La Torre de Cabdella - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Torre de Cabdella)\nLa Torre de Cabdella és un poble i municipi de la comarca del Pallars Jussà. Tanmateix, per la seva situació geogràfica, sovint se l'associava amb el Pallars Sobirà. Per exemple, havia pertangut al partit judicial de Sort, que actualment està integrat en el de Tremp.\nBandera de la Torre de Cabdella Escut de la Torre de Cabdella\n42° 25′ 19″ N, 0° 58′ 57″ E / 42.421999°N,0.982544°E / 42.421999; 0.982544\nJosé María Dalmau Gil\nHi ha algunes discrepàncies a l'entorn del nom del poble (i del municipi). Si bé el topònim aprovat oficialment, i recomanat per la totalitat de filòlegs especialistes en toponímia, és Cabdella, amb b, una part dels habitants de la Vall Fosca, entre ells els que integren el mateix ajuntament, prefereixen escriure Capdella, amb p. L'argumentació per a defensar aquesta darrera grafia està basada en el costum i en la tradició, tota ella del segle XX, però. Els arguments que defensen la forma reconeguda oficialment és a l'article dedicat al poble de Cabdella. Es tracta, doncs, d'un petit conflicte entre la ciència lingüística i el sentiment local, que no es posen d'acord. L'ajuntament utilitza exclusivament la forma escrita amb p.\nSe situa a la Vall Fosca, a la meitat oriental de l'extrem nord de la comarca. Presenta un relleu muntanyós amb cims que superen els 2.800 metres tot a l'entorn d'una vall central, la del riu Flamisell. Comprèn els circs glaciars de Filià i de l'estany Gento, que formen la capçalera on s'origina el riu esmentat.\nActualment inclou l'entitat municipal descentralitzada d'Espui. En un origen, es tractava de tres municipis diferents que foren units el 1970: Mont-ros, la Pobleta de Bellveí i la Torre de Cabdella. En ser aquest darrer el més poblat, esdevingué el cap del nou municipi, que conservà el nom de l'antic municipi de la Torre de Cabdella.\nEn la proposta derivada de l'informe popularment denominat Informe Roca, es preveia que el municipi de la Torre de Cabdella no patís cap mena de reestructuració. Això sí, es creava una agrupació de municipis de Sarroca i Senterada amb la Torre de Cabdella.\n4 El municipi antic de la Torre de Cabdella\n4.1.1 Descripció geogràfica\n4.1.1.1 Perímetre del terme\n4.1.1.2 Límit amb l'enclavament de Larén, del terme de Senterada\n4.1.1.3 Límit amb l'antic terme de Benés, ara del de Sarroca de Bellera\n4.1.1.4 Límit amb l'antic terme de Barruera, ara de la Vall de Boí\n4.1.1.5 Límit amb el terme d'Espot, del Pallars Sobirà\n4.1.1.6 Límit amb l'antic terme de Llessui, ara de Sort, del Pallars Sobirà\n4.1.1.7 Límit amb l'antic terme de Mont-ros, ara de la Torre de Cabdella\n4.1.1.8 Límit amb l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, ara de la Torre de Cabdella\n4.1.2 L'interior del terme\n4.1.2.1 La regió dels estanys\n4.1.2.2 La vall del Riqüerna\n4.1.2.3 La vall del riu de Filià\n4.1.2.4 La part central de la vall del Flamisell (de la Central de Cabdella a Molinos)\n4.1.2.5 La vall del barranc del Solà i Astell\n4.1.3 El poble de la Torre de Cabdella\n5.1 Composició de l'ajuntament\n5.1.3 Legislatura 2011 - 2015\n5.2 Llocs d'interès\n7 Activitat econòmica\n8 Serveis turístics\nLa Torre de Cabdella, des del sud-oest\nRoca que acollia l'antiga Torre de Cabdella\nPer a Joan Coromines, no hi ha cap dubte que el nom del poble ve de capitella, plural de capitellum, referint-se als caps, o cims, que envolten el paisatge de Cabdella. Seria, doncs, com si referint-nos al poble diguéssim que és el poble dels caps, dels cims de muntanya que té tot al voltant seu.\nL'evolució del topònim en català dóna inevitablement la forma Cabdella, no la de Capdella, que defensen moltes persones a la Vall Fosca. Del capitella original, es passa a captella per caiguda de la i intermèdia. Un cop entre vocals, el grup consonàntic pt, fonèticament sord, passa a sonoritzar-se, com és habitual en català en aquesta mena de casos. Els equivalents sonors de pt són bd, i no es pot donar cap forma híbrida: tots dos sons tenen sempre la mateixa característica; o tots dos són sords (pt), o tots dos sonors (bd). Per tant, des del punt de vista etimològic, cal excloure del tot la possibilitat que el topònim Cabdella s'escrigui d'altra manera que aquesta.\nCal tenir en compte que aquest topònim és format per una sola arrel. Un cosa diferent és la que es dóna en topònims com Capdevila, on sí que hi pot haver juntes una p i una d perquè en aquest cas es tracta de la unió de tres paraules: cap de vila, que passen a escriure's juntes.\nL'etimologia del topònim de la Torre de Cabdella s'explica a partir del de Cabdella. Aquell poble devia ser el primigeni, i la Torre indica, possiblement, una torre de guaita o de defensa pertanyent a Cabdella, al voltant de la qual anà sorgint un nucli de població. Amb el pas del temps, la Torre de Cabdella, situat en lloc més planer i més ben comunicat, va anar esdevenint el nucli principal, mentre que Cabdella anava quedant rellegat a un paper secundari, a causa de ser més desavinent el seu emplaçament, sobretot a partir de l'edat moderna.\nSegons Ceferí Rocafort, la torre que donà nom al poble i municipi és la torre romànica reconvertida en capella de Sant Martí de Ballmoll, o de la Torre de Cabdella, però els veïns de més edat de la Torre de Cabdella recorden haver vist fa anys una part de la torre a l'indret que apareix a la fotografia adjunta. Actualment encara en queden algunes restes, però són molt difícils de veure pel seu emplaçament i la vegetació que hi ha crescut.\nLa Vall de Boí (Alta Ribagorça) Espot (Pallars Sobirà) Espot (Pallars Sobirà)\nSort (Pallars Sobirà) i Baix Pallars (Pallars Sobirà)\nSenterada Senterada Baix Pallars (Pallars Sobirà)\nCentral de Cabdella 54\nPaüls de Flamisell 34\nLa Plana de Mont-ros 63\nLa Pobleta de Bellveí 130\nLa Torre de Cabdella 57\nFormen l'actual terme municipal de la Torre de Cabdella els pobles següents, agrupats segons el seu antic terme municipal:\nMont-ros: la Plana de Mont-ros, Beranui, Gramenet de Beranui, Molinos, Mont-ros, Paüls de Flamisell i Pobellà\nla Pobleta de Bellveí: la Pobleta de Bellveí, Antist, Castell-estaó, Envall, Estavill i els despoblats antics de Bellveí, Puiforniu i Serraspina\nLa Torre de Cabdella: la Torre de Cabdella, Aiguabella, Astell, Cabdella, Espui, Aguiró i Obeix, a més de la Central de Cabdella.\nEls pobles de l'antic terme de la Torre de Cabdella\nLa Central de Cabdella\nNota: Els altres pobles són a l'article corresponent al seu antic terme municipal.\nEl municipi antic de la Torre de CabdellaModifica\n↓ 1812 — 1972\nL'antic municipi de la Torre de Cabdella dins de l'actual del mateix nom\n• Annexió d'Astell, Cabdella, Espui i Aiguabella, Aguiró i Obeix Febrer del 1847\n• Annexió a la Torre de Cabdella dels antics termes de Mont-ros i la Pobleta de Bellveí 1972\n• 1970 115.49 km2\n• 2006 329\nParròquia de Sant Martí de la Torre de Cabdella\nParròquia de Sant Vicenç de Cabdella\nParròquia de Sant Julià d'Espui\nBaronia de Bellera\nParròquia de Sant Joan Baptista de Guiró\nParròquia de Santa Maria d'Oveix\nMonestir de Sant Genís de Bellera\nParròquia de Sant Andreu d'Astell\nEn aquest apartat de l'article està descrit únicament l'antic terme municipal de la Torre de Cabdella, que ocupava una extensió de 115,49 km² dels 165,96 que abraça el terme actual. Els altres dos que formen l'actual terme municipal del mateix nom, Mont-ros i la Pobleta de Bellveí, tenen article independent, on se'n fa la descripció corresponent.\nSe situa l'inici d'aquest perímetre del terme 500 metres a l'est-nord-est del cim de Santa Bàrbara (de 1.612,9 m. alt.), a la cota 1.510, on es troben els termes de Senterada (enclavament de Larén, la Torre de Cabdella i l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, actualment inserit dins del terme de la Torre de Cabdella.\nLímit amb l'enclavament de Larén, del terme de SenteradaModifica\nDes d'aquest lloc el termenal amb l'enclavament de Larén arrenca cap al ponent, lleugerament decantat al nord, fins que arriba a un coll de muntanya, de 1.592,1 m. alt., uns 250 al nord del cim de Santa Bàrbara, on es troben els termes de l'enclavament de Larén (Senterada), la Torre de Cabdella i l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça, actualment de Sarroca de Bellera, del Pallars Jussà.\nLímit amb l'antic terme de Benés, ara del de Sarroca de BelleraModifica\nDes d'aquest punt, el termenal baixa uns 300 metres en direcció nord-est, fins a assolir la cota 1.455, al lloc anomenat les Pegueres, on, sobtadament, fa un angle recte cap al nord-oest i, sense seguir cap accident orogràfic, s'adreça quasi en línia recta al Tossal del Portell, de 1.556,1 m. alt. En aquest punt, torna a trencar cap al nord-est, per seguir una carena que porta la línia de terme fins al Coll d'Oli, de 1.526,9 m. alt., continua per la mateixa carena cap a la Collada de Pui Cavaller, de 1.593,4, i encara continua cap al Tossal de Tuiro, de 1.769,9. En aquest punt comença cap al nord la Serra de Castellnou, que va seguint sempre cap al nord, lleugerament decantant-se cap a llevant: les Roquetes del Morral, de 1.865,9, el Bony de Cortsolàs, de 2.060, la Collada de les Pales, de 2.107,8, i el Pilar de la Pala, de 2.198,1.\nAl Pilar de la Pala comença, sempre cap al nord, la Serra de la Pala, i el termenal la va seguint sempre muntanya amunt. Així, arriba al Tossal de la Pala Gran, de 2.303,7 m. alt., i continua pujant, ara inflexionant cap a ponent: el Tossal de les Comes de Guiró (2.462,6 m. alt.), el Tossal de les Tres Muntanyes (2.596), on es troben les serres dels Estanyets, dels Tres Pessons i la ja esmentada de la Pala. El termenal segueix la dels Tres Pessons, cap al nord-oest, i s'enfila fins al Tossal Llarg (de 2.686,4 m. alt.). Començant a baixar, ara cap al nord-nord-oest, comença a baixar cap al Serrat de Palomera, de 2.566,9 m. alt., on torna a tòrcer cap al nord-est, per adreçar-se al Port de Filià, de 2.399,9 m. alt. Sota aquest port, per la banda de llevant, és on hi havia projectada una estació d'esquí, en el terme de la Torre de Cabdella, a l'Obaga de Filià, que el 2009 ha quedat aturada a causa de la crisi econòmica.\nCarenant encara, cap al nord i després cap al nord-est, el termenal s'adreça a la carena de les Raspes del Corral de Taüll, sempre al voltant dels 2.500 m. alt., i puja al Tossal de Paiasso (o Pic de Filià), de 2.772,2, fins que, just al nord-est d'aquest darrer tossal, a 2.733,4 m. alt., troba la Serra de les Cabeçades, que segueix cap al nord-oest. Passa pel Port de les Cabeçades (2.576,8) i, serra amunt, arriba al Tossal de Rus, de 2.667,7, que és el punt més al nord del terme. En aquest indret es troben els termes de Sarroca de Bellera (antic terme de Benés), la Torre de Cabdella i la Vall de Boí (antic terme de Barruera).\nLímit amb l'antic terme de Barruera, ara de la Vall de BoíModifica\nDel Tossal de Rus, el termenal, ara amb la Vall de Boí (antic terme de Barruera), emprèn la direcció nord, fent ziga-zagues per anar seguint les carenes per on discorre. Del Tossal de Rus va cap al Port de Rus (2.616,9 m. alt.) i lo Castell de Rus (2.776,7). Tot seguit, cap a Coll Roi (2.719,3), el Pic de l'Estanyet (2.776,4), i lo Pessó Petit -o Pic Petit del Pessó- (2.793,3), a l'extrem de llevant del Serrat del Forat. En aquest lloc el termenal, encara amb la Vall de Boí, va torcent cap al nord-est. Sempre carenant, va cap al Pic Gran del Pessó (2.894) i el Castellet de Rius (2.886,2), el Pic de les Mussoles (2.876,5), el Coll Pla de Dalt (2.720,3) i el Cap de Reguera (2.800,5), on torna a agafar la direcció nord fins al Pic de Morrano (2.813,5).\nAltre cop cap al nord-est, el termenal va carenant cap a la Collada de Morrano (2.633,3), el Pic de Nariolo (2.856,7), on torna a girar cap al nord, i va cap al Pic de Dellui (2.802,2), on emprèn cap al nord-est, i s'adreça a la Collada de Dellui (2.577,4), el Coll (o Colladó) dels Gavatxos (2.667), on ha girat decididament cap a llevant, Al Coll dels Gavatxos es troben els termes municipals de la Torre de Cabdella, Barruera (ara, la Vall de Boí i Espot). És, per tant, el punt de trobada de les tres comarques: Pallars Jussà, Alta Ribagorça i Pallars Sobirà.\nDes del Pic Gran de Pessó fins a aquest punt el límit del terme municipal és també el límit el sector interior del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estanys de Sant Maurici.