jo confesso | lletres minúscules\n22 dimecres gen. 2014\namistat, amor, carta, Jaume Cabré\nDels llibres que he llegit aquest any que acabem de tancar, n’hi ha un que m’ha colpit profundament.\nAdreça desconeguda, MAUS, Flors d’ombra han estat lectures estremidores, però, el que s’hi afegeix a “Jo confesso” és la destra manera en que Jaume Cabré fa aparèixer la universalitat del mal en la història de la humanitat. El mal és l’actor principal.\nHe trigat uns dies en acomiadar-me’n. Necessitava digerir, particularment, el desenllaç que es cuina en les darreres cinquanta pàgines. Un cop llegit i deglutit he entès per què la crítica i el mateix autor posen l’accent en aquest tema: el mal. Ni maldat, ni perversió, sinó el MAL. Jo hagués preferit parlar d’una història d’amistat, d’amor, de perdó i de memòria que també hi són; però el mal i les seves extensions com la crueltat, l’enveja i la cobdícia són irremeiablement el cor de la novel·la. M’he quedat reflexionant amb el llibre tancat a les mans i, mirant al sostre he recordat les paraules d’una amiga del club que es qüestionava: és inevitable el mal? Com és possible que s’arribi a aquests extrems? I jo, ho rumio i em repeteixo que sempre hi ha una raó en tot allò que fem i diem. El motor del mal, després de reflexionar-ho penso que té molt a veure amb l’enveja i la poca estima vers un mateix.\nHa de vèncer sempre el mal? Vull creure que no, per això, cal llegir en positiu les paraules del pensador britànic d’Edmund Burke:\n“L’únic que es necessita per a que el mal triomfi és que els homes bons no facin res.”\no les d’Alessandro Tomasso Manzini,\n“El veritable mal per a l’home no és que el pateix, sinó el mal que fa.”\nLa sinopsi. M’agrada molt l’entrada que fa Bruno Corty sobre la novel·la: Un ancià escriu les seves memòries. El temps apressa. Els records s’esvaeixen, la foscor va guanyant terreny. Adrià Ardèvol té molt a dir encara. Ell, que havia estat un nen superdotat que parlava una dotzena d’idiomes, erudit i un intel·lectual avançat a la seva època. Adrià Ardèvol ens porta per Europa al llarg de diversos segles, des de la Inquisició al franquisme passant per Auschwitz. Una història del mal des del punt de vista d’un home a punt de tirar la tovallola després d’acomiadar-se un cop més dels seus vells amics, el xèrif Carson i l’indi Àguila Negra, les joguines amb dots de paraula i que esdevenen la seva consciència. Adrià Ardèvol ens recorda que no ens hem de deixar enganyar per les aparences. En el transcurs del relat, ens canta el seu únic amor, la Sara, perduda, retrobada, perduda novament. Pàgines que vessen angoixa, exaltació, culpabilitat i remordiments,\nUn respecte immens. “Jo confesso” és una obra poderosa que s’ha de llegir a poc a poc. És una lectura exigent, molt exigent. No és novel·la per a llegir amb el cap espès perquè et demana que hi siguis. Una peça d’orfebreria, rodona, perfecta que t’arriba com un plat cuinat a foc lent, amb molta dedicació. El ritme no devalla en cap moment, cada episodi llisca fluidament i cavalca amb naturalitat amb el proper. Amb tanta naturalitat que a voltes, has de tornar una mica enrere per escatir que estàs deixant el segle XIV i entrant de ple a Auschwitz -o és que són situacions tan macabrement similars que el cervell no ho pot distingir?-. Aquesta és una tècnica que abunda en tota la novel·la.\nPerò, l’autor encara estreny una mica més la corda, tècnicament parlant, cosa que m’ha captivat: l’alternança de la primera a la tercera persona i que pots trobar fàcilment en un mateix paràgraf. Aquí sí, que o estàs concentrat o perds el fil momentàniament. És però, un repte que l’autor et planteja com a lector i que l’honora com a escriptor.\nL’altre protagonista. El personatge que no deixa d’aparèixer i fa de nexe entre el passat i el present és l’Storioni, un violí que veiem néixer, 1764, i passar de mà en mà. Ens condueix per les èpoques més tenebroses de la història de la humanitat. Com diu una ressenya literària francesa, “Un violon est le fil rouge de cette histoire écrite en lettres de sang”.\nJaume Cabré. Vaig tenir el privilegi de sentir Jaume Cabré de primera mà i em va embadalir la passió que transmet per la literatura perquè viu en la literatura.\n“Quan escric, componc, llegeixo en veu alta per a comprovar que té ritme musical.”\nEsmenta que les primeres pàgines d’una novel·la són un contracte amb el lector, que signa o no. Moment en que el lector decideix continuar o no.\nExplica amb enorme humilitat que vol que el lector s’esforci, descobreixi. Fuig de les evidències, mostra però no explica. És una de els seves dèries. Destil·la els recursos necessaris. No hi ha res gratuït.\nEns parla de la manera en que teixeix els personatges i que els viu intensament. En aquest moment, sento que ens obra la porta del seu obrador. Se’m fa la boca aigua quan relata, com si ens expliqués un conte a la vora del foc, que el nom és el darrer pas per a tancar un personatge. I l’emprova, com si es tractés d’un barret, el fa caminar per veure si li escau… i desitja que sigui a la primera sinó, no li agrada gens haver-lo de canviar. Em sembla magnífica l’escena. I és que com bé diu,“la vida està feta de detalls igual que les novel·les”. Un mestre.\nJo confesso, Jaume Cabré Proa ♣\n4 thoughts on “jo confesso”\ngener 22, 2014 a les 12:20 pm\nTant contenta de ser la culpable de tot això 🙂 i contenta que citis Flors d’ombra i Maus! Gràcies.\ngener 23, 2014 a les 3:44 pm\ngener 24, 2014 a les 12:28 pm\nWuaaaauuu Bloq amb molt de carinyo i un fantastic job !!\ngener 24, 2014 a les 5:49 pm


El bloc de Rafael Borràs Ensenyat: d’agost 2017\nAlgunes impressions d'un viatge pel nord de l'Índia\nDetall a un carrer de Bikaner\nPer als viatgers incansables, l'Índia és, sens dubte, una destinació indefugible. Per als que, des de fa temps, tenim Mahatma Gandhi com un imprescindible referent ètic, i de filosofia de vida, l'Índia sempre ha estat un indret prou interesant. En fi..., els que tenim una edat per, de jovenets, haver-nos emmirallat amb les influències índies al "Revolver" de The Beatles, o, ja més madurets, descobrirem una peça, que encara ara gaudim, de John Coltrane titulada "Índia", inclosa en el disc que, no debades, porta per títol "Impressions, l'Índia ha estat una terra mitològica. Però, què ha passat amb aquestes impressions de tot plegat quan hi he viatjat per primera vegada? Vegem alguns exemples:\nI.- Una destinació veritablement imprescindible: El nord de l'Índia és terra de maharajàs, maharanís, fortaleses, palaus, temples, mausoleus (el Taj Mahal, a Agra és, certament, una absoluta meravella), de terrasses als terrats, de comerços de tota casta i color, d'esplèndids restaurants (allà els curris tenen un altre sabor), de gent que va i ve, d'una religiositat que esdevé en estètica ciutadana, i, alhora, en organització social (el sistema de castes). Em sap greu no haver-hi anat abans. Tanmateix resultaran inoblidables els tes masala.\nII.- El 15 d'agost és el Dia de la Independència de l'Índia. Enguany es commemorava el 70 aniversari. Amb mentalitat europea -o mallorquina, si voleu- em pensava que la premsa recordaria força Mahatma Gandhi. Gran error. Gandhi i Jawaharlal Nehru (el primer president de l'Índia independitzada dels britànics) són personalitats bastant invisibilitzades per l'actual establishment polític, econòmic, i mediàtic indi. Cal recordar que, ara mateix, el president i el primer ministre no pertanyen al Congrés Nacional Indi (INC, per les sigles en anglès), i que, excepte en alguns estats, el Partit del Poble de l'Índia (BJP: Bharatiya Janata Party) és electoralment majoritari. El cas és que, llevat de quan visitarem a Delhi el memorial de Gandhi (el Raj Ghat), els comentaris més recurrents són, gairebé exclusivament, de retret per la partició de l'Índia sotmesa a la corona britànica en el que ara són tres estats independents: República Islàmica del Pakistan, República Popular de Bangladesh, i República de l'Índia.\nTanmateix, la independència se celebra. Va ser especialment interessant veure com, sembla que espontàniament i sincerament, ho fa el jovent. La premsa en general explica els grans avenços en els 70 anys d'independència en matèries com ara prosperitat mitjana, control i seguretat en la natalitat, accés a l'energia, alfabetització, o esperança de vida. No obstant això, el mateix 15 d'agost el Times of India– un diari que és tota una institució- publicà una columna on apunta un seguit de coses sobre l'Índia que la fan especial. En record tres que em semblen prou importants per diferents motius: 597 milions de persones defequen a l'aire lliure, la qual cosa genera, com vos podeu imaginar, importants problemes de salubritat; els freqüents talls de subministrament elèctric han fet revifar el negoci dels generadors d'energia elèctrica per solucionar des de la càrrega de mòbils a assumptes més vitals; la gran importància de la xarxa familiar (les tietes de l'Índia, lis diuen) per trobar des d'una criada a concertar un matrimoni. Val a dir que l'assumpte dels matrimonis concertants és, per dir-ho suaument, al·lucinant. A tall d'exemple, a cada edició dominical del Times of India es publiquen pàgines d'anuncis ordenats per casta, comunitat religiosa, posició social, etc. d'ofertes i recerques de parella matrimonial.\nD’altra banda, pens que a l'Índia -com a tants altres indrets- li cal engegar un nou i renovat moviment independentista per fer front a la dependència de les multinacionals. De fet, ara mateix, amb l'excusa de la "lliure competència", s'està discutint una massiva privatització de serveis estatals bàsics i rendibles, i les transnacionals multiservei estan ben a l'aguait.\nIII.- Mites que s'esvaeixen: a) Arreu hi ha poques "vaques sagrades". La majoria són bous, car les vaques són productives, i, és clar, estan a les cases o les vaqueries per poder ser munyides i emprar o comercialitzar la llet. El negoci és el negoci!; b) La suposada "espiritualitat" d'una societat molt majoritàriament hinduista, ha esdevingut en una societat extraordinàriament sorollosa (els carrers són plens de motos i condueixen emprant constantment el clàxon). El silenci és un bé molt escàs!; c) El permanent creixement econòmic indi. Un article de Ruchir Sharma, l'autor del llibre "The rise and fall of nations" (L'ascens i caiguda de les nacions), publicitat al "Times of India" mentre estava allà, explicava amb dades contundents l'estancament de l'economia índia; d) Hom té la impressió que les desigualtats van en augment per l'absència de polítiques veritablement distributives, i en la mesura que avancen els efectes del canvi climàtic. La famosa "classe mitjana índia" em sembla una fal·làcia; e) El menjar indi –un paradís per a les persones vegetarianes- és deliciós, però no és tan coent com es diu; f) Les notícies que ens arriben sobre mobilitzacions socials contra les violències masclistes són, evidentment, bones notícies. Igualment, potser no és mala idea l'existència de vagons exclusius per a dones en el Metro de Delhi. Però no cal fer-se massa il·lusions car, de moment, contrasten amb la crua realitat. De tornada a casa, un reportatge titulat "How to get away with munder" que publica The New York Times, informa fil per randa que la pels assassins de dones la impunitat és la norma; g) La tensió interreligiosa és, diguin el que diguin, bastant present, sobretot entre els molt majoritaris hindús i la minoria majoritària musulmana. La celebèrrima frase de Gandhi "Déu no té religió" s'ha convertit en un souvenir estampat a una samarreta.\nInsistesc que només són impressions, potser poc reflexionades i escrites a la corra cuita.\nPublicat originalment a dBalears (28-VIII-2017)\nFoto: Rafael Borràs (Agost 2917)\nPublicat per Rafael Borràs a dimecres, d’agost 30, 2017 Cap comentari:\nPublicat originalment a l’Ara Balears (24-VIII-2017)\nPublicat per Rafael Borràs a divendres, d’agost 25, 2017 Cap comentari:\nPublicat originalment a l’Ara Balears (10/08/2017)\nPublicat per Rafael Borràs a dijous, d’agost 24, 2017 Cap comentari:\nQuan es publiquin aquestes línies seré de viatge. Fart de saturació turista hauré fugit d'aquesta sanció que m'han robat la Mallorca en la qual es podia gaudir del descans estiuenc fins i tot els que som indígenes. Ja saben que les autoritats i els poders fàctics han decretat que l'Índex de Pressió Humana o els vols que aterren en l'Aeroport de Palma són intangibles i que tot això de la saturació és una simple sensació. Però si d'una sensació es tracta, convindran amb mi que és una molt mala sensació, cony!\nTambé hauré fugit de les que anomenaré "precarietats laborals estiuenques" que, per raons familiars, de veïnatge o amistat, tant em van atabalar durant el mes de juliol i els primers dies d'aquest mes d'agost.\nJuliol va començar amb el que semblava una bona notícia. Un nebot em va enviar un wassapp en el que m'informava que aquest estiu treballaria uns mesos com a becari a una empresa tecnològica. Em preguntava quants mesos havia d'estar "assegurat" per saber si, amb els de l'estiu anterior, una vegada finalitzés el treball de becari d'enguany, tindria dret a alguna prestació per desocupació. Li vaig haver de contestar que perdés qualsevol esperança a tenir aquest dret i li vaig explicar que les beques no suposen una relació laboral en cap cas i, per tant, la seva cotització cobreix totes les contingències de la Seguretat Social (malaltia, accidents de treball, jubilació, invalidesa...) excepte la de desocupació, per la qual cosa no es genera el dret a aquesta prestació. El meu nebot és un d'aquests gairebé 80.000 becaris que en el conjunt d'Espanya tot i cotitzar a la Seguretat Social sofreixen una dura precarietat salarial durant el temps que dura la beca i en finalitzar-la.\nJa a mitjans de juliol em trob a l'entrada del meu Centre de Salut, a una filla d'uns veïns. En veure'm m'ofereix fer-me soci de Metges Sense Fronteres. Li contest que a casa ja som socis d'aquesta ONG i que no sabia que ella tingués cap relació amb MSF. Em contestà que efectivament res tenia a veure i que únicament era la feina d'aquest estiu que havia aconseguit mitjançant una empresa d'intermediació laboral. L'han fixada perquè faci de "captadora de socis" per diverses ONGs durant tres mesos. Li han obligat a fer-se autònoma i no li garanteixen cap retribució fixa. Depèn dels socis que faci i, pel que m'explica, en el millor dels casos, fregarà el Salari Mínim Interprofessional cada mes.\nEn els últims dies de juliol, tinc la necessitat que em portin a casa menjar preparat. És una cosa que faig tan poques vegades que no recordava l'última vegada que un repartidor d'aquest tipus de menjar tocava a la porta del meu domicili. En obrir-li m'adono que és el fill d'un amic. Li pregunt quant temps fa que treballa de repartidor. Em contesta que exactament no és un treballador repartidor sinó un col·laborador d'una plataforma digital que el crida al mòbil quan algun client reclama una comanda. Ni té relació laboral, ni res semblant.\nI tanmateix el meu nebot, la filla del meu veí i el fill de l'amic seran considerats persones ocupades en l' EPA del Tercer Trimestre. I si algú parla de subocupació el califiquen de persona desbaratadora\nTot plegat, saturació turística que és considerada únicament una sensació i tanta precarietat laboral que és considerada una millora de la situació laboral, se'm fan inaguantables. Deix Mallorca per uns dies. A reveure!\nPublicat originalment a dBalears (14-VIII-2017)\nInsuficient Pacte d'Estat contra la Violència de Gènere\nNo és cosa fàcil opinar sobre l'anomenat "Pacte d'Estat contra la Violència de Gènere". No ho és per algú que no és gens partidari dels "Pactes d'Estat" posat que, per experiència històrica, solen ser una forma d'imposar "sentit comú conservador". Però en el cas de la violència masclista -de les violències masclistes, millor dit-, és molt necessari que els agressors percebin que tots els grups polítics sense fissura estan en contra seva. I, sobretot, per a les víctimes és clau que rebin el missatge que tota la societat les dóna suport. Que tots i totes estem amb elles, que ens tenen al seu costa amb l'objectiu de què acabi a la seva tortura i sofriment. Quan una denúncia al seu agressor ha de sentir-se acompanyada per totes les institucions i la societat civil fent pinya. En aquest sentit l'acord era necessari, era la reivindicació central de la gran Marxa Estatal contra les Violències Masclistes, que es va celebrar a Madrid el 7 d'abril de 2015.\nPerò si es repassen les dues-centes i escaig mesures contingudes a partir de la pàgina 238 del text de Dictamen de la Subcomissió del Congrés dels Diputats per al Pacte d'Estat en matèria de Violència de Gènere, cal concloure que és un pacte absolutament insuficient per fer front a un repte de la magnitud com el de les violències de gènere. La primera de les insuficiències és precisament la limitació a la violència en l'àmbit de la parella, deixant fora del pacte a altres violències, com ara, les agressions i violacions sexuals o l'assetjament en el treball.\nUn pacte que no recupera l'assignatura d'educació per a la ciutadania; que no especifica en quines polítiques concretes s'invertiran la partida dels 1.000 milions d'euros en els pròxims cinc anys; que no desfà a recentralització administrativa que el Govern del PP ha aplicat manu militari a Comunitats Autònomes i, sobretot, a Ajuntaments; que deixa moltes de les mesures en simples anuncis d'estudis o d'avaluacions... no és, curt i ras, el Pacte d'Estat necessari i pel qual el moviment feminista ha estat tant temps lluitant. Caldrà, idò, seguir en la lluita per fer realitat allò que és necessari per a l'erradicació de debò de totes les violències masclistes. Aquest pacte no és el fi de cap camí, és únicament un començament de mínims.\nPublicat originalment a dBalears (07-VIII-2017)\nI així un enfilall d'històries de precarietats laborals i de males condicions de treball que haurien de fer avergonyir molta gent de l'establishment empresarial i polític illenc, sobretot d'aquells que presumeixen de xifres macroeconòmiques de creixement, especialment pel bon moment del sector de l'hostaleria i el turisme. Però, ja se sap que la irracionalitat del PIB és tal que, pel que fa a Las Kellys, el consum més gran de fàrmacs repercuteix positivament a l'increment del PIB, molt més que un treball en condicions òptimes de salut laboral i de prevenció de riscos labors. En aquest sentit, Bob Kennedy tenia molta raó en afirmar que "el PIB ho mesura tot menys el que fa que una vida mereixi ser viscuda".\nPublicat originalment a l’Ara Balear (17/08/2017)\nNota: La concentració prevista pel 18 d'agost, a causa dels atemptats terroristes de Barcelona, es va ajornar al divendres dia 25.\nPublicat per Rafael Borràs a divendres, d’agost 04, 2017 Cap comentari:


