Sense presses: de maig 2010\nFeia temps que no em passava pel bloc de l'Arcadi. Ens varem conèixer molt de resquitllada en un fòrum de internet ja fa un munt d'anys, 9 o 10, potser. Després es va muntar un bloc que era seguit quasi religiosament per una munió d'incondicionals. Si he de ser sincer no em resulta fàcil aguantar la seva impertinent fatxendaria, però tampoc negaré que hi sento una mena d'atracció morbosa: escriu be, el malparit. Això sí cal anar-hi amb l'ànim fred, altrament es corre el risc (innecessari, d'altre banda) de patir un vessament cerebral. Ahir, aprofitant que la desvagada blocaire convidava a navegar sense rumb, m'hi vaig deixar caure. Després de passar una mica en diagonal per damunt dels dos últims apunts em vaig aturar en un intitulat ¡Hala Madrid! Mira, si més no el títol es original -vaig pensar- veiem què diu.\nI el que diu, així d'entrada, és que Craig Venter i José Mourinho «tienen mucho en común» perquè son «dos odiados ganadores». A mi no em diuen gran cosa ni un ni l'altre, però em va encuriosir la comparació i em vaig preguntar quan trigaria a aparèixer l'anticatalanisme (ell en diu «antinacionalismo»). Doncs just a la línia següent:\nYo le agradezco mucho a Florentino Pérez que, ante la imposibilidad ibérica de fichar a uno, haya traído el otro al Real Madrid, equipo que yo, deseando fervorosamente que el FC Barcelona pierda todos los partidos que juegue, es el que con más calor sigo.\nAlgú podria pensar que no te res de particular: per a un fanàtic del Madrid, com per un del Barça, aquest desig és la cosa més normal del mon. Res d'això: a l'Arcadi (com a mi) el futbol en general i el Madrid (o el Barça) en particular se n'hi en fot tres punyetes; el motiu per el qual celebra l'arribada d'en Mourinho es que, amb el seu anterior equip va guanyar la copa «sin un solo jugador patrio». En resum, que l'Arcadi, que pretén ser antinacionalista radical, un citoyen du monde, considera que la virtut màxima d'un equip de futbol es estar composat per «mercenaris» abans que per jugadors de la pedrera, que porten el germen del nacionalisme.\nParticularment no em considero nacionalista; fins i tot quan era més jove i més ingenu simpatitzava amb aquesta idea del mon com a pàtria universal. Però aquest home ni és tan jove ni tampoc és ingenu; senzillament pateix un d'un radicalisme verbal mal assimilat (si és que ni poden haver de ben assimilats): creu que si una cosa es bona, el doble ha de ser millor i el triple òptima. I això porta, com és sabut, a la caricatura, a l'astracanada. Veieu-ne un exemple:\nMi madre siempre ha vivido en Barcelona, pero únicament escucha emisoras de Madrid, como es habitual en tantos catalanes cosmopolitas. («Diarios», Madrid-2002)\nAquests és el punt més feble d'aquest home que, d'altre banda, no em ser estar de qualificar de intel·ligent i de brillant en l'escriptura i domini de la llengua. Però el perd aquest monolitisme, aquesta ridícul sentit del l'absolut, aquest maniqueisme que el porta a afirmar (p. 187 de «Diarios»): «Ha llegado el momento de confesar que la verdad me pone». Així, el veurem defensar no solament l'Estat unitari espanyol o qualsevol altre estat democràtic, sinó àdhuc, la Russia enfront de Txetxènia, la Xina enfront del Tibet, etcètera.\nPerò he deixat a mitges l'apunt del «¡Hala Madrid!» L'home, volent adornar els seus arguments amb un vernís erudit, estira més enllà del que és raonable el suposat paral·lelisme entre l'entrenador i el científic per dir-nos que empren el mateix mètode, el Shotgun o força bruta:\nHay que felicitar a Pérez, porque ha dotado al Real Madrid de un relato. Un toque, dos toques, CR-9, ¡shotgun!. Un relato que tiene, además, el imapagable efecto colateral de acabar con la cursilería del barcelonismo, que jamás se limita a ganar sin añadir aceitosas lecciones de pedagogía social. No sólo tenemos que aguantar que sean buenos sino también que sean buenos.\nEl «relato», seria doncs, la perdigonada (això vol dir shotgun) o pescar amb dinamita, com diu en un altre lloc, per oposició a passar-la en el centre del camp, «de un amaneramiento gramático a otro lógico». Vet-ho aquí.\nPublicat per Brian a dilluns, de maig 31, 2010 9 comentaris\nLa crisi es reflecteix\nLa idea va partir d'ací.\nPublicat per Brian a dilluns, de maig 31, 2010 10 comentaris\nImmortals, sans i perfectes, o la ciència explicada\nLi vaig prometre a Salvador Macip que un cop llegit el seu llibre li diria què m'havia semblat. Suposo que no li sabrà greu si li ho dic públicament. Així mato dos pardals d'un tret: compleixo la paraula compromesa i esquivo, ni que sigui per un dia, la passa de sequera blocaire que nos invade.\nM'imagino que per a un científic que es decideix a escriure un llibre, del tipus que se'n ha vingut a dir divulgació científica, els dubtes hamletians que se li plantejant no deuen ser tant respecte de la matèria sobre la qual ens vol parlar (que intueixo que en Salvador ho tenia clar) com sobre el nivell tècnic idoni per connectar amb l'audiència. A l'Stephen Hawking li van posar tant la por al cos dient-li que per cada fórmula matemàtica que poses es dividiria per 2 el nombre de lectors, que finalment amb prou feines es va atrevir a incloure'n una: E = mc2. (Per cert, evitar les fórmules no va fer, segons el meu parer, el llibre més intel·ligible).\nTot i que es fa difícil de dir, perquè cada lector és un mon, particularment discrepo d'aquesta opinió. Discrepo, per exemple, d'aquest crític (per cert, més que una crítica en fa un resum excel·lent i exhaustiu) quan diu:\nCertament un llibre sobre ciència no ha de ser para todos los públicos, però crec que el lector que s'acosta a aquests tipus de llibre està predisposat a fer el esforç mínim imprescindible per accedir a la informació que se li proposa. Val a dir que el crític en qüestió sembla ser que està vinculat al "Círculo de lectores" i que estava pensant en el seu públic. Què hi farem! Em sap greu pel Salvador, però potser sí que el seu llibre no es para todos los públicos del Círculo. Però, cal insistir-hi, Immortals i perfectes no és un manual tècnic, sinó, com diu l'autor, "un retrat de la situació actual de la biomedicina" que ens posa al corrent de "com ens afecten i com ens afectaran els nous coneixements que anem generant als laboratoris". El llibre dona al lector exactament el que promet en aquest paràgraf de la introducció:\nAl final, el lector hauria d'acabar tenint les eines necessàries per comprendre el que està passant a l'avantguarda de la medicina. Així podrà seguir ell mateix els nous descobriments que es vagin fent públics cada dia sense sentir-se intimidat per un munt de paraules i idees enrevessades.\nDoncs això, ni més ni menys.\nUn altre aspecte dels llibres sobre ciència al que li tinc una mica de mania es el de la palla. ¿Qui, alguna que altre vegada, no s'havia enrotllat en un examen intentant suplir amb palla la falta d'inspiració? Dons això semblen fer alguns autors, sobre tot els americans. I un pensa: "home, Amèrica te excel·lents literats, però quan vulgui literatura ja aniré a un Paul Auster, o a un Philip Roth, posem pel cas". Mireu, si no, com comença un capítol qualsevol de "Complejidad", de Roger Lewin: "Los setos llevan aquí mil años", dijo Bill mientras avanzábamos a una arriesgada velocidad por oscuros caminos rurales..." i així continua fins que, dues pàgines més endavant, ens assabentem cap a on "avancem": la casa de James Lovelock. Després, entre anècdota i anècdota, farà disperses referències a l'objecte de la visita a Lovelock, la hipòtesi Gaia. En resum, i perdó per la digressió, es pot ser més o menys circumspecte, com Ernst Mair o Francisco J. Ayala; més o menys apassionat, com Richard Dawkins o Lynn Margulis o, en fi, més o menys tècnic, com Antoni Prevosti o Maynard Smith, però en cap cas cal, com fan aquests bons autors, sacrificar el rigor i la informació que tant semblen espantar al crític del Círculo de Lectores.\nTornem però al llibre del Salvador, que era del què es tractava. Un altre problema, un cop decidit el nivell tècnic, és el nivell d'aprofundiment. Aquí suposo que el Salvador va haver de fer un esforç important de síntesi perquè el tema és tant extens (tot i que a priori no ens ho sembli als profans) que a poc que s'hagués estès li hauria sortit una enciclopèdia. S'en surt prou be fent servir el recurs dels quadres sinòptics, els resums, i el vocabulari, a més a més d'un glossari final molt útil. Es clar, això no surt gratis; hi ha moments que ens podem trobar llacunes que haurem d'omplir pel nostre compte si volem aprofundir en un tema o escatir un dubte, però, com dic, era inevitable si calia evitar que el llibre es convertís en un totxo.\nParticularment (per entrar finalment en la meva impressió personal) m'ha agradat més la primera meitat (grosso modo), més descriptiva (projectes genòmics, manipulació genètica, clonació, cèl·lules mare, naturalesa i tipologia dels càncers, etc.) que la segona, més especulativa (mil i una estratègies de curació del càncer, lluita contra l'envelliment, la immortalitat, etc.). Per els que no estem gaire sans, no aspirem a la perfecció i la immortalitat ens semblaria el més proper a l'infern de Dante Alighieri, aquestes especulacions ens sonen una mica a música celestial. (Per no entrar en el tema de la demografia i la piràmide de població, que ens portaria per altres viaranys). Com li vaig llegir, no recordo a qui, n'hi ha que es deleixen per la immortalitat i no saben com omplir un diumenge a la tarda plujós.\nPublicat per Brian a dimecres, de maig 19, 2010 11 comentaris\nRichard Rorty i el conflicte de lleialtats\n¿Cal estrènyer el cercle per lleialtat o ampliar-el per justícia?\nAvui va una mica de filosofia. ¿Poden entrar en conflicte dues virtuts, com ho son (cal suposar-ho) la lleialtat i la justícia? Veiem-ho. El sentit de la justícia ens empeny a tractar a tots els nostres semblants (i fins i tot als que no ho son) amb equitat. En canvi, la lleialtat neix d'un sentiment de proximitat: som lleials en primer lloc a la família, després als amics, i així, progressivament, el cercle es va ampliant a la ciutat, la comarca, la nació, Europa, occident, etcètera. Posem algun exemple:\nSabem, posem per cas, que a la nostra empresa hi ha una vacant i tenim la possibilitat de influir en la seva adjudicació, i gracies a aquesta influència la plaça va a parar a un parent o un amic. Si som prou primmirats potser tindrem un conflicte interior: d'una banda ens sentim obligats per la lleialtat cap a la nostre família o amics; d'un altre, per justícia i equitat, no volem perjudicar un tercer. Si afinem una mica més ens adonarem que el conflicte és més laxe com més allunyada estigui la persona perjudicada: no sentirem la mateixa incomoditat si ni tant sols sabem qui ha estat l'eventual perjudicat que si es un veí, posem pel cas.\nUn altre exemple. El treball assalariat està sobrevalorat a occident respecte del tercer mon en termes de mercat global: un hora de treball similar està vuit o deu vegades més ben pagada a Europa o Nord-Amèrica que al tercer mon. Fer justícia al tercer mon implicaria la exportació de capital i treball fins a aconseguir la anivellació. Però d'una banda sabem que una tal anivellació ho seria més aviat per baix que per dalt (simple aritmètica) i d'un altre que el benestar, no solament econòmic, sinó cultural, social i democràtic, és només possible a partir d'uns nivells de renda relativament alts. Les democràcies riques, ¿han de mantenir el seu car estatus cultural per fidelitat a sí mateixes, o han de renunciar-hi per justícia en vers el tercer mon? (És probable que la força dels fets ens empenyi en aquesta direcció sense nosaltres voler-ho, però aquest seria un altre debat).\nL'esquema el podriem reproduir a diferents nivells i entorns, però sempre ens porta a la mateixa disjuntiva: ¿cal estrènyer el cercle per lleialtat o ampliar-el per justícia? Aquesta, si més no, seria la disjuntiva kantiana. Segons Kant —i conseqüentment segons la Il·lustració— la justícia sorgeix de la raó, i la lleialtat del sentiment. Però Richard M. Rorty —un prominent filòsof americà que el mes que ve farà tres anys que va morir, als 75 anys— no era gens kantià. Rorty no tenia tant clara aquesta separació entre lleialtat i justícia. O, si ho voleu, entre raó i sentiment. Ho planteja de la següent manera:\n¿Hem de descriure aquests dilemes morals com conflictes entre lleialtat i justícia, o més aviat com a conflictes entre grups més petits i més amplis? ¿Podríem reemplaçar la noció de justícia per la de lleialtat a grups amplis (per exemple els nostres conciutadans o la especie humana)?, ¿perdríem quelcom en aquest desplaçament?