\nLímit amb el terme d'Espot, del Pallars SobiràModifica\nPer poca estona, el termenal, ara amb Espot, encara emprèn la direcció nord-est. Ara bé, al cap de poc menys de 700 metres arriba al Pic de Subenuix, de 2.905,5 m. alt. A partir d'aquest pic, el termenal va baixant, sempre fent ziga-zagues pel cim de la carena, cap al sud-est. Arriba al Pic Morto, de 2.902 m. alt., seguint les Pales de la Muntanyeta, i per Sobremonestero segueix la mateixa direcció, però cada cop més decantada cap al sud. Passa pel Pic de Sobremonestero, de 2.879,5, el Pic de Mar, de 2.841,9, passat el qual la línia de terme gira ara cap a llevant, per anar a buscar el Coll de Mar (2.752,5), el Coll de Peguera (2.717,7) i el Pic de Peguera (2.980,1). Al Pic de Peguera, punt més alt del terme municipal de la Torre de Cabdella, torna a agafar la direcció sud-est, cap al Tuc de Saburó (2.905,7), on torna a emprendre cap al sud. Aquesta zona és una de les regions pirinenques amb més estanys de muntanya. Al cap de poc arriba a la Collada de Saburó, de 2.668,3 m. alt., on emprèn un tros de termenal en forma d'arc cap al sud-est convex cap al sud-oest, fins que arriba al Pic de la Mainera, de 2.909,3 m. alt., on es troben altre cop tres termes: la Torre de Cabdella, Espot i Sort, en el que fou l'antic terme muicipal de Llessui.\nEn aquest punt s'acaba també el contacte del terme de la Torre de Cabdella amb el Parc Nacional d'Aigüesmortes i Estany de Sant Maurici.\nLímit amb l'antic terme de Llessui, ara de Sort, del Pallars SobiràModifica\nDel Pic de la Mainera, i encara sempre carenant, el termenal continua cap al sud, lleugerament decantant-se cap a ponent. Per la Tartera de Mar arriba a la Pala Pedregosa de Llessui, de 2.882,4 m. alt., i continua cap al Pas de l'Os, de 2.861,3. Tornant ara cap al sud-est, fent un arc que per la banda de Llessui es coneix com la Pala Pedregosa de Llessui, arriba a la Collada de la Coma de l'Espòs, de 2.638,3. Continua pujant per la carena cap al Montorroio, de 2.862,4. Ara cap al sud-oest, pels Crestells de Montorroio, va al Tossalet de la Coma (2.731,6) i la Collada de Coma Plana (2.698,4). Altra volta cap al sud, s'adreça ara al Montsent de Pallars, de 2.882,7 m. alt.\nDel Montsent de Pallars, i sempre per la carena, el termenal va davallant de forma important cap al sud-oest, primer pel Serrat del Collet, i després per la Serra de la Mairena, fins a arribar al Tossal de Pamano, de 2.151,1, al nord del qual es forma el barranc de Pamano, que inspirà el nom del barranc que discorre al costat del poble on s'esdevé l'acció de la novel·la de Jaume Cabré i Fabré Les veus del Pamano. Sempre cap al sud seguint les ziga-zagues de les carenes de muntanya, el termenal va cap al Coll de Triador, de 2.108,1 m. alt., i torna a pujar per la Serra d'Altars cap al Bony d'Altars (2.416,9) i la Collada d'Altars (2.404,3). Poc després passa al costat de l'estació superior del telecadira que arriba més amunt de l'Estació d'esquí de Llessui, i puja a lo Tossal (2.493,9). En aquest punt antigament es trobava el punt de coincidència entre la Torre de Cabdella, Llessui, ara pertanyent al municipi de Sort, i Mont-ros, ara integrat en el de la Torre de Cabdella.\nLímit amb l'antic terme de Mont-ros, ara de la Torre de CabdellaModifica\nDes de lo Tossal, l'antic termenal amb Mont-ros, seguia una línia bastant recta decididament cap al sud-oest seguint el Serrat de Cabo i el Serrat del Solà (es Collades, de 1.569,4 m. alt., Pui Redó, de 1.560,4), una continuïtat de l'altre, que davallen en uns 4,5 km. dels 2.493,9 m. alt. de lo Tossal al riu Flamisell, just al nord de Molinos, a 989 m. alt. Des d'aquest lloc, el mateix riu feia de termenal entre la Torre de Cabdella i Mont-ros, sempre en direcció sud-oest, fins a l'afluència, per la dreta, del barranc Roi. Al lloc on es troben el riu i el barranc hi havia una altra trobada de termenals, que avui dia ha quedat anul·lada perquè els tres termes que s'hi trobaven estan ara tots tres integrats en la Torre de Cabdella. Es tractava dels termes de la mateixa Torre de Cabdella, Mont-ros i la Pobleta de Bellveí.\nLímit amb l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, ara de la Torre de CabdellaModifica\nDes del mesclant d'aigües del Flamisell i el barranc Roi, l'antic termenal seguia un tros el mateix barranc, fins a arribar just al nord-oest del poble de Castell-estaó on, sempre cap al sud-oest, s'enfilava cap a la Roca de la Peira (1.262,5 m. alt.), i pel Prat de la Casona anava a buscar la carena del Serrat de l'Aire: Serrat de la Broncalera (1.461,2 m. alt.) i Serra de Santa Bàrbara, al punt on ha començat aquesta descripció.\nL'interior del termeModifica\nL'interior del terme de la Torre de Cabdella no és difícil d'explicar: es tracta de tota la vall alta del riu Flamisell, amb tots els rius, riuets, barrancs i torrents que el formen, entre les muntanyes de més de 2.000 metres (i a prop dels 3.000, fins i tot) que emmarquen aquesta vall, i uns metres més avall del cap de municipi, el poble del seu mateix nom.\nLa regió dels estanysModifica\nLa zona nord del municipi, que no conté cap nucli de població, ja que està tota més al nord de Cabdella, el poble més septentrional del terme, està plena d'estanys i d'instal·lacions destinades a convertir l'aigua en un element productor d'energia elèctrica.\nEls estanys de més al nord, i de més alçada, són els Estanys de la Montanyeta. Són quatre estanys que van a confluir a l'inferior, que es troba a uns 2.600 m. alt. Per un barranc, aquestes estanys es comuniquen amb l'Estany Morto, a prop dels 2.400 m. alt., que és al seu sud-est. L'Estany Morto, a més, rep del costat de llevant les aigües dels Estanys de Carboneres, que arriben a ser uns deu, en total. De l'Estany Morto, per camins diversos, les aigües baixen cap a l'Estany de Castieso, a uns 2.370 m. alt., estany que encara en rep un parell més pel seu nord i un altre pel sud-est. De l'Estany de Castieso, les aigües baixen cap a l'Estany d'Eixerola, passant per quatre estanyets situats entre els dos (cadascun d'aquests grans estanys sol ser més extens que el seu immediat superior).\nL'Estany Tort vers l'any 1900\nL'Estany Eixerola es transforma en l'Estany de Cubieso, que és el primer que té una gran presa per augmentar la seva capacitat. Es troba a 2.350 m. alt. Aquest estany també rep aigües d'algun estanyet més. L'Estany de Cubieso, a través de les seves comportes, aboca les aigües a l'Estany Tort, que té l'Estany de Nariolo al seu nord-oest. Tots aquests estanys, prou extensos, estan proveïts de presa, per tal d'augmentar la capacitat de l'estany primigeni, que era molt més reduït. En tots els casos, estanyets més petits van enriquint el panorama lacustre, realment extraordinari, d'aquesta regió. L'Estany Vidal i els Estanys dels Vidals d'Amunt provenen del nord-est, cap a l'Estany Tort.\nEntremig d'aquests sistemes d'estanys, i a prop del ja esmentat Pic de Mar, es troben altres pics notables: Pic Tort (2.886,4) i Pic dels Vidals (2.903,8), tots dos del Serrat dels Vidals, al nord-est de l'Estany Tort, i Pic Fosser (2.742,7) i Collada de Mariolo (2.692,8) al seu sud-oest. Enmig es van obrint les valls que allotgen els estanys que es van esmentant. L'Estany Tort és un dels que, a través del torrent de Sallente, aflueix en l'Embassament de Sallente, que, tot i no ser de gaire volum, és el que fa de regulador de tota aquesta regió d'estanys.\nEl Pantà de Sallente rep d'altres estanys afluents seus. Del nord-oest, l'Estany Fosser, no gaire gros, i del nord-est, l'Estany Gento, un dels més importants del Pirineu pel que fa a la seva contribució en la producció d'energia elèctrica. Al Pantà de Sallente, fins on arriba la carretera asfaltada que ve de Cabdella, hi ha la important Central de Sallente, d'aprofitament reversible. Situat a uns 1.750 metres d'altitud, aquest estany té 400 metres més amunt, al seu nord-est, l'Estany Gento.\nL'Estany Gento, pel seu costat rep l'afluència de vint-i-sis estanys situats entre el seu nord i el seu nord-est, entre els quals destaquen l'Estany Xic de Colomina, l'Estany de la Colomina, l'Estany Frescau, els Estanys de Saburó d'Amunt, l'Estany Petit de Saburó, l'Estany de Saburó, els quals, intercomunicats subterràniament, formen part del complex hidroelèctric centrat en els estanys Gento i de Sallente i la Central de Sallente. Fora d'aquest sistema només queden alguns estanyets aïllats, com l'Estany de la Font Blanca, separats d'aquesta zona per serrats com el Serrat del Bony de Cornera.\nAl pantà de Sallente i la central corresponent es tanca aquest complex sistema de producció d'energia elèctrica, que incloïa una línia de tren, conservada en alguns trossos propers a l'Estany Gento, i una carretera subterrània de servei per a la central que conté un túnel de quasi 3 km.\nA Sallente, a més, és on neix el Flamisell, riu que conforma l'eix vertebrador, de nord a sud, del municipi de la Torre de Cabdella.\nA banda d'aquest sistema d'estanys, n'hi ha un altre que no ha estat tan aprofitat per a la producció d'energia elèctrica. Es tracta del conjunt d'estanys que hi ha al voltant del Pic Salado, de 2.513 m. alt., en una ampla vall delimitada a ponent per les carenes que delimiten el terme (Tossal de les Raspes Roies, Pics Gran i Petit del Pessó, Pic de Mussoles, Cap de Reguera i Pic de Morrano), a llevant pel suara esmentat Pic Fosser i la serra que des d'ell baixa cap al sud, la Serra Tancada (2.660,9 m. alt.) i el Pic de l'Espada (2.548,5), i al nord per la carena que uneix les que s'acaben d'explicar, amb la Collada de Nariolo, de 2.692,8. Al sud, la vall és oberta cap a la immediata vall del Riqüerna. Tota aquesta zona lacustre està compresa en la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, on és coneguda com els estanys de Cabdella.\nLa vall del RiqüernaModifica\nLa regió dels estanys de Cabdella comprèn, a occident, l'Estany de Dalt, el de Ribanegra, el de Francí de Dalt, el de Francí, el de Travessan i el Redó, que formen el barranc de Francí. A orient, els Estanyets Amagats, l'Estany de Reguera, el Saladino, el Salado, el de Cogomella, el Grenui, el Morera i el Tapat, que aflueixen en el barranc de Francí més a llevant. Al cap de poc, aquest barranc encara rep, venint de ponent, el barranc de Coma del Port, que ve dels vessants septentrionals del Pic de Filià. El barranc de Francí, sota i al sud-oest del Pic de l'Espada es transforma en el Riu de Riqüerna. Continua rebent afluències de barrancs de les altes muntanyes que tanquen aquesta vall, com, per la dreta, el barranc de Gatopelado.\nEl riu de Riqüerna passa pel sud del poble de Cabdella just abans d'ajuntar-se amb el Flamisell, molt a prop d'on també aiguavessa en el Flamisell el riu de Filià.\nEl límit nord d'aquesta vall és el complex d'estanys abans esmentat, així com els mateixos límits del terme municipal entre el Pic de Filià, al sud, i el Pic de Nariolo al nord, i les serres que surten d'aquest darrer cim cap al sud: Collada de Mariolo, Pic Fosser, Collada de les Arenes, Serra Tancada, Collada de Font Sobirana i Pic de l'Espada. Aquest darrer, de 2.548,5 m. alt., marca, en els seus vessants de sud-est, el límit de la vall baixant ja cap a Cabdella.\nEl límit meridional de la vall, més recte i curt, va del Pic de Filià cap a llevant, inflexionant cap al sud, cap al Fitero, de 2.464,1 m. alt., i les Roques de la Ferrera, de 1.861,5, que marquen la separació, en el darrer tros, entre les valls del Riqüerna i del Filià.\nLa vall del riu de FiliàModifica\nAl sud del Pic de Filià hi ha un ample circ entre muntanyes que és la conca de capçalera del riu de Filià. En aquest indret hi ha projectada una estació d'esquí, centrada a l'Obaga de Filià, les obres de la qual van començar, però van quedar aturades a causa de la situació econòmica de l'empresa que desenvolupava aquell projecte. El 2009 porta ja més d'un any tot aturat.\nEl riu de Filià neix, de fet, sota mateix i a llevant del cim del Tossal Llarg, i baixa cap al nord-est, direcció que segueix tota l'estona aquest riu. Se li ajunten diversos barrancs d'aquest circ de capçalera i, ja més endavant, el barranc de Coma Palomera, per l'esquerra, el barranc de la Coma de l'Estany, amb l'Estany de Filià al capdamunt, per la dreta, i el barranc de la Coma de Fuses, amb el barranc de Coma-l'empriu al capdamunt, també per l'esquerra. Finalment, s'aboca en el Flamisell molt a prop de Cabdella i del riu de Riqüerna.