Cherie Pridham, la dona que triomfa en un món d’homes i bicis\nPRIMERA DIRECTORA ESPORTIVA\nLa responsable tècnica britànica es va convertir dilluns en la primera dona que guanyava com a directora una etapa ciclista de màxim nivell a la Tirrè-Adriàtic.\nEn el Tour serà la responsable a l’equip d’Israel de conduir Chris Froome en el difícil repte de conquerir una cinquena victòria a París.\n«La meva funció és ser directora esportiva, no directora esportiva femenina», repeteix.\n16 de de març del 2021. 18:23\nCondueix el cotxe d’Israel, l’equip ciclista que porta el nom d’un país que com d’altres busca a través d’aquest esport prou promoció per atraure turistes quan la situació de la pandèmia ho permeti. Es diu Cherie Pridham i al maig complirà 50 anys. «La meva funció és ser directora esportiva, no directora esportiva femenina», repeteix en qualsevol entrevista quan es destaca la peculiaritat de ser la primera dona que dirigeix un equip ciclista del més alt nivell i la persona que es posarà al volant i definirà la tàctica en el difícil repte que pretén aconseguir Chris Froome en el pròxim Tour. Seguir els passos de Jacques Anquetil, Eddy Merckx, Bernard Hinault i Miguel Indurain i sumar una cinquena victòria a París.\nPrecisament, ni Anquetil ni Merckx, haurien pogut ser dirigits per una dona. El ciclisme passava per ser un dels esports més masclistes fins fa unes quantes dècades. Es dona la circumstància que fins a finals dels anys 70 qualsevol dona tenia prohibit acreditar-se en la volta francesa. El 1978 va aparèixer la primera periodista a la sala de premsa, que era vista pels seus col·legues com una espècie de bitxo raro. I, és clar, no escrivia de qüestions tècniques i esportives del Tour, sinó que elaborava notes de societat sobre la carrera.\nFins a Luis Ocaña va tenir en risc perdre el Tour de 1973. El ciclista volia dormir amb Josiane, la seva dona, que passava d’amagatotis a la seva habitació. Fins que un dia un jutge de la carrera la va descobrir per amenaçar el ciclista de treure-li el jersei groc si tornava a compartir llit amb la seva parella. Ocaña, en el bo i en el dolent, mai va fer gaire cas del que li deien altres persones.\nEn aquella època només estava permesa la presència de la dona en el Tour per executar el paper d’hostessa i repartir petons al podi, amb la sola excepció d’Yvette Horner, que va viatjar durant els anys 50 a la caravana publicitària de la carrera per animar el públic que hi havia a les cunetes amb el seu barret mexicà i tocant l’acordió.\nAvui hi ha metges, fisioterapeutes, psicòlogues, responsables de premsa i, amb l’excepció de Pridham, fins i tot una dona que dilluns es va convertir en la primera directora esportiva que guanyava una etapa en una carrera World Tour, la Tirrè-Adriàtic amb el danès Mads Würtz, una carrera que guanyarà aquest dimarts, tret de sorpresa, el fenomen de Tadej Pogacar.\n— Israel Start-Up Nation / Israel Cycling Academy (@TeamIsraelSUN) 15 de marzo de 2021\n«Tota la meva vida he treballat amb ciclistes homes. I això no suposa un problema per a mi. Només espero que la meva feina obri les portes a altres dones, perquè jo tindré al cotxe els mateixos problemes que altres col·legues. Cometré els seus mateixos errors i aconseguiré els mateixos èxits», diu Pridham, com a gran entusiasta d’aquest esport.\nMolts anys vinculada al ciclisme\nI és que fa anys que ella està vinculada al ciclisme. Com a corredora va disputar vuit vegades la Grande Boucle (la versió femenina del Tour) i dos Giros fins que el 2006 va haver de penjar la bici després de tenir un accident. Va començar llavors la seva feina com a responsable esportiva en equips modestos. I va fundar el seu propi equip fins que el desembre passat l’Israel Stard Up Nation la va incorporar al seu staff tècnic, on també hi ha l’espanyol Óscar Guerrero.\nEl conjunt israelià va buscar en Pridham la persona que podia reconduir la carrera de Froome, després d’abandonar l’Ineos (abans Sky) per donar un últim impuls al Tour davant els nous talents encapçalats per Pogacar i els més joves de la seva generació com Primoz Roglic. Ho tenen difícil. ¿Impossible?


B.01.08 / PREVENCIÓ I SEGURETAT VIÀRIA / B.01 Prevenció i seguretat\nA causa de la situació actual, als diferents protocols de seguretat que hem de seguir i a la manca d'efectius, ens veiem obligats a no poder admetre més peticions per a aquesta activitat. Les que s'han sol.licitat fins a dia 9 de desembre es realitzaran segons el que s'hagi previst individualment. Gràcies per la vostra comprensió.\nL'activitat es du a terme dins les aules on s'informa als alumnes de lús adequat de la Internet i de les xarxes socials mostrant els avantatges de les relacions cibernètiques i recalcant especialment els perills que suposa compartir algunes dades personals. També es parla de conductes delictives cibernètiques.\nActivitat adreçada a 5è i 6è d'educació primària, educació secundària, batxillerat, a les associacions de mares i pares i a qualsevol col.lectiu interessat.\nAgents del departament d'Educació Viària de la Policia Local.\nLa sessió té una durada d'una hora, aproximadament.\nÉs pot fer la reserva des del programa de Palma Educa per tal de poder tenir una previsió de la demanda encara que les sessions es concretaran directament amb lel deparatament d'Educació Viària.\nEl programa es realitza dins l'escola en horari lectiu.\nPer qualsevol consulta, contactau amb el departament d'Educació Viària al telèfon 971 225 500 extensió 2027, o al correu electrònic: educacioviaria@pol.palma.cat\nO podeu telefonar a la Regidoria d'Educació i demanar per Apol.lònia Mora al tel. 971 449 406 o al correu amora@palma.cat


