva escapada, et recomanem que t'allotgis a l'hotel més romàntic de la ciutat madrilenya. Evenia Alcalá Boutique és un preciós hotel amb encant situat al centre històric d'Alcalá, amb unes habitacions acollidores i emplaçat en el que va ser una antiga casa de postes, és a dir, en un edifici històric. En aquest sentit, trobaràs un increïble pati de l'estil arquitectònic “Corral de Comèdies" on podràs prendre el teu desdejuni i meravellar-te de l'arquitectura característica de la zona durant el Segle d'Or espanyol.\nHotels romàntcis a Panamà: Gran Evenia Panamà\nPanamà és una ciutat d'edificis alts dins d'una selva tropical. Un lloc de contrastos on gaudir d'un viatge internacional diferent, aventurer i per descomptat perfecte per a compartir-lo amb la teva persona especial, perquè farà de l'experiència una vivència sensacional. Estàs pensant a fer un viatge romantico amb la teva parella? Et proposem visitar l'única capital del món envoltada per un bosc tropical. La ciutat de Panamà t'assegura una vivència única i ideal per a compartir amb el teu amor entre els seus carrers, les seves platges de la Mar Carib i la seva diversa fauna. A més podràs conèixer cinc llocs patrimoni mundial de la UNESCO.\nSi busques hotels romàntics per a la teva escapada romàntica a Panamà, has de conèixer el Gran Evenia Panamà, un hotel de luxe 5 estrelles amb totes les comoditats i en una ubicació immillorable en el cor de la ciutat panamenya. Podràs gaudir d'una experiència gastronòmica fusió espectacular i desplaçar-te des d'un entorn urbà i cèntric als millors racons de la ciutat.Converteix el teu viatge romàntic internacional a Panamà en tot un encert i en una gran aventura per a recordar!\nHotels romàntcis a Barcelona: Evenia Rosselló\nUna altra de les destinacions més destacades en la geografia espanyola per a visitar en parella és Barcelona. La ciutat comtal rep als seus visitants amb un encant únic, els seus edificis modernistes, les Rambles, les seves platges i aquest sabor a Gaudí que inunda tota la ciutat convertirà la teva escapada romàntica a Barcelona en parella en un record romàntic memorable. És sabut per tots que Barcelona és una de les ciutats europees més cosmopolites i romàntiques, així com amb més plans culturals i d'oci perfecta per a una escapada en parella. Així que si vols gaudir d'uns dies entre platges, museus i restaurants top, no has de perdre ni un minut a reservar la teva estada en un dels hotels romàntics d’Evenia Hotels a Barcelona, l’Evenia Rosselló.\nEmplaçat en la millor zona per a conèixer la ciutat, l'Eixample, i a pocs minuts del passeig més bonic de la ciutat comtal, el Passeig de Gràcia, Evenia Rosselló és un perfecte exemplar d'hotels per a parelles a Barcelona. Tranquil i de disseny, aquest hotel de 4 estrelles t'oferirà una experiència singular a tu i a la teva parella, amb un restaurant de primera que es basa en la cuina de mercat on podreu gaudir de les millors vetllades romàntiques. Així mateix, les habitacions són espais molt acollidors, on la calidesa dels seus tons i la senzillesa i disseny del seu mobiliari i decoració us faran sentir tan a gust com a la vostra llar.\nTambé pots trobar més destinacions i hotels urbans de la cadena Evenia Hotels.


Els dos detalls perquè el nou PDC sigui un èxit - El Dietari del Procés - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dissabte, 20 d'abril de 2019 13:00 h\ncdc, convergència, demòcrates, munté, neus munté, partit demòcrata català\nEl Partit Demòcrata Català ja és una realitat. Amb tensions entre les diverses faccions de Convergència, desacords sobre el ‘bateig’ i escassa eufòria a causa de l’insuls nom que s’ha triat –a sumar a l’emprenyada amb què ha entomat Demòcrates de Catalunya la denominació-, l’eina que hauria de ser el pal de paller del centre-dreta independentista català no arrenca amb il·lusió ni impacte inicial per arrossegar votants indecisos. Al final el congrés fundacional, que havia començat de la pitjor manera, s’ha redreçat durant el cap de setmana i els mobles s’han salvat. Però es comença pràcticament de zero. I l’èxit o el fracàs dels ex-convergents es juga en dos detalls clau.\nEl primer ja es desvelarà en menys de dues setmanes, quan s’esculli la presidència representativa de la formació i direcció executiva. Tot apunta que el tàndem Mas-Munté, no prou renovador, es farà amb les posicions més institucionals però menys executives. La incògnita, però, serà el tarannà de les dotze persones que hauran de governar la nova formació. Com més cares noves, més possibilitats d’èxit. Ara mateix, a banda de Carles Puigdemont, és difícil pensar en algú de CDC que pugui arrencar nous somriures a les bases, els votants i els potencials simpatitzants. Aquest punt és una incògnita, ja que encara no se saben ni totes les propostes que es presentaran, però aviat sortirem de dubtes.\nL’altre detall –i probablement el més important- que decidirà el rumb del nou partit és la música que desprengui. Sonarà com un veritable partit nou que es creu la nova política, la democràcia interna més participativa, i l’absència d’eufemismes i ambigüitats? O serà més aviat aquella maquinària política pesada que deixa entreveure un aparell potent només dissenyat per guanyar eleccions? Tornarem a veure aquell discurs convergent paternalista que vol donar la sensació que el partit és imprescindible perquè Catalunya sigui algú de gran, o tocaran més de peus a terra i seran més modestos?\nSón els dos temes en què el Partit Demòcrata Català s’ho juga tot per sobreviure el ‘lífting’ que s’ha vist obligat a fer,però també per tornar a mobilitzar molts sectors que sí que són imprescindibles per la independència. Ara bé, que ningú oblidi el motiu de fons pel qual Convergència ha desaparegut: la corrupció. Que en prenguin nota els ‘nous’ dirigents del PDC: si hi ha irregularitats, el nounat projecte no arribarà ni a la pubertat.\n2493 lectures Cap comentari