\nEl límit septentrional d'aquesta vall és el que s'ha descrit com a meridional per a la vall del Riqüerna. Pel costat de ponent, el circ on es forma la vall del Filià està marcat, de nord a sud-est, pel Pic de Filià, el Port de Filià. el Tossal Llarg i el Tossal de les Tres Muntanyes, tots tres ja esmentats perquè formen el límit del terme municipal. A partir d'aquest darrer, baixa, ja marcant el límit sud de la vall, una carena cap a llevant que ja és interna de la Torre de Cabdella: pel Serrat d'Escobets va al Serrat d'Astell, de 2.620,5 m. alt., lo Portarró, de 2.468,2, per la Serra des Pessons cap al Tossal de la Costa, de 2.604,4. Aquest darrer tram, ja dins del terme de la Torre de Cabdella, és el límit del perímetre exterior destinat a les pistes de la projectada estació d'esquí de Filià.\nDel Tossal de la Costa el límit d'aquesta vall inflexiona cap al nord pels Colladons (2.264,2 m. alt.) i les Roques dels Verdins (2.136,7), per anar a buscar el Serrat d'Escobets (amb el Serra d'Amont, de 2.029,7 m. alt. al punt més elevat), i les Castellons, ja damunt de la Central de Cabdella, en el tram final.\nLa part central de la vall del Flamisell (de la Central de Cabdella a Molinos)Modifica\nLa part central de la Vall Fosca és més ampla i amb afluents menys marcats a banda i banda. A l'extrem nord d'aquest tram de vall hi ha la Central de Cabdella, a l'extrem sud de la qual arriba per l'esquerra el barranc d'Arinyolo, amb els Regatills a la capçalera. El barranc d'Arinyolo, com tots els que arriben de llevant, baixen de la carena que fa de límit del terme de la Torre de Cabdella amb el Pallars Sobirà. Poc abans d'Espui, per la dreta arriba el barranc de la Solaneta i, tot seguit, el d'Escobet, que passa ran del poble d'Espui, que li queda a la dreta.\nAl cap de ben poc tros, per l'esquerra aflueix el barranc d'Aigüero, que baixa del Pamano, també al límit municipal i comarcal. Passat Espui, el Flamisell, que disposa d'un fons de vall ample, arriba a Aiguabella. Just abans hi arriba per l'esquerra el barranc de la Creu, que ve del Bony d'Altars, i davant d'Aiguabella mateix, per la dreta el barranc des Serres, que baixa del Tossal de la Collada Gran, un cim interior del terme de la Torre de Cabdella que domina aquest sector (fa 2.141,1 m. alt.). Passat Aiguabella, el Flamisell es decanta una mica cap al sud-oest, i rep aviat per la dreta el barranc des Bisarts, que ve del Tossal de la Costa. Poc després ja es troba el Càmping de la Vall Fosca i el poble de la Torre de Cabdella, cap del municipi.\nAl sud del poble, i per l'esquerra, arriba el barranc dels Covilars, que baixa de lo Tossal, també en la línia de terme. Al cap d'una mica, i paral·lel a l'anterior, baixa de llevant el barranc de les Espones, que davalla per una vall molt marcada que té un circ a la capçalera format per tot de barrancs: dels Espinaus, del Ribàs, del Ban, des Medianos, dels Pallerols, des Basses. És una vall d'una bellesa feréstega, sobretot per la dificultat de penetrar-hi.\nSeguint el Flamisell, aviat s'arriba Molinos, en una zona ja més oberta i poblada, on comença a haver-hi pobles i moltes bordes repartides per la muntanya. En aquest lloc, per la dreta del riu continua l'antic terme de la Torre de Cabdella, però per l'esquerra es tracta ja del territori que pertanyia al terme municipal de Mont-ros, ara unit amb la Torre de Cabdella.\nTot el costat esquerre del Flamisell que s'ha anat descrivint està format per serres i costers que davallen de la carena que forma el límit del municipi i de la comarca. Hi destaquen el Serrat del Fener Roi, la Cogulla (1.846,4 m. alt.), la Roca de Sant Joan (1.828,7) i la Roca ventolera (1.692,8), que marquen el límit nord del barranc dels Covilars. La carena següent, pel sud-est, està formada pel Serrat del Solà i el del Cabo, per on passava el termenal entre la Torre de Cabdella i Mont-ros.\nPer la dreta de la vall, un massís format pel Tossal de la Collada Gran, ja esmentat, el Tossal de la Costa i la serra que en baixa cap al sud-est (Collada Gran, Collada Xica, Roques de Pla de Far, de 2.018 m. alt., Plan de Far i Serra de Sant Miquel, amb la Roca del Far, de 1.673,1, el darrer tram de la qual s'adreça a Molinos.\nEls pobles del Solà, Aguiró, Obeix i Astell\nLa vall del barranc del Solà i AstellModifica\nEl sector sud-oest de l'antic terme de la Torre de Cabdella està format pel barranc del Solà i els seus barrancs tributaris, que baixen d'un circ de muntanyes delimitat a ponent per la Serra de Castellnou i la seva continuació cap al nord de la Serra de la Pala, el Serrat d'Escobets amb el Tossal d'Astell (2.619,2 m. alt.), i el Tossal de la Costa (2.604,4 m. alt.) que en formen l'extrem nord units per la Serra des Pessons, i el Serrat de Sant Miquel.\nA l'interior d'aquest circ es formen tres barrancs paral·lels, que es van a unir al barranc del Solà.\nEn el costat solei d'aquest barranc es troben els tres pobles del Solà: Aguiró, Obeix i Astell.\nEl poble de la Torre de CabdellaModifica\nLa Torre de Cabdella és un poble allargassat, possiblement a causa del camí ral que el travessava, situat a l'esquerra del Flamisell. Està situat en un coster; a la part plana s'estén un prat, actualment delimitat per la carretera nova -la variant que evita el pas pel poble- i la vella, on hi havia, fins al 1937 una sèrie d'edificacions que foren destruïdes per una sobtada creixença del Flamisell.\nL'església parroquial és dedicada a sant Martí, i està situada a la part més alta del poble. Aparentment és un edifici modern, però el fet d'estar totalment arrebossat i pintat fa impossible apreciar si queden restes d'un edifici més antic. Té el cementiri al costat.\nUn quilòmetre al sud de la Torre de Cabdella, a la Borda del Teixidor i al peu del camí d'Astell hi ha l'ermita romànica de Sant Martí de Ballmoll.\nSegons Pascual Madoz, a mitja hora al nord del nucli de la Torre de Cabdella hi havia les ruïnes d'un antic convent de templers.\nA més, pertanyien a la Torre de Cabdella un molí fariner i unes mines de coure explotades fins als darrers anys del segle XIX. Fou dels primers pobles a gaudir de subministrament elèctric: vers el 1910 ja en tenia.\nEn el moment de constituir-se els ajuntaments moderns, el 1812, a partir del desplegament de la Constitució de Cadis, el mapa municipal de la Vall Fosca era molt diferent d'ara. Com que en un primer moment es permeté la creació de tots els ajuntaments que anteriorment haguessin tingut alguna mena de personalitat jurídica, en un primer moment sorgiren els ajuntaments següents, dins del terme primigeni de la Torre de Cabdella: Astell, Capdella, Espui i Aiguabella, Aguiró, Obeix i la Torre de Cabdella. El 1845, però, una nova llei municipal fixava un límit de 30 veïns (caps de família) per poder mantenir la independència municipal, i tots els ajuntaments anteriors foren agregats a la Torre de Cabdella, que fou erigit en capital del districte municipal. A Mont-ros i la Pobleta de Bellveí s'esdevenia un procés similar, explicat en els seus articles respectius.\nFins a l'extinció dels senyorius (any 1831), la Torre de Cabdella pertangué a la baronia d'Erill, després comtat.\nSegell municipal de vers el 1910\nPascual Madoz parla de la Torre de Capdella en el seu Diccionario geográfico... del 1845 Hi diu que la Torre de Cabdella és entre dues muntanyes, a la vora del Flamisell, combatut pels vents del nord i de vegades pels del sud. Clima fred, s'hi pateixen cadarns. Tenia 9 cases i església, de la qual depenien Aiguabella i la borda de Senalli. El terreny és de qualitat mitjana, amb alguns prats i pastures naturals. S'hi produïa blat, patates, herba, llegums, hortalisses, i poca fruita. De bestiar, ovelles i vaques. Hi havia caça de perdius, llebres i isards, i pesca de truites molt bones. Un molí fariner era la principal indústria, així com la venda de bestiar. 13 veïns (caps de família) i 64 ànimes (habitants) formaven la seva població.\nEn el cens del 1857 Torre de Capdellá apareix amb 914 habitants i 154 cèdules personals inscrites, repartides de la manera següent: Aguiró, 124 habitants i 21 cèdules; Astell, 114 i 18; Capdellá, 243 i 29, Espuy, 250 i 46, Obeix, 94 i 20, i Torre de Capdellá, 89 i 20.\nEn la descripció que en fa Ceferí Rocafort, el municipi de la Torre de Cabdella tenia, vers el 1910, 221 edificis, amb 447 habitants de fet i 614 de dret. D'ells, 29 i 65, respectivament, corresponen al poble de la Torre de Cabdella. A més, li atribueix 33 cases escampades més, entre les quals posa les d'Aiguabella i la casa de les mines i la romànica capelleta de Sant Martí, construïda dessota de la torre que ha donat nom al poble.\nLa Torre de Cabdella no és un poble que hagi variat substancialment la població al llarg dels anys. El 1847 hi consten 64 habitants, 46 el 1970 i 41 el 1981. Posteriorment s'inicia una recuperació de la població a tota la Vall Fosca, i el 1994 són ja 53, que han pujat a 57 el 2005.\nLa casa de la vila de la Torre de Cabdella\nAntoni Rispa (1899)\nJ. Sanmartí (1946)\nJacint Font i Carrera (19.4.1979 - 7.5.1983)\nJosep Soldevila i Tartera (23.5.1983 - 24.5.2003)\nJosep Maria Dalmau i Gil (14.6.2003 - actualitat)\nDes de les primeres eleccions municipals democràtiques, el 1979, l'Ajuntament de la Torre de Cabdella ha tingut els regidors següents: Antoni Alfonso Jordana, Josep Amorós Batalla, Jordi Badet Segués, Joan Boneta Carrera, Jordi Bosch Masa, Neus Burguès Coma, Miquel Àngel Canut Hereu, Jaume Casal i Lohan, Josep Maria Dalmau Gil, Leonor Echalar Colom, Miquel Espot Vives, Antoni Font Bosch, Jacint Font Carrera, Ramon Font Juanati, Francesc Font Navarri, Antoni Fornons Font, Francesc Fornons Gallart, Sergi Galanó Muñoz, Montserrat Gelabert Magret, Anna Maria Gigó Sabaté, Javier Gil Gil, Marc Guillem Casal, Tomàs Jordana Farré, Gabriel Jordana Margalida, Maria Pilar Juanmartí Capdevila, Jordi Languil i Badia, Antoni Masa San, Rosario Mir Faurat, Josep Montané Figuera, Marc Peró Agullana, Miquel Peró Canut, Lluís Peroy Benet, Alfons Porta Rey, Jordi Porta Rey, Josep Soldevila Tartera i Josep Maria Subirà Blanch.\nResultats electorals - La Torre de Cabdella, 2011\nPSC-Progrés Municipal José María Dalmau Gil 294 5 67,59\nCiU Neus Burguès Coma 114 2 26,21\nJosep Maria Dalmau Gil (PSC-PM), alcalde, responsable de l’àrea de Governació, Personal i Participació ciutadana. Representant del municipi en el Consell Comarcal\nMaria Pilar Juanmartí Capdevila (PSC-PM, Independent), 1a Tinent d’alcalde, regidora responsable de l’àrea de Sanitat, Cultura, Educació, Serveis socials, Patrimoni, Immigració i Recursos humans.\nLluís Peroy Benet (PSC-PM, Independent), 2n Tinent d’alcalde, regidor responsable de l’àrea d’Hisenda, Urbanisme, Obres, Via pública, Manteniment i Serveis mínims\nJoan Boneta Carrera (PSC-PM), 3r Tinent d’alcalde, regidor responsable de l’àrea d’Agricultura, Ramaderia, Medi ambient, Seguretat ciutadana i Fires\nMarc Peró Agullana (PSC-PM, Independent), regidor responsable de l’àrea de Promoció econòmica, Indústria, Comerç, Turisme, Esports, Noves tecnologies i Comunicació\nNeus Burguès Coma (CiU), regidora. Representant del municipi en el Consell Comarcal\nJosep Amorós Batalla (CiU), regidor.\nEn aquesta relació hi ha esmentats únicament els elements d'interès de l'antic terme de la Torre de Cabdella. Els de Mont-ros i els de la Pobleta de Bellveí són en els seus articles respectius.\nL'església romànica de Sant Martí de Ballmoll\nEsglésia romànica de Sant Andreu d'Astell\nEsglésia romànica de Sant Martí de Ballmoll, o de la Torre de Cabdella, monument historicoartístic\nEsglésia romànica de Sant Joan Evangelista de Beranui\nEsglésia romànica de Sant Vicenç de Cabdella, monument historicoartístic\nEsglésia amb campanar romànic de Sant Julià d'Espui\nEsglésia romànica de Sant Joan Baptista de Guiró\nEsglésia romànica de Santa Maria d'Obeix\nEsglésia romànica de Sant Cristòfol d'Obeix.\nMuseu Hidroelèctric de Cabdella, pertanyent al Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya.\nEstany Gento i tot el cercle d'estanys de l'entorn\nEl conjunt d'estanys de tot l'entorn del Pic Salado\nEl Montsent de Pallars, visible des de tota la vall\nLa vall alta del riu de Filià, on hi havia projectada una estació d'esquí\nLa vall del riu de Riqüerna\nEl Solà i el vessant meridional del Tossal d'Astell\nPanoràmica des de la Mare de Déu de Far.\nLa Masia del Batlle és una masia a l'antic terme de Mont-ros. Està situada a llevant del poble de la Plana de Mont-ros, aturonada a llevant i damunt de la confluència del barranc de Gramenet amb el de les Garganteres. És a la mateixa carena que l'antic poble de Gramenet, bastant més enlairat a llevant. Actualment és en ruïnes. Està a 1043 metres d'altura.\n182 175 176 1.162 866 2.197 1.358 1.338 1.323 1.326\n1.960 1.889 1.810 1.610 1.380 953 644 712 749 733\n691 658 679 670 698 722 - - 755 761\n748 747 - - - - - - - -\nEl cens del 1787 incorpora Espui i Castell-estaó; el 1857, Aguiró, Aiguabella, Antist, Astell, Beranui, Cabdella, Envall, Estavill, Obeix, Paüls de Flamisell i Pobellà; el 1970, Mont-ros i la Pobleta de Bellveí. Les dades anteriors estan sumades amb els antics municipis.