Condemnen a 18 anys de presó els pares d'Asunta per matar la nena - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCondemnen a 18 anys de presó els pares d'Asunta per matar la nena\nEl jutge, com el jurat, considera provat que Porto i Basterra van assassinar la seva filla\nefe | santiago de compostel·la 13.11.2015 | 00:00\nRosario Porto en primer terme i Alfonso Basterra, al fons, en el judici arxiu/efe\nEls pares d'Asunta, Rosario Porto i Alfonso Basterra, han estat condemnats a 18 anys de presó cada un d'ells per l'assassinat de la menor, tenint en compte, a més, l'agreujant de parentiu, segons va informar el Tribunal Superior de Justícia de Galícia.\nDe conformitat amb el veredicte del jurat, la sentència de la secció sisena de l'Audiència Provincial de la Corunya, amb seu a Santiago, considera provat que els dos acusats van asfixiar la filla perquè tots dos eren a la casa de Montouto quan es va produir la mort de la menor.\nAixí doncs, la resolució -que previsiblement serà recorreguda per les defenses- sosté que Rosario Porto era a Montouto perquè així ho va confirmar ella i es recull en les imatges, igual que Alfonso Basterra, ja que "les proves aportades demostren que era al carrer amb la menor" i que "va mentir" sobre el que va fer la tarda dels fets.\nEl magistrat considera que "la coartada al·legada per l'acusat és falsa", i el jurat entén que Alfonso Basterra "també va pujar a Montouto" perquè no només no hi ha cap contraindici que demostri que l'acusat va ser al seu pis, sinó també perquè "les imatges de les càmeres de gravació no permeten veure si anava algun ocupant al seient del darrere" del vehicle en el qual Rosario Porto porta Asunta a la casa.\nLa sentència considera provat que els acusats, de comú acord, van subministrar repetidament a la nena, des d'almenys tres mesos abans de la mort, un medicament que contenia Lorazepam. Segons la resolució, el pare va retirar en almenys tres ocasions una quantitat mínima de 125 comprimits del fàrmac a la mateixa farmàcia, entre juliol i setembre del 2013. Els membres del jurat consideren provat que els acusats van decidir posar fi a la vida de la nena i per a això li van subministrar en el menjar una quantitat de medicament que contenia Lorazepam per, quan fes efecte, asfixiar-la.\nSobre aquest aspecte, segons el magistrat "les proves científiques desmenteixen la versió de les defenses", que asseguren que els acusats no van administrar el fàrmac a la nena. La sentència argumenta que si Asunta hagués consumit el fàrmac després d'estar amb els seus pares, l'hora de la mort caldria situar-la a partir de les 22.15 hores. Però, "a aquesta hora, l'estómac havia d'haver estat completament buit i les proves pericials demostren que això no és així".\nSegons la sentència, les dades científiques també desmunten la possibilitat que el fàrmac el subministrés Porto "en l'escàs marge de temps que va passar per casa abans d'anar a recollir el cotxe per anar a Montouto".\nIndica la sentència que en un moment entre les 18.3 i les 20.00 hores del 21 de setembre del 2013, a la casa de Montouto, els pares van asfixiar la nena per mitjà de la compressió que li van aplicar sobre la boca i el nas i, en un moment proper a la mort de la menor, la van lligar pels braços i els turmells amb cordes de plàstic taronges.\nLa menor no va poder defensar-se de manera efectiva perquè estava sota els efectes del medicament que amb aquesta fi se li havia subministrat, el que provoca, diu la sentència, que s'entengui que va existir traïdoria i es tipifiquin els fets com a assassinat.\nDels episodis de sedació relatats pels professors de la víctima, recorda el magistrat president del jurat, Jorge Cid Carballo, que l'única resposta que han donat els acusats és que ni tan sols recorden l'incident, "cosa que resulta certament poc creïble i poc coherent amb la versió que s'ha tractat d'oferir d'uns pares responsables i preocupats pel benestar de la seva filla". Subratlla la sentència que, "al contrari", els fets posen de manifest que els acusats, de comú acord, van subministrar a la seva filla el Lorazepam i que tots dos eren conscients dels efectes que li produïa a la menor. Destaca també que "el fet que des de tres mesos abans que morís i fins al mateix dia de la seva mort la menor hagués estat consumint de forma repetitiva i continuada Lorazepam, arribant a un elevat nivell de toxicitat el dia de la seva mort, descarta la hipòtesi plantejada per les defenses sobre que el fet delictiu va ser comès per un tercer".


El ministre de Turisme i Telecomunicacions s'ha reunit amb representants de diversos països durant la trobada\nJordi Torres, al centre, amb Carlos Peguero i Roberto Henríquez, representants de la República Dominicana al Congrés\nEl ministre de Turisme i Telecomunicacions, Jordi Torres, ha assistit al I Congrés Gatronòmic Iberoamericà-Binómico que s'ha celebrat a Huelva durant aquesta setmana. En l'esdeveniment, Torres ha remarcat la gastronomia del Principat i la seva aposta pels productes de quilòmetre zero, a més de la promoció que se'n farà amb el nou receptari de plats andorrans. Dins dels actes emmarcats en el Congrés, Jordi Torres ha entregat a Joan Albert Farré, de Borda Sabaté, un reconeixament a la seva trajectòria en el món de l'enoturisme.\nParal·lelament, el ministre s'ha reunit amb la direcotra general de Promoció Turística d'Argentina, Yanina Martínez, i amb Carlos Peguero i Roberto Henríquez, viceministres de Cooperació Internacional i Qualitat de la República Dominicana sobre la reactivació del turisme. El titular de Turisme i Telecomunicacions, també s'ha reunit amb el consultor del Pla Iberoamericà de Gastronomia i Alimentació Sostenible, Lázaro Rodríguez.\nEl Congrés ha reunit 40 ponents d'11 nacionalitats diferents, entre ells, cuiners amb estrelles Michelin i periodistes gastronòmics.


El Club de Gimnàstica Rítmica de Quart de Poblet ascendeix a 3a divisió\nÉs l’únic Club de la província de València que ha aconseguit l’ascens\nEl Club de Gimnàstica Rítmica de Quart de Poblet ha ascendit a tercera divisió per primera vegada en la seua història. Aquest dissabte es va disputar en el Palau Municipal d’Esports d’Osca el control-competició d’accés per a la tercera divisió de la Lliga Iberdrola de gimnàstica rítmica 2022.\nDesprés d’una intensa i emocionant jornada sobre el tapís d’Osca en la qual va comptar amb exercicis de mans lliures, entenimentada, cércol, pilota, maces i cinta, la Real Federació Espanyola de Gimnàstica va confirmar els clubs que van aconseguir aconseguir una de les huit places per a la Lliga.\nEl club quartero estava intentat aconseguir aquest ascens fa diversos anys fins que, per fi, aquest cap de setmana l’han aconseguit. És una gesta gens fàcil. Prova d’això, és que només huit clubs de tota Espanya ho han aconseguit, dues d’ells de la Comunitat: el Mabel, de Castelló i el Club GR de Quart de Poblet.\nLes gimnastes que han aconseguit l’ascens són Paula Muñoz, Claudia Moreno i Laura León, sota la direcció de la seua entrenadora Cristina Sanchís, qui ha ressaltat la gran importància que té per al Club, ja que “és un objectiu que ens marquem fa cinc anys i suposa el poder participar en la Lliga Nacional contra els millors equips d’Espanya.”\nAquesta lliga va nàixer fa un lustre i no funciona per les categories tradicionals com la resta de competicions. En aquest cas, la Lliga Nacional Iberdrola competeix per clubs. És a dir, és l’entrenadora qui decideix quins gimnastes acudeixen a la competició independentment de la seua edat.\nCada club ha de competir amb els sis aparells i la mitjana final és la que dona o no l’accés a aquesta Lliga.\nPrevAnteriorAlfafar posa en marxa els “Espais Concilia”\nSegüentTrasllat roques Corpus a l’Estació del Nord de ValènciaNext


D’on ve l’estesa moda de les ungles ? | Institut Lacetània\nAngela Beltran Fernández11/12/18\nRepassem des dels seus inicis totes les tendències en manicura que avui en dia són tan conegudes entre les noies. Igual que la moda, la manicura ha passat per diferents etapes amb els seus respectius estils.\nLa paraula manicura ve de la combinació en llatí de les paraules “manus” (mà) i “cura”. És a dir la cura de les nostres mans. Fa 3.000 anys el poble egipci ens va deixar alguns dels millors consells de bellesa, no podem deixar de destacar a Cleopatra, que aplicava henna en les seves ungles per donar-los color o com els xinesos cobrien les seves ungles en tons brillants demostrant que no pertanyien a la classe treballadora.\nAl segle XVII a l’Extrem Orient portaven les ungles llargues que era sinònim de poder i de riquesa. Els colors preferits eren l’or, plata i vermell brillant. Fins i tot feien servir una mena de fèrula d’or per protegir-les i destacar la longitud.\nAl segle XIX s’imposaven les ungles punxegudes en forma d’òval i amb punta molt fina. Les dones banyaven les seves ungles en olis aromàtics i se les esmaltaven en tons molt clars i naturals. El 1830 el Doctor SITS va ser el primer en utilitzar una llima de l’arbre de taronges en les ungles dels seus pacients. Anys després el seu net va crear un sistema sencer de cures per a les ungles que va començar a comercialitzar als Estats Units revolucionant el mercat.\nAl Segle XX per fi van arribar els esmalts d’ungles! Els colors vius i brillants eren per a les classes populars, mentre que els colors perlats i clars es reservaven per a la classe més benestant. Va ser Coco Chanel qui va introduir les ungles curtes i acolorides en tons forts per les classes socials benestants. De 1930 a 1940 es va descobrir el dissolvent, les ungles postisses i els enfortidors d’ungles.\nVan començar a sorgir els primers experts i a impartir xerrades sobre les noves tècniques. Durant els anys cinquanta arrasa el color vermell. Durant els seixanta es comencen a posar de moda colors com el blau, verd, per donar alegria al moviment hippy. En els setanta tornen a canviar les tornes, la moda era portar manicura francesa al llarg d’ungles que més t’agradés. A poc a poc la moda es va adaptant a les necessitats de la dona treballadora. En els noranta arriben els colors neons i el negoci dels esmalts segueix creixent a una velocitat extrema. En els últims anys hem vist de tot: nail art, esmaltat permanent, tot tipus de formes i per descomptat infinitat de colors.\nLes claus del 2018? L’expressió i l’atreviment. Les ungles de gel i les de porcellana han tingut un inesperat èxit en els últims anys. Les primeres, més fàcils de col·locar requereixen un polit extra per quedar naturals, mentre que les segones, de fibra de vidre deixen un aspecte més natural.\nGeneral, Moda, Revista 0


Trobada de clubs amb la metodologia Smartfootball a Salou\nTrobada de clubs que utilitzen la metodologia Smartfootball a Salou\nAquest passat 20 de desembre, l’Ebre Escola Esportiva, va participar a la trobada de clubs que utilitzen la metodologia Smartfootball aplicada per Tecnifutbol.\nL’Ebre Escola Esportiva, va ser present a les instal·lacions de Salou amb equips de categories de Prebenjamí, Benjamí i Aleví.\nLa trobada va servir per a ficar en pràctica tota la feina que realitzen els nostres entrenadors dia a dia amb els xiquets i xiquetes de l’Ebre Escola, així com, compartir les experiències amb els altres equips presents que utilitzen la mateixa metodologia d’aprenentatge.\nQUÈ ÉS SMARTFOOTBALL?\nOriginada a Catalunya, la metodologia smartfootball es basa en la resolució de problemes, amb l’objectiu de millorar la creativitat i la intel·ligència estratègica dels jugadors, alhora que milloren la seva consciència de joc.\nLa metodologia gira entorn del cervell i la seva capacitat plàstica. És un model d’aprenentatge que se centra en l’enriquiment cerebral, destinat a desenvolupar jugadors més intel·ligents i creatius. L’estil de marca del futbol català és venerat a tot el món i segueix produint jugadors de talla mundial.\nEls fundadors de smartfootball tenen molts anys d’experiència en el més alt nivell del joc, tant a nivell nacional com internacional, i han treballat amb alguns dels entrenadors líders en el futbol mundial.\nSmartfootball es basa en desafiar el pensament dels jugadors, fent-los més conscients del seu paper en l’equip i permetent-los veure el joc desplegar-se.\nLa metodologia ajuda al jugador a desenvolupar estratègies i comprensió dins el context del joc. El resultat és un jugador més intel·ligent que és tàcticament astut i que millora constantment la seva consciència general i el seu sentit posicional, amb o sense pilota. La seva reacció a les transicions es torna més eficient, mentre que la seva compostura i capacitat de fer temps per a si mateixos millora.\nTot l’anterior s’aconsegueix mitjançant l’establiment de ‘Problemes’ i preguntes, així com la repetició i les sessions a l’aula, que juntes es combinen per desenvolupar el cervell del futbol.