\nÒbviament el que hi ha al darrera d'aquest plantejament no es una mera qüestió nominal (substituir justícia per lleialtat ampliada) sinó un qüestionament del l'imperatiu categòric en tant que principi racional de conducta universal. Aquests posicionaments li han valgut a Rorty l'acusació, a parer meu injustificada, de relativista moral. Ell, poc sorprenentment, prefereix reclamar-se del pragmatisme. El paràgraf amb que conclou l'assaig d'on he extret aquestes reflexions -"La justícia com a lleialtat ampliada"- es un exponent d'aquest pragmatisme:\n"Crec que descartar el racionalisme residual que varem heretar de la Il·lustració es aconsellable per moltes raons. (...) Una raó de tipus pràctic seria que desfer-se de la retòrica racionalista podria permetre a occident acostar-se a lo no occidental essent algú amb una historia instructiva per explicar, abans que com algú que presumeix de fer un millor us de una capacitat humana universal".\nEl que ens està dient en definitiva es que l'occident liberal pot, amb tota legitimitat, defensar la seva concepció de la civilització, no perquè estigui en possessió d'una racionalitat superior, sinó per fidelitat a sí mateix.\nPublicat per Brian a dissabte, de maig 15, 2010 15 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Filosofía, Richard Rorty\nCitant... Oscar Wilde\nLa xarxa n'està farcida, de cites en general i de Oscar Wilde en particular, no pretenc per tant inventar la sopa d'all. Més difícil, però, es trobar-les en el seu context. Això es el que he intentat: seleccionar-ne unes quantes donant una mínima referència del context original.\n«L'egoisme no és viure com un vol viure, sinó exigir que els altres visquin com volem nosaltres» (The Soul of Man under Socialism, 1891)\nEs bo començar amb una cita de profund sentit liberal i tolerant, com aquesta, per trencar l'estereotip del Wilde cínic i frívol. En aquest fragment Wilde posa de manifest la distorsió hipòcrita que sovint embolcalla les paraules:\n«L'individualisme no es egoista ni afectat. Es diu d'un home que es afectat si vesteix com li agrada vestir, però quan procedeix d'aquesta manera està actuant de forma perfectament natural. La afectació, en canvi, consisteix en vestir d'acord amb les opinions dels demés. O es diu que hom es egoista si viu de la manera que ell considera més apropiada d'acord amb la seva personalitat. L'egoisme no és viure com un vol viure, sinó exigir que els altres visquin com volem nosaltres. I la generositat és deixar que els demés visquin la seva vida sense interferir-hi.»\nLes 4 cites que segueixen pertanyen a primera obra de teatre que el va fer famós: «El vano de Lady Windermere» (Lady Windermere's fan -1892). L'obra segueix, aparentment, l'esquema convencional del anomenat teatre de saló de l'època, però només aparentment. (Cosa que no li va perdonar la crítica puritana del moment). El denominador comú d'aquestes frases, com de tota l'obra, es l'enginy, la paradoxa o l'epigrama, però sense que hi sigui mai absent una segona intenció o una subtil inversió de valors destinada a posar en qüestió la hipòcrita societat tardo-victoriana.\n«Pensa com un conservador i parla com un radical, i això es important avui en dia»\nLa frase la pronuncia la senyora Erlynne (una senyora amb "un passat" i per tant de moral dubtosa, però que finalment resulta ser la única realment virtuosa) entremig d'una conversa intranscendent, referint-se a un jove que li han presentat fa un moment:\n«M'ha interessat molt la seva carrera política, estic segura que tindrà un gran èxit. Pensa com un conservador i parla com un radical, i això es important avui en dia.»\nCom es pot veure, en 120 anys les coses no han canviat tant com podria semblar a primera vista.\n«Un cínic és aquell que sempre coneix el preu de les coses i mai el seu valor»\nSon les dues de la matinada, el club ja ha tancat i els cinc homes, que s'han quedat amb ganes de continuar la vetllada, han anat a la casa de Lord Darlington a fer-la petar. (No saben que darrere les cortines si amaguen la senyora Erlynne i Lady Windermere, però això no fa al cas):\nLord Darlington.-- Amics meus, vostès son uns cínics!\nCecil Graham.-- Què és un cínic?\nLord Darlington.-- Un home que coneix el preu de les coses però mai el seu valor.\n«Experiència es el nom que donem a les nostres equivocacions»\nContinua la mateixa escena. Lord Darlington recrimina a Cecil Graham (que es la representació del típic dandy) que, essent tant jove, vulgui parlar com un home experimentat.\nLord Darlington.-- ets massa jove!\nCecil Graham.-- Aquest és un gran error. L'experiència és una qüestió d'instint a la vida. Jo ho tinc. Tuppy no. Experiència és el nom que Tuppy dóna als seus errors. Això és tot.\nDumby.-- L'experiència és el nom que cada un dóna als seus errors.\n«Benvolgut Windermere, els modals, abans que la moral»\nEs l'endemà; s'acosta el desenllaç. A casa de Lord Darlington la senyora Erlynne es var delatar a sí mateixa per salvar l'honor de la inexperta Lady Windermere. Avui la senyora Erlynne es presenta a casa dels Windremere a tornar el vano que ha sigut l'origen de tot l'embolic. El Lord, que desconeix les vel·leïtats de la seva jove muller, està desconcertat i s'enfurisma contra la senyora Erlynne:\nLord Windermere. --[S'acosta a la senyora. Erlynne i li parla en veu baixa.] És monstruós per part seva la intromissió aquí després que la seva conducta d'ahir a la nit.\nSenyora Erlynne. --[Amb un somriure, divertida.] Estimat Windermere, els modals abans que la moral!\nLa frase està lluny de tindre el sentit cínic que a primera vista podria semblar. Els modals han d'anar per davant de la moral per la mateixa raó que, en democràcia, la forma es el fons. Els modals son una convenció, cert, però es que la convivència es basa en les convencions. Les normes i les lleis, acceptades per tothom, son les convencions que ens permeten comportar-nos de manera civilitzada, saben on acaben els nostres drets i on comencen els dels demés. La moral, en canvi, es una qüestió personal en la qual els demés no hi han de entrar. Així doncs: els modals abans que la moral.\nLes 4 cites que segueixen son de la seva obra més divertida i coneguda: «La importància de ser Ernest» (The Importance of Being Earnest -1895). Aquí sí que hi trobarem, més que frivolitat pinzellades de nonsense. La gràcia de l'obra està, sobre tot, en l'enginy i l'humor absurd dels diàlegs. El començament del primer acte és ja tot una declaració de intencions: Algernon s'aixeca de tocar el piano per passar al saló a prendre el te i es dirigeix al majordom:\nAlgernon-- Ho has escoltat, Lane, això que acabo de tocar?\nLane-- Mai no he cregut que escoltar sigui de bona educació, senyor.\nPerò l'enginy no sempre es tan trivial, com veiem a la següent cita:\n«La veritat rares vegades és pura i mai és simple»\nJack, que s'ha inventat un germà més jove per tal de poder portar una doble vida (Ernest a la ciutat i Jack al camp), acaba per explicar-li l'embolic al seu amic Algernon\nJack.-- Amic Algi (...) amb la finalitat d'escapolir-me a la ciutat sempre he fingit tenir un germà petit anomenat Ernest, que viu a Albany i es fica en els embolics més terribles. Aquesta, estimat Algy, es tota la veritat, pura i simple.\nAlgernon.-- La veritat rares vegades és pura i mai és simple. La vida moderna seria molt avorrida si fos altrament, i la literatura moderna completament impossible!\n«Els bons acaben be, i els dolents malament. Per això se'n diu ficció»\nLa institutriu senyoreta Prisma que, com el seu propi nom indica, es molt estricte i primmirada, li està explicant a la seva alumne Cecily que fins i tot ha escrit un llibre:\nCecily.-- De veritat, senyoreta Prisma? Sí què n'és de llesta vostè. Espero que no tingui un final feliç. No m'agraden les novel·les amb final feliç, em deprimeixen força.\nSenyoreta Prisma.-- Els bons acaben be, i els dolents malament. Per això se'n diu ficció.\n«Perdre un progenitor es pot considerar una desgràcia, perdre'ls a tots dos sembla un descuit»\nUn altre mostre de nonsens. Lady Bracknell, la mare de Gwendolen, sotmet a Jack a una mena de tercer grau per escatir si el jove fa per la seva filla. El diàleg, que seria un digne precursor dels famosos «Diálogos para besugos» del Armando Matías Guiu, es va embolicant de la manera més absurda fins que, en un moment donat, Lady Bracknell s'interessa per els pares de Jack:\nLady Bracknell.-- (...) Viuen els seus pares?\nJack.--- He perdut els meus pares.\nLady Bracknell.-- Perdre un progenitor, senyor Worthing, es pot considerar com una desgràcia, perdre els dos sembla un descuit. Qui va ser el seu pare? Era evidentment un home de certa riquesa. ¿Va néixer en el que els diaris radicals anomenen "la púrpura del comerç", o ho va fer aixecant-se de les files de l'aristocràcia?\nJack.-- Em temo que realment no ho sé. El fet és, lady Bracknell, que vaig dir que havia perdut als meus pares. Seria més encertat dir que els meus pares semblen haver-me perdut a mi. Realment no sé qui sóc per naixement. Era jo. Bé, em van trobar.\nLady Bracknell.-- Trobat!\nDel «Retrat de Dorian Gray» (The Picture of Dorian Gray -1890), una frase extreta del prefaci:\n«No hi ha llibres morals o immorals. Els llibres estan ben escrits o mal escrits. Això es tot»\nFinalment un parell de màximes. La primera, d'un recull de «Phrases and Philosophies for the use of the Young» (1894):\n«Si un diu la veritat, pot tindre per segur que tard o d'hora l'enxamparan»\nI la segona de «A Few Maxims For The Instruction Of The Over-Educated» (1894):\n«L'educació és una cosa admirable, però convé recordar de tant en tant, que res que valgui la pena conèixer pot ser ensenyat»\nLa vida productiva de Oscar Wilde no es va estendre gaire més enllà de set o vuit anys. El reconeixement li va arribar tard, cap els 34 anys, quan va publicar "El Príncep Feliç i al tres contes", i va caure en desgràcia jove, als 41, al zénit de la seva carrera, després de l'estrena de «La importancia de ser Ernest», quan un mitja merda anomenat Lord Alfred Douglas ("Bosie"), i el seu pare, li van arruinar la vida. Va morir pocs anys després, als 46.\nPublicat per Brian a dimarts, de maig 04, 2010 19 comentaris\nAlicia en 3D: ni Alicia ni nova dimensió\nTot i que estava avisat tenia curiositat per veure-la; es a dir, no vaig anar enganyat. L'error va ser anar-la a veure en 3D per la punyetera mandra: al costat de casa la feien en 3D i per veure-la en 2D m'havia de desplaçar. Sobre la pel·lícula en sí no afegiré res a el que ja va dir l'Allau. Per dues raons: la primera que hi entén més que jo en cine i en alicies, i la segona que puc subscriure tot el que va dir. Sobre el "invent" del 3D si voldria dir-hi la meva.\nCom he dit, no hi tenia cap interès particular; ja he vist tota mena de adelantus en qüestió de cine (cinerama, Imax, el 3D del segle passat, etc...) com per tindre clar que quasi sempre son una pura excusa per fer passar bou per bestia grossa. No ho rebutjo de pla; amb bones càmeres estereoscòpiques es poden fer pel·lícules espectaculars, sobre tot documentals, però en aquest cas hi havia una dificultat afegida: la combinació de dibuix, personatges reals i efectes especials. Literalment, too much. I el resultat, un xurro. En moltes de les escenes tens la impressió d'estar veient aquells diorames o teatrets, de l'any de la Maria Castanya, en els que les "3 dimensions" consisteixen simplement en 2 plans. A més a més (això no sé si es fet expressament) el fons sempre està desenfocat, no sé si per ressaltar l'efecte 3D, però es un desenfocat barroer, que el que realment possa de manifest es el cartró-pedra dels decorats. I el colmo es la boira (n'hi ha a dojo, suposo que per donar un aire gòtic, que no li feia punyetera falta). ¿Com es suposa que ha de ser la boira en 3D? Doncs, segons Tim Burton & friends, com una especie de trenyines de la "Casa dels horrors". En fi, per oblidar.\nNota: Aquest bloc substitueix l'antic «Sin prisas pero con pausas» (tot i que, amb tota probabilitat, qui hagi arribat aquí ja ho sap) i encara esta agafat una mica amb pinces.\nPublicat per Brian a dissabte, de maig 01, 2010 8 comentaris


El Rei i Pedro Sánchez visitaran divendres la planta de Seat a Martorell - Línia Nord ed. Montserratí\nEl Rei i Pedro Sánchez visitaran divendres la planta de Seat a Martorell\nACN|2021-03-02T10:00:29+01:001 març 2021|Martorell|Línia Nord ed. Montserratí\nEl Rei Felip VI i el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, en una imatge d’arxiu. Foto: Pool Moncloa / Fernando Calvo\nEl Rei Felip VI i el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, visitaran aquest divendres la planta de Seat a Martorell, segons ha avançat El Periódico i ha confirmat la Moncloa a l’ACN. La visita s’havia de fer el desembre però es va ajornar per la quarantena de Sánchez després d’haver-se reunit amb Emmanuel Macron, que va donar positiu per Covid-19.\nL’acte protocol·lari dels dos mandataris es produeix en un moment de fricció entre la monarquia i el soci de coalició del PSOE, Podem, pels escàndols financers que rodegen el pare del Rei, Joan Carles I. Precisament, Sánchez va manifestar la setmana passada sentir incomoditat per les “actituds incíviques” de l’exmonarca, de les quals va desvincular el regent actual.


ESPAI JOVE :: Valors per al desenvolupament | portal comunitari del barri de La Mina\nEl recurs atén a aquests joves, fomentant el valor de la formació i els estudis, el respecte per les qüestions de gènere, l’autonomia personal, el seu protagonisme en les seves pròpies vides i el compromís social i comunitari.\nÉs un espai de trobada, que fomenta un temps de lleure responsable i educatiu, en un context on sovint les dinàmiques no acompanyen en el ple desenvolupament dels joves. És un servei que forma part del Projecte Educatiu de Sant Adrià de Besòs i està dinamitzat per dos educadors.\nLes activitats es realitzen al Casal Cívic del barri, i actualment amb els nois i noies estan duent a terme un projecte de redefinició dels espais on estan duent les activitats, estudiant les necessitats que tenen, quin us li volen donar a la sala i el que necessiten. Ho podran fer possible gràcies a la col·laboració de la Fundació Formació i Treball, que els cedeix mobiliari.\nSi voleu llegir l’article complet, podeu fer-ho a la plana web del consorci. També podeu consultar el Blog de l’Espai Jove, on podreu trobar més informació.


Atur, baixa a Catalunya el primer trimestre del 2019\nL'atur cau un 1,06% a Catalunya i ja se situa en l'11,64%\nEl Ministeri d'Economia destaca que les dades de l'EPA del primer trimestre reflecteixen l'estacionalitat del mercat laboral espanyol i l'efecte calendari\nper Redacció VIA Empresa Barcelona. 25 d’abril de 2019 09:30\nL'atur baixa en 4.800 persones a Catalunya durant el primer trimestre del 2019 | Europa Press\nL'atur a Catalunya ha baixat en 4.800 persones en el primer trimestre de l'any, xifra que representa una reducció de l'1,06%, mentre que la mitjana espanyola s'ha incrementat un 1,5% amb 49.000 persones més sense feina. Segons l'Enquesta de Població Activa (EPA) publicada per l'Institut Nacional d'Estadística (INE), el total d'aturats és de 3.354.200 persones a tot Espanya, la pitjor xifra des del 2013.\nLa taxa d'atur a Catalunya se situa en l'11,64% -davant de l'11,75% de fa tres mesos-, amb un total de 446.600 aturats. A més, en comparació amb el primer trimestre de l'any passat, l'atur a Catalunya s'ha reduït en un 2,64%, amb 12.100 aturats menys.\nA tot l'Estat, la taxa d'atur s'ha incrementat dues dècimes fins al 14,7%, mentre que la taxa d'activitat ha baixat dues dècimes, fins al 58,35%, després de reduir-se el nombre d'actius en 43.500 persones entre gener i març (-0,2%).\nEl Ministeri d'Economia i Empresa ha destacat en un comunicat que les dades de l'EPA del primer trimestre reflecteixen l'estacionalitat del mercat laboral espanyol i l'efecte calendari, perquè la Setmana Santa s'ha celebrat aquest any a l'abril i l'any passat va tenir lloc al març. Així, Economia ha subratllat que, en termes de desestacionalització, l'atur ha baixat un 2,9% el primer trimestre.\nEntre gener i març d'aquest any s'han destruït 93.400 llocs de treball, un 0,5% respecte al trimestre anterior, la qual cosa ha situat el total d'ocupats en 19.471.100 persones. Aquesta retallada de llocs de treball és inferior al que ha tingut lloc durant el primer trimestre del 2018, quan han desaparegut més de 124.000 llocs de treball, però supera els registres del 2016 i 2017.\nLa destrucció de llocs de treball registrada en els tres primers mesos de l'any es va concentrar en el sector privat, que en va perdre 96.100 (-0,6%), perquè el sector públic va generar 2.600 llocs de treball, un 0,08% més respecte al trimestre anterior. En l'últim any l'atur s'ha reduït en 441.900 persones (-11,6%) i s'han creat 596.900 llocs (+3,1%), "la xifra més elevada en 12 anys", segons el Departament que dirigeix Nadia Calviño.


Impulsen beques per retenir professionals sanitaris als hospitals de l'Ebre i el Camp de Tarragona | Aguaita.cat\nImpulsen beques per retenir professionals sanitaris als hospitals de l'Ebre i el Camp de Tarragona\nper Redacció, Tortosa | 20 de març de 2019 a les 16:17 |\nAtraure i retenir talent de professionals de la salut al territori i oferir-los formació avançada. Este és l'objectiu de "Talent-Salut", un nou programa que impulsen la URV, l'Institut d'Investigació Sanitària Pere Virgili (IISPV) i quatre centres hospitalaris de la demarcació, amb la col·laboració de la Diputació de Tarragona.\nLa iniciativa s'adreça a persones que hagin fet la residència de metge en els darrers dos anys i a personal d'infermeria. El pla ofereix un contracte que els permetrà combinar l'assistència sanitària i un doctorat. De retruc, amb este programa s'espera que els beneficiaris possibiliten el relleu generacional dels docents de la Facultat de Medicina.\nCada beca preveu un contracte parcial de 20 hores setmanals per a l'activitat de recerca i formació doctoral, finançat per la Diputació de Tarragona, i un altre contracte parcial de 20 hores, en este cas com a facultatiu especialista o d'infermera, que pagaran els respectius centres assistencials. Cada contracte està valorat en 40.000 euros i tindrà una durada d'un any, renovable a un any més.\nEl programa també pretén assegurar el "planter" del futur i el "relleu generacional" dels facultatius docents de la Facultat de Medicina i Ciències de la Salut, segons ha explicat la rectora de la URV, María José Figueras. D'esta manera, les persones que s'incorporen al quadre docent de la facultat tindran també la competència de recerca.\nEn este sentit, Joan Vendrell, director de l'Institut d'Investigació Sanitària Pere Virgili, ha afegit que l'acord és la base per resoldre una mancança "històrica", ateses les dificultats dels professionals per poder compaginar la tasca assistencial i la recerca. Per este motiu, Vendrell ha opinat que el programa serà un al·licient perquè els futurs residents escullin els hospitals universitaris de la demarcació.\nEl responsable del Pere Mata, Francesc Xavier Arrufat; la del Verge de la Cinta, María José Rallo, i el del Sant Joan, Mateu Huguet, han destacat que el programa suposarà un impuls a la retenció del talent en estos hospitals universitaris. Per part de la Diputació de Tarragona, el vicepresident primer, Joaquim Nin, ha subratllat que el pla posa en valor que els centres hospitalaris tenen "professionals de reconeguda vàlua".\nGeneral, IISPV, Tarragona, URV, beques, infermeria, metges, sanitari, formació teatral


L'Acadèmia de Televisió premia el treball d'Hernán Zin\nLa Institució ha volgut distingir la seva tasca de denúncia social en conflictes com el dels pederastes europeus a Cambodja o la violació de dones com a arma de guerra a Bòsnia, Sudan, Congo, Rwanda, Txad, Libèria i Kenya. El guardó serà lliurat en el transcurs dels duodécimos Premis Anuals de l'Acadèmia de Televisió el proper 9 de juny.\nL'Acadèmia de les Ciències i les Arts de televisió lliurarà el proper 9 de juny, durant la cerimònia dels duodécimos Premis Anuals, la seva Reconeixement Internacional el periodista i escriptor argentí Hernán Zin, per la seva tasca de denúncia social en conflictes com el dels pederastes europeus a Cambodja o la violació de dones com a arma de guerra a Bòsnia, Sudan, Congo, Rwanda, Txad, Libèria i Kenya.\nDes de fa 17 anys, Hernán Zin treballa a les zones més pobres i violentes del planeta. Ha rodat documentals, escrit llibres i reportatges des de més de 40 països d'Àfrica, Àsia i Amèrica Llatina. Ha col.laborat amb mitjans com El País, Rolling Stone, Internatzionale, El Mundo, La Voz de Galicia, La Nació, El Cronista, 20 Minutos, Interviú, Cadena Ser, RNE ...


TRIA MERCAT, TRIA SALUT | Som de Mercat\nTRIA MERCAT, TRIA SALUT\nLa campanya de la Setmana Internacional dels Mercats d’aquest any té com a idea central la promoció de l’alimentació saludable. “Tria mercat, tria salut” és el lema de les moltes activitats organitzades pels mercats municipals de Barcelona que hi participen, i als que se sumen d’altres de la província de Barcelona amb el suport de la Diputació, del 15 al 31 de maig.\nEls mercats es reafirmen com a llocs promotors de l’alimentació saludable, amb la venda de productes frescos i de qualitat, i on es facilita la informació als consumidors sobre una alimentació responsable, segura i sana que, en definitiva, esdevé la base d’un bon estat de salut.\nShowcookings, xerrades, activitats lúdiques i infantils\nEls mercats barcelonins han organitzat activitats de manera que puguin donar a conèixer la informació precisa sobre les característiques d’una alimentació saludable. Ho faran a través de diversos formats i convidats, per exemple, amb la intervenció de nutricionistes, cuiners i cuineres, bloguers, músics, poetes o actors.\nAlgunes de les activitats consisteixen en xerrades amb demostracions de cuina (‘showcooking’), altres són interpretacions on la música i la poesia porten la veu cantant, o bé actuacions a partir de textos d’escriptors sobre el menjar i l’art de cuinar.\nMés mercats són verds\nA punt de complir-se el termini de la prova pilot iniciada pel mercat de la Llibertat en la iniciativa “mercats Verds, de promoció dels productes de proximitat i ecològics, ara s’hi sumen els mercats del Clot, la Concepció i Horta. Junt amb la Llibertat, organitzen també activitats amb l’objectiu de donar a conèixer el valor dels productes saludables i el respecte al medi ambient a través dels productes de proximitat i ecològics.