\nLa Torre de Cabdella, com Espui i la Pobleta de Bellveí, són pobles que han servat força memòria dels temps pretèrits. Recull molta informació de les seves festes tradicionals Joan Bellmunt (op. cit.).\nJaume Arnella, també dedica un esment a la Torre de Cabdella en el seu Romanço de la Vall Fosca, romanç tradicional de nova creació (1992). Després del fragment dedicat a Pobellà diu:\n3 de maig- Festa de la Santa Creu\n2n diumenge d'agost- Festa Major\nÚltim diumenge d'agost- Aplec del Roser, de llarga tradició.\nL'activitat tradicional de la Torre de Cabdella era l'agrària i ramadera. S'hi produïa gra, llegums, patates i farratge per al bestiar, que era molt ben considerat. També eren de destacar els formatges dels diferents pobles de la vall. A principis del segle XX destacaven les 1.095 hectàrees de la Muntanya de Guiró, i dels pobles d'Astell, Aguiró i Obeix entre els monts públics comunals, que no s'havien de sotmetre a desamortització.\nEn l'actualitat, el nou municipi de la Torre de Cabdella conté 3.989 ha. de superfície conreada, de les quals el 95,9% són prats i la resta, farratges. A part d'això, hi ha 4.412 ha. de riquesa forestal, en els boscos comunals de Cabdella i a les tarteres de Sant Quiri, sobre el poble de Pobellà. Finalment, hi ha 4.152 ha. dedicades a pastures naturals i a guaret.\nLa principal riquesa de la Torre de Cabdella, però, és la indústria hidroelèctrica. Una de les primeres centrals del país fou, precisament, la Central de Cabdella, construïda el 1914 per l'Energia Elèctrica de Catalunya, que la traspassà a la Canadenca al cap d'uns anys. D'aquesta manera la Canadenca (transformada més endavant en Forces Elèctriques de Catalunya S. A., FECSA) unificava les explotacions de la Vall Fosca amb les de l'embassament de Sant Antoni, que construïa en aquella mateixa època.\nTota la Vall Fosca i, per tant, el terme de la Torre de Cabdella, és rica en oferta turística. I ho seria més, encara, si s'hagués tirant endavant el projecte d'Estació d'esquí a Filià, projecte que el 2009 va ser aturat a causa de la situació econòmica de l'empresa que l'havia de construir.\nPel que fa a l'allotjament, hi ha cases rurals a Beranui (Casa Macianet), Cabdella (Casa Joan, Casa Quet, Casa Raons), Espui (Casa Sastre); Aguiró (Casa Ramonet), Mont-ros (Casa Ramon), Obeix (Casa Serrado), Paüls de Flamisell (Cal Peraire), la Plana de Mont-ros (Casa Teixidó i Casa Teresina) i Pobellà (la Borda de Turell i Casa Agulló); càmpings a la Torre de Capdella (Càmping Vall Fosca); hotels a Espui (Hotel Montseny), Molinos (Hotel Vall Fosca) i la Pobleta de Bellveí (Hotal Arturo); albergs a La Torre de Capdella (Alberg La Torre Vall Fosca) o refugi a la Central de Cabdella (Refugi la Tacita); apartaments a la Plana de Mont-ros (Apartaments Gallart), i refugis de muntanya a l'Estany de Colomina (Refugi Colomina).\nL'oferta de restaurants a la Torre de Cabdella és, a més de molts dels establiments anteriors, que també tenen oferta de restauració, hi ha el Restaurant del Telefèric de Sallente, a l'Estany de Sallente, el Bar d'Estany Gento, el Bar l'Ubia d'Espui, la Braseria l'Era del Marxant i el Bar Felip, de la Pobleta de Bellveí i el Bar les Mines de la Torre de Cabdella.\nUna sola carretera travessa de sud a nord tota la Vall Fosca. Es tracta de la L-503, de Senterada a Cabdella, que en 20,5 km. mena fins a aquest darrer poble. Tanmateix, la mateixa carretera, oficialment convertida en pista, acaba d'arribar a l'Estany de Sallente.\nA part, només cal comptar el traçat de l'antiga carretera al seu pas per la Torre de Cabdella, on es coneix amb la numeració L-503z.\nEn el terme hi ha una petita xarxa de pistes rurals, en part asfaltades, que connecten tots els pobles que formen el municipi actual de la Torre de Cabdella.\nEn transport públic, la Vall Fosca compta amb una línia regular de transport per carretera que uneix la Pobla de Segur amb la Central de Cabdella, i dóna servei directe a tots els pobles que hi ha al peu de la carretera.\n↑ COROMINES, Joan. "Cabdella". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. II Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0\n↑ ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial de Albert Martín, després del 1900.\n↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 123. ISBN 84-393-5437-1.\n↑ «La Torre de Cabdella». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ 42° 22′ 56.7″ N, 0° 58′ 32.8″ E / 42.382417°N,0.975778°E / 42.382417; 0.975778\nBELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "La Torre de Cabdella", a Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X\nBarranc de la Plana (Mont-ros)\nBorda de Gulló\nFont de Casa (la Plana de Mont-ros)\nFont de la Biana\nTorrent de la Plana\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: La Torre de Cabdella\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=La_Torre_de_Cabdella&oldid=21922535»\nLast edited on 2 set 2019, at 22:39


Món aualé n.08 by Jordi Climent - issuu\nVol. 2, núm. 4 - octubre/desembre 2013Revista divulgativa dels jocs mancalaREVISTA GRATUÏTA TRIMESTRAL / CULTURA . ENTRETENIMENT . ART . COL·LECCIONISMEImatge de la portada:\nRecipient de bronze procedent de Costa d’Ivori.\nCol·lecció privada.REVISTA GRATUÏTA TRIMESTRAL / CULTURA . ENTRETENIMENT . ART . COL·LECCIONISME\nVolum 2, número 4 - Octubre/Desembre 2013ISSN 2014-7597\nDL T–302–2012 Biblioteca de Catalunya\nProjecte: Jordi Climent i Aina Canal\nEdició: Jordi Climent\nPàg 4-6 Pesos i recipients dels akan per pesar i guardar\npols d’or en forma de taulers mancala\nEls pesos d’or formaven part de l’equipament per mesurar la pols d’or. Balances, culleres i recipients\nvariats eren utilitzats per guardar-la en el seu interior. Podem trobar-ne en forma de taulers d’aualé .Pàg 7 En Kirikú juga a l’aualé.\nEn Kirikú és un petit nen africà al qual pocs prenen seriosament per la seva escassa grandària. El menut\nnen africà que ha protagonitzat diverses aventures al llarg de tres films d’animació, també juga a l’awalé.Pàg 8 Món aualé al Museu d’Art Africà de Belgrad.\nL’edició especial en paper de la revista digital Món aualé ha arribat al Muzej afričke umetnosti / The\nMuseum of African Art de Belgrad, a Sèrbia.Pàg 9 Aprenem a jugar al Modiar.\nEl joc Modiar el jugaven els nens i nenes en petits pobles rurals al nord del Marroc, excavant forats a\nterra, segons informants de Chrarba, prop de Tànger.Pàg 12-13 Taulers mancala excavats en pedra.\nA vegades, els taulers són fets d’altres materials diferents a la fusta (ivori, metall, fang o pedra,…). És el\ncas dels taulers excavats en pedra que es poden veure en les fotografies de les pàgines 12 i 13.Pàg 14 Mangala: un joc turc ancestral o un dubtós joc\ntradicional inventat recentment?\nEl joc mangala o mangola és un joc tradicional mancala turc que era molt popular als segles XVII i XVIII.\nTambé és el nom que rep un altre mancala modern, inventat a Turquia fa poc, que s’ha fet força popular.Pàg 15 Jugant al Sungka entre la runa.\nUns xiquets juguen al Sungka en l’espai que queda d’una casa destruïda pel supertifó Haiyan.Pàg 16-17 Aprenem a jugar al Sungka.\nEl Sungka és un joc mancala filipí del sud-est d’Àsia jugat tradicionalment per les dones i els nens.Pàg 18 Glossari. Part 8.\nUs expliquem la captura per oposició, una forma freqüent de capturar peces en els jocs mancala.Pàg 19 El racó del col·leccionista (VIII).\nMostra d’objectes relacionats amb el món de l’aualé i els jocs mancala: taulers, figures, segells, postals,...Pàg. 3Pesos i recipients dels akan per pesar i guardar\nEls Akan són un grup humà que es divideix en\ndiversos subgrups: els baulé, els asanti, els\nagni, els fanti, i els ebrié, que viuen al sud-est\nde Costa d'Ivori, a Ghana occidental i al sud de\nTogo. Aquest grup ètnic parla la llengua Twi.\nUna de les peces més populars de l’art dels\nakan són uns pesos d'or, creats al segle XIII,\nque han sobreviscut fins al segle XIX.\nEls pesos d’or són testimonis significatius dels\nrics jaciments d'or d'Àfrica Occidental. Es van\nutilitzar per mesurar pols d'or, que circulava\ncom a moneda a la Ghana i Costa d'Ivori actuals entre els akans fins al segle XIX, en les activitats quotidianes: en els mercats, tresors reals, i per als pagaments d'impostos i peatges.\nLa pols d’or era la moneda pròpia fins que fou\nreemplaçada per bitllets i monedes. Els akan\nanomenaven a aquesta moneda Sikama, i el\nvalor era anomenat Sika yoboè o Sikaboè.Fig 1 © British Empire Commonwealth Mu. Object ID: 1998/130/128.\nPes d’or de bronze en forma de tauler mancala de dues files de sis forats\ni dos forats als extremsAquestes peces tenen formes d’éssers humans, animals, flora, utensilis domèstics, instruments musicals i molts altres motius figuratius i geomètrics. Eren fets de coure, bronze o\nllautó (aliatge de coure, zinc i altres materials).\nPodem trobar pesos d’or en forma de taulers\nd’aualé (veure figs. 1 i 2) o que representen\nuna escena on es juga a aquest joc (veure figs.\n3, 4, i 5).\nAlgunes d'aquests pesos amb motius figuratius i geomètrics són en realitat les versions\nsòlides (o en tres dimensions) d'alguns símbols adinkra (veure Món aualé núm. 6 pàg.\n13). Aquests pesos no eren tan sols treballs\nespecialitzats d'art. Les formes dels pesos re-Fig 2 © www.sikra.de. Catalogue no.: 21-70. Pes d’or de bronze en\nforma de tauler mancala de dues files de sis forats.presentaven també certs aforismes i proverbis. A primera vista, els pesos semblen models\nen miniatura dels objectes quotidians. Es diu\nque l'estatus d'un home augmentava significativament si era l'amo d'un joc complet de pesos d’or.\nContinua a la pàgina 6Pàg. 4Fig 3: Col·lecció privada editor. L’equipament per pesar la pols d’or incloïa recipients de bronze com el de la imatge, procedent de Costa d’Ivori.Pàg. 5segueix de la pàgina 4Fig 4: Col·lecció privada editor. La tapa del recipient conté unes figures humanes que juguen a l’aualé.Sembla ser que les figuretes es van mantenir\nal llarg dels segles perquè les generacions futures tinguessin una comprensió de les creences dels seus avantpassats.\nEls pesos d’or es van utilitzar també com a\nsistema de comunicació, on la presència dels\nproverbis anava lligada amb determinades\nformes dels pesos. En entendre els proverbis\ns’enten la societat en la que es viu.\nEls asanti constitueixen el major contingent\ndels pobles akan o gent de parla twi. Els asanti\nde Ghana pesaven pols d’or amb l’ajudad’elaborats pesos de bronze (mrammuo) tallats en formes humanes, d’animals i objectes\nquotidians. Utilitzaven els mètodes de la “cera\nperduda” i d’“escarabat perdut”. Es diu que es\nvan arribar a fer uns tres milions de pesos de\nbronze. Si bé aquests eren creats en el context\nsocial i cultural dels akan, especialment dels\nasanti, les seves imatges mostraven temes\nuniversals de la vida, la mort, el naixement i\nEls pesos d’or formaven part de l’equipament\nper mesurar la pols d’or (futuo) que incloïa\nbalances (n’senia), culleres (n’sawa) i cullerots\n(fanfa) per desplaçar la pols d’or als plats de\nles balances, i eren utilitzats recipients variats\n(abamphruwa) per guardar-la en el seu interior. Habitualment, les tapes d’aquests recipients estaven ornamentades amb diverses figures que mostraven escenes de la vida dels\nPesos d’or a la Renee & Chaim Gross Foundation a Nova York, EUAhttp://vimeo.com/49682780Pesos d’or al Museum of African Art a Belgrad, SèrbiaFig 5: Col·lecció privada editor. Peça on un home i una dona juguen a\nl’aualé.Pàg. 6http://museumofafricanart-org.noirstudio.net/en/collections/goldweights.htmlEl Kirikú juga a l’aualé\nKirikú i els homes i les\ndones (Kirikou et les\nHommes et les Femmes)Fig 1 © 2012 Les Armateurs / Mac Guff Ligne / France 3 Cinéma / Studio OEn Kirikú és el protagonista principal dels tres films d’animació:\n“Kirikú i la bruixa” (1998), “Kirikú i les bèsties salvatges” (2005) i\n“Kirikú i els homes i les dones” (2012).