espeleobloc: Bioespeleologia I i II. Espeleocat Tallers 2009.\nBioespeleologia I i II. Espeleocat Tallers 2009.\nEl passat dissabte dia 6 de juny, va tenir lloc la primera sessió a les coves de Rialb, amb el tema de Pràctiques de recerca, captura i conservació temporal de la fauna cavernícola.\nA la cavitat una setmana abans s'havien escampat diversos esquers per atraure la fauna i d'aquesta manera "assegurar" que els cursetistes podrien veure i capturar la fauna característica de la cavitat. El sistema va donar bons resultats i es va poder recollir una bona representació faunística.\nTambé dins la cova es va fer una presentació audiovisual dels sistemes, estris i espècimens més característics de la fauna subterrània.\nEl dimarts 9 de juny del 2009, ha tingut lloc la segona sessió de Bioespeleologia, dins dels deu actes programats en motiu dels 30 anys de la Federació Catalana d'Espeleologia\nEl Museu de Ciències Naturals de Barcelona ha cedit desinteressadament el local. Des d'aquí donem el nostre reconeixement per la sempre important col·laboració.\nEls vint assistents varem poder gaudir d'una conferència magistral del nostre amic el Dr. Xavier Bellés que ens va exposar l'Evolució de les idees en la recerca bioespeleològica, les diverses teories i les seves progressives variacions al llarg de poc menys de quatre-cents anys.\nDesprés del tema de fons, va seguir amb una explicació dels actuals sistemes d'estudi de la fauna cavernícola partint dels anàlisi genètics de l'ADN. També des d'aquí volem agrair la inestimable col·laboració d'en Xavier, sempre disposat a dissertar sobre els seus grans coneixements.\nLa part final de la sessió, presentada per Floren Fadrique; Francesc Alfambra; Jordi Comas i Lluís Auroux, va ser una exposició de les condicions biològiques de les grans cavitats d'alta muntanya en quant a la gran escassetat que presenten de fauna cavernícola.\nUna projecció de vistes dels diferents hàbitats i biòtops d'aquestes particulars cavitats, va voler donar a conèixer des d'un punt de vista pràctic, els llocs i les condicions més adients a on tindrem més possibilitats de trobar espècimens cavernícoles.\nDesitgem que les properes sessions sobre altres temes d'especialització, tinguin també una bona participació d'assistents.\nAprofitem per a recordar que la propera sessió, sobre el tema Coneixement del carst a través de l'aigua, serà el proper dijous 18 de juny de 2009 a local del GEP de l'Agrupació Excursionista Pedraforca, carrer Sant Sever nº 2, 1r. Barcelona\nEtiquetes de comentaris: Biospeleologia, Cursos, Federació


Cerca totes les ofertes d'hotels a Lea Entrada:\nLamp Cottage...Habitacions per nit per només Peveril Cottage...Habitacions per nit per només Haddon Cottage...Habitacions per nit per només Més zones a Cromford\nLea és en dels molts llocs de Cromford que els viatgers gaudeixen de visitar. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Una destinació d'innegable popularitat , Lea ofereix una escapada memorable amb els seus famosos llocs i bon menjar. Assegurís de mirar a Agoda.com pels millors preus disponibles a Cromford. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Vegi les ofertes d'hotels més ben qualificades a Lea insertant les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Lea, Cromford\nDissenyat tant per oci com per negoci, Lamp Cottage està situat idealment a Cromford; una de les...\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Peveril Cottage és una elecció...\nAl visitar Cromford, vosté es sentirà com a casa a Haddon Cottage, què li ofereix un allotjament de...\nTots els hotels de Cromford\nHotels a Lea: Haddon Cottage


Gràcies Ada per treure’ns la veu! ! directe!cat\nPolítica Última actualització Dimarts, 14 de juliol de 2015 09:55 h\nGràcies Ada per treure’ns la veu!\nPrimer ple de Colau amb protesta a la grada inclosa\nEntitats juvenils lamenten que el nou cartipàs de l’Ajuntament de Barcelona no contempli una regidoria de Joventut ni que aquesta depengui d’Alcaldia. Un grup de joves convidats al Ple de l’Ajuntament de Barcelona han mostrat de forma pacífica i en silenci pancartes de protesta en aquest sentit. L’alcaldessa de Barcelona s’ha mostrat respectuosa amb la llibertat d’expressió sempre i quan la protesta no dificulti la marxa del Ple.\nAda Colau, joves, Ple Ajuntament Barcelona, Protesta\nEl passat juny el Consell de la Joventut de Barcelona lamentava en un comunicat que Barcelona en Comú, candidatura que governarà la ciutat de Barcelona durant els propers 4 anys, no hagi incorporat una regidoria específica de Joventut ni que aquesta pengi d’alcaldia. Joventut formarà part de l’àrea de Drets Socials, i concretament de la Regidoria de Cicle de Vida, Feminismes i LGTBI encapçalada per Laura Pérez.\n15 de juliol de 2015, 13.35 h\n15 de juliol de 2015, 10.23 h\nEn tan poc paquet de propostes i desproposits, aquest govern de la ciutat pot dur al silenci total la ciutadania, estem als LLIMBS\nQUIN DESORI SENYOR!\n15 de juliol de 2015, 08.44 h\n#1 Estimat fariseu, exacte! Com sempre l'has clavat; d'això mateix es tracta, de PROPOSAR i de llegir el Periodico. Llibertat d'expressió.\n14 de juliol de 2015, 21.03 h\n14 de juliol de 2015, 18.50 h


CONTES SOLIDARIS: LA PARÀBOLA DEL BONSAI\n– 14 enero, 2014Publicado en: Uncategorized\nUn bonsai és un arbre normal i corrent, el qual es manté petit en podar-li les branques i arrels, plantat dintre d’un volum reduït de terra. Es poden les branquetes quan tenen 7 o 8 parells de fulles, tallant per sobre dels 2 o 3 primers parells.\nLes arrels dels bonsais, no poden sortir del test.\nTambé es retallen les ales d’algunes aus perquè no puguin emprendre el vol i escapar-se.\nFins i tot sabem que al Japó fins el 1911 era permès que, per raons estètiques, els peus femenins no passessin de set centímetres. Es servien de calçats i embenatges molt agressius.\nCom cada any, els autèntics “reis” de les festes nadalenques no han estat els Mags d’Orient, sinó els nens de les famílies. Embolcallats de misteri i màgia, molts hauran viscut en un món irreal d’abundància. Un autèntic “tsunami” de mostres d’afecte que, en molts casos, com l’escuma del cava, gairebé desapareixen al llarg de l’any que acaba de començar.\nPer a un sector més minoritari però significatiu de la població, l’atracció per l’Infant del pessebre haurà desvetllat per unes hores records d’infància, sentiments solidaris…\nUn voluntari de la parròquia m’acaba de preguntar si ja pot endreçar el Nen Jesús fins l’any que ve. Li pregunto què passaria si aquest any no l’endrecéssim, el deixéssim créixer i que s’expressés del tot. Us podeu imaginar la cara d’interrogant que posà el voluntari?\nEls nens captiven els adults però, preferim que segueixin essent nens o acceptem i facilitem que creixin, es facin grans? Podria donar-se que persones biològicament adultes fossin encara infantils? En aquest cas, podríem parlar de persones “bonsais”.\nJa fa uns mesos em va arribar un escrit de Fra Jacint Duran, caputxí d’Arenys de Mar, molt suggerent.\nSegueixen uns fragments del mateix com a botó de mostra:\n«Sant Pau, abans de la seva conversió, era un perfecte bonsai. Ben retallat per totes les lleis i normes. Era meticulós complidor de la Llei. Era un perfecte bonsai: No fer això! No tocar allò altre! Tallar per aquí, no dir, no fer… Tot ben petit, mesurat, controlat.\nTot dins les normes i prescripcions. “Irreprensible” i, malgrat tot, no era del grat de Déu. S’havia de convertir, girar, canviar?, però… què?\nQuan, per a Pau, tot estava clar i sota control i fins controlava els altres… “Déu li mostrà el seu Fill”!! Ara ja no es tractava de retallar, d’empetitir, sinó de deixar que la vida brollés a desdir.\nNo deixem que ens acotin, ni ens vigilin la nostra fe els encotillats pel políticament correcte. La nostra fe ha de viure i créixer a casa, al treball, a l’economia, a la política, a la plaça. No volem que ens barrin el pas els tòpics del que és o no correcte en el nostre món del pensament únic.\nAmb humilitat, amb respecte, però amb convicció, hem de fer créixer i expressar la nostra fe.\nNo som un bonsai que viu sol en una torreta, sinó que som un bosc i del bosc vivim. D’ell hem rebut la llavor i la saó dels segles. Som un bosc on hi ha arbres de totes menes.\nEls cristians som un bosc on el món troba ombra, repòs, descans. Som un oasi on, en el seu bell mig, hi ha la Font de la Vida.\nLa remor d’aquesta font són les paraules de Jesús que avui ens diu: “Aixeca’t”, certament: “Aixeca’t tu que dorms i Crist t’il•luminarà”.\nLa remor d’aquesta font són les paraules dels creients que aclamen: “Déu ha visitat el seu poble”.»


Detenen una dona que assaltava ancianes a casa seva - maresme360 - Portal de notícies del Maresme\nInicioDetenen una dona que assaltava ancianes a casa seva\nDetenen una dona que assaltava ancianes a casa seva\n25 novembre, 2011 Redacció General 0\nEls Mossos d’Esquadra han detingut una dona de 34 anys i nacionalitat romanesa com a presumpta autora de tres delictes de robatori amb violència, lesions i detenció il·legal. La dona es dedicava presumptament a assaltar ancianes a casa seva per després robar-les. Actuava al Maresme, concretament a El Masnou, Sant Vicenç de Montalt i Premià de Mar.\nLa investigació va començar el mes de juliol passat quan es va cometre el robatori del Masnou. El grup de robatoris violents de la unitat territorial d’investigació de la Regió Policial Metropolitana Nord va permetre identificar i detenir, el passat 18 de novembre, la presumpta autora d’aquests fets, que comptava amb diverses detencions prèvies per furt, estafa, robatori amb força i mendicitat amb menors.\nLa detinguda ja ha ingressat a la presó tot i que la investigació continua oberta perquè es continua estudiant la seva participació en altres casos similars.\nEl Maresme organitza diversos actes amb motiu del dia internacional per a l’eliminació de la violència envers les dones


Accessoris d'estoig Hi ha 9 productes.\nCorretja neoprè Bam Fashion 9002 per a estoig de Violí-Viola-Guitarra Corretja neoprè Bam Fashion 9002 per a...\nCorretja de neoprè Bam Fashion 9002 per a estoig de Violí, Viola i Guitarra. Corretja de neoprè Bam Fashion 9002...\nFunda Hoody Bam HO8002XL per a estoig de Guitarra Funda Hoody Bam HO8002XL per a estoig de...\nFunda impermeable per als estoigs Bam Hightech 8002XL de guitarra clàssica. Funda impermeable per als estoigs Bam...\nMotxilla Bam A+ Motxilla Bam A+\nFunda Avió Bam 8002H per a estoig de Guitarra Funda Avió Bam 8002H per a estoig de Guitarra\nFunda d’avió Bam 8002H per a estoig de guitarra clàssica Hightech de Bam. Ideal per facturar en viajes d’avió. Color negre. Funda d’avió Bam 8002H per a estoig...


Capitone setembre de 2017: Els 20 millors lloguers d'apartaments a Capitone - Airbnb, Umbria, Itàlia\nCapitone · Allotjaments\nCapitone, Umbria, Itàlia\nEl meu propietat està situada al centre geogràfic d'Itàlia. A més dels nombrosos esdeveniments culturals en a curta distància, els clients arriben a ciutats interessants com Roma, Assís, Perugia i Todi en una hora. Malgrat la seva ubicació central i diversos grans supermercats, bars i petites botigues al voltant d'aquesta senzilla casa de camp gaudeix d'una tranquil·litat de somni, lluny del soroll del trànsit, envoltat d'oliveres.\nEls clients en tota la planta baixa amb una entrada privada, terrassa, bany i cuina totalment equipada al nostre abast. A més del llit de matrimoni al dormitori i la possibilitat d'un llit supletori es poden trobar en ampli saló amb cuina oberta, un sofà llit. Amb connexió Wi-Fi i TV (antena) poden els convidats en els 3 metres hectàrea en el centre d'un olivar i una bella vista del paisatge muntanyós al voltant de Narni lliurement i prendre el sol i la tranquil·litat.\nLa casa està situada als afores de Narni (Ciutat Baixa, zona de New Town). Hi ha pocs veïns directes i únics camins i el trànsit agrícola. Hi ha diversos supermercats a uns 15 minuts, en 20 minuts s'arriba a la part històrica de Narni, que és pintoresc i gairebé completament envoltada a la muntanya de la muralla medieval. Aquí, per exemple, una visita guiada a través del "underground" Narni, que va ser redescobert per casualitat fa vint anys de nens jugant, pot visitar.\nBella! cap de setmana .. molt bo per tirar de l'endoll, tant amb nens amb la seva parella. Sra. Deanna era amable i molt atent a les nostres peticions! No és de color verd, molt! Grilli, les carreteres del país i tot el que necessita per tornar a tenir un contacte real amb la natura .. Molt recomanable! Paola i Luigi\nBell lloc envoltat de natura i amfitrió molt (URL HIDDEN) fins i tot ha rebut amb un pastís a la nostra arribada! L'únic és que, estant al camp, hi havia una mica 'dels insectes a la casa i la carretera va haver de ser una mica' de forats a causa de la pluja\nmeravellosa benvinguda, amable amfitrió i companyia agradable i discreta al mateix temps. ubicació panoràmica, amb impressionants vistes a només 5 km de la carretera principal. molt característic apartament rústic, recomanat!\nDesprés de quedar-s'hi per segona vegada, confirmo que el lloc és molt tranquil i Maria Deanna sempre acollidor\nL'excel·lent acollida, i jo i la meva parella ens sentim com a casa; Deanna fet ens trobem amb tot el necessari i tenia un munt de bondat: per exemple, per esmorzar ens va preguntar si estàvem al·lèrgia o intolerància a algun aliment; en arribar ens vam trobar una coca bella i molt bo sobre la taula. Ell ens va donar informació útil per a la nostra soggiorno.L'alloggio és còmode, net i tranquil lloc.\nDeanna és un amfitrió reflexiu i atent. Per al procés de registre, fins i tot havia preparat un deliciós pastís de benvinguda! La casa està en un turó, al camp, amb belles vistes dels turons de Ombria, i la consegüent presència natural de pol·len, insectes i tot el que viu al país, incloent dos cadells meravellosos. Jo estava en la meva primera experiència Airbnb i espero marcar molts més. PD: Si utilitzeu el navegador, continuï per altres 300 metres respecte a la indicatovi punt.\nAmelia, Terni, Itàlia\nAl nostro orario di arrivo, i padroni di casa già aspettato per noi e tutto è stato preparato per il nostro soggiorno. La nostra camera aveva una doccia e servizi igienici ed era piuttosto di notte e ben condizionata.\nNarni Scalo, Umbria, Itàlia