El “mestissatge” que separa Sánchez i Iglesias no és el que funciona a València\nXimo Puig, del PSPV-PSOE, i Mònica Oltra, de Compromís, van pactar amb suport d’Antonio Montiel, de Podem, un govern autonòmic paritari en què cap conselleria no és monocolor\nNi el candidat socialista ni el portaveu de Podem s'han acostat a aqueixa fòrmula en el debat d'investidura a pesar que han esmentat el mestissatge i el "pacte a la valenciana"\n04/03/2016 - 23:14h\nEls firmants de l'Acord del Botànic, Ximo Puig (PSPV-PSOE), Mónica Oltra (Compromís) i Antonio Montiel (Podem).\nDes de la seua candidatura frustrada a president del Govern, el socialista Pedro Sánchez ha demanat aquesta setmana al líder de Podem, Pablo Iglesias, que done suport a un canvi sostingut en el “mestissatge ideològic”. El candidat del PSOE va assenyalar: “Estem obligats a mesclar-nos”. Alhora que advertia que, per a desplaçar al PP, “no hi ha una suma de partits de la mateixa ideologia” perquè “l’esquerra no suma”. Era la seua argumentació per a apuntalar un pacte insuficient amb Ciutadans.\nIglesias, al seu torn, en rebutjar la investidura, el va qualificar d’“incongruent”, perquè no es pot arribar a “acords polítics” entre “opcions ideològiques completament distintes”. En un sentit semblant es va pronunciar la dirigent política que va posar en circulació el terme, Mònica Oltra, de Compromís, que va considerar que Sánchez “no ho ha entés”. Segons Oltra, el “mestissatge” del Govern valencià, que presideix el socialista Ximo Puig i del qual ella és vicepresidenta, “suposa la construcció d’un projecte plural entre formacions polítiques compatibles”. En canvi, “el mestissatge entre formacions i propostes incompatibles dóna com a resultat aberracions”.\nEl Pacte del Botànic, que el juny del 2015 va donar peu a un govern d’esquerres en la Generalitat Valenciana format pel PSPV-PSOE i Compromís i amb el suport parlamentari de Podem, ha servit de referència als sectors favorables a un acord de progrés a Espanya, en allò que s’ha denominat “la via valenciana”. Però ni Sánchez, ni Iglesias, el partit del qual va concórrer a les generals amb la coalició d’Oltra, comparteixen exactament la concepció del “mestissatge” que funciona en la pràctica de les institucions valencianes. L’un perquè el fa servir per a justificar el seu pacte amb Ciutadans, l’altre perquè en la seua intempestiva proposta de Govern –en què sí que va imitar Oltra en postular-se com a vicepresident– va fer un repartiment de carteres previ a qualsevol acord de programa. Ni l’un ni l’altre sembla que han entés que el de la via valenciana és un mestissatge del poder fruit d’un acord programàtic previ, una cosa que va més enllà d’un mer repartiment. Només en la segona sessió de la investidura Iglesias va invitar Sánchez a fer "un govern a la valenciana", entés com aquell en el qual "s'assumeix que totes les decisions es prendran conjuntament"\nAl cap d’unes quantes setmanes d’incertesa i d’episodis de forta tensió per l’aspiració de Puig i Oltra a la presidència, l’Acord del Botànic es va desbloquejar una vegada es va aconseguir un document consensuat en cinc grans àrees que a hores d’ara serveix de full de ruta a la Generalitat. Aqueix dia Oltra va convocar els mitjans i va assumir per primera vegada que Puig seria president. La dirigent de Compromís va proposar llavors un govern en què el PSPV-PSOE (que té 23 diputats), Compromís (19 diputats) i Podem (13) estigueren representats en proporció als seus vots, amb quatre carteres cada un dels dos primers i dos consellers el partit del cercle. El dirigent d’aquest últim, Antonio Montiel, va optar al final –a causa de la política d’Iglesias de no entrar llavors en cap govern–, per limitar-se al suport des de les Corts Valencianes.\nVa ser en aqueix moment que Oltra va rebutjar que el nou Consell es convertira en un conjunt de “regnes de taifes” i va advocar per la “cooperació, el mestissatge i la unitat”. Si Podem no volia entrar en l’executiu autonòmic, va explicar, les seues dues carteres les ocuparien independents, com així ha estat (ho són la titular de Medi Ambient, Elena Cebrián, i la de Justícia, Gabriela Bravo). I va afegir que el segon escaló de les conselleries seria ocupat per gent de partits diferents del dels consellers. A més, el Govern seria paritari, amb cinc dones i cinc homes.\nEl mestissatge és avui una realitat en l’estructura de la Generalitat Valenciana i, llevat de la presidència i la vicepresidència, en tots els departaments es mesclen secretaris autonòmics, subsecretaris o directors generals del PSPV-PSOE, de Compromís o independents. Els resultats de l’experiment són millors en alguns casos que en altres. De cap manera miraculosos. I encara que s’han produït algunes tensions per aqueix joc de contrapesos, tant Puig com Oltra, que exerceix de portaveu del Consell, s’han aplicat a dissipar qualsevol imatge de divisió. Per això s’ha assumit que el “mestissatge” és una característica destacada de la política valenciana del canvi després de més de dues dècades d’hegemonia del PP.\nDe moment, ni Pedro Sánchez ha deixat entreveure que estiga disposat a compartir la taula del Consell de Ministres en un Govern de coalició (només ha parlat de suports a la seua investidura), ni Pablo Iglesias s’ha declarat partidari d’un altre “mestissatge” que no siga reclamar la seua quota per repartir amb el PSOE –i, eventualment, amb Esquerra Unida i alguna “confluència”– les carteres ministerials i el control de certs organismes públics. Però el portaveu de Compromís en el Congrés, Joan Baldoví, ha advocat per rebaixar el to dels retrets entre els líders del PSOE i de Podem després d’aquest primer intent d’investidura, convençuts com estan en la seua formació que els dos mesos de termini fins una eventual repetició de les eleccions generals poden permetre que a Espanya, amb tots els matisos d’una aritmètica molt més complexa, s’òbriga una via “mestissa” com aquella per la qual ha començat a circular la política valenciana.


Les víctimes han contactat de seguida amb el 112 i han donat una descripció acurada dels autors · La investigació continua oberta\nEls Mossos d’Esquadra han fet públic que han detingut tres homes per una agressió homòfoba al barri del Raval de Barcelona. “Els autors, en veure les víctimes, s’abraonen contra ells i els insulten i amenacen per la seva orientació sexual”, han explicat en un seguit de piulets. “Les víctimes han contactat de seguida amb el 112 i han donat una descripció acurada dels autors. Una patrulla n’ha localitzat tres dels quatre i els ha detingut. La investigació continua oberta”, han explicat els agents.\nL’Observatori contra l’Homofòbia, que fa setmanes que alerten que aquesta mena d’agressions han augmentat a Barcelona i arreu del Principat, han condemnat els fets i han qualificat de molt important l’activació de l’operatiu dels Mossos per detenir els autors del delicte d’odi.\nLes víctimes han contactat de seguida amb el @112 i han donat una descripció acurada dels autors. Una patrulla n'ha localitzat tres dels quatre i els ha detingut. La investigació continua oberta pic.twitter.com/8U9NmRsZzn\nMolt important activació operatiu @mossos per detenir autors delicte odi. Imprescindible i positiva coordinació amb @interiorcat per fer front LGTBIfòbia.\nCondemnem fets i restem disposició víctimes. https://t.co/4oZ4gsMMqN


Despropòsits al nou centre d'adults La Balanguera\nL'escola d'adults de La Balanguera es troba des de fa anys a l'espera d'una nova ubicació. L'any 2006 es va resoldre que la nova seu seria l'antiga escola de Son Espanyolet. Una vegada decidida la ubicació, les obres es varen retardar tant que l'edifici va patir tota casta de deterioraments, que sens dubte han suposat un increment en la despesa de les obres de remodelació.\nDes de la Conselleria d'Educació es publicà, en el BOIB de 2-2-2010, una resolució per crear comissions per al seguiment i avaluació de les obres als edificis dependents de la Conselleria. La comissió és formada per tres representants de l'Ibisec i tres dels centres docents implicats. L'esperit que rau en la creació d'aquesta comissió és l'interès per construir centres públics en què s'hagin tengut en compte les aportacions del professorat. Ja a la primera reunió, del 27 de gener, es posà de manifest el total desacord entre els representants de la nostra escola i els de l'Ibisec.\nEn un escrit enviat al conseller d'Educació el 13 d'abril passat amb 500 firmes de la comunitat educativa de La Balanguera, li demanàvem que atengués les nostres peticions. A hores d'ara, ens envaeix el malestar de creure que ja és tard i disposarem d'un edifici que no respon a les necessitats ni a les expectatives dels usuaris.\nL'obra encara no està acabada! Encara hi podem fer res? Potser estam davant un exemple més d'allò que sembla un mal endèmic en qüestió de política i execució d'edificacions públiques?\nMARIA SOLANA I TOMÀS. PALMA.\nNo al tancament de RTV de Mallorca\nCada dia contam històries amb nom i llinatges de gent del carrer. La nostra també n'és una amb cara i ulls. Alguns de vo- saltres ens coneixeu, perquè ens heu vist carregats amb càmeres i micròfons en tots els municipis de l'Illa. Últimament, darrere de pancartes. No passa dia sense que qualcú ens demani què farem si tanca Ràdio i Televisió de Mallorca. Sincerament, no ho sabem. I això no només ens preocupa a nosaltres, sinó també als nostres familiars i amics. Una incertesa que no desitjam a ningú. No hi ha dret que cada quatre anys, coincidint amb les eleccions, es posi en dubte si mereixem continuar fent feina o no. Intentam cada dia oferir un servei públic de qualitat: som petits i amb pocs recursos, però ens esforçam per fer una bona feina. Escoltam tothom i donam veu a col·lectius que no tenen cabuda en altres mitjans. Estam agraïts per les mostres de suport que fins ara ens heu fet arribar, a la gentada que ha signat per demanar la nostra continuïtat, als ajuntaments que han aprovat les mocions de suport i, en definitiva, a tots aquells que no tanquen els ulls davant la nostra problemàtica. Gràcies a tots.\nELS TREBALLADORS DE RTV Mallorca.\nCrida a la reflexió dels nostres polítics\nEscric aquesta carta per dirigir-me amb indignació i per mostrar el meu desacord amb un fet que s'esdevé cada cop que s'apropen les eleccions, ja siguin autonòmiques o generals. El fet en qüestió consisteix en l'enviament massiu per part dels partits de pamflets informatius a les nostres cases, provocat per per una mala gestió d'un recurs com és el paper, atès que hauríem d'apostar per polítiques de reducció de residus, com diuen les famoses tres R, que sembla que no importen a ningú (ja siguin de dretes, d'esquerres, verds o vermells) quan es tracta d'intentar aconseguir un vot, si és que s'aconsegueix.\nAixí doncs, realment val la pena el malgastament d'aquest recurs, sabent que als col·legis electorals també els podrem aconseguir? Per això deman que es reflexioni i que, a les pròximes eleccions, s'intenti optar per altres alternatives menys agressives per al medi que ens envolta i del qual hauríem de tenir cura entre tots, a fi que tot el que se'ns diu sobre la necessitat de cuidar-lo i preservar-lo també sigui complit per les persones que ens volen representar.\nI sobre els cartells que ens trobam al carrer, és necessari posar-ne en cada fanal i, a més a més, vint i un devora l'altre?\nAquí queda dit el pensament d'un jove manacorí que només desitja que arribi la coherència entre el que es predica i el que es fa després: reflexió i seny per mantenir el lloc on vivim, la Terra, que no és nostra, sinó de tots i de ningú.\nANTONI NICOLAU PASCUAL. MANACOR.\nEstic sorpresa de la poca propaganda electoral que veig pel carrer. En altres campanyes, la cosa anava grassa i arribava a embafar. Veies cares de polítics arreu. Ara, l'ambient ha davallant molt i es nota pertot. Es veu que s'han posat d'acord per oferir una imatge d'austeritat. Saben que la gent no és beneita i que s'hauria enfadat molt si hagués vist tudadissa. Ara bé: pens que ells matixos s'han ficat dins aquesta espiral. Hem passat quatre anys d'acusacions de corrupció. La conseqüència és que ningú no vol mostrar ara una imatge d'opulència. Aniria en contra seu. Per sort, ara qui hi té la darrera paraula és el poble.\nAINA MIRÓ PALMER. PALMA.


LA DESGRÀCIA ENS HA ARRIBAT A NOSALTRES - Empordà\nLA DESGRÀCIA ENS HA ARRIBAT A NOSALTRES\nALFONS QUINTÀ Un adagi irònic francès afirma que "la desgràcia només arriba als altres". Respecte a la Catalunya del novembre del 2014, tampoc no (sic) és veritat. En efecte, patim una desgràcia i és ben nostra. Fa molts anys que sóc francament pessimista respecte al nostre país. Em va passar el mateix que a Cassandra: ningú em va creure, perquè predeia unes desgràcies que, com afirma aquell adagi, només podien passar a altres, no pas als sempre cofois catalans. Vista la realitat actual, jo no era una emulació de la trista Cassandra sinó la d'una ingènua Ariadna, que s'ha quedat sense fil per indicar una sortida del laberint on ens han o hem ficat. Cada dia sembla que la cosa ja no pot empitjorar. Però a l'endemà resulta que empitjora.\nEl personatge central de la nostra actual pèrdua del Nord és Artur Mas, un home a qui no li vaig saber trobar cap mena d'interès intel·lectual ni polític ni de cap ordre. Ho vaig explicar i ho hauré de repetir aviat, malgrat que pugui no ser cregut, com Cassandra. Ara bé, en privat moltes persones que el coneixen m'expressen el mateix criteri, si bé només, a cau d'orella. Aquí hi ha por, por de veritat, de la grossa. A una d'aquelles persones li vaig citar la frase assassina de Churchill sobre el seu successor, el dirigent laborista Clement Attlee: "És un home discret i té moltes raons per ser-ho". La frase li va agradar tant que se la va anotar. Confio que ara l'hagi oblidat perquè el finalment messiànic Mas és qualsevol cosa menys discret. Respecte a Attlee hi ha una altra gran diferència. Va crear el Servei Nacional de Salut (el NHS, que va inspirar el conseller, i amic meu, Ramon Espasa) mentre que Mas s'ha carregat el nostre sistema públic de salut.\nJa fa anys vaig gosar exposar una definició ràpida (periodisme obliga) de Mas. Vaig usar la pinzellada efectuada pel president gal Georges Pompidou per definir François Mitterrand: "No és de dretes ni d'esquerres, sinó un aventurer", digué Pompidou al gran periodista Georges Suffert, que durant anys estiuejà a Cadaqués. Mas és això, un aventurer. Personatges als quals no afecta cap problema humà. Només tenen ambició. N'hi ha hagut molts en la política dels països culturalment dèbils o circumstancialment debilitats. Respecte a aquests aventurers (o demagogs, o populistes) persones intel·ligents -com l'historiador E.H. Carr- s'han plantejat aclarir si són un producte de circumstàncies o bé eren ells qui les havien creat. Es tracta d'una discussió força espessa.\nPotser hi ha de tot. Per una banda, Mas és fill de la gran i immoral ensarronada pujolista (cosa ara evident) i, per l'altra banda, ell i la seva desmesurada ambició personal -no pas col·lectiva- han creat una pasterada independentista sense cap ni peus, així com mancada d'argumentació intel·lectual i política. En això estem. En no saber com es desfà un embolic on mai res no ha lligat. No hi ha cap fil visible, ni el d'Ariadna per sortir del laberint de Dèdal, ni cap polític tan valent com es pintava als déus grecs. Hem arribat a un punt on callar, consentir (a no se sap ben bé què) és insuportable. Ja tenim prou problemes objectius per afegir-n'hi un altre de subjectiu, el de la folla ambició de Mas. Això ho embolica tot, enterrant-nos en un femer insuportable i sobretot medieval. Pujol també era així, però sabia que havia d'usar els frens. Així, de tant en tant, la puta esdevenia Ramoneta.\nTot plegat no és res de consistent, ni de viable. Però es pinta amb vernís emfàtic, paradisíac, per dissimular l'ambició, la prepotència i el buit intel·lectual d'un drama infernal, cínicament acompanyat de música celestial. Quin desastre i com l'arribarem a patir, durant anys i panys.


EL BLOG DE L'HOSPI | #2BG3 + Hospi + #FutboLH: Rival amb pell de xai | CE l'Hospitalet - Orihuela CF (diumenge, 12:00 hores)\nRival amb pell de xai | CE l'Hospitalet - Orihuela CF (diumenge, 12:00 hores)\nJornada interessant per marcar dinàmiques futures la que ens espera aquest diumenge al Campionat de Lliga del grup 3 de Segona Divisió B. Mentre l'Hospi rep l'Orihuela, actual dinovè classificat, quatre dels seus rivals directes s'enfrontaran entre sí en una jornada que pot donar força rèdit als riberencs si aquests són capaços de treure endavant el duel de demà. I és que el matí ve marcat pel partit a Bunyol entre el Levante B i l'Olìmpic (11:30), però també per un interessantíssim Atlètic Balears-Huracán, la primera de les 17 finals pels palmesans. Obrirà la jornada l'Alcoyano al camp d'un Mallorca B en crisi (11:00) i una hora més tard, el Reus i el Llagostera s'enfrontaran en l'únic duel d'una jornada que veurà descansar tres conjunts catalans: Badalona, Nàstic i l'Espanyol B de Manolo Márquez. El Sant Andreu visitarà a partit de les 12 del migdia el complicat camp del Villarreal B, mentre que el Prat i el Binissalem rebran Constància i Mestalla respectivament. Per la tarda, un únic enfrontament: Yeclano Deportivo-Ontinyent (17:00 hores).\nEl Centre d'Esports l'Hospitalet afronta demà una bona oportunitat de seguir afegint punts al seu sarró en un partit que, com el de la setmana passada a Paterna, es presenta més complicat del que la classificació del rival pugui indicar, com desenvoluparem després. Els homes de Miguel Álvarez poden enllaçar la seva tercera victòria consecutiva i la quarta jornada seguida sense perdre després de puntuar a Manises i vèncer Alcoyano i Mestalla. Amb tot, el que fa ser més positiu és el nivell de joc d'un equip que sembla haver assolit de forma definitiva molts mecanismes de joc que li permeten superar situacions adverses i, de l'altre, la recuperació d'homes com Osado i Bacari, que ha agafat continuïtat després que les lesions haguessin tallat la seva evolució. De fet, el mataroní duu ja 3 gols en els darrers dos partits i es presenta com una amenaça latent per l'Orihuela.\nPel partit de demà Miguel Álvarez tornarà a haver de trencar-se el cap per configurar una convocatòria. Allò que d'una banda agrada tant als entrenadors, pel nivell d'esforç i motivació de tota la plantilla al llarg de la setmana, però que tan greu sap per haver de ser injust per haver de deixar fora jugadors que "s'ho han currat". Un "maldecap" menys serà el d'Alan Liesegang, que va marxar cedit a la Grama fa un parell de dies amb la intenció de gaudir de minuts i millorar el seu rodatge i projecció. Així doncs, la plantilla de l'Hospi restarà amb 21 elements, 20 fins al mes de març degut a la lesió de Pol Llonch, que pateix un trencament del lligament lateral extern del turmell dret. Tampoc hi serà Cirio, que encara arrossega molèsties als bessons de l'acció que el va forçar a abandonar el terreny de joc diumenge a Paterna. En principi, Valentín i Julio Rico perfilen com a substituts de tots dos jugadors a l'onze inicial de demà.\nPer l'única cosa que ens serveix el material del partit d'anada a Los Arcos és per treure alguna foto de recurs per il·lustrar la informació d'un equip, l'escorpión, que ha mutat tant en tants pocs mesos que és innecessari fer un anàlisi comparant plantilla actual amb la d'inici de Lliga. Entre un màxim de 4 i 5 jugadors presumiblement repetiran a l'onze (i a la convocatòria) respecte al partit d'anada a Oriola. I és que l'arribada de Nino Lema i, sobretot, el redisseny de la plantilla de l'Orihuela fa que el club del Baix Segura encari la segona volta amb esperances reals de salvar la categoria malgrat ser encara en zona de descens. Amb tot, els de Lema tenen dos partits menys que la majoria de rivals i són a només dos punts d'un Constància que marca la plaça de play-off de permanència amb 21 punts. De fet, els alacantins no han perdut ni encaixat cap gol en aquest 2013: 7 punts de 9 possibles amb 2 gols a favor i dues victòries davant l'Espanyol B i el Badalona a Los Arcos (1-0).\nEls alacantins han realitzat fins a 9 fitxatges només en aquest mes de gener, sense comptar les incorporacions de Jonathan Sesma o d'Ochoa amb la temporada ja iniciada. Al final, Nino Lema compta també amb una plantilla de 21 jugadors, potser mancada d'algun referent més a la parcel·la ofensiva però que sens dubte ofereix garanties al darrere, un dels pilars dels equips del tècnic gallec. Pel partit de demà, Lema no podrà comptar amb un Benja que dijous feia oficial la seva retirada del futbol, tampoc amb un Jonathan Sesma que encara s'estarà tres setmanes lesionat, ni amb Fleki, que diumenge contra el Badalona va veure la cinquena groga de la temporada i demà descansarà obligat per la sanció. Per la seva banda, Nino Lema sí que recuperarà el central Gonzalo, que es va perdre l'encontre de la setmana passada per sanció.\nLa de demà serà la sisena visita de l'Orihuela CF (no comptem, evidentment, els precedents amb l'Orihuela Deportiva). Fins ara, malgrat l'empat del darrer precedent, el balanç és força positiu pels interessos riberencs amb 3 victòries de l'Hospi (2002-03, 2006-07 i 2010-11), l'empat de la passada temporada (2011-12) i una única derrota, el curs 2007-08 quan un gol d'Iban Espadas (ara a l'Arroyo) va salvar el cap de l'aleshores estimadíssim (irònicament, és clar) tècnic de l'Orihuela, Robert Fernández. Aquell, juntament amb el primer precedent amb García Escribano com a entrenador de l'Hospi són els únics dos Hospi-Orihuela que s'han jugat pel matí. De la resta, sempre per la tarda, en destaca la sublim actuació dels riberencs fa dues temporades, curiosament amb Miguel Álvarez a la banqueta i un Christian Alfonso (cosa estranya) estel·lar. 3-1 amb gols de Cirio, el mateix Christian Alfonso i David Corominas que podeu recordar en vídeo o crònica. El curs passat, l'Orihuela va avançar-se en el marcador amb un penal dubtós/inexistent i l'Hospi va poder acabar salvant un punt gràcies a una diana d'Osado; també podeu recordar el que va passar mitjançant vídeo o crònica.\nCampionat de Lliga de Segona Divisió B - Grup III - 25a jornada\nPossible onze del CE l'Hospitalet: Craviotto, Hammouch, Valentín, Viale, Moyano, Pedraza, Manel, Aday, Julio Rico, Osado i Bacari.\nPossible onze de l'Orihuela CF: Queco Piña, Álex García, Carrión, Ochoa, Gonzalo, Francis Durán, Pelusa, Sergio Alcolea, Fran Cortés, Raúl i Fali.\nPublicat per Cristian Garcia a les 10:57


Apartment Burle II Medulin Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nApartment Burle IIMedulin, Medulin, Croàcia - Veure al mapaApartment Burle IIVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 27 fotos\nAl visitar Medulin, vosté es sentirà com a casa a Apartment Burle II, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartment Burle II ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar. L'ambient de Apartment Burle II es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent piscina exterior. Apartment Burle II és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Medulin.


UN POSITIU DE CORONAVIRUS I DOS SOSPITOSOS A CERDANYA – Pirineus TV\nUN POSITIU DE CORONAVIRUS I DOS SOSPITOSOS A CERDANYA\nDesprés de 13 dies consecutius sense cap positiu ingressats per coronavirus a l'Hospital de Cerdanya, aquest dijous s’ha registrat un nou ingrés. De fet, es tracta d'una persona que va rebre l'alta i que ha requerit una nova hospitalització. A més, hi ha dues persones amb símptomes aïllades al centre que esperen resultats. Recordem que a principis de setmana l'hospital transfronterer va comunicar que per primera vegada no tenia cap positiu ingressat ni tampoc cap cas sospitós.\nAixí, doncs, des del centre sanitari han fet una crida a no abaixar la guàrdia i respectar les mesures de prevenció de contagis, sobretot a partir de dilluns que previsiblement la regió sanitària de l'Alt Pirineu i Aran passarà a la fase 1. En aquesta fase ja es permetrà la posada en marxa de les terrasses de bars i restaurants al 50% de capacitat, l’obertura d’establiments no essencials de menys de 400 metres quadrats o les reunions de fins a 10 persones, entre d’altres mesures.\nEl nombre total de positius de la Covid-19 detectats a l'Hospital de Cerdanya es manté en 48, ja que, com hem dit, aquest darrer no és un nou contagi. D'aquests, 35 han estat ingressats al centre i 6 persones van ser traslladades a altres hospitals tant catalans com francesos.


Xerrada "Cultura i Ciència a l'Era Digital" - Bridging Learning Experiences\nÉs indubtable que els avenços tecnològics han ampliat les possibilitats d’accedir a la Cultura i la Ciència, però també han canviat la percepció social sobre el rigor del coneixement Com ens relacionem amb la cultura i la ciència en l’era digital? Han transformat també la nostra percepció personal? Aquest serà el tema central de la xerrada Cultura i Ciència a l’Era Digital.\nAquesta activitat forma part del cicle “Acció i Reflexió” que es realitza en el marc de les “Converses a La Pedrera” de La Fundació Catalunya-La Pedrera. A la xerrada participaran Joan Manuel Tresserras doctor en Ciències de la Informació i Jorge Wagensberg doctor en Física, la xerrada estarà moderada per Josep Perelló doctor en Física.\nData: Dilluns, Maig 4 de 2015.\nHora: 19: 30h.\nLloc: LA PEDRERA, Provença, 261 – 265. 08008, Barcelona.


El lleure – Monitors de Lleure.cat\nJaume Barri “Pessigolles” – “Res hi ha en món que a mi m’agradi tant. Com aquella sensació que sento quan…”\nEl lleure dit a tort oci per castellanisme (que és l’estat o vici d’inactivitat, de no treballar, de no fer res) és aquell temps lliurement dedicat als interessos propis i aficions. Per això, a l’Imperi Romà oposaven “otium” (oci) al “negotium” (el negoci, les obligacions preestablertes). Ara bé, el temps de lleure no és un temps buit, sense cap utilitat i que es perd. Per consegüent, a la Grècia clàssica el terme que significava oci (‘scholé’) també va donar origen al terme “escola”.\nCom establí el creador de la sociologia del lleure, Joffre Dumazedier (1915-2002), el lleure té tres funcions bàsiques: les anomenades 3D, de diversió, descans i desenvolupament personal. En la societat postindustrial contemporània, l’expansió del lleure i dels sectors econòmics -que d’alguna manera li estan destinats- fan que les tres funcions (diversió, descans i desenvolupament) estiguin clarament relacionades amb el que sociòlegs i filòsofs anomenen com les societats del consum, de l’espectacle i del coneixement.\nPer definició, es distingeix del simple temps lliure, donat que es realitza alguna activitat que permet el creixement personal, incloent-hi en aquest creixement la relació amb altres persones. L’activitat de lleure és escollida lliurement, és modificable amb el pas del temps, té una repercussió més enllà del simple fet de passar l’estona i aporta algun guany simbòlic a qui la practica. Com a exemples destaquen: practicar algun esport, fer música per plaer, participar en l’educació no formal, associar-se en iniciatives existents o crear-ne de noves. }\nEl lleure és fantàstic, increïble, il·lusionant, magnífic, relaxants, atrevit, agraït, reconfortant, educador, inoblidable, enriquidor, però ens hem de preparar, sobretot per allò que anomenem “lleure educatiu”. Educar en els valors socials, culturals, etc.. que inclou el vostre ideari i que fa que el vostre centre evolucioni i es caracteritzi de la resta. Tot educant jugant amb els infants.\nI això es el que volem. Intentar fer un lleure millor i de quina millor forma que anat directament a la font del lleure: els monitors/res i els responsables, a vosaltres.\nDesprès de tants anys, veient molts esplais i molts monitors i monitores, ens adonem que és molt i molt important la implicació i l’evolució dels agents del lleure (monitors, monitores i responsable) en l’ideari i en la implicació per assolir els objectius del centre.\nHem d’evolucionar i adonar-nos que el lleure és un estil de vida, una manera molt guapa d’educar als nens i nenes els nostres valors diaris. Llavors, en alguns casos els monitors/es i responsables s’han renovar i actualitzar constantment.\nHem d’estar en un constant aprenentatge amb tècniques, experiències i vivències. Els agents del lleure hem de saber quin és el nostre paper, l’hem d’entendre, i aprendre i hem de ser conscients i evolucionar-lo per poder oferir un lleure més enriquidor i educatiu, sense perdre el sentit del cau/esplai/agrupament/etc i del lleure.\nVosaltres/Nosaltres sou/sóm els comunicadors del lleure. Encara que no us ho creieu/ens ho creiem, las nostra feina, la vostra feina, és molt i molt important. I per això la vostra/nostra implicació en el lleure és essencial.\nTenim clar que ser monitor,monitora o responsable és alguna cosa més que estar amb els nens i nenes. I per aquest motiu estem al teu costat.


Autodeterminació real ja! Cap a la constitució del poder popular. | Procés Embat\n≈ Comentaris tancats a Autodeterminació real ja! Cap a la constitució del poder popular.\nautogestió, estratègia, poder popular, sobirania\nPer Jordi Martí, Nuni Seva i @culebrae\nAbans d’iniciar qualsevol discussió política sobre tot això que està passant en aquest tros de Països Catalans que són les quatre províncies catalunyeses hauríem de recordar on som i d’on venim. Ens caldria tenir clar o com a mínim assumides algunes coses que no formen part ni del discurs dominant ni de la majoria dels alternatius al voltant de la qüestió nacional, de les nacions i dels imaginaris col·lectius assumits per grups socials diversos i alhora complementaris.\nEn aquest sentit, ens resulta interessant de compartir les propostes i el debat originat al voltant del que Michael Billig anomena “nacionalisme banal”, aquesta forma que tenim els humans d’aquest continent en aquest moment històric de situar-nos en el món. Resumidament: que tots i totes tenim marcs nacionals explícits o “banals” i aquells que mostren un nacionalisme més acabat i per tant més “pervers”, són els banals, perquè són assumits fins i tot per aquells i aquelles que es posicionen públicament contra els nacionalismes (i anomenen “nord” al País Basc, per exemple… alhora que diuen que ells no són de nacionalistes). Aquesta advertència ens ajudarà a no enganyar-nos a nosaltres mateixes i potser ens servirà per reprendre el camí allà on el vam deixar si és que hi havia camí i si és que en algun moment el vam abandonar.\nEl poder popular és plural. El poder popular no ha de ser un projecte homogeni d’una ideologia única, ni la forma de portar les experiències d’altres indrets del món a la catalana terra, malgrat és evident que referents d’altres parts del món hi són presents en la denominació i en la seva definició, tot i que no com a calc sinó com a realitats que afirmen que sí que es pot, que no només és literatura això que esteu llegint i que estem ja aplicant. El poder popular ha de ser -i és- un espai plural on qualsevol persona pot organitzar-se en base als seus problemes comuns i necessitats més concretes, partint de la base llibertària que la llibertat neix de la cobertura de les necessitats i aquesta és sempre col·lectiva, compartida, comunitària. Tampoc hauria de ser un parlament de faccions polítiques -que d’això ja n’estem més que fartes i avorrides- sinó un espai per a qualsevol que desitgés recuperar una institució comú no institucionalitzada pel poder oficial.\nJordi Martí i Font. Membre de la CGT, de l’Ateneu Llibertari Alomà, del Col·lectiu Independentista del Priorat i de la CUP de Tarragona.\nPublicat a l’espaifàbrica.cat


El verd és un color llum primari: LUCA PACIOLI\nAquest va ser un exercici inicial per a introduir l'alumnat en el dibuix de disseny. Per tal de diferenciar-lo del dibuix artístic i del dibuix tècnic, vam fer aquesta làmina que consisteix a dibuixar a mà alçada lletres de la tipografia Romana Antiga dissenyada per Luca Pacioli en el Renaixement. Aquesta proposta permet a l'alumnat demostrar les seves capacitats tècniques i de control del dibuix a mà alçada, així com treballar aspectes clau del dibuix de disseny: el rigor, la pulcritud, la claredat i la polidesa. L'activitat es podia passar a tinta, i es va dur a terme en una sessió a classe però es podia endur a casa per acabar-la. Aquesta és la primera làmina que vam fer de Disseny després de les avaluacions inicials.\nAquí teniu la tipografia de Luca Pacioli que ens va servir de referent.\nPublicat per montse martinez a 15:10


Còmic | Biblioteques de L’Hospitalet\nEl fons de còmic de la Biblioteca Central Tecla Sala consta de més de 25.000 documents i està format per una col·lecció moderna i per una altra històrica.\nLa col·lecció històrica consta de còmics de tots els gèneres i èpoques com els quaderns apaïsats El Capitán Trueno dels anys 50 o almanaques de Bruguera dels 60, així com documents de teoria sobre el còmic com la mítica revista francesa Pilote, on va començar a publicar-se Astèrix, fanzines i còmics actuals en diferents idiomes i formats.\nLa col·lecció de còmic moderna està dividida entre còmic general, secció manga i secció còmic book (còmic grapa), a més de llibres de teoria del còmic, revistes actuals i fons audiovisual d’adaptacions cinematogràfiques i bandes sonores.\nEl fons es complementa amb l’oferta d’activitats relacionades amb el còmic: tertúlia de còmic – trobada mensual en funcionament des de 2006-, exposicions d’autors, tallers, conferències i jornades. Aquest mes de maig del 2019 vam complir 100 tertúlies de còmic, llegint El informe de Brodeck, de Manu Lacernet.\nAprofitant el fet de complir 100 tertúlies de còmic, que representen 12 anys de sessions, hem canviat el format de la nostra publicació electrònica, la CòmicTecla. Aquesta publicació d'ara inclourà el dossier de lectura corresponent a la tertúlia, recomanacions, novetats, articles i/o informació relacionada amb l’àmbit del còmic. També ens trobareu al nostre perfil de Twitter.\nSelecció de còmics\nA la biblioteca municipal Tecla Sala, es pot trobar una gran selecció de còmics per poder treballar amb l'alumnat en grups o per parelles a l'aula.\nEs poden demanar lots que van des de 3 a 20 exemplars de còmics iguals per treballar a l'aula, temes variats per treballar amb alumnat de CS o d'ESO: Terrorisme, Alzheimer, relacions socials, nazisme, holocaust, SIDA, guerra civil, homosexualitat,...\nPer fer la demanda podeu escriure un correu a Pedro A. Bravo Jiménez bravojp@diba.cat, director de la Biblioteca Tecla Sala.\nPolítica de Desenvolupament del Fons Especial de Còmic\nLa Biblioteca Central Tecla Sala (BCTS) manté un fons especial dedicat al còmic amb l’objectiu de difondre aquest mitjà i convertir-se en la biblioteca de referència per als aficionats. Durant els últims 10 anys la BCTS ha destacat com un dels centres més actius en el foment de la lectura del còmic, convertint-se en un referent a nivell estatal pels amants d’aquest tipus de publicacions. És important destacar el Premi de la Asociación de Autores de cómic de España (AACE) per la difusió y promoció del còmic, que es va entregar en el marc del 32è Saló Internacional del Còmic de Barcelona. La biblioteca Tecla Sala va rebre el premi en la categoria d'institució que ha donat recolzament al còmic espanyol mitjançant exposicions, xerrades i la publicació del butlletí electrònic Còmic Tecla, amb més de 800 subscriptors.\nLa BCTS estableix la política que regirà el desenvolupament de la col·lecció de còmic que complementa la de les Biblioteques de L’Hospitalet, recollida en el document Política de desenvolupament de la col.lecció1 i que regeix el conjunt de la col.lecció de la ciutat.\nAquest document es revisarà periòdicament i serà la línia mestra de les adquisicions per a la col.lecció per als propers quatre anys.\nPólítica de Desenvolupament del Fons Especial de Còmic


125. Vies Verdes Girona-Sant Feliu, 22 de febrer de 2015\nDE GIRONA A SANT FELIU DE GUÍXOLS\nPER CELEBRAR LA MARATÓ 125\nAmb la Marató de les Vies Verdes Girona-Sant Feliu de Guíxols vaig completar la vuitena marató catalana de la meva carrera i, de passada, vaig arribar a una xifra rodona: 125 maratons. Vaig acabar prou satisfet perquè una tendinopatia al tibial de la cama dreta va estar a punt d’impedir-me disputar la prova.\nArrossegava els problemes físics des d’abans de la meva última marató, la de Tarragona. A la mitja de Granollers vaig arribar al punt més crític. Se’m va inflamar molt i vaig haver d’estar dues setmanes senceres sense poder córrer. El dolor era intens caminant i conduint. Al final vaig recórrer al doctor Eduard Sánchez-Osorio per revisar les plantilles i em va suggerir que per accelerar la recuperació i mirar d’arribar a temps a la marató de les Vies Verdes féssim unes sessions de tractament amb Indiba, un sistema terapèutic que podia anar molt bé per al meu problema. Afortunadament, així va ser. Els dies previs a la marató ja vaig poder rodar sense complicacions i vaig aconseguir fer net de la tendinopatia. Ara bé, l’estat de forma en què em trobava, després de pràcticament tres setmanes sense córrer, no era el més indicat per afrontar una prova de 42 quilòmetres.\nDissabte ens vam instal.lar a Sant Feliu de Guíxols amb tota la família, la Cristina, la Fiona i els avis. Vam compartir estada amb el Carles i l’Anna, una parella amb qui ja havíem anat junts a les maratons de Tromso i Bonn. A la tarda vam anar a buscar el dorsal i diumenge al matí el Carles i jo vam agafar l’autobús cap a Girona.\nLa marató de les Vies Verdes va de Girona a Sant Feliu de Guíxols seguint la ruta de l’antic carrilet que ve des d’Olot. Com que havia participat en la Trailwalker el 2012, ja coneixia el camí, tot i que gran part del recorregut des de Girona fins al final l’havia fet de nit i, per tant, el paisatge era nou...\nEl 80 per cent de l’itinerari és sobre pista de terra, cosa que agraïa molt degut al meu estat físic. Ja sabia que les cames se’m carregarien molt cap al final per la falta d’entrenament, i segur que amb un recorregut 100 per 100 sobre asfalt la cosa hauria estat més greu. A més, la tendència del perfil és de baixada, i la previsió era que tindríem tramuntana de cul... Tot eren elements que m’ajudaven a compensar la preocupació per la meva falta d’entrenament.\nNomés començar, vaig deixar marxar el Carles, conscient que jo havia d’anar a la meva, sense preocupar-me gens ni mica del rellotge. No tenia ni idea de quin ritme podria aguantar. Em vaig plantejar la marató en quatre etapes, aprofitant que la família m’esperaria a Cassà de la Selva, Llagostera, Santa Cristina d’Aro i, evidentment, l’arribada a Sant Feliu de Guíxols.\nEn la primera etapa el ritme es movia entre els 5 minuts i mig i els 6 minuts per quilòmetre sense massa dificultat. Vaig passar el quilòmetre “menys 30” (els cartells indicadors descomptaven la distància enlloc de sumar-la, com és habitual), estranyat de no veure cap senyal de la sortida de la prova dels 30 quilòmetres. Comptava trobar per allà la família, però no va ser fins un parell de quilòmetres més tard quan vaig veure la Fiona corrent cap a mi per fer uns metres agafats de la mà.\nVaig començar força animat la segona etapa, de Cassà a Llagostera. Les cames encara aguantaven força bé. El pas aproximat per la mitja marató (no estava marcada) el vaig fer en un temps de 2:02:40 i ja vaig deduir que al final me n’aniria més enllà de les 4 hores i quart, tenint en compte que les cames es començaven a queixar.\nJust en el cartell que assenyalava que faltaven 18 quilòmetres per al final vaig tornar a trobar la família. Estaven molt animats perquè en aquell moment estava passant la rua del carnaval de Llagostera, que es veu que sempre arriba amb retard...\nVaig reprendre el camí força animat, però cada vegada em costava més córrer amb comoditat i els quilòmetres ja em sortien força per sobre dels 6 minuts. I això que les ràfegues de vent hi havia moments en què t’empenyien i et feien córrer més del que volies. Amb bones cames ho hauria agraït, però amb el mal que em començaven a fer era una sensació incòmoda perquè instintivament frenaves i s’intensificava el dolor. En algun punt el vent bufava lateralment i només en comptades ocasions el teníem en contra. Encara sort...\nQuan vaig arribar a Santa Cristina ja només em faltaven 8 quilòmetres, però ja sabia que no serien un camí de roses. Notava molt la falta d’entrenament. Em vaig acomiadar de la família fins a l’arribada i vaig mirar de tenir pensaments positius, visualitzant l’entrada a meta i pensant que compliria la marató 125, la 77a diferent.\nEl vent bufava de valent quan vaig veure la recta final. La Fiona m’esperava amb l’estelada a l’esquena per fer amb mi els últims metres. Aquesta llicència només ens la podem permetre en maratons com aquesta, amb poca participació, sense fer nosa ni perjudicar cap company.\nVaig creuar la línia amb la Fiona amb un temps final de 4:20:22, cosa que vol dir que la segona mitja la vaig fer en 2:17:42, un temps mediocre però comprensible donades les circumstàncies. La meva posició va ser la 260, d’un total de 320 corredors que vam completar la marató.\nJa són 8 les maratons catalanes del meu historial: Barcelona, Vic, Mediterrani, Perpinyà, Empúries, Priorat, Tarragona i aquesta de les Vies Verdes gironines. Després d’haver voltat per tot el món darrere de les maratons, m’agrada també conèixer les de casa, ara que el calendari és molt més generós que anys enrere...\nAra fa 5 anys que vaig celebrar la marató número 100. En porto 125, cosa que vol dir que la mitjana d’aquest últim lustre ha estat de 5 per any. No està malament. Esperem poder continuar amb aquest ritme i anar coneixent nous escenaris. De moment, la 78a marató diferent serà, si tot va bé, la de Luxemburg, el dissabte 30 de maig.


El Parc Natural de l'Alt Pirineu regularà l'accés per l'allau de gent - El triangle\nL'ens denuncia cues per fer-se la foto a la Pica d'Estats o de persones banyant-se als llacs alpins\nEl Parc Natural de l'Alt Pirineu ha anunciat que regularà l'accés de visitants per evitar la massificació en llocs com la Pica d'Estats, el port de Sotllo o Sant Joan de l'Erm. La direcció del parc ha decidit enviar un crit d'alerta després de la multitud d'excursionistes que s'han acostat a la zona aprofitant el pont de la Diada, sovint amb actituds incíviques, sense l'ús de mascareta i obviant les distàncies de seguretat.\nEn un fil a Twitter, el Parc Natural de l'Alt Pirineu ha adjuntat instantànies d'una cua de muntanyencs per fer-se la fotografia al cim de la Pica d'Estats (3.143 metres), gent banyant-se als llacs alpins –una activitat prohibida– o una llarga filera d'autocaravanes a la carretera cap a l'estació de Sant Joan de l'Erm.\nUna última fotografia mostra una multitud de gent a la tartera del port de Sotllo, hàbitat de la sargantana pallaresa, una espècie protegida i en perill d'extinció. "Tot això ens porta a establir un sistema de regulació de l'accés a la zona conjuntament amb Àreu, ens local propietari dels terrenys i els accessos d'aquesta muntanya comunal, i l'Ajuntament d'Alins", va avançar la direcció del Parc Natural de l'Alt Pirineu, adscrita al Departament de Territori i Sostenibilitat.\nL'entitat no ha donat més detalls però va puntualitzar que la regulació "serà com s'acordi amb l'Entitat Municipal Descentralitzada (EMD) d'Àreu per evitar que es col·lapsin els aparcaments".\nPrevPonsa, sobre el castellano: “No le pasará nada ni lo dejaremos de lado”


L'equip del Síndic atendrà el 2 de juny a Cubelles | Ràdio Cubelles\nL'equip del Síndic atendrà el 2 de juny a Cubelles\nCal concertar prèviament cita al telèfon gratuït 900124124, per correu electrònic a citaprevia@sindic.cat o al web visita.sindic.cat\nL'equip del Síndic estarà el dijous 2 de juny a Cubelles. L'equip atendrà aquest dia de manera presencial o telemàticament per trucada o videotrucada). El servei està dirigit al veinatge i a les entitats de Cubelles que vulguin fer consultes o exposar queixes en relació amb vulneracions dels seus drets per part d’administracions públiques i empreses que presten serveis generals (aigua, llum, gas,...).\nAquesta presència de l’equip del Síndic de Greuges de Catalunya a Cubelles s’emmarca en el conveni signat amb l’Ajuntament amb la finalitat de potenciar la defensa dels drets de les persones al municipi.\nLes visites presencials s’atendran a l’Oficina de Participació i Informació Ciutadana (OPIC), carrer Joan Roig i Piera, 3-5.\nLes persones que hi estiguin interessades caldrà que concertin prèviament l’entrevista a Cita Cubelles. També podran trucar al telèfon 900 124 124 o enviar un correu electrònic a l’adreça citaprevia@sindic.cat


Biobank | Blog del Clínic\nEntrades etiquetades Biobank’\nL’Institut d’Investigacions Biomèdiques August Pi i Sunyer (IDIBAPS) posa en marxa el primer biobanc del món amb ADN antic de mostres humanes, gràcies a la col·laboració amb l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica (ICAC) i el Museu Nacional Arqueològic de Tarragona (MNAT). Es tracta d’una col·laboració entre dos centres CERCA del sistema català de recerca que han presentat avui el Dr. Ramon Gomis, director de l’IDIBAPS, el Dr. Joan Gómez Pallarès, director de l’ICAC, el Sr. Francesc Tarrats, director del MNAT i el Sr. Joan Pluma, director general d’Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya.\nLa Dra. Anna Bosch, nomenada Consellera de l’ESBB, la principal societat europea en l’àmbit dels biobancs\nLa Dra. Anna Bosch, Cap de les Plataformes Científiques de l’IDIBAPS i Coordinadora del Biobanc, ha estat elegida Consellera de la European, Middle Eastern and African Society for Biopreservation and Biobanking (ESBB) per votació entre tots els seus membres. La ESBB és la Societat Europea més important en l’àmbit dels Biobancs i té com a missió avançar en aquest camp per donar suport a la recerca relacionada amb la salut, l’agricultura i el medi ambient.\nEl Biobanc HCB-IDIBAPS obre una nova àrea de ADN antic\nAl setembre el Biobanc de l’Hospital Clínic – IDIBAPS va ampliar la seva plataforma amb l’entrada en funcionament d’una quarta àrea, el Banc d’ADN antic. L’ADN antic (ADNa) és un àmbit d’investigació que va néixer a mitjans dels anys 80 i des de llavors ha estat un camp en contínua expansió gràcies a la millora de les tècniques de biologia molecular. Des del punt de vista de l’antropologia biològica, l’estudi d’ADNa ha permès establir l’origen, estructura i evolució de les poblacions humanes. El camp de la paleogenètica, però, també pot ser útil per detectar malalties genètiques i així inferir el seu origen i prevalença.


Les masies de Porta es reciclen – NouBarris.Net\nL’Ajuntament i els veïns del barri treballen per revitalitzar Can Valent i Can Verdaguer\nCan Valent i Can Verdaguer són les últimes masies que resten al barri de Porta com a testimoni del passat rural del territori de Nou Barris. El temps no ha passat per igual per a totes dues edificacions. Mentre Can Verdaguer (a la imatge) va ser restaurada i es conserva en bon estat, Can Valent està abandonada i ha anat deteriorant-se mica en mica. Però sembla que el destí d’aquestes dues masies podria canviar durant el proper any. L’Ajuntament ha confirmat que està buscant nous usos que permetrien recuperar-les per al barri de Porta. D’una banda ja s’ha començat el procés per traslladar als masovers que hi viuen des de fa més de 30 anys a Can Verdaguer i que conreaven les terres del voltant. Can Verdaguer es troba al carrer de Piferrer, amb la cantonada de Casas i Amigó i la construcció original sembla ser del segle XVI. És de planta basilical i el portal d’entrada forma un arc de mig punt adovellat. Al seu pati creix la palmera més alta de tota la Península Ibèrica.\nQuan la masia estigui desallotjada, l’Ajuntament ha acordat amb l’associació de veïns de Porta que sigui la nova seu de l’entitat. “Vam arribar a un acord amb l’Ajuntament per tal que a un solar del carrer de la Selva on nosaltres hi reivindicàvem un casal de barri per a Porta, es construeixin pisos per a joves, mentre que la masia de Can Verdaguer es convertixi en el casal del barri – explica Laurio Perdiguero, president de l’AV de Porta – Als masovers els desallotjaran abans de Nadal. Aleshores veuren com distribuim els mil metres quadrats per fer sales polivalents, sales de tallers. Però sí que ens agradaria que es conservés el manantial d’aigua”.\nEls veïns recorden Can Verdaguer com una bonica masia, ben guardada i envoltada de verd. En canvi, a pocs metres d’ella, al costat del cementiri de Sant Andreu, Can Valent sempre ha estat motiu de polèmica.\nDurant els any 90, va sorgir un projecte per construir un tanatori en la masia mig derruïda. Aquesta idea va topar amb l’oposició dels veïns i finalment el projecte va quedar aparcat.\nEl mes passat, l’Ajuntament va decidir tancar l’accés a l’interior, que l’utilitzaven alguns toxicòmans per punxar-se i va reforçar els murs perquè no caiguessin, ja que es troba molt malmesa. Així, responia a les protestes dels veïns, no només per la situació de consum de droga que s’havia creat al voltant de Can Valent, sinó també perquè es decidís finalment rehabilitar l’antiga construcció. La masia és del segle XVII i malgrat estar inclosa al Catàleg del Patrimoni Històrico-Artístic de Barcelona ha patit un incendi i el deteriorament progressiu.\nDe moment s’ha tapiat i s’ha netejat l’espai que l’envolta però es preveu que més endavant es pugui recuperar com a equipament, ja que algunes entitats del barri estan interessades a instal·lar-s’hi.\n26 de juliol de 2007 Porta comença a recuperar la masia de Can Verdaguer per al barri\n4 d'abril de 2006 Can Valent cau!\n← La pèrgola de Verdum ja comença a donar ombra\nLa plaça Angel Pestaña espera els últims retocs →\n22 segons ago 📣¿Aún no estás preparado con tus juguetes? 👻Un Halloween sin una decoración terrorífica y unos peluches monstruosos no es lo mismo... Ven a la tienda y descubre la variedad de juguetes que tenemos para que tu Halloween sea especial🧟♀🧟♂ #perrosbarcelona #halloween #noubarris #perrosfelices #gatos #jugueteshalloween #pelucheshalloween #perrosbarcelona #catstagram #sphynx #pdae #americanbully #chihuahualife #siamesecat #pomeranianlove\n17 minuts ago Trabajos que molan!!!...gracias kawa!!!... @venpaka #descsbelladosbcn #barcelona #noubarris #prosperidat #haircut #hair #inspirationcut #instagram #instafoto #peluqueria #haloween\n46 minuts ago Debido al toque de queda, nuestro horario se ve limitado a las 10 de la noche. Habrá que cenar prontito. A causa de el toc de queda, el nostre horari es veu limitat a les 10 de la nit. Caldrà sopar ben aviat. ————————— 📍Gran de Sant Andreu 317 ☎ 93 274 07 27 ———————————— Ni congelada, ni precocinada, ni refrigerada...Elaboramos nuestra propia masa, cada dia, para hacer una pizza 100% pizza, estirada a mano y en el momento. Disfrútala !!! #covid_19 #fuckcovid19 #toquedequeda #pizza #pizzas #pizzaartesanal #lapizzapizza #autentica #real #sinpostureos #sinfiltros #mejorcomerquemirar #disfrutala #enjoy #pizzalover #pizzaparty #santandreu #santandreudepalomar #pobledesantandreu\n21 minuts ago 🍼 ¡PROMOCIÓN! 🍼 En las marcas NUK y SUAVINEX: ▪ 15% de descuento en la primera unidad. ▪ 50% de descuento en la segunda unidad. Nuk y Suavinex son dos de las mejores marcas dedicadas a la fabricación de productos destinados a satisfacer las necesidades tanto del bebé como de la madre 🥰. Utilizan materiales adecuados para el crecimiento saludable de los niñ @s 👍. Encontrarás todo lo que necesites: chupetes, biberones, tetinas, portachupetes, chupeteros… ¡Aprovecha esta promoción!  #FarmaciaMasDuran #FarmaciasBarcelona #Barcelona #NouBarris #Suavinex #Nuk #Promoci ón #Beb é


AUTOMÒBIL • laferreteria.shop\nEts un apassionat del motor i vols tenir els últims gadgets pel teu automòbil?\nT’agrada el món de la mecànica i prefereixes arreglar-te tu mateix les coses del teu cotxe?\nSigui com sigui, t’oferim una extensa gamma de productes per l’automòbil, com arrencadors de bateria, cadenes de neu, pinces, carregadors portàtils i tot el que necessitis per a tenir el teu automòbil amb la màxima equipació!\nEts un apassionat del motor i vols arreglar les coses del teu cotxe tu mateix?\nPotser marxes a la neu i necessites unes cadenes que et permetin circular amb seguretat?\nSigui com sigui, volem que estalviïs temps i diners i que puguis equipar el teu automòbil amb els últims gadgets del mercat! Per això t'oferim una extensa gamma de productes per l'automòbil, tant per equipar-lo com per a mantenir-lo en bones condicions i arreglar les petites coses que puguin sorgir.\nArrencadors de bateria, pinces, carregadors portàtils, pantalles, cadenes de neu, gadgets tecnològics i molt més! Podràs equipar el teu automòbil i arreglar les petites coses tu mateix, estalviant temps i diners i gaudint de les últimes novetats del món del motor.\nDóna una ullada a la nostra selecció de productes de l'automòbil i escolleix el que necessitis de forma fàcil i ràpida. Ho tindràs a la porta de casa en un clic!


L'educació en valors, la tasca del dia a dia:\nsolidaritat, respecte, amistat, responsabilitat...\nEs tant el que podem dir del Pascual… gran en tot, tamany, antiguitat a l’Ateneu, generós en abraçades, somriures… parlar d’ell és gairebé com “descobrir la sopa d’all”, però som-hi! Va entrar a l’Esplai Borinot de petit, s’ha anat...\nBadalona, 4/4/2020 “Confinada más de 15 días como todos… triste y orando por toda esa gente que se ha ido sin que sus familiares les puedan acompañar… Consciente de la gravedad de todo esto, me niego a caer en...\nBadalona, 21/3/2020 Hola a tothom. Desitjo que estigueu bé. Només volia compartir una cançó amb vosaltres i dir-vos que us trobo molt a faltar. Aquesta cançó té, a més, un sentit especial. Fa tres dies (la veritat és que...\n>>Veure més notícies\nCada matí m'agrada deixar el pati preparat\nUn parell de tardes faig deures amb els joves\nEls dimarts vinc a l'Ateneu i faig l'acollida\nArpilleres de l’Ateneu\nSelecció de notícies sobre arpilleres de l’Ateneu.\nBlog de les Arpilleres de Catalunya\nEspai per a compartir experiències i notícies entorn de les arpilleres de Catalunya\nEl blog del Grup de muntanya, amb mapes, detalls i fotografies de les rutes.\nRefugiats a Òmnium Badalona\n04mar(mar 4)12:1228abr(abr 28)12:12Refugiats a Òmnium Badalona\nMarç 4 (Dimecres) 12:12 - Abril 28 (Dimarts) 12:12\nMaleta, farcell arpillera a la Guttmann\n10mar(mar 10)12:1128maig(maig 28)12:11Maleta, farcell arpillera a la Guttmann\nMarç 10 (Dimarts) 12:11 - Maig 28 (Dijous) 12:11


Primera crida per una Assemblea de Moviments Socials al Fòrum Social Català - [WEB]\nPrimera crida per una Assemblea de Moviments Socials al Fòrum Social Català\n15 de desembre al local de COBAS de 12h a 14h\nVolem convocar a totes les organitzacions, entitats i moviments socials a participar en l’organització de l’Assemblea de Moviments Socials que es celebrarà durant el Fòrum Social Català a finals de gener del 2008.\nLa reunió serà al local de COBAS\nCarrer Mallorca 96. Metro-Hospital Clínic (L5) i Urgell (L1)\nCRIDA PER LA PREPARACIÓ DE L’ASSEMBLEA DE MOVIMENTS SOCIALS durant el FSCat 2008\nQuè és l’Assemblea de Moviments Socials (AMS):\nL’AMS es constitueix per la lliure participació dels moviments, organitzacions, col·lectius i entitats socials que havent desenvolupat els seus treballs en els seminaris i activitats en el marc del Fòrum Social Català volen proposar els seus acords sobre posicionaments i propostes d’acció a l’Assemblea.\nEl funcionament de l’Assemblea és democràtic i la seva preparació té caràcter obert.\nQuins objectius té l’Assemblea de Moviments Socials:\nL’objectiu principal de l’Assemblea és afavorir la coordinació i el desenvolupament de sinergies positives entre els diversos moviments socials en la lluita contra el neoliberalisme.\nAmb tal finalitat, i com ve sent tradicional en les Assemblees dels Moviments Socials que després dels diversos Fòrums Socials s’han desenvolupat fins a la data, aquesta treballa per:\nRecollir les lluites, estratègies, accions i mobilitzacions dels moviments socials catalans que vulguin participar-hi.\nMillorar la comunicació, articulació i el treball en xarxa dels moviments socials catalans.\nAconseguir unes dates clau d’acció per als moviments socials catalans, que afavoreixin la coordinació dels moviments socials catalans i augmentin l’impacte de les seves mobilitzacions.\nFinalment, l’Assemblea de Moviments Socials acorda els mitjans per a gestionar la difusió i implementació de l’Agenda.


Més Audiovisual | Plataforma per la llengua – En aquest decàleg proposem 10 objectius amb mesures executives concretes que reivindiquen qüestions urgents\nL’audiovisual en català i tot el sector professional han estat absolutament desatesos durant l’última dècada, amb un finançament públic molt inferior a la mitjana europea i sense una política ferma d’impuls i d’adaptació a la nova era digital. El Decàleg de mesures per a l’audiovisual a Catalunya recull 10 propostes concretes de canvi perquè tots els nostres representants polítics les assumeixin plenament amb compromís i determinació. Hi reivindiquem demandes urgents com ara més finançament públic, un canal exclusiu per al jovent o una nova llei que actualitzi les de l’audiovisual i del cinema vigents, que tindran un efecte positiu a tot el domini lingüístic del català.\nLlegir el Decàleg\nLlançament de la campanya Disney+ en català\nDues pel·lícules en català, insuficient a Disney+\nLa mesura d'incorporar el català a "Frozen 2" i "Espies Disfressats" arriba set mesos tard i continua discriminant la llengua perquè no apareix al menú lingüístic.\n326 títols del catàleg de Netflix tenen una versió doblada o subtitulada en català que la plataforma no ofereix i que haurien costat més de 7 milions d'euros a la Generalitat de Catalunya.\n10 anys d’incompliment de la Llei del Cinema\nLa nul·la reciprocitat o, en alguns casos, la reciprocitat parcial de les emissions de ràdio i de televisió en català entre els diversos territoris del domini lingüístic catalanoparlant suposen un atac frontal als drets lingüístics de més de 10 milions de ciutadans europeus.\nAquests darrers 15 anys, el català ha perdut mig milió de parlants habituals i només l'usen el 32 % dels que el saben parlar. L'ONG del català ha fet una recopilació de dades de diferents àmbits que mostren la regressió que pateix la llengua.\nCada cop hi ha més continguts emesos a la televisió pública de Catalunya que no són en català. Aquesta situació s’ha anat agreujant progressivament fins al punt que ens preocupa profundament que TV3 oblidi un dels principis fundacionals de la cadena\nLa Plataforma per la Llengua, en col·laboració amb l'Acadèmia del Cinema Català (ACC) i el Clúster Audiovisual de Catalunya, proposem 10 objectius amb mesures executives concretes i urgents per enfortir la producció audiovisual en català i difondre-la. Volem que els partits polítics i els seus representants assumeixin un compromís ferm per millorar-ne el finançament i treballar perquè l’audiovisual en català tingui el foment i la protecció legal que li pertoca.


SETMANA DEL 20 AL 26 DE FEBRER | RATATOUILLE\nfebrer 18, 2009 by Ratatouille\nJa hi tornem a ser…! Setmanda d’exquisideses de tot tipus que ens portaran necessàriament als excessos que, per què no dir-ho, ens encanten.\nUna menja excessiva i arrauxada és El lluitador (The Wrestler) que ens retornarà un primer plat de la nostra joventut: MiKey Rourke, aquell home de les 9 setmanes i mitja que totes hauríem volgut com a amant i que, fins i tot, algun professor de Teoria de l’Educació, ens va dir que canviaria la forma de practicar sexe i malauradament, algunes, ens ho vàrem creure. En fi que el nostre mite eròtic ara no ens mou ni una pestanya com a home, però de la mà de\nDarren Aronofsky, ha aconseguit ser, definitivament, un actoràs excessiu consumit per la vida i l’alcohol.\nVals con Bashir d’Ari Folman és un plat israelià de disseny, estilitzat, però alhora dur, pesat de digerir tot i que això no ens ha d’importar, perquè recordarem els seus sabors durant molt temps. Planteja el conflicte d’Orient Mitjà a partir d’una proposta d’animació i retornant el protagonisme a l’individu, a un dels combatents de la guerra del Líban, posant les persones per damunt dels conflictes. El seu director…. ha triat l’animació per fer-nos més fàcil la digestió però tot i així el seu gust potent ens perseguirà.\nEntre els plats recomanats també podem trobar el plat en VOS per gaudir dels sabors i les flaires sense intermediaris directament del plat. En aquest ocasió podrem degustar In search of a midnight kiss (Buscando un beso a medianoche) d‘Alex Holdridge; una menja senzilla però no per això menys deliciosa que ens parla de solitud i amor i de vulnerbilitat emocional tot regadet amb humor agredolç, a l’estil de la cuina xinesa tot i que és made in USA .\nFinalment a l’Antiga Audiència, divendres podem assaborir, El cant dels ocells d’Albert Serra que fa cuina catalana de les comarques gironines amb importants dosis de minimalisme i la necessària implicació dels comensals per degustar acuradament el plat. Ha estat multireconeguda en els premis Gaudí d’aquest any. I diumenge, “la creme de la crema” cuina francesa de primera línia desenvolupada per Olivier Assayas. L’heure de l’étè és una especialiatat que ho deu tot À la recherche du temps perdu de Marcel Proust.Us puc assegurar que és un plat per a repetir.\nBon profit estimats,