\nÉs un petit nen africà al qual pocs prenen seriosament per la seva escassa grandària però que és l'únic que aconsegueix recuperar algunes coses que la bruixa Karabà havia robat del poblat on\nviu en Kirikú, al cor de l’Àfrica. És també l'únic membre de la tribu que té valor per enfrontar-se amb ella, una malvada bruixa\nque ha aterrit i tiranitza el poblat. També s'adonarà que la història no és com li havien explicat (Kirikú i la bruixa, 1998). L’avi de\nKirikú, des del seu majestuós tron de la gruta Blava explica als\nmés petits de la casa com Kirikú ha de buscar la generositat, el\nvalor, l'astúcia i l'amor que s'amaguen al seu interior i que l'ajudaran a triomfar en la seva lluita contra el mal. Per aconseguirho, el nen africà es convertirà en terrissaire, detectiu, jardiner,\ncomerciant i fins metge. Conta quatre aventures del seu nét que\nli fan conèixer una hiena negra, búfals, girafes, i una planta verinosa (Kirikú i les bèsties salvatges, 2005).“Kirikú i els homes i dones” és una pel·lícula d'animació dirigida per Michel\nOcelot, produïda per Les\nArmateurs, Mac Guff Ligne, France 3 Cinéma,\ni Studio O. Va ser estrenada\na França el 3 d’octubre\npel·lícula consta de cinc\nentre si i narrades per l'avi\ndel nen. Aquestes aventures tenen lloc durant els\nesdeveniments de “Kirikú i\nla bruixa” en el moment en\nquè el poble està sent aterrit per la bruixa Karaba i uns\nfetitxes animats. “Kirikú i els\nhomes i les dones” se centra en la relació entre els\npropis habitants del poble o\namb els visitants estrangers.\nL’avi del Kirikú ens explica\ncom el seu nét, a través de\nla valentia i la intel·ligència\nva ajudar homes i dones en\nel seu poble i en altres llocs.El tercer film “Kirikú i els homes i les dones” (2012) se centra en\nla relació entre els propis habitants del poble i amb els visitants\nestrangers. Al començament de la quarta història d’aquest film\nes pot veure en Kirikú com juga a l’awalé en dues files de sis forats excavats a terra.\nPàg. 7Món aualé al Museu d’Art Africà de Belgrad\nd’Art Africà de Belgrad, ha rebut els números\nde Món aualé editats fins a l'actualitat en format paper, “per a enriquir la nostra biblioteca\nperquè altres investigadors la puguin llegir i\nutilitzar”, tal i com ens ha comentat.Fig 1 © 2013 Muzej afričke umetnosti / The Museum of African Art,\nBelgrade. Ivana Vojt reb “Món aualé” al Museu d’Art Africà, a Sèrbia.L'edició especial en paper de la revista digital Món aualé ha arribat a Museu d’Art Africà\nde Belgrad, a Sèrbia.\nIvana Vojt, comissària i autora del catàleg de\nla premiada exposició Mankala, misaona\nigra (Mancala, joc de pensament) del MuseuEn el darrer número (núm.7) vam entrevistar\na Ivana Vojt per tal que ens parlés sobre la\ncol·lecció de jocs mancala que reunia l'exposició. En aquesta conversa la comissària ens explicava què va suposar per a ella haver rebut\nel Premi Projecte de l'Any del Comitè Nacional\nde Sèrbia de l'ICOM (organització internacional de museus i de professionals dels museus\nfundada dins de la UNESCO). També ens va\nexplicar quin és el secret per reunir la magnifica col·lecció de taulers mancala i altres objectes relacionats de l'exposició que es pot visitar, d’ara endavant, en format virtual.\nAquesta exposició va obrir el 27 de desembre\nde 2012 i estava programada que finalitzés el\n10 de juliol de 2013. Degut a l'èxit de visites es\nva prorrogar fins el 6 d'octubre passat.Fig 2 © 2013 Muzej afričke umetnosti, Beograd / The Museum of African Art, Belgrade. El Museu d’Art Africà de Belgrad, a Sèrbia va acollir\nl’exposició: “Mancala, joc de pensament” amb una àmplia col·lecció de taulers mancala i altres objectes relacionats.Pàg. 8Aprenem a jugar al modiar\nRegles resumides del joc Modiar\ntauler: 2×3, dues files de tres forats.\nnúm. peces: 42 (21 per jugador).\ndisposició inicial: 7 llavors en cada forat.\ndirecció sembra: anti-horària.El joc Modiar el jugaven els nens i nenes en petits pobles\nrurals al nord del Marroc, excavant forats a terra, segons\ninformants de la localitat de Chrarba, prop de Tànger.\nEl tauler de joc constava de dues files de tres forats. Es jugava amb 42 peces, habitualment pedretes. Cada jugador\ncol·locava les seves 21 pedretes, 7 en cada un dels tres forats propis.\nEs jugava amb volta simple. Les llavors es sembren una a\nuna, començant en el mateix forat des d’on s’han agafat en\ndirecció anti-horària. No es pot començar a sembrar des\nd’un forat que contingui 1 sola llavor. Els jugadors estan\nobligats a alimentar el seu oponent, quan aquest no pot\nL’objectiu del joc modiar rau en capturar més pedretes que\nl’adversari al final de la partida.\nNo es produeix cap captura en el primer moviment de la\npartida. Es captura en ambdós costats del tauler quan la\ndarrera pedreta d’una volta cau en un forat que conté 2, 4\no 6 pedretes, és a dir, si abans de caure-hi la darrera pedreta de la volta, el forat en contenia 1, 3 o 5 .\nTambé es fan captures encadenades però no es pot capturar el contingut d’un o més forats si amb aquesta acció deixem a l’adversari sense pedretes en el seu costat del tauler.\nLa partida acaba quan és el torn d’un jugador i té els seus\npropis forats buits o amb una sola llavor. Quan la partida\nacaba, els jugadors capturen les llavors restants en el seu\ncostat del tauler.\nAdaptat de: http://www.awale.info/africa-norte/modiarsembra: volta simple. Les llavors es\ncol·loquen una a una, començant en el\nmateix forat des d’on s’han agafat. No es\npot començar a sembrar des d’un forat\nque contingui 1 sola llavor. Els jugadors\nestan obligats a alimentar el seu oponent,\nquan aquest no pot jugar.\ncollita: en ambdós costats. En el primer\nmoviment de la partida no es produeix\ncap captura. Es captura quan la darrera\nllavor sembrada acaba en un forat en\nqualsevol fila que conté 2, 4 o 6 llavors. És\na dir, si la darrera llavor sembrada cau en\nun forat que (abans de sembrar) contenia\n1, 3 o 5 llavors. Si el forat o forats precedents també contenen 2, 4 o 6 llavors,\naquestes també es capturen. Es pot creuar\nel límit de la fila. No es pot capturar el\ncontingut d’un o més forats de l’adversari\nsi amb aquesta acció deixem a aquest sense llavors el seu costat del tauler. Si no hi\nha cap altra opció, el moviment es fa però\nl’adversari.mésllavorsqueel joc acaba…: quan és el torn d’un jugador i té els seus propis forats buits o amb\nuna sola llavor, la partida acaba i les llavors es reparteixen entre els jugadors segons estiguin en un costat o altre del tauler. Els jugadors no poden jugar un forat\nque no contingui suficients llavors dins per\narribar al territori de l’adversari. Aleshores, la partida acaba. Els jugadors capturen les llavors restants en el seu costat del\ntauler.Pàg. 9Un home i una dona juguen al Dakon, a\nTimor occidental. Fotografia: cortesia de\nLasse Christensen.PĂ g. 10Pàg. 11Taulers mancala excavats en pedraFig 1 © 2012 Roderick Deus. Uns homes juguen al Nsolo en diversos taulers de quatre files de trenta-dos forats, a Zàmbia.Habitualment, els taulers mancala són de fusta. En molts casos les files de forats estan excavades o dibuixades a terra o a la sorra. A\nvegades, els taulers són fets d’altres materials\n(ivori, metall, fang, pedra, …). Aquest és el cas\ndels taulers que es poden veure en les fotografies de les pàgines 12 i 13.\nEs tracta de taulers de pedra que, com és obvi, no són transportables. Tots tenen 4 files i\nun nombre variable de forats per fila. En la\nfotografia 1 es poden veure tres taulers de 4\nfiles de 32 forats. Excepte en el de primer pla,\non dos homes s’enfronten l’un a l’altre, en elsPàg. 12demés taulers es juga per equips. Cada membre mou les peces d’una secció de les files\npròpies del tauler. En la fotografia 2 de la pàgina següent uns xiquets juguen a la localitat\nde Pemba, a Moçambic, en un tauler de 4 files\nde 6 forats excavats en una llosa de pedra.\nEl tauler de la fotografia 3 es troba a la localitat de Windoek, a Namíbia, a prop del Museu\nNacional. Es tracta del joc Owela, també conegut com “hus”. Es pot veure un tauler format\nper 4 lloses. En total, reuneix 4 files de 24 forats. També és jugat de manera habitual per\nequips de 2 o 3 persones cada un.Fig 2 © 2012 Jean-Paul Brouard. Uns xiquets juguen en un tauler excavat en pedra de 4 files de 6 forats a la localitat de Pemba, Moçambic.Fig 3 © 2012 Sandy Rice. Uns homes juguen en un tauler de pedra de 4 files de 24 forats a prop del Museu Nacional, a Windhoek, Namíbia.Pàg. 13Mangala: un joc turc ancestral o un dubtós\njoc tradicional inventat recentment?Fig. 1: www.mangala.com.tr presenta un fals joc mancala, inventat recentment, com si fos un joc tradicional turc.El joc mangala o mangola era un joc tradicional mancala turc que era molt popular\nels segles XVII i XVIII. Ja fou descrit el 1694\nper Thomas Hyde. Aquest mancala clàssic\ntenia regles ben diferents al “mangala” del\nque us parlem a continuació.\nAixí doncs, “mangala” també és el nom\nque reb un mancala modern, dissenyat a\nTurquia l’any 2009 i que s’ha fet popular\nen aquest país. Combina sense massa sentit les regles del Kalah americà (alhora una\nvariant del tradicional Dakon) i del Toguz\nKumalak del Kazakhstan. Encara que el\nlloc web que el promociona pretén\npromoure’l i vendre’l com “un joc mancala\nturc tradicional”, cal saber que es tracta\nPàg. 14d’un fals joc tradicional, de manera que la\nweb enganya al públic fent creure que ofereixen un antic joc de Turquia. Tampoc\nhem de confondre aquest fals joc tradicional amb altres jocs amb noms semblants\ncom per exemple el “manala” que es jugava a Suez (Egipte) fins a principis del segle\nXX. Ni tampoc l’hem de confondre amb el\njoc conegut com “manala bedawi”, jugat\npels bedawi a Egipte i al nord-est de Sudan\na la zona al llarg de la Mar Roja. Aquests\ndos darrers jocs foren descrits per primera\nvegada per Henry Parker l’any 1909.\nEs pot veure aquest fals joc mancala tradicional turc a la\nweb: http://www.mangala.com.tr/Jugant al Sungka entre la runaFig 1 © 2013 Fotografia: Erik de Castro / Reuters. mirades.ara.catEl tifó Haiyan, conegut com tifó Yolanda a\nFilipines, va ser un dels ciclons tropicals\nmés forts mai enregistrats que va devastar\nparts del sud-est d'Àsia, en particular Filipines, a inicis de novembre del 2013.\nEn Bernat Casanovas ens va fer arribar la\nfotografia publicada a mirades.ara.cat on\nuns xiquets juguen al Sungka entre la runa,\nen l’espai que queda d’una casa destruïda\npel temporal: el bany, que també els serveix de refugi. La imatge va ser captada a\nTacloban (la ciutat filipina més afectada\nper la catàstrofe natural) que segueix en\nruïnes dues setmanes després de patir el\nEl Sungka és un joc tradicional filipí similar\na altres jocs mancala del sud-est asiàticcom el joc Dakon i el joc Congklak. Tradicionalment es diu que és un joc d’habilitat i\ncàlcul, jugat per les dones i els nens.\nAvui en dia també és jugat allí on viuen els\nimmigrants filipins. Així, aquest joc és un\nimportant mitjà per a la creació de la identitat, doncs per ells és percebut com un joc\nEl primer moviment és realitzat simultàniament pels dos jugadors. La pagpupuna (la\nsembra) es fa en el sentit horàri. Es juga en\nun tauler de fusta de dues files de cinc o\nset forats i un forat magatzem en cada extrem del tauler.\nA les pàgines següents d’aquesta revista,\npodeu aprendre a jugar al joc Sungka.\nPàg. 15Aprenem a jugar al SungkaFig. 1: Col·lecció privada editor. Sèrie de 4 segells emesos l’any 2009 a Filipines. El Sungka hi està representat entre altres jocs tradicionals.El joc Sungka és jugat a Filipines. És un joc\ntradicional filipí similar a altres jocs mancala del sud-est asiàtic com els jocs Dakon i\nCongklak. Habitualment es juga en un tauler de 2 files de 7 forats i 2 forats magatzem als extrems que són jugables.\nEs diu que el Sungka va ser utilitzat, en els\nprimers temps, per endevins i profetes, coneguts com bailan o maghuhula, amb fins\nreligiosos. A Filipines continua essent utilitzat ocasionalment per a l’endevinació popular, especialment entre la gent gran per\nindagar si un viatge serà favorable en un\nPàg. 16dia determinat, o per les dones joves per\nesbrinar si es casaran i quan.(1)\nimportant mitjà per a la creació de la identitat nacional filipina. El joc es jugava generalment a l’aire lliure, perquè hi havia la\nsuperstició que la casa es pot cremar si es\njuga sota sostre. Es creu que hi haurà una\nmort en la seva família o que la seva casa\nserà destruïda pel foc. En el districte\nd’Anay, a Panay, als perdedors se’ls anomena patay (mort).El tauler de joc (sungka(h)an) està tallat habitualment en\nfusta. Els forats s’anomenen “cases” (bahay). Es necessari\nun forat magatzem en cada extrem del tauler, conegut\ncom “cap” (ulo) o “mare” (inay) per dipositar les peces\n(cauris) capturades. També es sembra en aquests forats\nmagatzem. Es diu que son forats “jugables”. Cada jugador\nte el seu forat magatzem a la seva esquerra.\nEn tagal hi ha una endevinalla que té per resposta el tauler sungka, diu: Aso ko sa pantalan, lumukso ng pitong\nbalon, umulit ng pitong gubat, bago nagtanaw dagat.