Puja Baixa: Marató de Sables\nMarató de Sables\nAhir a la nit a Temps d'Aventura vaig veure un reportatge de la Marató des Sables on va participar el reporter d'esports de TVE3 Sebas Guim. El company té, ni més ni menys, 2:36 en la marató de Barcelona. Tot una màquina, però ara s'ha preparat per fer una de les proves per dures de la terra. No ús podeu perdre aquesta vídeo. És impressionant l'esperit de sacrifici i de companyerisme que regna en aquesta mítica prova. Tot un repte de superació per a qualsevol que s'ho proposi.\nPublicado por Joan en 9:40


El dissabte hi ha sessió doble de waterpolo al Complex Joan Serra del CN Mataró, amb dos grans partits de la Divisió d'Honor.\nUn gol de Marta Bach en el partit contra el "Medi" de la temporada passada\nA les 12:45 hores La Sirena rep el Mediterrani, equip que està dos punts per sobre, degut a l'ensopegada mataronina a Rubí, fa quinze dies.\nEl matx té grans atractius, ja que a La Sirena, si no ha passat res de nou, faran el seu debut conjunt a casa de les dues jugadores dels Estats Units (la portera Gaby Stone i la boia Brigitta Games).\nPerò a més a les files del "Medi" hi haurà la presencia de la mataronina Roser Tarragó, que ha fitxat per l'equip barceloní aquesta temporada. Està clar que això potencia l'equip de Sants, que a més també ha fitxat la portera holandesa Kujipers i a Dalmases, del Sant Andreu. Altres jugadores destacades són Sarah Puanani i Clara Espar.\nSerà la 14a visita del "Medi" que havia guanyat les 5 primeres. Després 1 empat i 7 victòries locals, l'última per 15-10.\nLluc Bertran en el partit de la temporada passada contra el Navarra\nDesprés a les 14:30 hores, serà el torn del Quadis que té un partit, que podria ser tranquil si l'equip de Beto Fernàndez mostra el joc del dia del Terrassa. Reben el WP Navarra que està en 7è lloc amb 6 punts, tres per sota de l’equip mataroní, però que ha aconseguit els triomfs contra equips de la part baixa de la taula.\nPerò atenció perquè tenen dos prometedors jugadors de la selecció els Estats Units, Nicholas Carniglia i Benjamin Stevenson, que estan fent molts gols, i que han millorat sensiblement la seva plantilla habitual. Està clar que l'equip depèn motl d'ells dos. En la victòria contra el Catalunya a la Sant Jordi per 9-10 van fer 8 dels 10 gols del seu equip.\nL’equip navarrès ha vingut 13 vegades i només ha tret un empat la temporada 2011-12. La temporada passada la victòria local va ser per 12-5.


IB3 | Una associació de Lloret de Vistalegre vol recuperar el major nombre de varietats de figues\nPortada > societat > Una associació de Lloret de Vistalegre vol recuperar el major nombre de varietats de figues\nUna associació de Lloret de Vistalegre vol recuperar el major nombre de varietats de figues\nUna cinquantena de les figueres plantades han arrelat, per tant de mica en mica esperen recuperar-ne el major nombre de varietats\nUn grup de pagesos de Lloret de Vistalegre fa feina per recuperar el cultiu de la figuera al poble. Amb aquest objectiu varen posar en marxa ara fa un any una associació que ja ha començat a donar els primers fruits.\nSón amics, s’han dedicat tota la vida al camp i recorden quan eren al·lots i recollien les figues dels arbres. A Mallorca n’hi ha més de 200 varietats. Aquest projecte vol recuperar-les, les sembren amb la tècnica de la branca, o per estaca.\nNo es dedicaran a comercialitzar-ne el fruit, el recullen, en fan confitura o assequen les figues. Va ser durant les festes del sequer que s’adonaren que n’havien de recuperar les diferents varietats.\nAls pagesos avui dia no els compensa el cultiu de les figues. Però l’associació proposa sembrar-ne, almanco, una de cada classe.\nUna cinquantena de les figueres plantades han arrelat, per tant de mica en mica esperen recuperar-ne el major nombre de varietats.


L’ànima d’un hàmster | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Cultura i Societat › L’ànima d’un hàmster\nL’ànima d’un hàmster\nPosted on 20/04/2011 by octavirodin\n‹ Els orígens canins del Reial Madrid\n“The thin ice” ›\n4 comments on “L’ànima d’un hàmster”\n22/04/2011 a les 14:13\nNo sé si el doctor d’Illinois que va matar sense immutar-se quinze gossos per fer els seus experiments tenia ànima, però que era un malànima, segur.\n22/04/2011 a les 19:01\nPer molta gent, els altres animals (animals no-humans i animals humans) no són més que un munt de matèria biològica, mers objectes per al propi profit. Diuen que l’ètica consisteix en superar aquesta noció.\n22/04/2011 a les 19:07\nM’ha semblat un post molt interessant.\nAquest post et donava per tota una nissaga, ja que al llarg de l’escrit toques molts temes d’aquells de calat, dels qual es ve discutint, investigant i especulant al llarg de milers d’anys.\nNo en se gaire sobre tot això, però crec que el més important no és el nombre de neurones i el pes i la mida del cervell, sinó el nombre de sinapsis entre les neurones (tal i com dius) i pel que fa a la del cervell (en aquesta cas “el tamaño” no importa tant), el que és substancial és la part d’aquest que forma el neocòrtex, que seria la part més moderna de l’evolució del cervell al llarg de l’evolució del cervell dels humans.\nPel que fa a l’ànima, penso més en la consciència que en l’ànima. La consciència m’és present, l’anima no.\n06/02/2012 a les 19:08\nBon joc amb els significats de consciència!\nPer casa corre una fura que la setmana passada es trobava malament. El dia que vam decidir dur-la al veterinari, la bèstia es va llevar de bon humor (sí, sí, humor) i amb ganes de córrer, però el dia anterior s’asseia al costat nostre a tocar els peus i et mirava la cara o feia per manera de pujar a la falda (l’havíem d’ajudar, és clar): buscava companyia. No sé si les fures tenen consciència de si mateixes (segurament no) però sentiments… alegria, tristesa, por, afecte… ben cert que sí que en tenen! Tant li fa el nombre de sinapsis…\nEntre l’hàmster amb infecció i l’humà que el deixa morir sense mostrar cap sentiment (més enllà del patètic sarcasme d’oferir-lo a la serp), podríem discutir quin dels dos està més malalt. I segur que ens posàvem d’acord. És qüestió de consciència!


Seguretat infantil a la carretera: xifres i reptes\nNou estudi de Fundación MAPFRE sobre seguretat viària infantil. L’estudi analitza els principals errors que es cometen a l’hora de garantir la seguretat de la canalla quan viatja en cotxe\nSi un nadó de 6 mesos viatja a la falda d'un adult sortirà automàticament disparat cap endavant en cas d'accident i es veurà aixafat greument per la persona que el porta damunt. Si ho fes un nen de 6 anys, assegut al seient posterior però sense coixí elevador, el seu cinturó de seguretat es desplaçaria de tal forma que podria provocar-li lesions greus al coll, i el cos li acabaria lliscant per sota, amb conseqüències fatals.\nAmb l'ús d'un sistema de retenció infantil (SRI) homologat i adequat al pes del menor això no passaria, ja que el cinturó de seguretat actuaria adequadament i frenaria el desplaçament del nen, cosa que minimitzaria el risc de patir una lesió.\nAquestes són algunes de les conclusions de l'últim informe sobre seguretat infantil a l'automòbil a Espanya i Amèrica Llatina de la Fundación MAPFRE. L'objectiu del treball, elaborat per experts en seguretat viària d'aquesta entitat, és analitzar els errors més perillosos i freqüents que els pares cometen a l'hora de viatjar amb els seus fills, com no utilitzar el cinturó de seguretat o portar-lo folgat, i donar a conèixer les àrees del cos més perjudicades per lesions crítiques que es produeixen quan no s'utilitzen els SRI adequats.\nViatjar en sentit contrari a la marxa redueix les lesions greus fins a un 95%, especialment en criatures de 2 a 4 anys\nFundación MAPFRE ha portat a terme nombrosos assajos de xoc ('crash tests') en els quals posa a prova la utilització de diferents sistemes de retenció infantil en situacions correctes i incorrectes, així com en les quals s'utilitzen sistemes no homologats i envellits, i en les quals directament no s'utilitza cap cadireta infantil.\nPer a cada assaig ha estudiat diferents paràmetres, com l'acceleració del tòrax i els desplaçaments horitzontal i vertical del cap d'un ninot, i ha registrat senyals en els sensors dels maniquins per avaluar el risc de lesió que podria produir-se en cas d'accident.\nLes proves d'impacte demostren que permetre que els més petits viatgin amb el cinturó de seguretat i l’arnés de seguretat folgats provoca danys considerables al cap i al tòrax, dues zones del cos que també sofreixen impacte per sobre dels límits establerts quan s'utilitzen sistemes de retenció infantil envellits i no homologats. Aquests últims, que encara estan a la venda en comunitats com Madrid, es trenquen en cas de sinistre i fan que el sistema sigui totalment insegur.\nCinturons fluixos i cadires mal ancorades, entre els errors més freqüents i amb més perill per a la seguretat viària infantil\n“Els nens que utilitzen un SRI adequat al seu pes, alçada i edat i els que viatgen a la part posterior del vehicle i en sentit contrari a la marxa, ho fan de forma molt més segura i estan exposats a un risc molt menor de perdre la vida o resultar ferits que els que no porten subjecció. Els més petits haurien de viatjar mirant cap enrere no solament fins que compleixen 1 o 2 anys, sinó fins als 3 o fins i tot els 4 anys”. Així ho ha reconegut avui Jesús Monclús, director de seguretat viària de Fundación MAPFRE, que ha destacat que la proposta d’'Objetivo Cero', que pretén aconseguir zero víctimes dins de les ciutats abans del 2030 i en les carreteres abans del 2050, parteix de la base que pràcticament totes les lesions greus o mortals són evitables. També ha apuntat al fet que cal començar a establir objectius conjunts i plans d'acció associats per reduir tots dos tipus de lesions. “Cal fer més, fer-ho de manera diferent, destinar-hi més recursos i millorar l'eficiència en les actuacions”.\nvíctimes mortals a la carretera de menys de 14 anys el 2015\nDurant l'acte, el director de seguretat viària ha fet referència a les últimes dades de sinistralitat viària, 25 víctimes mortals menors de 14 anys el 2015, “una dada millor que la d'altres anys, però inacceptable”, i ha recordat que és necessari millorar el coneixement dels pares i mares sobre la necessitat que els nens més grans segueixin utilitzant cadiretes infantils o seients elevadors no solament fins que fan més d'1,35 centímetres d'alçada, com indica la legislatura actual, sinó “fins i tot després d'aquest moment i fins que el cinturó de seguretat d'adult quedi ajustat amb seguretat sobre el cos del menor”.\nTambé ha recordat que per saber si un cinturó de seguretat d'adults s'ajusta correctament a un nen és necessari comprovar que la banda inferior del cinturó de seguretat passa per sobre dels ossos de la pelvis i no per sobre de l'estómac del nen, que la part superior del cinturó passa per sobre de la zona mitjana de l'estèrnum i de la clavícula, sense quedar massa prop del coll, i que el nen pot asseure's al seient del vehicle doblegant amb comoditat les cames, ja que si no les pot doblegar la postura li resultarà incòmoda i tendirà a “escórrer-se” cap endavant.