El ple municipal vota a favor de presentar la candidatura d’ #Igualada com a Capital de la Cultura Catalana 2022\nAquest és el primer pas per tal que la ciutat pugui iniciar el camí per assolir el títol de Capital de la Cultura Catalana. Un dels aspectes més remarcables és que per ser candidata, calia primer de tot, que el ple municipal aprovés per unanimitat iniciar aquest camí. En aquest punt, l’alcalde d’Igualada va demanar a la resta de formacions el compromís amb la ciutat per fer el primer pas i convertir Igualada en candidata.\nDes d’ERC, Joan Valentí va explicar que la seva formació donaria suport al punt per permetre que la ciutat es pugui presentar per assolir la candidatura. Valentí, però, va advertir al govern que calia evitar caure en un foc d’encenalls i apuntava que calia impulsar un Pla d’Acció Cultural que marqui les línies futures de la política cultural a Igualada.\nPel que fa el portaveu d’Igualada Som-hi, Jordi Cuadras, explicava que no volien que el principal objectiu fos simplement assolir un mer títol. Cuadras diu que és una oportunitat per definir la política cultural de la ciutat.\nDes de Poble Actiu, Neus Carles, es va mostrar crítica amb les polítiques cultural de la ciutat, i el poc suport que reben, segons Carles, les entitats culturals d’Igualada. La portaveu de Poble Actiu va explicar que són escèptics davant aquest nou objectiu del govern, però l’emplaça a treballar plegats amb el món associatiu i cultural d’Igualada per definir les línies futures de la cultura a Igualada.\nEl punt també va rebre el vot favorable de Ciutadans. Carmen Manchón va destacar que són favorables a qualsevol iniciativa que posi Igualada al mapa.


Encara no és tard! - AULACODI\nClaus per entendre el Canvi climàtic\nDimecres, 27 de juny de 2018 a les 16:06h\nEl Canvi climàtic és un dels problemes de major actualitat política. Sovint escoltem missatges catastrofistes al respecte i moltes vegades ens pren la sensació que és un procés irreversible que no hi ha res que el puga aturar. No obstant, moltes vegades no som conscients de l’impacte que tenim tant individualment com col·lectiva en aquest problema. Encara no és massa tard, sempre que es preguen les mesures necessàries a hora.\nÉs llicenciat en Ciències ambientals a la Universitat de València, Màster en Biodiversitat Conservació i Evolució i també doctor en biodiversitat, forma part del comitè d’experts en Canvi Climàtic de la Comunitat Valenciana. Com a divulgador ambiental escriu en revistes especialitzades com Mètode, Revista del Instituto de Estudios Turolenses, La Universitat de València i els seus entorns, i mitjans generalistes.


La crisi ha destruït 25 llocs de treball diaris a Lleida des del 2008 | Lleida.com NOTÍCIES\nLa crisi ha destruït 25 llocs de treball diaris a Lleida des del 2008\nPresentació de l'informe d'UGT sobre l'impacte de la crisi.\nLa crisi econòmica s'atansa als sis anys de durada i en aquest termini ha destruït 31.305 llocs de treball a Lleida, la qual cosa implica una terrible mitjana de 25 llocs de treball menys al dia. Les dades surten d'un informe presentat ahir per UGT de les Terres de Lleida sobre l'impacte de la crisi i la reforma laboral a Ponent, que constata, a més, que la reforma laboral aprovada pel Govern central fa any i mig no només no ha tallat la sagnia de llocs de treball, sinó que l'ha accentuat, ja que el 16% dels llocs de treball destruïts des del segon trimestre de l'any 2008 (4.792) corresponen als últims 18 mesos.\nAixí ho van indicar la secretària general del sindicat a Lleida, Núria Solé, i la seua secretària de Política Sindical, Demelsa Mateos, que, a més, van afegir més dades que, segons la seua opinió, confirmen la "inutilitat" de la nova regulació del mercat laboral.\nAixí doncs, el més destacat és l'increment dels Expedients de Regulació d'Ocupació (ERO) que s'ha registrat des de l'entrada en vigor de la reforma laboral. Segons UGT, en els últims cinc anys s'han presentat 927 ERO a Lleida afectant 10.375 treballadors, dels quals el 48% (442) corresponen a l'últim any i mig.\nTant Solé com Mateos van assegurar que aquestes xifres demostren que la reforma laboral "ha facilitat l'acomiadament", per la qual cosa en van demanar la derogació. La secretària general d'UGT de les Terres de Lleida, a més, va opinar que la reforma "elimina drets laborals i dóna més poder a la classe empresarial per fer ús i abús de les relacions laborals".\nEn aquest sentit, Solé també va criticar el canvi del discurs assumit pel Govern, ja que al promulgar la reforma va assegurar que "fomentaria la contractació" (segons UGT, a Lleida ha baixat un 15,4% des del 2008), per després passar a afirmar que ha "esmorteït la caiguda de l'ocupació".


El candidat John Kerry ha guanyat les primàries de l'estat nord-americà de Wisconsin, amb el 40 per cent dels vots. El senador per Massachusetts s'allunya així clarament dels seus competidors i es consolida com a rival més probable de George Bush el 2 de novembre. Fins ara, ha obtingut la victòria en les primàries en 15 dels 17 estats que n'han celebrat.\n18/02/2004 - 00.00 Actualitzat 19/02/2004 - 05.49\nEn segon lloc, a Wisconsin, ha quedat el senador John Edwards, a quatre punts de Kerry. I en tercera posició s'ha situat l'exgovernador de Vermont Howard Dean. De totes les consultes fetes fins ara, aquesta ha estat la que ha tingut un resultat més estret; resultat que, per altra banda, s'ha conegut tres hores després del tancament dels centres de votació. Fins ara, Kerry només ha perdut a Oklahoma, estat on va vèncer Wesley Clark, i a Carolina del Sud, on ho va fer John Edwards. Però Wesley Clark ja va anunciar la setmana passada que es retirava de la cursa per la candidatura demòcrata a les presidencials. El resultat de Wisconsin dóna a Kerry 71 delegats a la Convenció Nacional Demòcrata, on sortirà elegit el candidat que aconsegueixi reunir-ne més. Per assegurar-se la victòria, que el convertiria en el rival de George W. Bush a la Casa Blanca, el senador Kerry hauria d'obtenir un mínim de 2.121 delegats, dels quals ja se n'ha assegurat 641. Qui el segueix en nombre és l'exgovernador Vermont, que té 188 delegats.\nKerry i Edwards, que superen Bush en intenció de vot, afronten avui les primàries demòcrates