\nSungkahan.(2) que es tradueix com: “El meu gos va saltar\nmés de set pous, va saltar de nou a través de set boscos,\nabans que va veure el mar”.\nEl primer moviment es juga simultàniament. Després es\njuga per torns. El primer jugador en acabar el primer moviment pot començar el segon moviment. Es juga habitualment en rondes. L’objectiu de cada ronda és dipositar\ntantes llavors com sigui possible en el magatzem propi. Els\njugadors juguen torns consecutius. En la segona i successives rondes de joc, cada jugador usa les llavors capturades\nen la ronda prèvia, completa tants forats com pugui en el\nseu costat del tauler amb 7 llavors en cada forat, començant des de l’extrem esquerre. Cada jugador col·loca les\nseves llavors sobrants de nou al seu magatzem. Els forats\nque no es poden omplir amb 7 llavors son anul·lats.\nAquest forat buit s’anomena sunog (cremat).\n(1) MANANSALA, P. Sungka, Mathematics of the Philippines. A: Indian\nJournal of History of Science, 1995, 30 (1): 14-29 [on line]\n(2) STARR, F. (1909) A Little Book of Filipino Riddles. World Book Co., Yonkers NY (USA) p. 145.\nCULIN, S. Mancala: The National Game of Africa. In: Report of the National Museum, Philadelphia PA (USA) 1894, 597-611.\nCULIN, S. Philippine Games. In: American Anthropologist (New Series)\n1900; 2: 643-656.\nFirst Austrian Sungka Tournament at the Museum of Ethnology in Vienna, Austria [on line]\nGERING, Ralf. Sungka on Wikia\nNational Historical Institute of the Philippines. Sungka [on line]Regles resumides del joc Sungka\ntauler: 2x7+2, dues files de set forats i dos\nforats magatzem. És necessari un tauler amb\nun forat magatzem a cada extrem.\nnúm. peces: 98 (49 per jugador).\ndisposició inicial: 7 llavors per forat.\ndirecció sembra: horària.\nsembra: volta múltiple (o encadenada). Es\ndipositen les llavors una a una començant pel\nforat següent del que s’han agafat, incloent el\nforat magatzem propi (situat a l’extrem esquerre del tauler) però no en el magatzem de\nl’adversari (situat a l’extrem dret del tauler)\nque es salta, fins que la darrera llavor d’una\nvolta cau en un forat buit o cau en el magatzem propi.\ncollita: en ambdues files, en la pròpia i en la de\nl’adversari. Tres maneres de capturar:Quan la darrera llavor sembrada cau en el\nforat magatzem propi, aquesta hi queda\ndipositada i el jugador repeteix torn. Es a\ndir, el jugador que està sembrant comença un altre moviment des d’un forat del\nseu costat del tauler.Quan la última llavor d’una volta cau en\nun forat buit del propi costat del tauler i el\nforat oposat del costat de l’adversari conté alguna llavor, el jugador que està sembrant captura el contingut d’aquest forat i\ntambé la llavor dipositada en el forat buit\ndel seu costat.Cada vegada que un jugador sembra, diposita una llavor en el magatzem propi, al\npassar-hi.objectiu: capturar més llavors que l’adversari.\nEl joc es juga habitualment en rondes. El jugador que guanya més rondes guanya el joc.\nel joc acaba quan:…no resten llavors en els\nforats dels jugadors, es a dir, quan totes les\nllavors estan dipositades en els forats magatzem. Un jugador guanya el nombre de rondes\nacordat o quan després de diverses rondes un\njugador no pot omplir amb les llavors capturades cap forat de la seva fila.Pàg. 17Glossari (8)\nAlguns jocs mancala de\ndues files en que les captures es fan per oposició\nEn el joc axoxodi, jugat a\nCosta d’Ivori, hi ha dues\nmaneres de fer captures.\nUna es fa per oposició: es\ncaptura agafant una llavor solitària del nostre\ncamp i es desplaça al forat del davant. Es prenen\ntotes les llavors resultants del forat del jugador contrari. Aquesta\ncaptura és independent\nde la quantitat de llavors\nque té el nostre adversari\nen el seu forat.\nEn el joc enkeshui, jugat\npels massai a Kenya, si la\ndarrera llavor d’una volta\ncau en un forat buit en la\nfila pròpia i hi ha, almenys, una llavor en el\nl’adversari, el jugador\nque està sembrant captura el contingut d’ambdós\nforats. A més, si el forat\nsegüent de la fila pròpia\ntambé està buit, el contingut del forat oposat de\nl’adversari d’aquest forat\nbuit, es captura. El jugador continua la captura\nd’aquesta manera, sempre que hi hagi una sèrie\nininterrompuda de forats\nbuits en el propi costat,\noposats a forats ocupats\nen el costat de l’oponent.Pàg. 18Captura per oposició\nLa captura per oposició (o captura\nde llavors enfrontades) és una de\nles formes freqüents de capturar\npeces de joc en els jocs mancala de\ndues files de forats. Hi ha diverses\nmaneres. Us n’expliquem algunes a\nDesprés de sembrar, quan la\ndarrera llavor de la volta cau en un\nforat buit i hi ha, almenys, una\nllavor en el forat oposat de\nl’adversari, hi ha jocs en que el\njugador que està sembrant:\n captura el contingut d’ambdós\nforats.En altres, si el forat següent de\nla fila pròpia també està buit,\nel contingut del forat oposat de\nl’adversari d’aquest forat buit\ntambé es captura.\n En altres, es captura sols el\ncontingut del forat oposat al\nforat buit on ha caigut la\ndarrera llavor sembrada.\nAbans de sembrar, es captura\nagafant una llavor solitària d’un\ndels forats de la fila pròpia i es\ndesplaça al forat oposat de\nl’adversari. Es prenen totes les\nllavors resultants del forat del\njugador contrari. Aquesta captura\nes independent de la quantitat de\nllavors que té el nostre adversari al\nLa captura per oposició és també\nuna forma habitual per collir llavors\nen jocs mancala de quatre fileres,\non les peces es reintodueixen en el\ntauler. Un joc de quatre files que\nusa aquest sistema de captura és el\nMsuwa, jugat a Malawi i\nMoçambic. Les captures només es\nfan en territori de l’adversari quan\nla darrera llavor d’una volta cau enun forat buit de la fila interna.\nAleshores, es mira si l’altre jugador\nté llavors al mateix forat de la seva\nfila interna. En cas afirmatiu, es\ncullen aquestes llavors. Si hi ha\nhagut captura i al forat del darrera\n(a la fila externa de l’adversari)\ntambé hi ha llavors, aquestes es\ncullen. En aquest joc, a més,\ndesprés de la collita tenim dret de\ncapturar el contingut de dos forats\nqualsevol de l’adversari (ja sigui en\nla fila externa o interna).El racó del col·leccionista (VIII)Targeta de mòbil de\nprepagament on es\njuga al Congkak\nPodeu veure en l’anvers\nd’aquesta targeta de\nprepagament de mòbil a\ndos xiquets que juguen\nal congkak en un tauler\nde dues files de vuit\nforats. La targeta prové\nde Brunei Darussalam,\nun estat asiàtic situat al\nnord de l'illa de Borneo.\nTé un valor facial de $20\n(dolars de Brunei). Amb\nuna data de caducitat\n05/04/2007. Forma part\nde la sèrie Easi.Segell de Vietnam\nUs mostrem un segell de Vietnam emès\nl’any 1984 que mostra una famosa pintura\nen seda de l’any 1931 de l’artista\nvietnamita Nguyen Phan Chanh (18921984). En la pintura hi ha representats\nxiquets i xiquetes que juguen al joc Ô ăn\nquan. Té un valor facial de 5d. Forma part\nde la sèrie que es va emetre per a UNICEF\nformada per 5 segells més (scott 1456-61).Pàg. 19i en el pròxim número...\nMón aualé compleix 2 anys\nLa revista que esteu fullejant fa 2 anys. Al llarg dels 8 números publicats heu pogut\naprendre a jugar a diversos jocs, llegir entrevistes, reportatges i articles, i veure molts\nobjectes singulars. Per celebrar-ho, regalarem un tauler d’aualé a un dels lectors que\nendevini quantes llavors hi ha en el recipient de la foto. Us explicarem com participar.Aprenem a jugar al Nchuwa i a altres jocs mancala de Malawi i Moçambic\nEl joc Nchuwa és jugat pels (ba)tonga de Malawi en taulers de 4×6 ,4×9, 4×12 i 4×15. El\nnombre de llavors varia en relació al nombre de forats. Aquest joc va ser descrit per\nprimera vegada l’any 1913 a Native Games of Central Africa per Meredith G. Sanderson.Cronologia de la recerca en els jocs mancala (II)\nSegona part d’aquesta cronologia. Us fem cinc cèntims de les publicacions, monografies, articles, estudis o fets rellevants sobre la recerca dels jocs mancala, publicats des del\nsegle XIX fins a l’actualitat.Món aualé\nRevista divulgativa dels jocs mancalaREVISTA GRATUÏTA TRIMESTRAL / CULTURA . ENTRETENIMENT . ART . COL·LECCIONISME\nVolum 2, número 4 - octubre/desembre 2013All pages:346789121314151617181920InfoFavouriteLikeShareDownloadMoreMón aualé n.08 Published on Dec 22, 2013 Revista divulgativa dels jocs mancala. Volum 2 número 4 (octubre - desembre 2013) ISSN 2014-7597.jordiclimentFollowRead moreRead moreSimilar toPopular nowJust for youGo explore


Comencen les obres de millora al carrer on antigament hi havia la farmàcia – Castellvilarenc.info\nby Pere Sànchez 08/02/2013\nAquest divendres 7 de febrer all matí , han començat al carrer on antigament hi havia la farmàcia entre Joaquim Borràs i Joan Grau , les obres d´urbanització i pavimentació d´aquesta zona que en dies de pluja tota la terra va cap a la carretera amb la qual cosa provoca que és creïn basalts d´aigua sobre la calçada ja que el clavegueram queda embussat.\nAquestes obres consistiran en primer , es rebaixarà el terra , per això una retroexcavadora de l´empresa encarregada de realitzar-les , ja ha començat a treure terra i els col•loquen en contenidors , ja que els camions amb carga gran no hi passen .\nDesprés es col•locaran diverses capes de terra , construir voreres , i el corresponent connector del clavegueram .Tot i que a dia d´avui encara no se sap fins quant durarà les obres , aquestes podrien durar si tot segueix sobre la marxa prevista en dues o tres setmanes com a mínim .\nD´altra banda aquest mateix divendres , ja s´ha obert el transit rodat al carrer camí del puig , tot i que ja circulaven vehicles el dimecres i ahir dijous , ja que havien posat unes planxes de ferro . avui a primeres hores del matí han col•locat les reixes del clavegueram que van arranjar , ja que havia quedat malmès i calia millorar.la.\nEl Centre d´Amistat celebra el seu dijous llarder


Gascón, Josep - Search Results - UAB Digital Repository of Documents\nHome > Search Results: Gascón, Josep\n2 p, 332.3 KB Didàctica de les matemàtiques (model del pla d'estudis 3)  / Gascón, Josep (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Matemàtiques) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n7 p, 4.0 MB Didàctica de les matemàtiques  / Gascón, Josep (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Matemàtiques) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n8 p, 121.4 KB Didàctica de les matemàtiques  / Gascón, Josep (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Matemàtiques) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n8 p, 97.7 KB Didàctica de les matemàtiques  / Gascón, Josep (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Matemàtiques) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n2 Gascón, Joaquím


Wikiloc | Ruta La Salut – Sant Pere Sacosta – Coll de Condreu – Bolet de Toia - Cova d’en Farriol – Puig Armadans – La Salut\nLa Salut – Sant Pere Sacosta – Coll de Condreu – Bolet de Toia - Cova d’en Farriol – Puig Armadans – La Salut\n9.890 179 3558\nSantuari de la Salut-Sant Pere Sacosta-Bolet de Troia-Cova d'en Ferriol-Turó d'Armadans-Roques Encantades-La Salut (senderisme)\nSant Feliu de Pallerols: Santuari de La Salut - Roques Encantades (senderisme)\nHe fet aquesta sortida prenent de base el track: Santuari de la Salut-Sant Pere Sacosta-Bolet de Troia-Cova d'en Ferriol-Turó d'Armadans-Roques Encantades-La Salut feta pel company de Wikiloc: JEP BOIX. Us aconsello que llegiu la seva descripció de la sortida. Gràcies per compartir. Nosaltres no hem anat a les Roques Encantades perquè ja les coneixem, però hem anat a veure com seguia el camí cap al pont de Papelló des de la cova d’en Farriol.\nLes ermites de la Salut i Sant Pere Sacosta.\nLa fageda que puja a puig de Toia: impressionant.\nBolet de Toia i diferents roques que es troben.\nCova d’en Ferriol.\nPuig Armadans i els seus planells.\nBassa d’Armadans i els seus nenúfars.\nDeixem el cotxe al pàrquing del Santuari de la Mare de Déu de la Font de la Salut.\nBaixem per la carretera que hi hem arribat fins la d’Olot a Girona i seguim avall fins l’altre revolt on la deixem.\nSeguim el track fins a Sant Pere Sacosta. Posterior retrocés fins a una portella que passem. I pugem per un camí amb postes elèctrics fins a Coll de Condreu.\nAnem cap a la pista que puja a Armadans i abans de passar la porta, girem a l’esquerra. Seguim el caire fins a Puig de la Toia, molts trossos sense camí definit, per una fageda neta i molt agradable.\nBaixem del Puig i passem per la Bauma, el Bolet de Toia i cap a la roca d’Armadans. A partir d’aquí hi ha trossos que el camí es perd, s’ha de seguir el track amb GPS.\nTrobem unes escales, ben conservades, que ens porten a una pista no indicada en el mapa que portem, on hi ha la cova d’en Ferriol. La pista segueix fins la carretera on hi ha una porta tancada. Els voltants d’aquesta porta són molt interessants pels salts de la riera que hi trobem. Per aquí hi ha el camí que va cap al pont del Papelló. De fet no fa falta anar a aquest punt. De la cova estant es pot anar enrere i seguint fins al final de les escales arribem a un paratge on hi ha grans pedres, bancs i butaques de fusta: molt agradable.\nTot seguint el track, tornem una mica enrere. I buscant el caire anem pujant per arribar a la carena, molt important anar amb GPS, el bosc és bastant net però no hi ha camí definit. Arribem a la part superior i tot seguit a una portella que ens dona pas a un planell on hi ha el Puig d’Armadans, amb un piló de punt geodèsic: vistes espectaculars.\nPassem per la bassa d’Armadans i d’aquí pels planells arribem al camí que va a la Salut, passant una portella.\nI per pistes i corriols arribem a la Salut.\nAquesta sortida és molt recomanable pels molts atractius que ja hem mencionat, però hi ha dos espais que no hi ha camí definit i s’ha de seguir el track amb GPS.\nL'índex de dificultat IBP (veure INDEX IBP) dona un valor de: 57. En podeu veure els detalls a: Anàlisis complet de la ruta\nPortallera - Bifurcació\nBusquem el caire\nBancs i butaques\nBusquem caire i carena\nPuig d'Armadans, punt geodèsic\nÉs un privilegi de poguer trescar per aquesta zona de Catalunya tan maca i ferèstega, Manel.\nDes de Barcelona queda una mica lluny, però me l'apunto per quan hi tingui ocasió, perquè veient les fotos i les teves notes, promet molt.\nGràcies per la teva valoració i comentaris. Tens raó, és un privilegi que tenim al país i que no és gaire conegut. Quan menys t'ho esperes et surt una fageda de somni com la que ens vam trobar en aquesta sortida. Salut i Cames!!!!\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta La Salut – Sant Pere Sacosta – Coll de Condreu – Bolet de Toia - Cova d’en Farriol – Puig Armadans – La Salut https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/la-salut-sant-pere-sacosta-coll-de-condreu-bolet-de-toia-cova-den-farriol-puig-armadans-la-salut-43203798 Salutacions, Wikiloc - Rutes del Món


3r Aplec de la Mariola: "Escola rural, pobles vius"\n• L'organització també perfila les activitats que programarà durant els dos dies de trobada • El lema de l'edició d'enguany és "Escola rural, pobles vius"\nTags: Agres, Aplec, Comarques, Mariola\nA través del primer cartell anunciador l’Assemblea dels Pobles de la Mariola ha presentat les actuacions musicals que tindran lloc durant les nits del 2 i 3 d’octubre a Agres en el marc del 3r Aplec de la Mariola.\nEls encarregats de posar les notes i la festa seran VaDeBo, Kontaminació Akústika, Cesc Freixas, La Trocamba Matanusca, Frida, ESiR, Tardor, iX i les actuacions dels punxa-discos Macondo PD i Figuels DJ’s. Una barreja equilibrada d’estils que van des del rap al mestissatge, passant pel rock o el balkan, amb una forta presència de músics de la Mariola i els seus voltants.\nEl lema de l’edició d’enguany és “Escola rural, pobles vius” i, com cada any, hi haurà activitats relacionades amb la temàtica. Exposicions, taules redones, xarrades i activitats escolars que giraran al voltant de l’educació en els entorns rurals i la situació dels Col·legis Rurals Agrupats (CRA). “Una de les activitats que preveiem que siga un èxit és l’excursió a la famosa Cava Gran d’Agres” avisa Carlos Belda, de Joves de la Serra Mariola, el col·lectiu amfitrió d’aquesta edició. Les danses, el Correllengua, la paella, els sopars populars, els jocs infantils, el cerca-tasques o la fireta tornaran a formar part de l’Aplec.


Musica | Andròmina\nContinuem fent via\nPosted by andromina under General | Etiquetes: Musica |\nAnava caminant per la carretera i m’he trobat amb un bon amic de l’època de joventut però que fa molts anys que la vida ens ha portat per camins diferents. Quan ens hem vist m’ha abraçat i m’ha dit: Eliseu, això no és una manifestació, això és una revolta. Hem ocupat la carretera, hem jugat, hem xerrat, hem rigut, hem cridat, hem cantat. En això ha consistit la Via Catalana. Però també s’ha produït un Teixit Català per tot el territori. Si uníssim els fils dels pobles i ciutats d’orígen de cada un dels assistents, amb el seu tram de destí a la via, obtindríem un magnífic tapís. És l’ordit de la cultura del famós enunciat de Geertz.\nI ara què? ens preguntem molts. Doncs ara cal recordar les paraules de Josep Pla: “En el clos d’una cultura hi ha una missió obscura però indispensable: continuar”.\nContiuem fent via.\nMúsica i antropologia. Reflexions sobre la lectura de “Vida d’En Pep de la Tenora” de Pere Coromines.\n“Al català li és més planer inventar que historiar”. No sé si Pere Coromines escrivia això, el 1937, com una crítica, un elogi o simplement com una constatació. Però en tot cas la frase s’escau en un debat contemporani sobre música (art) i antropologia.\nPere Coromines va escriure Vida d’En Pep de la Tenora entre juliol i finals de l’any 1937, quan emmalaltí greument, no podent acabar ja el seu llibre. En l’edició que he llegit, el llibre fou completat amb notes d’una conferència pronunciada per l’autor a Figueres l’any 1928 així com amb les notes preses durant nou converses mantingudes per Coromines amb gent que conegué en Pep Ventura o al seu fill en diferents pobles de l’Empordà i la Garrotxa. El llibre va ser editat el 1953 a la fabulosa “Biblioteca Folklòrica Barcino”, al costat dels treballs de Violant i Simorra o Romeu i Figueres, importants etnòlegs d’aquell temps. I és que aquest llibre de Pere Coromines es troba entre la història i l’etnologia, no només per la metodologia emprada sinó també, i sobretot, per la mena de preguntes que hi ha al darrere i que prova de respondre l’autor.\nEn quant a la metodologia, Coromines primer fa una lectura crítica de les fonts secundàries, Pella i Forgas la més important, així com altres documents, i examina fonts primàries que ha recopilat en arxius, públics i privats, i hemeroteques a partir de 1927. Però després es desplaça per anar a trobar testimonis orals a Castellfollit de la Roca, a Vilafant i a altres pobles, els quals recull tenint en compte que es tracta de punts de vista subjectius. Així, per exemple, anota sobre el que li diu un informant: “Creu que pot ser veritat que la reforma devia ser després de 1860. No creu que abans de la tenora toqués cap altre instrument. No creu en una gran amistat en relació amb en Clavé; no nega que es coneguessin. Creu possible que Per tu ploro fos feta després de la dissidència”. Creu, no creu…\nPerò per a mi el més interessant, des de la perspectiva de l’antropologia social, és la mena de preguntes que es fa l’autor sobre Pep Ventura. Per introduir-ho només diré molt breument que el llibre en aparença és una biografia del compositor. Pep Ventura és un home sense gaire formació, un menestral, fill d’un militar de baixa graduació que mena una vida de trasllats, orfe de mare als sis anys quan passa a viure amb el seu avi a Figueres. A tretze anys entra d’aprenent al taller d’un sastre, exmilitar i excompany del seu pare, s’enamora de la filla del sastre el qual, a més de l’ofici li ensenya els rudiments del solfeig i l’introdueix a la cobla de Figueres que ell dirigeix. Sempre s’haurà de sentir menystingut pels seus companys de cobla per no saber prou solfeig i harmonia fins al punt que, quan ja és un compositor famós, després d’una agra polèmica que dividirà el grup, es veu expulsat de la cobla amb altres companys que ell dirigeix i que ha portat al punt més alt de la fama al que podia aspirar una cobla. Aquest fet en Ventura no l’arribarà a pair mai i li amargarà els darrers anys de vida, morint tenint-ne tant sols 58. El que sorprèn és que en una biografia així, sobretot pel fet de no tenir formació musical, ni créixer en un ambient de músics professionals, ni en general posseir una educació formal elevada, el fet que en un sastre o “calceter” per ser més exactes, que aprèn a tocar la tenora gairebé del no res, amb un mestre, que en primer lloc li ensenya l’ofici de sastre i només en segon lloc li ensenya els rudiments del solfeig com a activitat complementària, per a arrodonir la mesada… que d’aquest context en pugui sorgir un geni creatiu com el de Pep Ventura, amb més de 300 composicions, algunes d’elles que es compten entre les més importants del seu gènere. A en Pep Ventura, a més, alguns autors han atribuït el mèrit de ser el renovador de la cobla moderna, punt, aquest, que sembla més discutible. El que si és segur és que fou un virtuós de la tenora i un prodigiós i fecund compositor. Però com escriu en Pere Coromines: “ens manca la justificació per a una tècnica que ni ell va posseir, ni hi havia en el país cap antecedent que l’anunciés, ni cap institució per a formar-la”.\nLa pregunta clau que es planteja en Pere Coromines -sense utilitzar aquestes paraules- és: d’on sorgeix el geni creatiu d’aquest home? I té dues opcions. La primera és el lloc. La segona és l’herència familiar. Coromines s’inclina per la segona.\nCoromines no creu que sigui el paisatge de l’Empordà, ni la tramuntana, ni “l’herència grega conservada en la blavor del cel, en la claredat rutilant, en les arestes pures de les coses…”, ni tampoc, “l’ordenació rítmica del treball social, que fa de tota la plana empordanesa una sola ciutat…”, ja que això feia segles que existia i no havia donat lloc a cap fenomen semblant.\nEn canvi, mitjançant la seva recerca, Pere Coromines descobreix que la família de la seva dona, és a dir, el calceter i els seus avantpassats, havien estat tots ells músics, certament músics populars i majorment autodidactes. Però Pep Ventura, s’empelta per matrimoni en aquest llinatge de músics: “l’esposa d’En Pep Ventura, no sols pel seu pare, sinó per diverses generacions successives de músics populars, duria al matrimoni els costums, la tradició familiar i la lligada de cabòries i de sentiments que enfonsa en el cor de l’home l’exercici d’una professió heretada de pares a fills”.\nNo era aquesta, en canvi, la visió de Josep Pla per al qual, l’obra de Pep Ventura no s’entén sense la referència a un paisatge molt concret. Escriu a El meu país:\n“La influència del genius loci sobre Ventura fou decisiva. Jo he sentit les sardanes de Pep Ventura a l’Empordà, donades per les velles, desballestades cobles del país. L’aire es poblava de melodies que encenien la cara dels pagesos i de la xurma marítima. La música de Pep Ventura, sentida en un poblet de l’Empordà, en una plaça plena de panotxes de blat de moro, a l’hora vaga d’un capvespre d’estiu, veient el sol sobre els xiprers del cementiri, és una cosa que produïa un xoc autèntic”.\nQui té la raó, Coromines o Pla? Potser tots dos alhora. Per en Josep Pla, ja ho sabem, el paisatge és determinant, crea temperament i a l’hora és fruit d’un cert temperament obstinat pagès, en un camí d’anada i tornada. Però és interessant que per a en Pere Coromines el sorgiment d’un músic genial no es pot comprendre sense l’existència prèvia de generacions de músics anònims als quals Ventura s’hi adhereix per aliança, no per filiació, però n’esdevé l’hereu prodigiós on fructifica l’esforç musical i la insistència de les generacions passades.\nPep Ventura fou sobretot un músic, home culte, que incorporà la música del seu temps, sobretot la lírica italiana, així com la música popular catalana, al gènere de la sardana que, en el seu temps, ho era tot menys música tradicional o folklore. Era, a més, un liberal republicà, que vivia a Figueres, capital del republicanisme federal de Pi i Maragall. La figura de Pep Ventura ha estat manipulada per la història, començant per Pella i Forgas fins a la Renaixença en l’operació de cercar una “dansa nacional” que respongués als criteris culturals de la burgesia catalana, en un procés que fou molt ben descrit per Josep Maria Fradera a Cultura nacional en una societat dividida. Sobre la faceta musical i revolucionària de Pep Ventura s’ha escrit també recentment una tesi doctoral: Pep Ventura: moda, sàtira i revolució, de Francesc Cortés. Es pot trobar un resum de la seva tesis en aquest article d’Anna Costal. No és estrany, però, que fos precisament Pere Coromines el primer a trencar el mite forjat per Pella i Forgas, retornant al camí d’historiar per sobre d’inventar.


Màsters Assemblatge Barcelona | Emagister\nMàsters Assemblatge Barcelona\nMàsters en Assemblatge a Barcelona\n...Estudiar i valorar les decisions concretes que es prenen en un projecte de desenvolupament de producte mitjançant l'exposició i la discussió de projectes... Los mejores profesores: Xavier Riudor... otorgado por ELISAVA y Universidad Pompeu Fabra (UPF) (Titulación no oficial)...\n...Conèixer la situació actual de la pràctica professional del disseny de producte i les seves perspectives de futur. Relacionar l'activitat projectual amb... Los mejores profesores: Josep Puig... otorgado por ELISAVA y Universidad Pompeu Fabra (UPF) (Titulación no oficial)...\n...Característiques, novetats i entorn de treball. 2. Conceptes, objectes, operacions, disseny i creació de bases de dades. 3. Creació i administració de... Los mejores profesores: Jesús Rodriguez... Certificado otorgado por Universidad Fernando Pessoa (Centro acreditado u homologado)...\n...Portafolios, portadocuments, maletins, estalvis 6. Complements 7. - Bosses, maletes i altres 8. Interpretació i emplenament de fitxes tècniques UNITAT DIDÀCTICA...\n...en contacte amb vostè per ajudar en el procés de matriculació i resoldre-li possibles dubtes. El Màster en Disseny Mecànic i Producció amb Sistemes CAD-CAM-CAE...


Conill rostit receptes - myTaste\nrostit pollastre conill botifarra\nconill rostit amb verdures\nconill rostit amb prunes\nConill rostit receptes\nconill. Salpebrar el conill trossejat, el daurem amb una cassola amb oli calent, fins que agafi color. Tornar a posar al conill a la cassola amb el sofregit i afegir els alls picats amb una mica de mes de brou i els rovellons\nSalpebrar el conill tallat a ¼ i el daurem en una. Salpebrar el conill tallat a ¼ i el daurem en una. 1 conill. Cava Gramona 1 conill\nTallem el conill a trossos, salpebrem, els. l’aboquem sobre el conill fregit. tinguem el conill gairebé al nostre gust\nRentar el conill, eixugar-lo, salpebrar-lo i enrossir-lo en una cassola amb l'oli. Quan el conill estigui ben ros, incorporar les verdures a la cassola i deixar que s'estovin\nPer començar, netejarem el conill i li traurem la poc greix que té. Quan tinguem l'oli calent, afegim el conill, les cebes, el cap d'alls i la fulla de llorer\nELABORACIÓ DEL CONILL. Tallarem el conill a trossets, prèviament netejarem tota la grassa visible, salarem lleugerament i enfarinarem una mica\nPREPARACIÓDemanem al carnisser que ens talli el conill a octaus. Salpebrem el conill i reservem. Agafem una cassola gran i posem un bon raig d'oli i en fred afegim el conill, les botifarres, les verdures, la cabeça d'alls sencera, la canyella i la fulla de llor\nEn una cassola amb oli d'oliva, enrossim el conill salat i empebrat prèviament, tot seguit hi posem la ceba picadeta, els allets nets i sencers, el tomàquet picadet, les herbes aromàtiques i la canyella\n· ¼ conill. Rossegem el conill i les salsitxes a la cassola amb un bon raig oli d’oliva. sinols negre ¼ conill\n-Agafem el conill, el trossegem (les espatlles no). -En una cassola de fang, hi posem dos cullerades d'oli, dos grans d'all i quan l'oli estigui calent , hi afegim els talls de conill, abaixem el foc, i ho deixem daurar, uns 15 minuts. 1 Conill net de 1,2 Kg aprox\nA la mateixa cassola, hi posem el got d'oli, els alls sense pelar, el pebrot tallat a daus i el conill tallat a octaus i salpebrat\n½ conill. Tallem el conill a trossos, el salpebrem i el rostim. coure el conill fins que el tinguem al nostre gust\nConill de tardor rostir amb carxofes. Salpebrem el conill, inclòs el cap, i el posem a enrossir en una cassola, a foc alt, i la fulla de llorer\n- Es pot fer amb conill en comptes de pollastre. De nou, un plat de diumenge, un rostit dels que fan festa\nConillrostit, en escabetx, ofegat, a la cassola, amb cargols, amb peres, amb alls, amb prunes, farcit, amb mandonguilles, al llampec, agredolç, a la brasa amb all i oli, amb bolets, amb samfaina, i com no el famós conill amb xocolata\nPer fer aquest plat, pots fer servir la part de la vedella que més t'agradi, com rodó de vedella, conill de vedella o llata, que és la que avui faig servir jo\nA continuació, el pollastre, la costella i el conill, tot salpebrat, amb el llorer i la canyella. 1/2 Conill. 1/2 Conill


Es canviarà la gespa del camp de futbol de Calonge quan acabin les obres dels vestidors • Ràdio Capital de l'Empordà\nEs canviarà la gespa del camp de futbol de Calonge quan acabin les obres dels vestidors\nLa gespa del camp de futbol de Calonge es canviarà quan s’acabin les obres dels vestidors del recinte esportiu de Sant Antoni, tal i com ha dit Jordi Soler, alcalde de Calonge, a Ràdio Capital. Aquesta gespa artificial es va posar l’any 2007.\nLes obres d’uns nous vestidors a Sant Antoni, que van arrencar el 30 de juliol, estaran enllestides a mitjans de novembre d’enguany i tindran un cost de 315.000€. L’objectiu és canviar els vestidors i posar 6 vestuaris, un espai social, una oficina i dos lavabos públics a la planta baixa i un bar i les grades a sobre.\nL’alcalde ha dit que “ja és hora” de fer un canvi pel que fa a aquestes dues obres, la dels vestidors a Sant Antoni i les de la gespa, en el camp de futbol de Calonge.\nArticle anteriorSabíeu que els Ocells estan redescobrint la Pletera ?\nArticle següentNoves proves que situen Pals com a sortida de l’expedició de Colom


Torna la Gran Pantalla! El Festival de Cinema de la Gent Gran | Amics de la Gent Gran\nLa GRAN Pantalla, el Festival Internacional de Cinema de les Persones Grans de Barcelona torna amb una nova edició de l'1 al 10 de juliol, una oportuntitat per redescobrir i valorar el món de les persones grans a través de l’exhibició de pel·lícules i una sèrie d’activitats que us recomanem des d'Amics de la Gent Gran.\nEnguany, tornem a col·laborar amb un festival que s'ha convertit en un espai de trobada cinematogràfica intergeneracional ineludible que té com a objectiu desmuntar els prejudicis i estereotips sobre les persones grans. D’aquesta manera, tenint com a focus temàtic la seva representació, el Festival busca relats que contribueixin a generar noves lectures i discursos, per anar més enllà de les imatges convencionals que solen associar-se a aquesta etapa de la vida i diversificar les mirades existents.\nEn aquesta edició, la GRAN Pantalla aposta per omplir de nou les sales de cinema, però sense deixar de banda el format en línia que tan bon acolliment va tenir l’any passat. Així, el festival ofereix la seva programació simultàniament als Cinemes Girona, de l’1 al 4 de juliol, i a la plataforma de cinema en línia Filmin de l’1 al 10 de juliol.\nPots consultar tota la programació del festival i reservar les teves entrades de forma gratuïta en aquest enllaç: Festival Internacional de Cinema de les Persones Grans de Barcelona la GRAN Pantalla.\nLa GRAN pantalla és un projecte d’elParlante, i compta amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona.\nGRÀCIES per impulsar iniciatives tan necessàries!


INEF-L'Hospitalet i CR Majadahonda es veuen les cares a la 5ª jornada - Club Esportiu INEF Barcelona\nINEF-L'Hospitalet i CR Majadahonda es veuen les cares a la 5ª jornada\nLa Lliga Iberdrola retorna la seva activitat amb la disputa de la 5ª jornada després dels partits de seleccions autonòmiques i de la convocatòria del Seven femení espanyol. INEF-L'Hospitalet rep la visita del CR Majadahonda diumenge a les 12h a la Feixa Llarga.\nLa Lliga ha estat aturada 3 setmanes per les aturades de seleccions, fet que ha permès a les d'Stacy Duvenaige oblidar-se per uns moments de l'extrany inici de temporada. Un temps, que a més, s'ha vist marcat per la sanció injusta i exagerada de la Federació Espanyola de Rugby al nostre equip per no disputar la 4ª jornada per les múltiples lesions de les jugadores a la selecció espanyola, les seleccions autonòmiques i la Lliga en menor grau. L'equip s'ha vist sancionat amb la pèrdua del partit anterior contra CR Cisneros, 1 punt a la classificació i una sanció econòmica. El calendari, que ja va ser motiu de polèmica per part d'alguns clubs, on es prioritza a les seleccions i es deixa en segon lloc als clubs, ha portat a aquesta desagradable situació on els partits es ressolen en ocasions als despatxos amb arguments jurídics arbitraris. El Club recorrerà la sanció.\nDe moment, l'equip es troba al pou de la classificació amb 1 punt i rep la visita del difícil CR Majadahonda, que ha començat fort la temporada amb 3 victòries i 1 derrota. El conjunt madrileny fa anys que volteja la glòria i va estar a punt l'any 2016, on va caure derrotat per l'INEF. Va caure per la mínima contra el CRAT a la 1ª jornada i després ha sumat 3 victòries consecutives, guanyant a l'actual campió Olímpico Pozuelo, sense les seves internacionals, en la polèmica 4ª jornada.\nLes osses tenen motius per l'optimisme, recuperen vàries jugadores per aquesta jornada i han fitxat recentment a la Maria Ribera, que torna a casa després d'estar al XV Sanse Scrum i recentment a Nova Zelanda. La Maria, internacional per Espanya, donarà un plus de qualitat i veterania a l'equip i segur que ajudarà moltíssim a l'equip.\nL'equip vol arribar al Nadal amb 2 victòries, seria la millor manera de tancar l'any. Diumenge té la primera oportunidad.\nDarrera modificació el Dilluns, 04 Desembre 2017 22:08