Relat "El Príncep de Gal·les"\nInici > detall del relat: El Príncep de Gal·les\n-Passi-ho bé, senyor Vilabella.\n-Passi-ho bé i bona tarda Miquel.\nContent, molt content i satisfet per la darrera adquisició, en Ramon de Vilabella caminava orgullós pel carrer dels Banys Nous, camí de la catedral. Eren les sis de la tarda i havia quedat amb els companys de la penya dels Quatre Gats a quarts de set, les set. Encara tenia temps.\nDegut a un lleuger plugim el terra començava a posar-se perillós. Caminava amb molt de compte per tal de no tacar-se de fang, vestit com anava amb les darreres novetats de Can Saltor, la prestigiosa sastreria del carrer Regomir.\n-Compte! –cridà algú.\nUn carro lleter que venia de cara li va fer témer el pitjor. Decidit, ràpid, jove com era, en Ramon de Vilabella es refugià d’un bot al replà d’una granja propera. La pell se li eriçà de gallina només de pensar que s’hagués pogut tacar! No va treure els ulls de la maleïda i sorollosa andròmina fins que va passar i desaparèixer carrer del Call amunt. Una ràpida llambregada a mà dreta li assegurà que no hi havia cap altre perill. Les llambordes lluïen ufanoses tota la seva humitat. Semblava que ja havia plogut prou. No semblava que vingués cap altre núvol, carro, bèstia salvatge, marrec o bicicleta que posés en perill la seva impecable presència.\nSabates lluents de xarol blanc i puntera morada, pantalons i americana gris perla de darrera moda, camisa blancquíssima de fil blanc i corbatí de seda color morat de Burdeus. Els seus vint-i-vuit anys lluïen altius una alçada destacada, una cara allargada, de nas allargat, orelles allargades, bigoti finíssim, allargat, perfecte i un cabell castany, planxat i engominat amb brillantina francesa.\nPatia. Començava a suar. Estava frisós. Volia obrir el paquet que dúia sota el braç, però aquell carrer no era el millor lloc. Era El millor barret del món, el darrer crit de Can Obach, la seriosa barreteria situada a la cantonada dels carrers del Call i dels Banys Nous, d’on acabava de sortir. Era un model Príncep de Gal•les, d’ala baixa, color gris pluja, que fèia una combinació escel•lent amb el seu vestit nou.\nVa decidir pujar per la Baixada de Santa Eulàlia, tombar pel carrer de Sant Felip Neri i asseure’s tranquil a la base de la font de la plaça. Allí podria obrir sense la presència de curiosos el seu paquet, agafar el nou barret i deixar-se’l posat. A la botiga ja s’havia adonat que li sentava de meravella i els germans que la regentaven així li ho havien confirmat.\n-Bona tarda tingui.\nNo hi havia ningú més. La velleta entrava lentament a l’església. La font, la serena remor del sortidor, un canari llunyà, el xiuleig d’un vent plujós encara, ell i el seu Príncep de Gal•les gris celestial, ningú més. Tremolava. Va mirar a dreta i a esquerre. No es vèia ningú. Va col•locar la capsa damunt les seves cames, la desembolicà suaument, talment com si ho fés amb els insinuants drapets de la seva estimada Madrona, l’obrí amb delicadesa, apartà el paper de seda que l’embolicava i per fí, agafant-lo amb la suavitat com es fa amb un nadó, en Ramon de Vilabella es col•locà el barret Príncep de Gal•les, gris pluja, d’ala baixa, amb suavitat, ben centrat, amb tota la lentitud i pompa que mereixia aquella gran ocasió.\nEls segons que seguiren van omplir del tot l’orgull del nostre amic. Va romandre uns instants encara assegut a la font. La roba nova ho era tot per a ell, elegància, distinció, atracció i poder. I els barrets, la seva debilitat. Totes les barreteries de la ciutat el coneixien perfectament i ell també a totes elles. Les que més freqüentava eren l’esmentada de Can Obach i una altra del carrer de la Princesa, tocant el Rec Comtal.\nLes dues campanades el desvetllaren de la seva abstracció. Eren dos quarts de set. S’aixecà i amb la magnífica capsa de vellut sota el braç es dirigí cap a la catedral, camí dels Quatre Gats. L’esperaven quatre bons amics, pintors com ell: en Santiago Cadernera, en Ramon Casetes, en Miquel Ustrell i el gran pintor malagueny Pablo Nicasso. Tots cinc vestien l’excentricitat com a símbol de distinció i personalitat. A Sitges, dèien que en Cadernera i en Casetes aplaudien o xiulaven el sol, depenent de si la posta els agradava o no.\nRient tot sol aquests pensaments en Ramon de Vilabella arribà al Portal de l’Àngel. De sobte, una forta ràfega de vent se li endugué el barret avinguda avall.\nLa gent buscava un lladre, ell el seu barret. Cridant, desesperat, sortí corrent al seu darrera. Però el vent era més ràpid que ell i en un tres i no res el magnífic Príncep de Gal•les va desaparèixer del seu camp visual. Així de ràpid i així de senzill. Sembla que el va agafar un marrec que va sortir corrent en direcció a Santa Caterina.\nDesesperat, completament aixafat, despullat del tot de nas cap amunt en Ramon de Vilabella va romandre uns segons esbufegant a l’entrada de la Plaça Nova. No sabia què fer, on anar, quina cara posar. Passaven uns minuts de les set i els amics el deurien estar esperant a l’interior del cafè, tot bevent absenta o aiguardent.\n-I ara, què faig?\nAvergonyit, va agafar l’onze camí de casa. No podia pas presentar-se sense un barret, sense el magnífic Príncep de Gal•les, gris pluja, d’ala baixa. Què pensarien! S’envermellia només de pensar-hi. Dins el seu cap ressonaven les grotesques riallades dels quatre gats. Aquell vespre ell no seria el cinquè. En un món ple d’adjectius, de senyals d’admiració, d’exclamacions, de superlatius exagerats, d’aparences que l’atrèien i alhora el motivaven per viure, en Ramon de Vilabella no es podia presentar de cap manera amb el cap descobert, sense cobertura. Què dirien!\nmolt bon relat aleix...[Ofensiu]\njoandemataro | 17-12-2011 | Valoració: 10\nets un artista de l'escriptura i una gran persona. Tot plegat, és un honor per mi i un plaer poder compartir amb tu aquesta afició que ens uneix...\nAVERROIS | 08-12-2011 | Valoració: 10\n...impecable. Les descripcions que fas em porten pels carrers de Barcelona a començament de segle. Quasi puc sentir l'olor de la pluja i el vent que malauradament s'emporta el barret. Com sempre molt bé.\nDepenem de coses efímeres[Ofensiu]\nT. Cargol | 07-12-2011\no poc importants. Conferim a les coses el valor que tenim, o la base per jutjar-nos; és un pensament fetichista del qual no estem tan allunyats, tot i que elc assigui exagerat,...\npobre Vilabella,amb lo content que estava!![Ofensiu]\nmagalo | 06-12-2011\nPrimer de tot vull agrair-te les paraules que li dediques al meu poema, segons tu, d'humitats diverses (m'ha fet somriure aquesta definició). Estic molt contenta de que t'agradi. A vegades no m'acabo de creure que pugui publicar sense estar segura si el que he escrit està bé. Estaria bé que a RC hi hagués una secció que corregís els errors que cometem, però això ja és demanar massa.\nAquest retrat que fas del Sr.Vilabella i el seu barret tan elegant, sí que es genial! M'ha semblat veure tot el que vas escrivint com si es tractés d'una pel•lícula. Es pot veure cada detall de cada personatge, lloc o cosa que descrius i ens ho poses molt fàcil d’imaginar. M’hi he quedat enganxada per saber com acabava.! Pobre home, quin disgust! no?\nPetons terrassencs d’una servidora\nI així va ser...[Ofensiu]\ncopernic | 06-11-2011\ncom els cinc gats varen passar a ser el quatre gats que coneix la història. Un relat molt amè, divertit i que passa lliscant sobre els carrers empedrats i humits. Bona prosa, fluïda, bona ambientació, gran evocació. Absència de pauses que puguin fer alentir el relat que t'empasses d'una revolada.\nUn relat ben expressat[Ofensiu]\njoanalvol | 02-11-2011 | Valoració: 10\nM’agrada com descrius els carrers, el trànsit d’aleshores, el carro del lleter, les barreteries, fins i tot el noi entremaliat que desapareix d’una volada amb el barret a la mà.\nOn la imaginació arriba al zenit és en la disfressa dels noms dels pintors: “Rossinyol” , “Ramon Cases”, Pablo Picasso...\nTens bona memòria i possiblement bona salut mental.\nJa es veia vindre des del començament, que a aquest “dandy” li havia de passar alguna... alguna de grossa per a ell, és clar!\nNo per esperada decep finalment la desgràcia quan succeeix i el deixa... sense cobertura, jajaja, molt bona aquesta!\nEl text és ple de detalls deliciosos i avança dosificant la tensió proporcionalment, sense retardar-la excessivament ni accelerar-se en cap moment: ben fet!\nI el tema del barret m’ha portat molts records... d’altres tant, altres barrets, i altres caps!\nAh! Ja he vist en un altre títol que vas publicar algun “secret”, així que hauré de tornar per aquí aviat... tu ja saps que pots passar pel meu raconet quan et vingui de gust fer-ho, que sempre és un plaer saber del teu pas.\nT’envio una bona abraçada tardorenca,


Silenci oficial del club\nSandro Rosell oferirà aviat una roda de premsa per fer balanç dels seus primers tres anys de mandat. Toca fer examen parcial. Per aquest motiu, el Barça no ha volgut fer una valoració oficial del que ha passat des del 13 de juny del 2010.\nTot i això, entre la directiva que encapçala Rosell, la lectura que es fa d'aquest trienni és d'aprovat alt. La majoria de les opinions positives fan referència a l'aspecte econòmic, tot i que n'hi ha que s'escapen d'aquesta línia. Per exemple, un dels membres de la junta considera que el gran encert "ha estat normalitzar les funcions de la directiva". "Som pròxims i normals", explicava aquesta mateixa font.\n"El millor que s'ha fet és crear un gran ambient de club", detallava un altre directiu, fent menció d'un intangible com a gran èxit d'aquest mandat. Un company de junta, en canvi, considera que l'encert més gran ha estat "el relleu del millor entrenador de la història".\nA l'altre costat de la balança, la majoria de la junta apunta a la Grada Jove. És la gran taca, amb alguna excepció també aquí, com qui assenyala que el gran problema ha estat de comunicació. "No sabem explicar les coses".