Holiday Home Boddenstrasse.4 Gager / Rugen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 116 allotjaments a Gager / Rugen.\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Gager / Rugen, no busqui més enllà de Holiday home Gager 4. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Holiday home Gager 4, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. S'admeten animals de companyia, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Holiday home Gager 4 sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara forn microones, reproductor de DVD/CD, balcó/terrassa, plat de dutxa, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Holiday home Gager 4 no troba competidors en cap categoria.\nCal que informeu el Holiday Home Boddenstrasse.4 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.


La Biblioteca Central d’Igualada recomana 10 clàssics contemporanis catalans a l’Empremta\nFomentar la lectura. Aquest és l’objectiu de l’exposició que acull des d’aquesta setmana l’Empremta de Gràfiques Vilanova. Es tracta d’una selecció de 10 llibres d’autors clàssics de la literatura contemporània catalana feta per la Biblioteca Central d’Igualada.\nAmb aquesta mostra, l’Empremta inicia un cicle d’exposicions literàries consistents en la tria de 10 obres per part d’un autor o institució igualadina. La Biblioteca Central d’Igualada ha estat la primera en participar-hi fent una selecció de llibres dels autors catalans més recents, la majoria dels quals han obtingut diversos guardons literaris per la seva obra com Carme Riera, Jaume Cabré o Quim Monzó. En la seva tria, la biblioteca aposta majoritàriament per les novel·les, sense deixar de banda els reculls de contes d’autors com Mercè Rodoreda o Pere Calders. Tots aquests llibres i molts d’altres es poden trobar entre els prestatges de la Biblioteca i es poden endur en préstec amb el carnet gratuït de la Xarxa de Biblioteques Municipals.\nLa recomanació de la Biblioteca Central serà visible des del carrer durant el mes d’octubre. La sala l’Empremta està situada al carrer de Santa Maria número 12, just davant de l’entrada lateral de la Basílica de Santa Maria d’Igualada.\nEn els propers mesos, els ciutadans que s’apropin a l’aparador de l’Empremta trobaran noves recomanacions literàries que, de ben segur, els despertaran les ganes de llegir. Amb aquestes exposicions l’Empremta contribueix a promocionar la cultura i el llibre, producte per excel·lència del sector de les arts gràfiques.\nEls globus ja són a l'Empremta!\nDes d'aquest dimecres 6 de juliol ja es pot veure a l'Empremta l'exposició "Vint anys volant", una mostra de cartells dels vint anys de l'European Balloon Festival.\nL'exposició la van inaugurar la primera tinent d'alcalde de l'Ajuntament d'Igualada Àngels Chacón, els regidors Pere Camps i Jordi Pont, el dissenyador del festival Pep Valls, i l'amfitrió i propietari de la sala l'Empremta, Àngel Acevedo de Gràfiques Vilanova.\nL'exposició serà visible des del carrer durant tots els dies que duri l'European Balloon Festival, la trobada de globus aerostàtics més important de l'Estat que té lloc a Igualada cada mes de juliol.\nVint anys de globus a l'Empremta\nL'European Balloon Festival, la concentració de globus aerostàtics més important del sud d'Europa es fa a Igualada des de fa vint anys.\nPer fer una repassada d’aquests vint anys d’història, s’organitza l’exposició “Vint anys volant” a la sala L’Empremta de Gràfiques Vilanova, on es podrà veure una mostra dels cartells més representatius d’aquests anys de festival.\nLa mostra s'inaugurarà el dia 6 de juliol i serà visible des del carrer durant els dies que duri l’European Balloon Festival.\nEnhorabona per aquest aniversari i per molts anys Igualada pugui seguir omplint el cel de globus!\nhttps://sso.siteo.com/index.xml?return=https://hugetits.win/ nude girls huge boobs https://sky-lego.sandbox.google.com.pe/url?sa=i&url=https://hugetits.win/ pakistan boobs http://webmail.cdlbh.com.br/redir.php?https://hugetits.win/ small nice boobs http://yousticker.com/en/domainfeed?all=true&url=https://hugetits.win/ http://www.ixawiki.com/link.php?url=https://hugetits.win/


Guesthouse Cindric Slunj Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nGojka Suska 12, Slunj, Slunj City Center, Slunj, Croàcia, 47240 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Guesthouse Cindric\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Slunj, no busqui més enllà de Guesthouse Cindric. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Slunj. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, servei de llançadora.\nL'ambient de Guesthouse Cindric es reflexa en cada habitació. servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Guesthouse Cindric la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Slunj.


T'estimo si he begut - UPCArts, amb la complicitat del TRESC\nCANCEL·LACIÓ DE L'ESPECTACLE\nL'espectacle s'ha hagut de cancel·lar degut a la suspensio d'activitat artística del Teatre Poliorama. El teatre retornarà els diners als clients properament.\nSempre que escrius històries t'imagines cares de personatges i al teu cap hi ressonen els diàlegs. Tothom em diu que sempre, en els contes, hi explico molt com són els tons de veu dels personatges. Algun cop m'han fet un elogi bonic: "Aquests contes són molt teatrals".\nPerò no em podia imaginar que la tindria, la teatralitat. I va i em regalen això. El teatre. Unes ties que admiro, una companyia que admiro, un director que admiro decideixen que tots aquests personatges (no gens carismàtics, no gens agraciats i potser una mica còmics) pujaran a l'escenari. Jo els "veuré" i els "sentiré".\nUn escriptor sempre té influències d'altres escriptors, esclar, però també de moltes altres coses de la vida. D'un quadre que ha vist, d'algú a qui ha estimat, d'un vi que s'ha begut, d'una cançó que ha sentit. Puc dir que Dagoll Dagom, T de Teatre i La Brutal han influït en la meva vida: he sortit trasbalsada (aquesta és la paraula) d'algunes de les obres que han fet. He sortit cantant i volent abraçar desconeguts.\nHem triat els contes més divertits (també n'hi ha algún de tristot, sí, no s'ha pogut evitar). Espero que les meves obsessions siguin també les vostres. M'agradaria que sortint de veure l'obra (els que no som del ram sempre diem "obra" i no "espectacle") també volguéssiu cantar i abraçar desconeguts (entre els que m'incloc).\nDirecció musicalAndreu Gallén\nDurada 1h 45 min (aproximadament)\nIntèrprets:David Bagés / Mamen Duch / Mercè Martínez / Marta Pérez / Carme Pla / Àgata Roca / Ernest Villegas


inscripció a la caminada de senderisme del 6 de març →\nAquesta passejada es realitzava tal dia com avui de la passada setmana, recorrent indrets del que va ser municipi independent prop de Barcelona fins a inicis del segle XX.\nDegut a l’elevat nombre d’inscripcions no hi vaig poder assistir en aquesta ocasió doncs em vaig quedar en llista d’espera. Tampoc ningú m’ha fet arribar impressions de la jornada. Animo als participants en l’activitat que deixin el seu comentari aquí mateix; on hi ha lloc per fer-ho al peu de l’article.\nÚnicament disposo de l’enllaç a les fotos fetes durant la matinal, que insereixo més endavant, havent estat facilitat pel seu autor.\nAixí doncs em limitaré a reproduir el contingut del document repartit als assistents, preparat per Jordi Jiménez i Ramon Bertran, de l’espai Esquerra de l’Eixample, que varen fer de guies.\nPer poder accedir al lloc on és penjat l’àlbum de l’Elies Morales, i contemplar el seu contingut, només cal fer clic damunt del vincle següent de Google Fotos.\nEl topònim Sarrià apareix esmentat per primera vegada l’any 986. L’origen de la municipalitat de Sarrià es pot situar cap als segles XIII-XIV. Al final del segle XV el poblament de Sarrià ja era prou significatiu. El nucli situat al voltant de l’església i l’existent a les masies de fora vila formaven una societat rural que fonamentava la seva economia en el rendiment de la terra. Amb el temps, es va anar transformant en una societat urbana de menestrals que, amb la proliferació de torres i xalets d’estiueig (segles XVI-XVII), va adquirir una gran importància.\nAl principi dels segle XX Sarrià va esdevenir un dels nuclis més rics i poblats del pla de Barcelona. A partir de 1850 Sarrià va viure principalment de les activitats relacionades amb la construcció, i la seva població, fins llavors formada per pagesos i artesans, va passar a tenir un nucli de menestralia important. En el darrer terç del segle XIX ja es va plantejar l’agregació a Barcelona. Sarrià s’hi va oposar i fou, juntament amb Horta, l’únic municipi del plà que va poder-la evitar el 1897. El 1921 es va reobrir l’expedient d’agregació, a petició de l’Ajuntament de Barcelona. Va ser tramitat amb una gran rapidesa, i el mateix any, malgrat l’oposició dels sarrianencs, va quedar agregat a la ciutat per reial decret, sent el darrer poble del pla a incorporar-se a Barcelona.\nEscola d’educació especial creada el setembre de 1976 per a nens, nenes i joves de 3 a 21 anys, que precisen d’un recolzament superior per a fer realitat l’aprenentatge.\nL’escola es caracteritza perquè tant sols atén alumnes que tenen limitacions importants en el desenvolupament i que estan caracteritzats per un funcionalisme intel·lectual significativament inferior a la mitja, amb limitacions adaptatives a la vida diària.\nAquesta fundació va ser creada pel doctor Agustí Pedro i Pons l’any 1971. És una entitat beneficodocent que té l’objectiu de concedir beques per a estudis de postgrau als llicenciats dels ensenyaments de Medicina, Farmàcia, Química, Biologia, Filosofia, Psicologia, Geografia, Geografia i Història. També dedica algunes beques per a alts estudis musicals, de composició i cant, a favor de titulats superiors de Música de l’Ajuntament de Barcelona i del Conservatori Superior de Música del Liceu. La fundació disposa de fons propis.\nCARRER DE VIDAL I QUADRAS.\nLa via interurbana ret homenatge al pintor barceloní Josep Maria Vidal-Quadras i Villaccechia (1891-1977) després d’haver pintat el saló de Sant Jordi del Palau de la Generalitat de Catalunya.\nJARDINS JOAN RAVENTÓS.\nAquest espai verd neix de la urbanització del que es coneix popularment com a torrent de les Monges. La riera pren el nom del convent de les monges del Sagrat Cor de Sarrià.\nFou un casalot senyorial, construït sobre una superfície plana sustentada per murs que imiten baluards de muralla. La façana principal, víctima com la resta de la construcció, d’una destrossa sistemàtica, és emmarcada per dues torres quadrades amb miradors rematats per merlets. L’Ajuntament de Barcelona n’és el propietari. Actualment hi ha instal·lats els serveis de la Guàrdia Urbana i una escola municipal de música.\nDel conjunt sobresurt amb orgull la torre de vigilància que té més de 10 segles d’antiguitat, just a peu de camí de l’antiga via que unia Tàrraco amb Barcino. Avui és la seu de l’Associació de veïns de Sarrià i es pot visitar en petits grups, reservant prèviament.\nEstà considerat el Club de Tenis més prestigiós d’Espanya, sobretot des de la creació del Trofeu Comte de Godó (1953) ha permès competir en prestigi i popularitat amb les pistes més importants del món en “terra batuda”.\nL’any de la fundació (1889), un any després de la I Exposició Internacional de Barcelona, per un grup de famílies angleses.\nD’aquestes pistes han sortit tenistes de prestigi internacional com són; Conxita Martínez, Arantxa Sánchez Vicario, Carles Moyà i el més campió encara en actiu en Rafael Nadal.\nCONVENT DELS CAPUTXINS DE SARRIÀ.\nL’any 1578, a requeriment del Consell de Cent, vingueren uns caputxins d’Itàlia, que s’instal·laren provisionalment a l’ermita de Santa Madrona de Montjuïc. Després d’una breu estada es traslladaren per un breu període a Sant Gervasi de Cassoles, però el mateix any ja es van traslladar a uns terrenys anomenats Desert de Sarrià, on hi havia l’ermita de Santa Eulàlia. Aquesta ermita havia estat aixecada a mitjan del segle XV a l’indret anomenat Desert de Sarrià un lloc on tradicionalment es considerava que havia nascut Santa Eulàlia, la màrtir barcelonina. El convent fou el primer de la ordre dels caputxins a la península ibèrica. La”caputxinada” va donar-li una popularitat insospitada.\nHabitatge unifamiliar encàrrec del doctor Sastre-Marquès, farmacèutic de ciutat vella i creador del famós medicament “Sucre del Dr. Sastre i Marquès”.\nAquesta obra s’emmarca en l’època blanca de Puig i Cadafalch. Va combinar el maó de cara vista amb els esgrafiats i rajola de ceràmica vidriada. Cal destacar la glorieta de l’angle del jardí.\nDesprés de fer fortuna a Cuba, Eduardo Conde va tornar a Barcelona on va fundar els magatzems El Siglo, i es va establir a Sarrià, on va comprar la finca que avui en dia és la seu del Centre Cívic de Sarrià. La pressió veïnal no només va fer possible conservar la casa sinó també el jardí que l’envolta. L’ajuntament ha tingut en consideració dedicar-li el carrer que voreja la finca.\nJARDINS REINA AMÈLIA.\nSón el resultat d’un jardí sumptuós que Ignasi Girona va fer construir en una finca de la seva propietat. El nom el va posar en honor a la seva dona (Amèlia de Vilanova). Durant molts anys la família va utilitzar la finca com a lloc d’estiueig.\nL’any 1930 l’Ajuntament va destinar la finca a parc públic i el 1969 van ser definitivament expropiada a canvi d’edificar-ne una part, però enderrocant la construcció original.\nAquí també l’ajuntament va tenir en compte posar el nom al passeig que donava al límit de la finca.\nPORTAL DE MIRALLES.\nDatada entre 1901/1902, aquesta tanca amb dues portes d’accés ha perdut part de la seva llargària original. Està situada, allà on Eusebi Güell va fer traçar un passeig particular per arribar a la seva finca, que també comptava amb una portalada d’en Gaudí “l’espectacular drac”.\nEren 36 metres de mur ondulant de pedra que originàriament era de trencadís blanc i estava recobert per teules i no pas arrebossat com ara.\nAl damunt de tot una creu amb quatre braços de ferro, plenament gaudiniana. Es va restaurar l’any 2000.\nJARDINS DE JOAN VINYOLI.\nEn Miquel Martí i Pol digué d’en Joan Vinyoli que és “Poeta d’una trajectòria força rectilínia.\nAquestes paraules serveixen per descriure la fesomia dels jardins dedicats a Vinyoli. Uns jardins que també tenen vocació rectilínia. Un esperit que es demostra en les fileres consecutives de xops i tipuanes disposades de forma alterna, al llarg del recorregut del jardí.\nFOIX DE SARRIÀ.\nEl 19 de març de 1886 obria les portes aquesta pastisseria sota la batuta del mestre pastisser Josep Foix Ribera i la seva esposa Paulina Mas Rubinat. Poc podien pensar el matrimoni que el seu projecte superaria els 125 anys d’èxit i prestigi. Ben segur que tenint en compte que l’únic baró (en Josep Vicenç) tenia més afició a llegir i anar a la biblioteca, que a entrar a l’obrador.\nLa discreta placa commerativa passa molt desapercebuda, no pas per la ubicació, ans al contrari. Però els aparadors poden més als ulls del passejant, que no pas la placa.\nCARRER DELS PALETES.\nEl barri de Sarrià ha volgut homenatjar als homes de merescuda fama, per la seva qualitat professional i en especial els seus paletes, sense oblidar els picapedrers, mestres d’obres, guixaires, etc.\nAJUNTAMENT DE SARRIÀ.\nA la introducció ja hem comentat que Sarrià va ser el darrer poble en ser annexionat a Barcelona, malgrat l’oposició dels sarrianencs.\nInicialment la vila fou una zona dedicada al sector agrícola, sobretot vinícola, però més tard va atreure a famílies benestants, hi ha una dita popular que ho reflecteix: Sarrià: vents, torrents, torres i convents.\nEl 1781 el mestre Josep Mas va construir l’actual edifici d’estil neoclàssic.\nEl 1858 es va comunicar el poble amb Barcelona per mitjà del Tren de Sarrià. Actualment és una línea dels FGC.\nPLACETA DEL ROSER.\nSituada al lateral de l’església de Sant Vicenç i sobre la plaça del Consell de la Vila, resta aquest espai recòndit del barri. És molt petita, gairebé només un lloc de pas, però tenen cabuda tres arbres prominents, uns quants bancs i una petita font. Pocs són els indrets de la ciutat on hom pot aïllar-se del tumult urbà com en aquest racó.\nMERCAT DE SARRIÀ.\nConstruït el 1911 en l’antic hort de la parròquia, aprofitant que s’acabava d’obrir el passeig de la reina Elisenda de Montcada.\nÉs una de les edificacions més antigues de Sarrià. Té aparença medieval des que el 1881 es va reformar en estil neogòtic. Fou edificada per la família Anglí que formava part de l’aristocràcia de Barcelona, que es lucrà en el segle XVIII, amb el comerç d’ultramar. En el segle XIX fou traspassada a la família Margenat, emparentada amb la família Anglí i amb la noblesa.\nOriginalment coneguda com a casa Galve és un edifici eclèctic. Des de 2007 és un Centre Cívic de propietat municipal.\nL’any 1870 Manuel Galve, directiu i accionista de la societat anònima Cros, demana permís per fer un edifici. El 1891 s’hi afegí un pis i es reformà la façana. L’any 1922 Juli Galve demanà permís per fer la tribuna de llevant.\nDestaca la riquesa decorativa i el detallisme de les escales i els vitralls de l’interior.\nPANORÀMICA DE LA PLAÇA DE SARRIÀ.\nCan Margenat, Església de Sant Vicenç, Mercat Municipal al fons i Pastisseria Foix.\nÉs i serà per sempre el rovell de l’ou d’aquesta vila que no volia annexionar-se a Barcelona\nAquesta entrada s'ha publicat en cròniques i etiquetada amb Sarrià. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


La crisi, principal argument en contra\nEl suport a l'organització de la competició a Barcelona i el Pirineu l'any 2022 creix respecte al juliol\n3 min. Barcelona 13/02/2011 10:22\nUna enquesta encarregada per l'Oficina Tècnica de la candidatura Barcelona‐Pirineu 2022, indica que més d'un 75% de catalans considera que la celebració d'uns Jocs Olímpics d'Hivern a Barcelona i el Pirineu seria molt o força positiva per Catalunya. En concret, un 39,8% creu que seria força positiva i un 35,8% que ho seria molt. Aquestes dades reflecteixen un increment de sis punts en l'opinió favorable als Jocs respecte de la que van expressar els enquestats al mes de juliol passat, quan un 69,8% considerava el projecte positiu. L'estudi ha estat valorat molt satisfactòriament i amb "esperança" per Enric Truñó, director de l'Oficina Tècnica de la candidatura olímpica.\nProp del 20% opina que seria poc (12,1%) o gens positiva (7,8%), una dada que contrasta amb el 25% que ho van dir el juliol, en què un 13,6% dels enquestats considerava la idea poc positiva i un 11,6% la considerava gens positiva. Quant a l'àmbit territorial dels enquestats, el 67% dels barcelonins considera que l'organització d'uns Jocs d'Hivern a Catalunya seria positiu pel país.\nDe manera similar a ara fa sis mesos, un 67,9% dels entrevistats ha sentit a parlar de la candidatura que Barcelona vol presentar pels Jocs Olímpics d'Hivern 2022. Per contra, un 31,9% no se n'ha assabentat. Segons l'àmbit territorial, els residents a Barcelona i els que viuen més enllà de l'àrea metropolitana són els que més han sentit a parlar d'aquesta candidatura. Ho saben el 76,5% i el 72,5% respectivament.\nSobre la viabilitat de celebrar uns Jocs d'Hivern a Barcelona i el Pirineu, la gran majoria de catalans, un 76,2%, considera que és possibles fer-los a Barcelona, un percentatge tres punts superior al que va registrar l'enquesta del mes de juliol. En aquesta nova enquesta, només un 16,1% dels entrevistats opina que no són viables, mentre que al juliol, aquesta xifra era del 19,4%. Entre els barcelonins, el percentatge dels que ho consideren viable baixa fins al 72,3%.\nEntre els que veuen inviable l'organització d'uns jocs d'hivern a Catalunya, la majoria (22%) argüeixen qüestions de tipus econòmic, que han incrementat lleugerament respecte al juliol passat. Altres consideren que es tracta d'una despesa molt gran (16,7%), que hi ha altres prioritats (12,0%) o que no és el moment tal i com estan les coses (2,4%).\nL'enquesta ha estat elaborada per l'empresa Gesop a partir d'una mostra de 1.600 persones majors de 16 anys, que van ser entrevistades entre el 31 de gener i el 4 de febrer a tot Catalunya.


Menorca Reserva de la Biosfera - Consell Insular de Menorca - La llet i els derivats làctics seran la nova categoria de la marca Menorca Reserva de Biosfera\nNova categoria de la marca\nLa llet i els derivats làctics seran la nova categoria de la marca Menorca Reserva de Biosfera\nAmb l’aprovació inicial d’aquesta nova fitxa de requisits, la llet, els iogurts, la mantega o els gelats elaborats a Menorca es podran adherir a la marca de sostenibilitat Menorca Reserva de Biosfera\nL'Agència Menorca Reserva de Biosfera del Consell Insular de Menorca ha aprovat inicialment la fitxa de requisits perquè els derivats làctics fets a Menorca puguin sol·licitar la marca Menorca Reserva de Biosfera. L'aprovació ha estat publicada al BOIB i s'ha obert un període fins al 26 de setembre per tal que les persones o entitats interessades puguin fer al·legacions o aportacions.\nLa fitxa de requisits exposa una sèrie de condicions obligatòries i d'altres recomanables que hauran de complir les empreses elaboradores de derivats làctics com la llet, els gelats, el igourt, la mantega o altres derivats làctics per obtenir la marca. Un cop tancat el període d'exposició pública i la fitxa sigui aprovada definitivament, la llet i els derivats làctics passaran a formar part del llistat de categories de productes que poden fer ús de la marca.\nSegons declaracions de la consellera de Medi Ambient i Reserva de Biosfera, Maite Salord, "hem de recordar que el sector làctic ha estat i és un dels pilars fonamentals del sector primari de la Reserva de Biosfera. L'adopció de la Marca és una eina que permet als consumidors identificar aquells productes i serveis que contribueixen a la sostenibilitat de l'illa".\nEn aquests enllaços podreu accedir a la fitxa aprovada inicialment i en període d'exposició pública i a la disposició al BOIB. D'aquesta manera, es podran fer al·legacions fins al dia 26 de setembre, a través d'una instància genèrica per carpeta ciutadana o bé enviant un correu a reserva.biosfera@cime.es indicant l'assumpte "Al·legacions fitxa derivats làctics".\nDISPOSICIÓ AL BOIB\nFITXA DERIVATS LÀCTIS\nEls embotits se sumen al llistat de categories de la Marca\nAl mateix temps, també s'ha publicat al BOIB l'aprovació definitiva de la fitxa de requisits perquè els elaboradors d'embotits de Menorca puguin adherir-se a la marca. Així, embotits com la sobrassada, el camot o la carn i xua fets a l'illa que compleixin els requisits, ja poden sol·licitar l'ús de la marca de la Reserva de Biosfera.\nAmb els embotits i els derivats làctics, ja són 17 les categories que estableix el reglament d'ús de la marca Menorca Reserva de Biosfera. Aquestes es divideixen en dues grans famílies: per una banda, els productes: artesania alimentària, artesania no alimentària, carn, embotits, formatge, fruita, horta, mel, ous llet i vi, i per altra banda, els serveis: allotjament turístic, restauració, activitats turístiques, botigues especialitzades i visites a indústries agroalimentàries. Aquest llistat es podrà ampliar amb noves categories de productes i/o serveis a proposta de persones o empreses interessades.


rba salut i gestió: L’operació Vólkhov esquitxa al departament de Salut\nLa imaginació desorbitada de la guàrdia civil, en el seu afany d’involucrar a l’independentisme en afers de corrupció, afecta al departament de Salut per uns suposats tractes de favor del departament a l’exconseller Xavier Vendrell d’ERC, un dels encausats en l`operació Vólkhov.\nLa consellera Alba Vergés ha pres decisions equivocades, i com la resta de consellers de Salut de l’Estat espanyol, ministre Illa inclòs, davant la pandèmia ha actuat tard i malament. Tanmateix no es pot posar en qüestió la seva honestedat, tan sols per haver dinat un dia amb l’exconseller Vendrell.\nDe nou, com en el cas de Laura Borràs i amb el judici del “procés”, informes de veracitat més que dubtosa, interpretats interessadament, serveixen per calumniar persones, a les que després, quan es constata que tot allò era falç, i quan el mal ja està fet, ningú en repara la seva imatge pública.\nLa consellera Alba Vergés i l’exconseller Xavier Vendrell tots dos d'ERC, ara fa un any, varen dinar junts. Un dinar com tants d’altres als que ha assistit la consellera, relacionats bé amb les seves responsabilitats al front del departament de Salut, de caràcter polític o bé estrictament personals. Un dinar que ha servit a la guàrdia civil per especular sobre la intencionalitat dels comensals, i crear un nou escenari de corrupteles al voltant de l’independentisme.\nAprofitant que Xavier Vendrell des del 2010 va assumir un càrrec directiu en el grup empresarial Biomek, empresa relacionada amb el sector biomecànic, l’informe de la guàrdia civil relaciona el dinar de la consellera, amb algunes escoltes telefòniques, i conclou que va existir un tracte de favor cap a l’empresa del Sr. Vendrell, en uns concursos de l’ICAM a Lleida. Aquesta situació ha estat desmentida i rebatuda pel Propi Pere Aragonés, qui en seu parlamentaria, i davant dels atacs dels partits unionistes per aquest tema, ha dit que les acusacions de la guàrdia civil no es corresponen amb la realitat, i per això portarà davant la justícia aquesta mala praxi policial. Aragonés va negar cap tracte de favor del departament de Salut amb les diferents empreses en les que l’exconseller Vendrell està involucrat.\nAquesta postura del vicepresident Aragonès, va ser defensada també per el grup parlamentari de Junts per Catalunya que va titllar com impropi d’una democràcia el fet d’espiar diputats, i referint-se al tràfic d’influències, va posar com exemples la llotja del Bernabeu o la Zarzuela, on la guàrdia civil mai ha realitzat cap informe de tot el que es cou en aquests àmbits.\nAquesta postura de Junts per Catalunya defensant en aquest cas a una diputada d’ERC, difereix molt de la postura adoptada per ERC quan l’acusada per uns informes també de la guàrdia civil era la diputada de Junts a Madrid Laura Borràs. En aquella ocasió, ERC va absentar-se de la votació en la que es tramitava el suplicatori contra la diputada Borràs, amb l’argument defensat per el diputat Rufian, de que “no hi havia d’haver cap ombra de dubte sobre corrupció o suposades irregularitats”. Ara, Junts per Catalunya no els ha pagat amb la mateixa moneda de traïdors que Gabriel Rufian va fer servir al Parlament espanyol i ha defensat a la consellera Vergés de qualsevol ombra de dubte. És el que té ser a la política per vocació, o ser-hi per interessos personals o de partit. Rufian no defensava la justícia, sinó un intent d’embrutar la imatge pública de Laura Borràs. Davant la deslleialtat d’ERC es contraposa la lleialtat de Junts per Cat.\nSigui com sigui, cal defensar la honestedat de la consellera Vergés. Es pot estar o no d’acord amb la seva gestió al front del departament de Salut; es pot discrepar sobre l’oportunitat d’algunes de les seves declaracions; es pot qüestionar la capacitat tècnica del seu equip més proper; es poden criticar algunes decisions preses durant la pandèmia, o fins i tot que escolti molt més al vicepresident del govern, que no pas l’opinió dels experts. Però no es pot posar en qüestió la seva honorabilitat.\nMalauradament no és la primera vegada que sobre determinades situacions es construeixen relats més propis d’una sèrie televisiva que no pas de la vida real. Quan això no té cap repercussió en les persones, la importància esdevé relativa, però quan aquests relats inventats afecten al prestigi de les persones, i quan se’n poden derivar accions judicials i penes de presó, llavors cal que s’encenguin totes les alarmes que qualsevol sistema democràtic hauria de tenir. A casa nostra, quan això passa, ens trobem igual que en el cas del futbol en un partit Barça-Madrid. Quan un defensor del Madrid comet un penal contra un davanter del Barça, l’àrbitre corre al lloc de l’incident tot dient: “sigan, sigan...”


L'Ajuntament de Lleida destina 107.000€ a subvencions - Teleponent\nInici Lleida ciutat L’Ajuntament de Lleida destina 107.000€ a subvencions\nEstan destinades a promoure el desenvolupament de projectes per part d'entitats i associacions de la ciutat\nImatge del Palau de la Paeria a Lleida\nLa Junta de govern local de l’Ajuntament de Lleida ha aprovat la convocatòria de cinc línies subvencionadores corresponents als àmbits de Cultura, Educació, Feminismes i Drets Civils que estan dotades amb un import total de 107.000 euros.\nLes subvencions estan destinades a promoure el desenvolupament d’activitats d’entitats culturals, educatives, de les associacions de mares i pares, projectes en favor de la igualtat de gènere i contra les violències masclistes i d’Educació per a la Transformació Social, el foment dels drets humans i la interculturalitat.\nEls projectes presentats s’hauran de desenvolupar, preferentment, de l’1 de setembre del 2020 fins al 31 d’agost del 2021 (el curs 2020-21 en el cas dels educatius), a excepció dels del món cultural.\nLes entitats sense ànim de lucre del món cultural domiciliades a Lleida podran presentar-se a la convocatòria de la línia 1, dotada amb 28.000 euros, per a activitats i actuacions en qualsevol dels àmbits de la cultura. Els ajuts són en règim de concurrència competitiva i no podran superar el 50% del cost de l’actuació subvencionada.\nDes de la regidoria d’Educació, Cooperació, Drets Civils i Feminismes s’aprova la convocatòria de la Línia 17, corresponent al foment de les activitats de les associacions de familiars d’alumnes de Lleida (Associacions de Mares i Pares–AMPA), amb una dotació de 20.000 euros; i la línia 19 de suport a les entitats que treballen en el món de l’educació a la ciutat de Lleida, amb 16.000 euros.\nEn l’àrea de Feminismes, s’han aprovat els ajuts per a subvencionar projectes en favor de la igualtat de gènere i contra les violències masclistes, dotada amb 11.000 euros.\nPel que fa a l’àmbit de Drets Civils, es convoca amb una dotació de 32.000 euros la línia 15 d’ajuts a projectes d’Educació per a la Transformació Social (EpTS), per al foment dels Drets Humans a la Ciutat i la interculturalitat 2020.\nEls eixos de treball dels projectes de l’àmbit de Drets Civils subvencionables han de girar entorn de la promoció dels drets humans, la cultura de pau i la justícia global, en el marc dels Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS).\nTambé la sensibilització per al foment dels drets humans a la ciutat, la no discriminació per orientació sexual, identitat o expressió de gènere, la diversitat lingüística i religiosa i la recuperació de la Memòria Democràtica, o de la sensibilització per a la mobilització social entorn de la diversitat cultural, la lluita contra el racisme i la xenofòbia.\nTreballar des de la perspectiva intercultural per a la conscienciació relativa als Drets Humans (DH) i Drets Humans de les Dones (DHD) per al foment de la convivència i la cohesió social.\nEn tots els casos, el termini perquè les entitats presentin les seves sol·licituds serà d’un mes a partir de la seva publicació al Butlletí Oficial de la Província. Els projectes presentats s’hauran de desenvolupar, preferentment, de l’1 de setembre de 2020 fins al 31 d’agost del 2021 (el curs 2020-21 en el cas dels educatius), a excepció dels del món cultural. ACN\nArticle anteriorCara i creu a les Terres de Lleida amb el risc de contagis\nArticle següentLleida s’incorpora a la xarxa de Cases de la Música


Docents del col·legi de Barcelona on es va suïcidar una alumna defensen la seva tasca\nPublicat 18/06/2021 20:13CET\nDiuen que s'han obert 8 expedients per assetjament i que "en tots els casos" es va concloure que no n'hi havia\nDocents del col·legi Manyanet Sant Andreu de Barcelona, del que es va suïcidar una alumna de 15 anys, han defensat que han desenvolupat la seva tasca "amb la màxima professionalitat i posant al centre l'interès i el benestar de l'alumnat", i han negat que molts alumnes de l'escola hagin marxat per qüestions de 'bullying'.\nEn un comunicat aquest divendres, l'equip docent ha assenyalat que encara "no s'ha refet" de la pèrdua de l'alumna i que no hi ha paraules al món per oferir consol a la família.\nEls professors han lamentat que s'han publicat nombrosos missatges que "qüestionaven la tasca i feien insinuacions sense cap prova" contra integrants de l'equip docent.\n"Sempre hem treballat amb honestedat i una dedicació ferma. Quan hi ha hagut algun indici d'assetjament, s'ha actuat de forma immediata i coordinats amb els responsables de les administracions", han subratllat.\n"No és cert que molts alumnes de la nostra escola s'hagin anat per qüestions d'assetjament. Al contrari, hem rebut a molts alumnes que venien de situacions complexes i s'han trobat a gust amb nosaltres", han afegit.\nHan precisat que, en els últims deu anys, l'escola ha obert vuit expedients d'assetjament, "i en tots els casos" l'administració educativa ha conclòs que no n'hi havia, i tampoc han tingut cap condemna dels organismes públics que tutelen la tasca educativa.\nHan afirmat que esperen saber que va passar i que si alguna cosa no es va fer bé seran "els primers a exigir responsabilitats", i han remarcat que sempre han estat al costat dels alumnes treballant amb professionalitat, vocació i dedicació.\nLa policia catalana va informar que estava investigant d'ofici si la nena va sofrir 'bullying' dels seus companys, i la Conselleria va activar l'Unitat de Suport a l'Alumnat en Situacions de Violència (Usav) i es va comprometre a revisar "totes les actuacions que es van fer en relació a aquest cas".\nEn aquest sentit, el conseller d'Educació, Josep Gonzàlez-Cambray, ha assegurat que el departament tindrà "tolerància zero" amb qualsevol tipus de violència, i ha dit que s'ha obert un expedient informatiu.\nGonzàlez-Cambray ha dit que si es demostra negligència "màximes conseqüència i màxima contundència", obrint els expedients que siguin necessaris sense descartar personar-se en la via penal si s'arribés a ella.