La vaga de Ryanair despega amb 18 vols cancel·lats a València\nEls aturs de les dos jornades afectaran un total de 13.000 passatgers de la Comunitat Valenciana i 75.000 usuaris a nivell nacional.\nL’aerolínia irlandesa de baix cost, Ryanair, ha arrancat hui la vaga de tripulants de cabina al no haver aconseguit un acord comú entre els sindicats i la mateixa companyia. Els convocants han decidit seguir així amb els aturs que han arrancat a les 00 hores d’esta nit i que no cessaran fins a les 24 hores de la jornada de demà.\nEn el cas de la Comunitat Valenciana els dos aeroports que es veuran afectats durant aquests dos dies són Manises i El Altet, mentres que l’aeroport de Castelló romandrà operant amb normalitat.\nEn el cas de València hi ha un total de 18 vols cancel·lats: 10 durant este 25 de juliol (dos vols d’Eivissa i un de Brussel·les, Marsella, Cracovia, Porto, Gran Canària, Palma de Mallorca, Sevilla i Manchester) i 8 que tenien previst la seua eixida demà 26 (Colònia, Bolonya, Milà Bergamo, Roma Ciampino, Lanzarote, Palma de Mallorca, Santander i East Midlands).\nA Alacant la xifra de l’aeroport de Manises es manté amb altres 18 cancel·lacions: 9 hui (Brussel·les, Memmingen, Milà Malpensa, Kaunas, Gdansk, Santiago, Londres Gatwick, Londres Stansted i Manchester) i altres 9 demà dijous (París, Bremen, Eindhoven, Varsòvia Modlin, Santiago, Birmingham, Londres Gatwick, Londres Stansted i Newcastle).\nTotes estes cancel·lacions d’eixida, unides a tots els vols de Ryanair que hui tenien previst el seu aterratge en els dos aeroports, afectaran a 13.000 persones de la Comunitat, 7.000 a València i 6.000 a Alacant, i a un total de 75.000 usuaris a nivell nacional en deixar-se d’operar prop de 400 vols.\nAmb estes dos jornades d’atur que també s’estan desenvolupant a Bèlgica i Portugal, des dels sindicats ÚS i Sitcpla reclamen que se’ls aplique la normativa laboral dels seus respectius països i no la irlandesa de l’aerolínia. A més, han assegurat que en cas de no aconseguir el sol·licitat podrien convocar més vagues durant el període estival.\nRyanair canvia la seua política i cobrarà l’equipatge de mà al novembre


Guia de talles - Lencería íntima Bonet\nInici » Informació » Guia de talles\nA aquesta pàgina et donem tota la informació que necessites per saber quina talla necessites.\nCom conèixer la teva talla de sostenidor\nLa talla del sostenidor té certa complexitat, tanmateix, si ens prenem les mides correctes aconseguirem la talla correcte.\nUn sostenidor ha de ser còmode, recollir el pit sense que aquest sobresurti per l'escot ni pels laterals, que no oprimeixi el sota pit, ni deixi marqui a la pell.\nPer calcular la talla del sostenidor utilitzarem les dues mides que es proposen a la imatge.\nLa mida 1 correspon al contorn del pit i la 2 correspon a la mida del sota pit.\n1-Tallatge de la copa del sostenidor: Contorn del pit\nHem agafat la mida en centímetres del contron del pit (1) i el contorn del sota pit (2).\nEs tracte de calcular la capacitat que ha de tenir el sostenidor perquè el pit quedi perfectament contingut sense que sobresurti per l'escot i per l'aixella. És el que es domina “Copa” del sostenidor.\nPer saber la copa farem el càlcul: Contorn del pit (1) – Contorn del sota pit (2).\nEl resultat del càlcul anterior l'extrapolem a la taula adjunta poguent ser: B, C, D, E, F, G, H, I.\nPer exemple, si el resultat és 19 cm., la copa serà la “D”\nDiferencia en cm.\n2-Talla de sostenidor: Contorn sota pit\nAgafarem la mida en centímetres del contorn del sota pit (2).\nAmb aquesta mida del sota pit, anirem a la taula annexa per esbrinar la talla del sostenidor.\nPer exemple, si el resultat és 81 com, equival a l'antiga 95 del sistema de tallatges francès.\nMida sota pit\n62.5 a 67.5\n67.5 a 72.5\n72.5 a 77.5\n77.5 a 82.5\n82.5 a 87.5\n87.5 a 92.5\n92.5 a 97.5\n97.5 a 102.5\n102.5 a 107.5\n107.5 a 112.5\n112.5 a 117.5\n117.5 a 122.5\n122.5 a 127.5\n127.5 a 132.5\nAquí tens les taules de roba interior i llenceria de Calvin Klein. Les mides son en centímetres.\nAquesta taula de talles de Calvin Klein és per sostenidors i tops.\nA-BUST: Mida sota els braços, a l'entorn de la part més alta del pit.\nAquesta taula de talles és de les calcetes de Calvin Klein.\nA-CINTURA: Mida a l'entorn de 5 cm per sota de la cintura natural, a la zona en la que descansen normalment els pantalons.\nB-MALUC: Mida a l'entorn de la part més ample dels malucs i les natges.\nTaula de talles dels banyadors Calvin Klein\nA-CINTURA: Mida a l'entorn de 5 cm. per sota de la cintura natural, a la zona en la que descansen normalment els pantalons.\nTaula de talles de la marca JANIRA.\nTaula de talles de la marca IMPETUS.\n116 – 121 cm\nAmb la informació que t’hem ofert a aquesta pàgina sabràs quina talla necessites. Ja sigui de roba interior, llenceria, banyador o de sostenidors.\nTanmateix no totes les marques utilitzen la mateixa la mateixa relació de talles i mides. Amb el que pot passar que d’una marca utilitzis la M i d’una altre marca les teves mides es corresponguin amb una L.\nSempre que tinguis dubtes posa’t en contacte amb nosaltres. A Roba interior Bonet comptem amb un equip de professionals disposades a ajudar-te quan ho necessitis.


Parcel·la en excel·lents condicions en venda a Santa Cristina, Costa Brava\nParcel·la Aranza, meravellosa parcel·la urbanitzable amb boniques vistes a la muntanya i al mar, i molt assolellada, en venda a la tranquil·la zona residencial Les Teules, a Santa Cristina d'Aro, Costa Brava\nAquesta parcel·la està situada a la zona residencial de les Teules i destaca per la seva fantàstica orientació sud i les boniques vistes a la muntanya i al mar. Se situa a Santa Cristina d'Aro, una localitat tranquil·la de la Costa Brava, amb el prestigiós camp de golf Costa Brava.\nEs tracta d'una parcel·la inclinada de 510 m², ideal per construir una casa de luxe molt a prop d'algunes de les platges més boniques de la Costa Brava ia pocs quilòmetres de restaurants gurmet, botigues, cafeteries de les boniques localitats de S'Agaró, Platja d'Aro, Palamós o Sant Feliu de Guíxols.\nUna casa construïda aquí podria comptar amb una preciosa terrassa amb piscina infinita i vistes impressionants a la muntanya i al mar des de totes les parts de l'habitatge. Es podria edificar una gran casa de luxe amb plantes baixa i primera, més una planta semisoterrani.\nUna oportunitat meravellosa per a qui vulgui construir una casa personalitzada al seu gust al costat del mar.\nParcel·la de 600 m²\nAquesta parcel·la es beneficia d'una ubicació tranquil·la a les Teules de Santa Cristina, sense renunciar a la proximitat a les platges més populars, botigues i restaurants de Platja D'Aro i Sant Feliu de Guíxols. La platja de Sant Pol a S'Agaró queda a tot just 5 quilòmetres.\nEl camp de golf més antic de la Costa Brava, a Santa Cristina d'Aro, és a només 3 quilòmetres.\nGirona ciutat i el seu aeroport internacional queden a 30 quilòmetres, mentre que la ciutat de Barcelona és a 110 quilòmetres de distància.\nEn venda, Parcel·la 60.000 €\nparcel·la de 685m² en venda a Santa Cristina, Costa Brava


El 36% d'alumnes d'ESO a Espanya suspenen assignatures i la xifra arriba al 41% a primer de batxillerat\nCompaginar estudi i diversió a l’estiu per a afrontar amb èxit els exàmens de recuperació de setembre es converteix, moltes vegades, en una quimera. Els experts recomanen fer-se un pla de treball i establir una rutina diària, però també gaudir de les activitats de lleure. S’estima que un 36% dels alumnes d’ESO a Espanya no supera totes les assignatures, segons les últimes dades del Ministeri d’Educació. A batxillerat, només sis de cada deu alumnes de primer curs aproven totes les matèries. Entre els dies 3 i 5 de setembre es faran els exàmens de recuperació en comunitats que encara mantenen aquestes proves, com ara Catalunya, Castella-la Manxa, les Illes Balears, Andalusia, Astúries o Aragó, entre altres. Els professors dels Estudis de Psicologia i Ciències de l’Educació de la UOC Sílvia Sumell i Guillermo Bautista aporten una sèrie de consells perquè estudiar els mesos d’estiu no sigui un viacrucis ni per a la família ni per a l’estudiant.\nSegons les darreres dades del Ministeri d’Educació, que fan referència al curs 2015-2016, el 63% dels alumnes de primer d’ESO aprova al juny totes les matèries. A segon, la xifra se situa en el 60,4%; a tercer, en el 59%, i a quart, en el 70,8%. A primer de batxillerat, només el 59,6% passa net al juny. Tots els estudiants que suspenen alguna assignatura s’han de presentar als exàmens de recuperació, que algunes comunitats com Madrid, Navarra o la Comunitat Valenciana fan entre el juny i el juliol, i d’altres, la majoria, al setembre. Un cop fets els exàmens, el centre decideix si l’alumne passa de curs tot i tenir assignatures suspeses. Per exemple, segons les dades del Ministeri d’Educació, el 26% dels alumnes de tercer d’ESO passa de curspromociona sense haver superat totes les matèries.\nDos professors de la UOC expliquen com cal afrontar l’estudi a l’estiu. Són criteris que també serveixen per als estudiants que han de repetir la selectivitat, que a Catalunya tindrà lloc els dies 4, 5 i 6 de setembre, igual que al País Basc. En altres llocs, com Cantàbria, Castella-la Manxa, Andalusia i Aragó, els exàmens es faran a partir de l’11 de setembre. L’any 2017, el 75% dels alumnes que es va presentar en segona convocatòria de la selectivitat va aprovar, segons dades del Ministeri d’Educació. Concretament, es van presentar en aquesta segona convocatòria prop de 40.000 alumnes. En la convocatòria ordinària de juny va aprovar el 92% dels poc més de 207.000 alumnes que s’hi van presentar.\nEl mòbil, lluny dels llibres. Durant l’estona que treballem, hem de mantenir allunyats de la taula elements de distracció com ara el mòbil o la tauleta. Això ajudarà a treure més partit del temps d’estudi. Si l’estudiant té el telèfon just davant dels llibres, la temptació de contestar whatsapps o mirar vídeos serà massa forta per a poder-la evitar.\nResums i esquemes per a interioritzar conceptes. Sumell explica que molts estudiants no tenen aquest hàbit, que ajuda a clarificar i interioritzar conceptes. La majoria de vegades la llegida no és suficient.\nAprendre en un entorn lúdic. El professor Guillermo Bautista explica que les biblioteques del lloc on passem les vacances solen ser llocs agradables que fomenten l’estudi i l’aprenentatge, i la majoria ofereixen activitats de caire lúdic i intel·lectual. Hi ha més exemples d’estudi lúdic: Martínez explica que, si l’estudiant ha suspès Història, per exemple, es pot buscar una pel·lícula i relacionar els fets històrics que ha d’estudiar amb el que explica el film. També els museus ofereixen activitats pedagògiques que poden encaixar amb les assignatures que cal reforçar.\nEstudiar en companyia ajuda. Segons Bautista, «això passa sempre que la retroacció que es donen els uns als altres sigui positiva». En aquest sentit, es poden motivar mútuament, acompanyar-se en l’aprenentatge i ajudar-se.\nSi se suspenen moltes assignatures, val més repetir curs. L’alumne s’ha de presentar als exàmens de recuperació de setembre, en les comunitats que en fan, tant si li queda una assignatura com sis. Tot i això, si n’ha de recuperar tantes, val més que repeteixi curs. La reflexió quan se suspenen tantes matèries és clara. Si en vuit mesos no ha pogut aprovar el curs, és difícil que en dos ho aconsegueixi i pugui assumir tots els continguts. Un cop fets els exàmens de setembre, els professors valoren si passa de curs o no.\nProfessora col·laboradora dels Estudis de Psicologia i Ciències de l'Educació\nExpert/a en: Avaluació i intervenció psicològica en nens, adolescents i adults; neuropsicologia (avaluació i tractament de rehabilitació i estimulació cognitiva); psicologia del treball i salut laboral.\nÀmbit de coneixement: Psicologia clínica i de la salut.


Donem suport a la plataforma veïnal No Més Blocs – Salvem L’H contra el Pla de Desenvolupament Urbanístic a la Gran Via – Llobregat - Arquitectura Sense Fronteres\nEl passat 13 de juny vam participar en la lectura d’un manifest que expressava el rebuig pel Pla de Desenvolupament Urbanístic a la Gran Via – Llobregat.\nDes d’ASF donem tot el nostre suport a la plataforma veïnal No Més Blocs – Salvem L’H, que vol aturar aquest PDU que preveu l’edificació massiva de gratacels a l’últim reducte agrícola de l’Hospitalet de Llobregat.\nCompartim plenament el rebuig per aquest pla, que considerem especulatiu, i ens sumem a la demanda de crear un procés participatiu en el qual els veïns puguin decidir sobre com ha de ser la ciutat on viuen.\nApostem per un pla sostenible que inclogui la zona de Cal Trabal (l’últim espai agrícola que queda a l’antiga marina de l’Hospitalet i un significatiu focus de biodiversitat) en el Parc Agrari del Baix Llobregat i la preservació de l’entorn de l’hospital de Bellvitge i de l’Oncològic.\nSobre les possibilitats que ofereix aquest zona i l’oportunitat de dissenyar un model urbanístic exemplar, vam voler compartir les nostres reflexions en un escrit obert a promotors, polítics i actors econòmics, en el qual qüestionàvem quins interessos s’havien tingut en compte a l’hora de dissenyar aquest pla i alertàvem sobre les conseqüències de desaprofitar l’oportunitat de posar en valor la natura i el barri.\ndret a la ciutaturbanisme\nLa massiva emigració interna espanyola cap a Barcelona després de la guerra civil va donar…\nAnunci de Convocatòria d'Auditoria del programa: Capacitació i reforç de la xarxa sanitària de l’Adreça…\nEl passat 28 setembre es va aprovar a l'Ajuntament de Barcelona que, a partir d'ara,…


A l'AFAB combatim l'Alzheimer ballant\nCom cada any, els usuaris del centre de dia de l’AFAB vam participar en el projecte “Ballant amb l’Alzheimer”, impulsat per la investigadora principal del projecte, Susana Pérez, del Conservatori Superior de Dansa de l’Institut del Teatre, en col·laboració amb el nostre centre.\nAquest projecte pretén aportar benestar, caliu i ànims a un grup de persones que pateixen l’Alzheimer, una demència que causa problemes amb la memòria, el pensament i el comportament de les persones.\n“Ballant amb l’Alzheimer” té com a objectiu animar als pacients a ballar, ja que la dansa és una activitat que permet augmentar l’estat emocional de les persones afectades. Tan és així, que gràcies a la dansa i a la música, la predisposició dels usuaris en relació a la malaltia i a les seves relacions varia cap a bé.\nUn any més, els voluntaris van oferir una experiència única als participants del projecte, interpretant una coreografia que van poder gaudir i ballar al ritme de la música.\nBallarins del Conservatori Superior de Dansa - Institut del Teatre, gràcies per col·laborar amb el benestar de les persones que ho necessiten. Gràcies per treure un somriure a cada un dels participants del projecte.


El San Cristóbal, a allunyar un rival directe - Diari de Terrassa\nEl San Cristóbal, a allunyar un rival directe\nQueden sis jornades per acabar la lliga i els d’Oliver Ballabriga tenen el líder a només dos punts. Demà rebran un Manresa que té dos partits menys però al que li treuen dos punts\nIon Vázquez torna a l’equip després de la sanció / ALBERTO TALLÓN\n“No ens fixem en la resta de rivals ni en si ens apropem al primer o al tercer lloc. Estem centrats exclusivament a intentar sumar els tres punts a cada partit i a mantenir la mateixa intensitat de la primera jornada. Han de passar encara moltes coses. Segur que tots ens acabarem deixant punts”. Són paraules d’Oliver Ballabriga, l’entrenador d’un CP San Cristóbal que rebrà demà a les 12.30 hores (en directe a través de Canal Terrassa) el CE Manresa al municipal de Ca n’Anglada.\nEl duel de demà davant del conjunt de la capital del Bages és d’aquells de “sis punts”. Ambdós conjunts aspiren, juntament amb el Girona “B”, a destronar l’Olot del lideratge. Els de la capital de la Garrotxa són primers amb 50 punts, per 48 del San Cristóbal. Els segueixen, amb 46 i 44 punts respectivament, Manresa i Girona “B”. Aquests dos últims rivals, però, tenen dos partits pendents, un d’ells el que els ha d’enfrontar a tots dos.\nDe cara al matx de demà, el tècnic Oliver Ballabriga no podrà comptar amb el defensor David López, que serà baixa per acumulació de cinc targetes grogues. Recuperarà, això sí, Ion Vázquez i Mario Domingo, dos jugadors fonamentals, que estaven sancionats i han tornat a la convocatòria. El central Ricki Calamardo, que ha estat baixa durant un parell de mesos, ja té l’alta mèdica, però no entrarà encara a la convocatòria. “Ha fet un parell d’entrenaments i encara és aviat perquè pugui jugar. Porta massa temps aturat”, va comentar ahir Ballabriga, que confia a recuperar-lo diumenge vinent al camp del Girona “B”, un altre duel davant d’un rival directe. Els resultats que obtinguin els parroquials en les dues properes jornades marcaran el seu futur. Cal recordar, en aquest sentit, que el primer classificat puja de manera automàtica a la Segona Divisió RFEF, mentre que el segon, el tercer, el quart i el cinquè disputen la fase d’ascens.\nObjectiu: els cinc primers\nPrecisament aquest és l’objectiu que s’ha fixat Ballabriga de cara a aquest “rush” final de lliga: acabar entre els cinc primers i allargar el somni d’un San Cristóbal que travessa per la millor ratxa de resultats i joc de la seva història recent.\nEl Manresa que entrena Ferran Costa no serà un rival gens senzill per als terrassencs. “Sabem que ens enfrontem a un conjunt de molt nivell. Estan acostumats a jugar en un camp gran com és el seu, però també saben adaptar-se a una manera de jugar més directe. Tenen jugadors que van molt bé a l’espai. Segur que en posaran problemes”, assenyala Ballabriga. I afegeix: “Serà un partit molt intens. Hem de plantejar un partit amb molt de ritme i intensitat. Em preocupa especialment que siguem capaços de controlar les accions a pilota aturada, on ells tenen grans especialistes”.\nTemes:CE Manresa, CP San Cristóbal, futbol


Metacrilat (PMMA) – Planxes, barres i tubs – Indústria de la Goma\nInici / Productes / Plàstics acrílics / Metacrilat (PMMA)\nEl metacrilat (PMMA) és un material termoplàstic amb extraordinàries propietats que ofereix importants possibilitats de transformació. És un polímer termomoldejable amb excel·lents propietats.\nÉs un acrílic resistent, fàcil de manipular, amb una bona resistència a les ratllades, estable i amb una alta resistència a la intempèrie i als raigs UV, aproximadament uns 10 anys.\nDisposem de metacrilat en format de planxa, barra i tub. També disposem de miralls de metacrilat.\nModels i colors\nGran facilitat de mecanització i emmotllament, es pot mecanitzar en fred però no doblegar. Per doblegar cal aplicar calor. Aquest últim és un procés industrial complex que requereix motlles i maquinària especialitzada.\nFàcil de manipular.\nBona resistència a les ratllades.\nEstable, i amb una alta resistència a la intempèrie i als raigs UV.\nÉs el més transparent dels plàstics (al voltant del 93%)\nPantalles de llums, tancaments, decoració, interiorisme, construcció, retolació, enquadernació, vitrines, expositors, diferents aplicacions industrials, etc.\nHi ha una àmplia gamma de models i colors (blanc òpal, opac, glacejat, fummé i altres) tot i que el més conegut és el transparent.\nBlanc òpal: deixa passar la llum, és un blanc intens i s'utilitza principalment per a cartells, rètols, senyalitzacions i decoració.\nBlanc opac: no deixa passar la llum, és un blanc intens i s'utilitza principalment per a cartells, senyalitzacions i decoració, com la indústria del moble o en altres elements decoratius.\nBlanc glacejat: deixa passar la llum, és un blanc semblant al color del gel i es fa servir normalment per a pantalles de fluorescents, ja sigui en fires, ascensors, mampares de bany, expositors, etc.\nPMMA fummé: és un metacrilat enfosquit per evitar l'enlluernament i protegir de la llum del sol. La seva principal aplicació és en la indústria nàutica, per a la fabricació o reparació de finestrals d'embarcacions.\nPMMA Colors: distribuïm metacrilat en qualsevol color i en el gruix de 3 mm., per altres gruixos, consulti'ns.\nPlanxa de metacrilat\nLes planxes de metacrilat es poden utilitzar per multitud d'aplicacions\nBarra de metacrilat\nLes barres de metacrilat, tant la quadrada com la rodona, tenen les mateixes propietats que les plaques. La seva excel·lent transparència els confereix una alta qualitat òptica. Són resistents als agents atmosfèrics.\nAparadorisme, interiorisme, il·luminació, indústria del moble, indústria audiovisual i aplicacions industrials diverses.\nTub de metacrilat\nEls tubs de metacrilat tenen les mateixes propietats que les plaques. La seva excel·lent transparència els confereix una alta qualitat òptica. Resistents als agents atmosfèrics. Disponible en incolor i blanc òpal. Per altres colors, consulti'ns.\nFitxa del tub de metacrilat de colada (ESP)\nMiralls de metacrilat\nLes plaques de metacrilat de mirall són obtingudes per metal·lització a la part posterior de la placa acrílica. S'utilitzen com a miralls de seguretat en aplicacions especifiques on el mirall estàndard de vidre no és apropiat. Es pot corbar en fred i és resistent al trencament. Lleugers i de fàcil manipulació, sempre protegint la part posterior de la placa per no fer malbé l'emmirallat.\nPer les seves característiques de trencament, s'utilitzen principalment en presons, centres de salut mental, col·legis, guarderies, màquines recreatives, decoració i altres aplicacions industrials.\nFitxa del Metacrilat de colada en PDF (ESP)\nFitxa del Metacrilat d'extrusió en PDF (ESP)


Annalgesia: de gener 2009\nAhir vaig assistir a un dels ja mítics sopars de retrobament d'ex-companys de classe de l'escola creats per l'efecte Facebook. La veritat és que feia molta mandra sotmetre's a l'exercici de comparar l'evolució de la vida pròpia amb la dels antics companys, entre d'altres coses... però estic força orgullosa del resultat per diversos motius: perque vaig comprobar que ningú es menjava ningú (és a dir, que no hi havia com per passar vergonyeta, per entendre'ns) i, especialment, perque vaig disfrutar com mai de l'encantador hàbit d'observar la gent.\nEls seus canvis, el manteniment gairebé exacte de les interrelacions (més anomenades com a "grupets"), alguna modificació en el caire d'algunes mirades (molt i molt tènue), l'envelliment (tot i la joventut) de la part innocent de l'expressió de moltes cares... milions d'etcéteres.\nTret de dues persones amb aprimamentes i alçades desorbitadament diferents, la majoria ens vam reconéixer a la primera de canvi. De fet, un ex-company em va fer una apreciació molt encertada: - Pensa que les que vau fer "el canvi" a l'escola esteu pràcticament igual.\nI va continuar: - Tu ets exactament la mateixa, però estàs molt més prima.\nMe l'hagués menjat a petons, però van començar a portar els plats jajjj.\nEnmig de tot el rebombori de la festa, vaig pensar, si em permeteu la xavacaneria del gag: nena... al loro, que no estamos tan mal!.\nPublicado por annna los 17:34 4 comentaris:\nPetita CRÒNICA del meu BLOCAIRE INVISIBLE\nPER AL JORDI I LA MARTA DE\nVaig entrar a Cal mugró un dia amb un post sense títol i, en veure que en aquesta casa hi ha absolutament de tot, vaig decidir no perdrem res, i fer -desordenadament- una demostració d’un dels millors esports del món: la tafaneria sense corda i costa avall.\nTot i que sembla que, de vegades, posin el contestador i “ja t’apanyaràs”, la factoria de seducció del tàndem Jordi – Marta, no s’atura gairebé mai. Les reflexions se serveixen en petites porcions que, lluny d’embafar, encoratgen a seguir sintonitzant aquests dos mugrons (o n’hauria de contar 4???).\nComencem per definir el que deu voler dir realment la seva situació a la blogosfera:\nPapil·la situada al centre de l'arèola mamària, de forma cònica o cilíndrica, amb l'extremitat lliure arrodonida, amb solcs i arrugues en la seva superfície i petits orificis on desemboquen els conductes galactòfors.\nCom? Conductes galactòfors… Mare meva, aquest últim concepte dóna encara per un altre post… Però em sembla que ho deixaré per ells, que són més enginyosos que una servidora. En voleu una mostra…\nDoncs esteu de sort! Perquè el meu regal, a banda d’aquesta petita crònica, es una barreja ben remoguda –i humorística -d’algunes de les seves imatges fetes amb paraules.\nSalto al buit, amb paracaigudes; per una abraçada i un petó sense motiu, d’aquells que no t’esperes. Ningú no hauria pogut pronosticar un final com aquest, i menys elles, després de vuitanta anys no havien parat mai de repartir somriures i abraçades. Te les mires de reüll amb el cap al coixí, amb un sol ull. Les pobres ara passaran més gana que un mestre d'estudi i ja em veig buscant mosques supervivents, per poder-les alimentar de moment, i la gent mirant-me raro i pensant: el pobre és boig.\nI no és bonic tot plegat? Ves que l’Ànima alada ens ha donat un altre premi...\nDemà les nostres botes passaran a "millor vida".\nCompanys i companyes comenceu a cantar:\nDesitjo que us agradi tant com m’ha agradat a mi fer de tafanera al voltant de la vostra tauleta de nit. ;)\nPublicado por annna los 0:59 11 comentaris:\nEs prega disbauxa\nDesprés de netejar la terrasseta i programar el proper post per al meu o la meva Blocaire Invisible, he acabat cansadeta i, a més, he de seguir estudiant...!\nPerò no volia marxar sense dir-vos que... (ninuninuninu...) US HE PESCAT!!! Vaig enganxar un counter fa pocs dies i em surten 68 entrades al blog (jo no hi he entrat a penes, per no esbiaixar les dades) i, en canvi, majoria absoluta de l'expressió "0 comentaris".\nJo també m'he quedat sense paraules.\nVull tornar a fer safareig, vesinus! ;)\nPublicado por annna los 19:15 4 comentaris: