Todt uvedl Schumachera do Síně slávy a řekl: Michael dál bojuje - iDnes - Sport (5. prosince 2017 13:38)\nByla to akce, na které by za jiných okolností stál v první řadě a byl tou nejtřpytivější hvězdou. Jenže jsou to už téměř čtyři roky, co Michael Schumacher po vážné nehodě na lyžích zůstává upoután na lůžku. A tak když sedminásobného šampiona F1 v pondělí uváděli do nově otevřené Síně slávy Mezinárodní automobilové federace (FIA), zastupovala ho na ceremoniálu v Paříži jeho někdejší manažerka Sabine Kehmová.\nJágrovo trápení: číslo 68 nezáří. Probere se ještě? - iDnes - Sport (5. prosince 2017 13:37)\nNení to ten Jaromír Jágr, na kterého jsou fanoušci zvyklí. Slavný hokejista se nemůže v Calgary dostat do formy a třeba v posledních devíti zápasech nasbíral jen dvě asistence.\nZimní vysvědčení: jak si vedly v první části sezony posily pražských „S“ - iDnes - Sport (5. prosince 2017 12:59)\nNikdy v dějinách nehrálo českou fotbalovou ligu tolik zajímavých jmen z ciziny. Sparta a Slavia se během letní přestávky nebývale plácly přes kapsu. K čemu však nákupy za stovky milionů byly, když ligu válcuje Plzeň? Žebříček MF DNES potvrzuje: Příště musíte vybírat daleko líp! více...\nVolejbalisty Brna a Karlovarska čekají zápasy Vyzývacího poháru - iDnes - Sport (5. prosince 2017 12:42)\nVolejbalisté Brna přivítají ve středečním duelu 3. kola Vyzývacího poháru ukrajinského mistra Lokomotiv Charkov. Brňané v předchozím kole vyřadili chorvatskou Kaštelu, další český zástupce v této soutěži Karlovarsko byl do 3. kola zařazen přímo a ve středu se v Záhřebu střetne s domácí Mladostí. více...\nBasketbalisté Nymburka začnou venkovní sérii v Lize mistrů v Polsku - iDnes - Sport (5. prosince 2017 12:33)\nPOHLED: Fotbalisty Zlína čeká po Evropě hledání nové tváře - iDnes - Sport (5. prosince 2017 11:57)\nFotbalisté Zlína odehrají ještě rozlučkový mač Evropské ligy, už teď ale můžou bilancovat historický podzim. Souběh tří soutěží nakonec zvládli obstojně. Kádr teď projde nutným zeštíhlením.\nTolik přečíslení nemůžeme soupeři dovolit, říká pardubický Kacetl - iDnes - Sport (5. prosince 2017 11:37)\nJeště před pár dny Ondřej Kacetl mezi tyčemi exceloval, kotouče si stahoval ze vzduchu jako chameleon okolo letící hmyz. A s mužstvem stoupal tabulkou vzhůru. Jenže teď se s ním brankář hokejových Pardubic opět propadá - tým prohrál třikrát v řadě a je průběžně jedenáctý.\nPardubický obránce Wishart: Z naší formy musíme vytěžit co nejvíc\nANALÝZA: Co stojí za listopadovým vzestupem pardubických hokejistů?\nCyklista Sagan a UCI urovnali spor o diskvalifikaci z Tour de France - iDnes - Sport (5. prosince 2017 11:04)\nOlomoucký Plšek litoval zahozených šancí: Ale na jaře je na čem stavět - iDnes - Sport (5. prosince 2017 10:58)\nBudějovičtí volejbalisté a Izrael: Kontroly na letišti jsou nepříjemné - iDnes - Sport (5. prosince 2017 10:47)\nPodruhé během jednoho roku letí na Blízký východ. Volejbalisté českobudějovického Jihostroje v Poháru CEV znovu narazí na izraelský tým. Podle smečaře Jihočechů Petra Michálka se síla soupeře těžko odhaduje.\nBudějovičtí volejbalisté vládnou díky mixu hráčů a silné psychice\nLiberecký útočník Bulíř dostal jednozápasový trest, Plzeň další pokutu - iDnes - Sport (5. prosince 2017 10:34)\nLiberecký hokejový útočník Michal Bulíř dostal od disciplinární komise extraligy jednozápasový trest za faul na litvínovského obránce Marka Baránka v nedělním zápase 28. kola. Šestadvacetiletý hráč tak nebude hrát v pátečním utkání ve Zlíně. více...\nPlusy pro velký přestup. Jankto: Je teprve prosinec, zajímá mě jen Udine - iDnes - Sport (5. prosince 2017 10:30)\nPoslední dva zápasy, tři góly. Fotbalista Jakub Jankto z Udine získal významné plusové body v případné hře o přestup do velkého klubu. "Nejdůležitější je, že jsme vyhráli," říkal český záložník skromně v rozhovoru pro televizní stanici Sky Italia. V pondělí večer skóroval dvakrát v Crotone (3:0).\nKaždým postupem v Lize mistrů píšeme historii, těší třineckého Hrubce - iDnes - Sport (5. prosince 2017 10:25)\nPřes dva švédské protivníky už hokejoví Oceláři Třinec přešli. A teď mají před sebou dalšího - finalistu minulého ročníku Elitserien Brynäs IF. Čtvrtfinále Ligy mistrů startuje v 17 hodin ve Werk Aréně.\nTřinec ve čtvrtfinále hokejové LM vyhrál, Liberec a Brno stále bojují\nExperty fotbal Brna nebavil. Klíč má v rukou Pivarník, shodují se - iDnes - Sport (5. prosince 2017 10:19)\nJe to vzestup, o tom není pochyb. Nebýt rázného zásahu v půli podzimu, symbolizovaného nástupem trenéra Romana Pivarníka, mohlo se už o brněnské Zbrojovce mluvit jako o hlavním kandidátovi na sestup do druhé ligy.\nNa ZOH v Pchjongčchangu budeme mít neutrální vlajku, píší v Rusku - iDnes - Sport (5. prosince 2017 10:11)\nPo vítězství Brna míří házenkáři Plzně do Jičína - iDnes - Sport (5. prosince 2017 09:52)\nSedm výher, jedna remíza, tři porážky a v tabulce druhá příčka, jediný bod za lídrem ze Zubří. Taková je bilance házenkářů Talentu Robstav-M.A.T. Plzeň po první polovině základní části extraligy. Zakončili ji v neděli večer zaslouženou výhrou 35:30 v Brně. více...\nPlzeňský Hanzlík: Forma není ideální, ale skvěle nás drží Svoboda - iDnes - Sport (5. prosince 2017 09:48)\nI se svým bývalým gólmanem Markem Mazancem, který opouští Slovan Bratislava a za pár dnů znovu zamíří za oceán, si v pondělí zatrénovali hokejisté Plzně. V úterý od 17.30 hodin je čeká dohrávka 19. kola extraligy proti Mladé Boleslavi, zároveň natáhnou šňůru domácích zápasů na čtyři v řadě. V pátek sérii završí duelem proti Olomouci.\nHOKEJ ON-LINE: Plzeň a Hradec vedou, Sparta hraje s Vítkovicemi\nNaštvaný jihlavský kouč Kopecký: Chtěl bych vidět do hlav hráčů - iDnes - Sport (5. prosince 2017 09:37)\nNezvládli ani jedno ze dvou utkání, která je v závěru podzimu mohla posunout v tabulce směrem nahoru. A tak jihlavští fotbalisté prožijí zimní pauzu v nepříjemné roli posledního celku nejvyšší domácí soutěže.\nPsychický blok je pryč, Rose se léčí a hlásí se Clevelandu do boje - iDnes - Sport (5. prosince 2017 09:21)\nWashington takřka rekordně narazil. Durant a Cousins se málem poprali - iDnes - Sport (5. prosince 2017 09:19)\nTvrdý náraz utrpěl basketbalový Washington v pondělím souboji NBA v Utahu. Podlehl 69:116. Tomáš Satoranský nastřílel osm bodů, nejlepší střelec poražených Otto Porter Jr. jen 14. Devin Booker z Phoenixu si střelecký rekord z této sezony posunul na 46 bodů a pomohl porazit Philadelphii 115:101. Vítězná šňůra Clevelandu se natáhla na 12 zápasů, uspěly i Boston a Golden State.


Proč Babiš vítězí?\n09. 10. 2016 | 18:29\nPřečteno 21184 krát\nBabiš zvítězil v krajských volbách a velmi pravděpodobně zvítězí i v příštích parlamentních volbách, protože velká část lidí věří tomu, že přinese prosperitu. Věří jeho heslu: Ano, bude líp. Můžeme se tomu smát, můžeme nad tím žasnout, ale taková je realita. Věří mu stejně, jako věřili slibům Václava Klause v 90.letech, že se svým konceptem ekonomické reformy přinese prosperitu. A důvody této důvěřivosti není těžké pochopit\nZa prvé heslo „budu řídit stát (kraje) jako firmu“ vůbec voličům ANO nepřipadá špatné. Politologové si nad tím heslem rvou vlasy, ale lidi tomu rozumí po svém: vědí, že u nich ve firmě je pořádek, všechno funguje rychle a efektivně, majitel nesmiřitelně likviduje lenost a nedbalost, zatímco přijdou-li na úřad, všechno trvá věčnost, úředníci jsou líní a pomalí, jednoduché úkony tam vykonávají násobky lidí než ti, kteří by je bez problému zvládli v soukromé firmě. Takže když Babiš slibuje, že na úředníky vezme firemní rákosku, tak to celkem logicky vypadá, že by to mohlo fungovat. Ekonomika vykazuje už druhým rokem velký růst, takže vývoj dává Babišovi za pravdu. I když ekonomové vědí, že s ekonomickým růstem nemá Babiš nic společného, lidé si to nemyslí. Taková je politika. Je jasné, že třeba ve srovnání s ekonomickou reformou Václava Klause, je tento koncept na úrovni téměř mateřské školky, ale u lidí funguje. Je to také jistým vysvědčením pro ostatní politické strany, protože nejsou schopné něčemu tak prostinkému konkurovat.\nZa druhé Babiš je jiný než většina politiků. Je na něm ihned vidět, že má za sebou veleúspěšnou podnikatelskou dráhu, je rychlý, věcný, útočný, ale v podstatě normální. Nepoužívá politickou ptydepe, tu hromadu slov, frází a floskulí, kterými politici s oblibou obalují každý plk, který nám s vážnou tváří sdělují. Lidé proto důvěřují tomu, že na rozdíl od běžných politiků, kteří jednají podle zásady, že slibem neurazíš, Babiš dokáže to, co slibuje.\nZa třetí má Babiš obrovské finanční zázemí, které mu umožňuje investovat do brilantního politického marketingu, a my dnes bohužel žijeme v době, kdy síla marketingu a billboardů je větší než síla myšlenky.\nZa čtvrté disponuje klíčovými centrálními médii, která když nepíší kriticky o něm, tak o něm aspoň nepíší vůbec. Je tedy velmi těžké dostat do širšího společenského povědomí jakoukoliv kritickou informaci nebo názor o Babišovi a jeho konfliktu zájmů.\nZa páté Babiš zcela bez skrupulí přizpůsobuje své názory v citlivých a klíčových věcech náladě širší veřejnosti. Není totiž odpovědný žádnému názoru a principům, protože žádné názory nemá a žádné principy (snad kromě toho řízení státu jako firmy) nevyznává. Zná jediný princip, a to dostat se k moci. Je pak jednoduché na příklad říct, že nevezmeme žádného uprchlíka, protože uprchlíci jsou mu ukradení a následky takové politiky nemusí nést. Neztrácí tak politické body v otázkách, které je z principu třeba hájit proti většinovému názoru. Takovou povinnost Babiš zatím na svá bedra nepřijal.\nJak lze porazit Babiše? Babiš se nesporně jednou porazí sám. Jako každý populista naslibuje všechno, ale skutek nakonec vždycky uteče. Až to lidé poznají, přestanou ho volit. Porazí ho tedy sám čas, ale komu se chce takovou dlouhou dobu čekat na jeho politický konec? Než nastane, uplyne řada let a naši společnost a stát to zatíží obrovskými náklady. Pokud chce někdo porazit Babiše dříve, třeba v nadcházejících parlamentních volbách, musí přijít s takovou vizí a programem, který bude přesvědčivě a věrohodně garantovat to, co lidé očekávají od Babiše, totiž prosperitu. Takový program však už musí mít řádné profesionální parametry, musí být podložený solidní a propracovanou ekonomickou úvahou a musí mít úroveň opravdové politiky. Žádné nadávání na Babiše, jak ničí demokracii, volby nevyhraje. A jak se právě ukázalo, paradoxně ho naopak dočasně posílí.


parlamentu Evropske Socialisticke Unie pise tak, jak se slusi na ceske levicove "elitare", napodobujici zapadni sousedy. Prostoduchy clanek...naprosto konzistentni s vizazi autora. S Vami bych na rande nesla, soudruhu. Boring simpleton\nRe: Socialisticky poslanec\nNo jo, co se dá dělat, prostoduchá vizáž, prostoduchý článek. Co s tím naděláte. Ale já bych s Vámi také nemohl, neb jsem už dlouho ženatý a taky by to byla nejspíš pedofilie. Nashle, zábavná holčino\nSousedův pes je levičák.\nPes našeho souseda Karla je zas levičák. Nejčastěji se jen povaluje, pije a žere. Na každého kolemjdoucího psa i člověka neuroticky štěká. Kadí a močí, kde se mu zachce. Když mu nechutnají granule, které mu Karel sype do misky, hystericky jančí, převrhne misku a snaží se svého živitele kousnout do ruky.\nPS: Po zkušenosti dodávám pro levičáky: to byla jen legrace! Neberte to vážně!\nRe: Sousedův pes je levičák.\nNevím, kam zařadit mého psa. Spí, ale nikdy ne tak tvrdě, aby neslyšel zvonit nebo někoho zvenku přicházet. Slouží vlastně stále.\nJo, to je jasný levičák. Je třeba ho demokraticky umravnit. Ať s ním Karel promluví o svobodě, příležitostech a pak ho zavře o hladu do kotce a dá mu náhube. Tak to dělají křesťanští demokraté v EP. Ideální recept i na mizeru psa levičáka.\nTaké bych řekl, že je to naruby.\nMožná je to opravdu jen taková legrace, možní i příběh ze života, pokud ovšem hodláte zvevšeobecňovat - je to vyloženě naruby, ale jinak, pokus to byl hezký\nRe: Také bych řekl, že je to naruby.\nI legrace i příbeh ze života, ovšem také provokace, což se pochopitelně povedlo.\nje to nějak naruby.\nSpíš si umím představit chudý co jdou do hospody na pivo a pomlouvají bohatého trávník. Co vy jste za socana, vždyť se zamyslete nad sebou.\nRe: je to nějak naruby.\nTo ani tak nesouvisí se sociálnědemokratickým smýšlením autora, to je spíše místní mentalitou mariánskolázeňských "intošů", pro které je kdokoliv z jiného města "omezený póvl" (4 roky jsem tam dojížděl na střední školu a ty pošklebky znám moc dobře). Přitom Marjánkáři nemají být na co pyšní, Cikány tam vyháněli už v letech 80-tých (v tu dobu tam byli jen 2 romské rodiny, nikomu jinému se tam nedařilo dostat) ....\nOpět potvrzení pravdy první diskutující o mé prostoduchosti, protože tenhle příspěvek vůbec nechápu. Ale i tak díky\nNejste sám, kdo se tomuto diskutujícímu diví. Je to místní exot, takový brouk Pytlík, který si myslí, že všemu rozumí.\nJá jsem taky nepsal nic o bohatých co jdou do hospody a nepsal jsem, že jsem chudý. Psal jsem pravicoví, a to je rozdíl. A být socan - to je v mém případě světonázor a je dost jedno jestli jsem zrovna při penězích nebo ne. Znám dost chudých a závistivých sobců - pravičáků a taky pár relativně bohatých socanů. Já to chápu tak, že socan je ten, kdo chápe, že nemusí mít každý kliku pořád a že jednou může potřebovat pomoc od druhých. Pravičák je ten, kdo si myslí "mně se to stát nemůže".\nco nejvíce tíží levicového europoslance. Psí exkrementy na jeho trávníku ...\nNo jasně Bouše, a co by sis myslelo, že mně má o víkendu tížit? Myslíš, že se v sobotu místo hajaji modlím k Barrosovi a podkládám si hlavu Lisabonskou smlouvou? Tak to tedy fakt ne.\nJako bych slyšel Zuckermanna\nVy socani v těch Mariánkách máte nějaké stejné myšlení ....\nRe: Jako bych slyšel Zuckermanna\nTaké znáte Curkouše?\nJá nejsem socani v Mariánkách, já jsem socani ve Valech .... a stejné myšlení vážně nemáme. Ale to Ty víš Peťulko, nebo že bych se pletl?\nTypický levičák je můj pes\nPokud jím tak somruje a tváří se, že se mám rozdělit. Přiznávám ovšem, že jeho smýšlení mi nevadí.\nRe: Typický levičák je můj pes\nJo, tak u stolu jsou naši čokli taky levičáci. Prostě jak se jim to hodí.\nKoukám, že jste jako mnoho jiných také podlehl módě smutných trávníků. Trávník, na kterém zjara nekvetou sedmikrásky a posléze pampelišky, se mi nelíbí. Tím, že do něho neustále šťouráte, vyháníte nejen kytičky, ale i živočichy. Teď na podzim nechte ležet nějaké to listí, pokud máte opadavé dřeviny. Příliš uklizené zahrady jsou nepěkné, nepřirozené a nezdravé. Vaši psi vám to dávají najevo.\nRe: Smutná zahrada.\nAutor blogu má firmu v Mariánských Lázních zabývající se zahradami a zahradní architekturou:\nVe stejném oboru potom podniká i jeho syn (stejné jméno, ale nemá titul RNDr.).\nDěkuji, ale neberu. To je pro milionáře, kteří neví, co s penězi. Navíc se mi tyto zahrady nelíbí a je jich už i u nás jako hub po dešti. Černá fólie, mulč z kůry (někdy z barevné, hrůza) či dokonce z kamení, živý plot z jehličnanů, v lepším případě z listnatých dřevin - aby nebylo do zahrad vidět. Jezírko, fontánka. Nuda. Někomu připadám možná předpotopní, ale mně se líbila babiččina zahrada, kde byly kytky, zelenina, kde se sušilo seno a kde byl dřevěný plot se slunečnicemi - a bylo do ní vidět.\nNe ne, je to veselá zahrada přesně jak jí popisujete. Jenom hroooozně veliká. A trávník není smutný, kdyby byl jenom ten, tak to ano, ale toho trávníku je menšina takže je to spíš věčný boj, krtci, hryzci, psi, plevel, mech ..... prostě bitva.\nNo jasně, to je tajemství, co? Jenže bohužel v podniku jsem už jenom společníkem a to pouze 25%. Ale synkovi podnikání docela jde, brzy bude mít doufám další firmu. Koneckonců studuje ekonomii, tak aspoň ví co dělá a bude mě jednou živit.\nSouhlas, ale "trávníkáři" to nevysvětlíte.\nHlavně hodně chemie, aby ta mrtvá tráva vypadala jako živá, a každý týden dělat sousedům koncert se sekačkou.:)\nA tím souseda každý týden naštve. Pokud na tom soused není stejně a neseče také tak často. Jsem pro návrat ke kosám a k veselejším sousedským vztahům. A pro vykácení těch tújí v plotech, co brání sousedům v sousedské přátelské rozmluvě.\nBez obav, trávníku je málo, víc je biodiverzitní nesekané trávy. Ta zahrada má 6000 m2, je na ní rybník, množí se nám tam mimo jiné Rana arvalis a hnízdí tam ledňáček, fotku najdete na mém facebooku. Trávník je spíš hýčkaná minorita, kterou mordují ti pravičáci čokli\nSousedův pes je levičák\n...ten to rovnou sežere....\nRe: Sousedův pes je levičák\nNevím jestli je vaše zařazení správné. Případ se dá interpretovat také způsobem, že je zasadový pravičák. Raději to sežere, než by nechal něco chudčímu psovi.\nMě jen nenapadá žádný jiný způsob, jak by mohl pes "zasáhnout do přirozeného řádu věcí" jinak než takto. Psi jak známo nemají ruce a požírání vlastních výkalů u nich není nic neobvyklého..\nSamzřejmě, že to není nic neobvyklého. Já jen se pokusil naznačit, že přirovnávat takovou přirozenou činnos ke směřování politické orientace, se mi nezdá nejšťastnější.\nto není psem\nale páníčkem. Kdyby totiž pan autor nebyl líný a chodil ho pravidelně vyvenčovat tak by pes na domácí půdě byl čistotný. Jestliže pan autor považuje psa za pravičáka, což nechápu, on sám je ztělesněním komunismu se vším všudy.\nRe: to není psem\nNo jo, to by byla pravda, kdyby to byla zahrádka pár stovek metrů. Ale ono je to přes půl hektaru. Dokonce se občas stává, že se vrátíme z procházky a čokli to jdou udělat na ten trávník. Ale i tak šlo hlavně o vtip. A změňte si nick, k podrážděnému tónu by se hodil víc "malý jarda". Čest práci


Myšlenky zločince - Náš blog\nPublikováno 17.05.2013 v 16:25 v kategorii Myšlenky zločince, přečteno: 112x\nAhoj, chtěla jsem se vás zpetat, co byste na náš blog chtěli vy, čtenáři. Ne, že by nám došly nápady, naopak, já jich právě dostala docela dost. Sice nejsou všechny míněné pro tento blog, ale některé ano. No, ale i tak jsem se chtěla zeptat. Je něco, co byste tu chtěli najít? Téma, na které byste chtěli, abysme napsaly článek? Nebo něco úplně jiného? Rozhodně neváhejte a napište nám to do komentářů k tomuto článku, do shoutu v menu, nebo… Celý článek ›\nMožná jste si všimli...\nPublikováno 16.05.2013 v 16:30 v kategorii Myšlenky zločince, přečteno: 115x\nAhoj, možná jste si všimli, že jsem začala hojně psát do shoutu v menu. Je to proto, že když chci napsat jenom prostě krátkou zprávičku, tak mi přijde pitomý, abych kvůli tomu dělala celej článek. Tak jsem se rozhodla, že krátké vzkazy budu psát tam. To ovšem neznamená, že tan nemůžete psát vy. :) Můžete, to nevadí. :) Rozhodně to nevadí. :) Naopak, jakýkoli příspěvek uvítám a určitě na něj odpovíme. Buď já, nebo Anička. Další věc, kterou bych s… Celý článek ›\nMusím zabrat co ?\nPublikováno 25.03.2013 v 18:32 v kategorii Myšlenky zločince, přečteno: 113x\nAhoj,něják týden jsme tu nebyli.U mě to bylo v posledních dnech bylo kvůli tomu že jsem měla narozky a moje kamarádky taky a také jsem se spíš starala o můj blog.Točila videa ,psala články atd.Časem zde můžete najít článek do rubriky rádoby recenze takže čtenáři těšte se :).Jo taky jsem vám nenapsali naše blogy co ?Tak jestli se někdo chcete kouknout tak můj blog je anna-ann.blog.cz a AnnElfwind má estranky portae.estranky.cz.Určitě budeme rádi za každé… Celý článek ›\nPočasí na zabití\nPublikováno 18.03.2013 v 20:00 v kategorii Myšlenky zločince, přečteno: 123x\nAhoj, taky u vás dneska tak strašně sněží? Tady v Brně je to hrůza. Začlo to někdy kolem desáté ráno a ještě to nepřestalo. Je to Úplně šílený, už proto, že včera bylo tak hezky. Jsem se těšila, že už konečně začne jaro, a vono todle. No, prostě katastrofa největšího formátu a já si budu stěžovat. Sice nevím, kde, ale budu.Prostě hnus to je, zima tam je, padá to člověku do očí, promáčí mu to kalhoty, tašku, a vůbec všechno. Aspoň, že to tu… Celý článek ›\nPublikováno 14.03.2013 v 16:39 v kategorii Myšlenky zločince, přečteno: 130x\nAhoj, na tomto blogu proběhla rekonstrukce, respektive, všechno jsme smazaly a začínáme odznovu. A co to znamená? No, změnily jsme design, smazaly všechny původní články a také všechny obrázky, co jsme měly nahrané v galerii. Prostě, jediné, co zůstalo, jsou rubriky, jelikož s těma jsme docela spokojený. Alespoň já jsem. A co budeme hlavně přidávat? No, nevím, jak za mou blogovou partnerku, ale já budu přidávat hlavně názory, popřípadě nějákou literární… Celý článek ›


Dětské nemoci Petra 12.12.2017\nDobry den, dcera 14 mesicu. Ma jiz 3 tydny zarudle jen tvare, nesvedi to nic. Kdyz jdeme ven zmizi to. Mazu locoidem a fucidinem. Nepomaha na to nic. Jako miminka byla alergicka na bilkovinu kravskeho mleka, od srpna mleko muze, papa jogurty holandii. Mleko UM jako takove odmita to nedavam. Prosim cim muze ta ,,vyrazka’’ byt. Muze se alergie na bilkovinu kravskeho mleka vratit? Dekuji\nDobrý den Petro, jelikož se jedná o dotaz na specialistu, přeposílám vaši otázku pediatrovi. Proto prosím o strpení s odpovědí. Děkuji, s pozdravem Jana Harnová\nDobrý den, dle Vašeho popisu se pravděpodobně jedná o projev alergie na kravské mléko. Myslím, že alergie ještě zcela nevymizela, zůstává skrytá a projevuje se nyní jen zarudnutými tvářemi. U některých dětí ABKM vymizí po prvním roce, u některých přetrvává až např 3 let. Nyní bych doporučovala znovu mléko a mléčné výrobky vysadit, po asi 1 měsíci uvidíte efekt diety. Vápník lze doplnit např kalciovým sirupem. Zdravím, V. Rajchlová.


V horách lépe rostou malé sazeničky smrku - EnviWeb.cz\nToto problematikou se zabývali vědci z VÚLHM, Výzkumné stanice v Opočně v rámci projektu ,,Pěstební opatření na podporu odolnosti lesních porostů vůči vlivům zvýšených depozic dusíku" (projekt NAZV KUS QJ1520291). Cílem jejich práce bylo vyhodnotit vývoj výsadeb různých částí růstového (genetického) spektra populací horského smrku v oblasti s vysokými depozicemi dusíku. Jednou z perspektivních možností omezení negativního vlivu dusíku v horách je postup, kdy jsou pro umělou obnovu využívány v lesní školce pomalu rostoucí jedinci smrku ztepilého.\nV horských lesích je hlavní dřevinou smrk ztepilý, proto je důležité věnovat se i vnitrodruhové variabilitě horských populací této dřeviny. Výzkumy potvrdily, že semenáčky původem z vyšších horských poloh mají jinou dynamiku růstu než semenáčky z nižších poloh - již začátkem července ukončují délkový růst a vytvářejí terminální pupeny, a to i v příznivých růstových podmínkách (například ve fóliových krytech).\nVzhledem k jejich výrazné výškové variabilitě je v lesních školkách po prvním období na záhonech významný podíl (až 50 %) malých jedinců, často jen s děložními lístky a terminálním pupenem. Tato variabilita je dána geneticky a nelze ji ,,odstranit" intenzitou pěstebních opatření a hnojením.\nNa základě dlouhodobého výzkumu bylo prokázáno, že semenáčky horských smrků pomalu rostoucí v juvenilní fázi, představují nejcennější část populací. Jde o rostliny s tzv. ,,klimaxovou strategií růstu", které jsou nejlépe přizpůsobeny pro dlouhodobý růst v extrémních horských podmínkách. Výška nadzemní části smrkových semenáčků klesá se stoupající nadmořskou výškou původu.\n,,Výsledky získané naším výzkumem ukazují, že malé sazenice vykazují ve výsadbách v nepříznivých horských podmínkách nejlepší zdravotní stav a také nejlepší parametry statické stability. Výsledky měření na výzkumných plochách v Orlických horách potvrdily skutečnost, že se zvyšující se nepříznivostí prostředí stoupá výhoda vyšší odolnosti původně pomaleji rostoucích jedinců. Tyto jedince proto označujeme za jedince s klimaxovou strategií růstu. Naopak na lokalitách s příznivějšími podmínkami zůstávají původní rozdíly v morfologických parametrech zachovány dlouhou dobu," přibližuje Jan Leugner, jeden z autorů výzkumu.\nNa základě získaných výsledků tedy vědci doporučují při třídění semenáčků zachovat celé růstové (výškové) spektrum. Růst sadebního materiálu horských populací smrku s ,,klimaxovou strategii růstu" v horské oblasti s vysokými depozicemi dusíku, v prvních letech po výsadbě, dává předpoklad k tvorbě stromů s nadprůměrnými znaky stability. Tyto stromy se tak mohou stát stabilní kostrou budoucích porostů.\nPrvní ministr životního prostředí, ekolog, publicista, horolezec. Josef Vavroušek byl však...\nPřed pětadvaceti lety odešel ekologický vizionář Vavroušek. Jeho...\nV ZOO Liberec je Tomáš Ouhel jako doma, ale jako doma se cítí vlastně všude na Zemi....\nPočasí, stav vegetace, půdní vláha - témata, která se promítnou do nových...\nČHMÚ: Začínáme pro vás vytvářet krátká videa o vlivu počasí na stav...\nJakou roli hrají ve formování horského smrkového lesa klimatické podmínky, historie porostů...\nVymezování a hodnocení nadregionálního systému ekologické stability (ÚSES). Proces...\nÚSES - územní systém ekologické stability


Na ostřích čepelí | Filip Gotfrid | Fandom SK\nKlub Julese Vernea (Poutník) připravuje na září (september): "Vrátil se. Pouštní škorpion Koniáš se vrátil. Vrátil se muž, který nejenže dokázal přežít peklo rozpoutané krutou válkou o poušť, ale který z tohoto pekla dokonce dokázal zachránit unesené děti. Tři. Ze čtyř. To je na tak šílenou akci, kterou jakékoliv aktivity ve smrtící poušti mezi neméně smrtícími armádami jsou, dost slušné skóre. A tenhle nájemný zabiják se vrátil.\nJe o nějaký ten rok starší, o nějakou tu akci zkušenější, o nějakou tu jizvu bohatší a o nějakou tu mrtvolu hledanější. Hledají ho dvě skupiny lidí: jedna jej chce potrestat za to, koho všechno zabil, druhá mu chce nabídnout práci právě pro to, koho všechno zabil. Našel ho advokát Tobiáš Masner.\nTobiáš Masner totiž měl nápad. To není zas až tak překvapivé, jak by se mohlo zdát, spousta advokátů má nápad, když se jedná o peníze. A o čím větší peníze jde, tím více nápadů advokáti mají. Nejchudším vrstvám obyvatel proto právníci logicky musí připomínat – a také připomínají, to mohu potvrdit – duchem chudé absolventy pomocných škol. Jenže tentokrát šlo o neskutečné peníze, takže to byl neskutečný nápad. A možná, že dokonce neuskutečnitelný, ale to měl (doslova) na vlastní kůži vyzkoušet právě Koniáš.\nGeniální věci bývají jednoduché. Plán Tobiáše Masnera a jeho společníků se zdál být geniálním, takže nebyl důvod nemít jej za jednoduchý. Na sestavení karavany o nejméně tisíci lidech, jejím převedení přes území několika málo států a státečků a konečně založení kolonie na úrodných jihovýchodních pláních snad opravdu nemohlo být nic složitého, tím spíše, že přechody jednotlivých států již byly zajištěny smlouvami a podepřeny tučnými poplatky i úplatky. Koniášovi se nabídka rovněž líbila; doposud mu platili pouze za mrtvé a případně za části jejich těl, ale dostat peníze za to, že někam někoho dopraví v pořádku a vcelku, respektive když se na místě narodí dvacet dětí, to pro něj bylo něco zcela nového.\nJenže během Koniášova postupného vnikání do problému dostávala genialita – a tím i jednoduchost – trhliny. Případná kolonie by totiž znamenala vážné ohrožení monopolu crambijského císaře na obchod s obilím. Kromě toho by vytvořila prostor pro nekontrolovatelné aktivity čarodějnických klanů, které by tak nebylo možné nahnat za sebemenší šlápnutí vedle na hranici a upálit, jak doposavad bylo běžným zvykem a současně temným dědictvím ještě temnější minulosti – vzpomínáte si na vyhlazovací válku v závěru Dlouhého sprintu?\nProstě a jednoduše: Trasa karavany křížila plány příliš mnoha příliš mocných lidí a naopak se stávala cílem příliš mnoha příliš chudých, leč všehoschopných lidí. A farmáři jedoucí založit si nové domovy jsou velice pomalí a zranitelní. Co je riskantní misí pro jednotku rychlých a skvěle vycvičených žoldáků, je pro několikakilometrový průvod celých rodin, dobytka a vozů se zbožím jistou zkázou. A zde, na ostřích čepelí mezi farmáři s jejich touhami a sny po novém životě, a lidmi takzvaného civilizovaného světa s jejich touhami a sny jim v něm zabránit, stál Koniáš.\nPrvní román – a v pořadí druhá kniha – Miroslava Žambocha nás zavádí do světa, který představil už ve sborníku Poslední bere vše. Je to na fantasy svět dosti zvláštní a svébytný, ale neskutečně zajímavý a funkční. Jestliže existuje ustálené spojení „svět, v němž pro samou magii není vidět na krok“, pak pro Žambochovy příběhy platí: svět, v němž pro samou politiku není vidět na krok.\nSám autor však zůstává oběma nohama na zemi. Ví, kde je jeho místo, a najmě pak kde je místo jeho hrdinů. Nedovolí jim procházet napříč společenskými vrstvami, protože ví, že ve skutečnosti něco takového není možné; že neexistují vyvolení, kteří (při vší úctě k R.E.Howardovi) „…černovlasí a zachmuření, s mečem v pěsti, zloději, pobudové a rváči, kteří chovali v srdcích velké smutky, sny a radosti, přišli, aby srazili zářící trůny světa pod podrážky svých zaprášených sandálů“. Proto se smutný hrdina Dlouhého sprintu rval s nejvyššími hodnostáři kouzelnických klanů, proto kat Hendrix s vyslýchaným Cranem masakrovali stejné oběti čarodějovy zvůle jako byli oni sami v Poslední bere vše, proto Pouštní škorpion Koniáš mučil, střílel a zabíjel nájemné žoldáky a vrahy. A ze stejného důvodu tak zůstane Crambijské impérium v rukách svého císaře; nájemný žoldnéř, zabiják a tajný agent Koniáš rozpoutá válku „jen“ mezi nájemnými žoldnéři, zabijáky a tajnými agenty, přičemž tyto „úrovňové mantinely“ dovedou čtenáře až k jednomu z nejúžasnějších konců hlavního lotra, jaký fantasy literatura pamatuje.\nNa ostřích čepelí však není bezduchá masakrální záležitost, jak by se možná mohlo zdát, a jak se také poměrně často stává, rvete-li se pod cizí vlajkou za cizí ideály pro cizí peníze. Hrdinové románu bojují za své touhy, sny a přání, a to překvapivě nejen ti kladní. I pro řadu „záporáků“ se existence karavany stává čímsi víc než jen dobře zaplaceným problémem určeným k likvidaci; časem je jejich boj proti Koniášovi a lidem, které chrání, osobní věcí, kterou musí vyřešit za každou – jakoukoliv – cenu.\nJe snadné zachraňovat svět, když víte, že vám nic jiného nezbývá, ale kolik z nás by se postavilo po bok hrstce šílenců, kteří se vzepřeli celému takzvaně civilizovanému světu? Kolik z nás by se vrhlo jenom s kuší a mečem proti obřímu samohybnému stroji Crambijského impéria? Zvláště pokud bychom věděli, že přeběhnutí se nejenže netrestá, ale bohatě odměňuje?\nMěli bychom být vděčni životu, že tuhle otázku nemusíme opravdu řešit, a buďme vděčni Mirkovi Žambochovi, že ji pokládá svým hrdinům. Oživuje je tím a dává jim nejen schopnost vystoupit ze stránek knihy, ale i moc nad námi samotnými. Moc nad našimi sny a touhami, které jsou náhle a k našemu překvapení totožné s těmi jejich. A s nimi také naráží na realitu, zadupávané do země kopyty koní mnoha imperiálních i soukromých soldatesek.\nJe to prašivý svět, ale výborná kniha. Je to noir fantasy."\nMiroslav Žamboch: Na ostřích čepelí, Obálka: Milan Fibiger, cca 540 stran, cca brož., 199.- Kč, Noir fantasy


Svět v barvách (Le monde en couleurs) - Povídky - Lea - Lea - Kapitola 81-84\nÚvod » Povídky - Lea » Lea - Kapitola 81-84\nLea - Kapitola 81-84\nKáťa Stěpana něžně objímala a hladila ho po vlasech. Zdálo se, že se pomalu uklidňuje. Ani nevěděla, jak dlouho tak seděli, v tichu temného paláce, sami dva, jen s praskajícím ohněm v krbu. Konečně se od ní Stěpan odtáhl a vymanil se z jejího objetí. Nebyla si jistá tím, jak se k němu má chovat, určitě mu nebylo příjemné, že ho viděla v takovém stavu. Musela to být další rána pro jeho hrdost.\n„Děkuji, Ekaterino.“ Řekl a podíval se jí do očí. Jeho oči byly pořád ještě smutné, ale působil už zase vyrovnaným dojmem. „Ale jestli někdy někomu řeknete, čeho jste dnes byla svědkem, bez milosti Vás zastřelím. A nebudu vůbec brát ohledy na to, že jste žena.“\nKáťa se rozesmála. „Vidím, že už se Vám trochu ulevilo. Díky bohu, začíná se Vám vracet ta Vaše cynickost.“\nStěpan se rozpačitě usmál. „Máte pravdu. Je mi trochu lépe.“\n„Budete se mi muset svěřovat častěji,“ mrkla na něj Káťa. Vycítila, že Stěpan nechce, aby spolu právě teď mluvili o tom, co jí před chvílí vyprávěl. Nedivila se mu. To, že se jí svěřil ho stálo spoustu sil a Káťa si byla jistá tím, že se na toto téma znovu zavede řeč někdy jindy.\n„To ani náhodou,“ řekl a přihodil do krbu další březové poleno. „Měl bych před Vámi mít alespoň nějaké tajemství, beztak už toho o mně víte až moc.“\n„Ráda se toho dozvím ještě víc.“ Usmála se.\n„O tom nepochybuji,“ zavrčel Stěpan. „Ať žije ženská zvědavost.“\nKáťa se jen mlčky usmála.\n„Možná bych Vás teď měl požádat o ruku, abych si tak zajistil Vaše mlčení!“\nKátě se hlasitě rozesmála. „Chcete mi snad říct, že mne žádáte o ruku?“\n„Copak, nelíbí se Vám to snad? Dva lidé třesoucí se zimou v opuštěném paláci uprostřed noci, těsně poté, co se ženich budoucí nevěstě svěřil s dostatečně temnou historku ze svého mládí, co může být romantičtějšího?“ Provokoval ji.\nKáťa se smála. Byla ráda, že se chová jako obvykle. Kníže ji znovu překvapil. Myslela si, že bude zaražený a nesvůj z její přítomnosti, ale dokázal se s tím, že se jí právě svěřil se svým pečlivě střeženým tajemstvím, obdivuhodně vyrovnat. Sice věděla, že jeho veselost je z velké části předstíraná, ale znala ho natolik dobře, aby viděla tu změnu v jeho očích. Někde tam v hloubi srdce se mu ulevilo. Byla pro něj teď člověkem, který znal jeho minulost a nijak ho za ni neodsuzoval. Věděla, že by udělala chybu, kdyby ho litovala. O to muž jako on nestál. Tušila, že si nejvíc cení toho, že mlčí a pomáhá mu tím, že přistoupila na jeho hru a chová se jakoby se nic nestalo. Díky tomu si před ní mohl zachovat svou hrdost. Nikdy by netušila, že jí muž sedící před ní bude jednou tak blízký. Teď už ho chápala a rozuměla mu. Znala důvod, proč si všechny držel pečlivě od těla. Jeho jízlivé chování byla spolehlivá zbraň, jak si všechny udržet daleko od sebe. Teprve ona nabourala ten jeho obranný val. Teď už chápala, co pro něj musí znamenat, když ji pustil do svého života.\n„O tom byste raději neměl žertovat,“ naklonila se k němu a vzala ho za ruku. Jejich prsty se propletly. „Jste bohatý, pohledný, proč nevyužít příležitost?“ Škádlila ho.\n„Mám Vás až příliš rád na to, abych si Vás vzal,“ zvážněl a zadíval se na jejich propletené prsty. „Navíc, to co k Vám cítím, je možná vzácnější než láska.“\n„Jak to myslíte?“ Zeptala se překvapeně.\n„Láska může být pomíjivá. Může trvat dny, měsíce, roky, někdy celý život. Ale přátelství a souznění, to je prosté od vášnivých citů. A proto má mnohem větší šanci vydržet.“\nKátě mimovolně vyhrkly slzy do očí. Jeho slova pro ni byla tím největším vyznamenáním. Mimoděk stiskla jeho ruku.\n„Možná bych věděla, jak to vyřešit bez svatby,“ řekla po chvíli s šibalským úsměvem. Stěpan se na ni podezíravě podíval. „Ten Váš výraz se mi vůbec nelíbí,“ poznamenal suše. „Něco mi říká, že bych si teď měl dávat dobrý pozor.“\n„Vždycky jsem si přála mít sourozence,“ řekla Káťa s úsměvem. „No a pokud uvážím, že sourozenci bývají většinou nesnesitelní, tak ten základní požadavek splňujete.“\nStěpan si pohrdavě odfrkl, ale Káťa si všimla, že mu cukají koutky.\n„No,“ řekl. „Pokud nebudete chtít, abych Vám dal nějaká věno, tak bychom se mohli domluvit.“ Pousmál se.\nKáťa se rozesmála. „Výborně. Nebudu Vás nutit, abyste mi dal věno, ale od této chvíle Vás považuji za svého bratra. Máte co jste chtěl.“\n„Hm, skvěle. Jen si nejsem jistý, jestli svou novou roli zvládnu.“\n„Kdybyste s tím měl nějaký problém, můžete chodit na hodiny k Sergejovi.“ Řekla Káťa nevinně.\nStěpan se na ni vyděšeně podíval. „Buďte tak hodná a držte ode mne mého skoro švagra dál.“\nKáťa se téměř zakuckala smíchy.\n„No, myslím, že legrace bylo pro dnešek dost,“ řekl Stěpan. „Co byste řekla tomu, kdybychom jeli domů?“\n„Budu jen ráda,“ řekla Káťa. „Doufám, že Vám nebude vadit, když podniknu nájezd na kuchyni. Mám příšerný hlad.“\nStěpan se musel usmát. Ekaterina mu dokázala spravit náladu. Uvědomil si, jak je rád, že se do ní nezamiloval. Láska by zničila to zvláštní pouto, které k ní cítil, tím si byl jistý. Naučila se mu rozumět a vycítit to, co potřebuje. Dnešek toho byl důkazem. Byl v rozpacích a doufal, že nebude chtít rozebírat jeho pocity a to, co jí svěřil. Ženy si obvykle v takových věcech libovaly, alespoň podle tvrzení jeho kamarádů. On jim k rozebírání čehokoli nikdy nedal příležitost. Ale Káťa se s ním bez mrknutí oka dokázala bavit normálně a dobírat si ho. Neodsoudila ho. Naopak. V jejím objetí byly všechny její pocity. Něha, touha mu pomoci a chránit ho. Takový pocit měl naposledy jako dítě v Eleanořině náručí. U Káti zase našel tu zvláštní ženskou blízkost bez jakéhokoli fyzického podtextu. To bylo přesně to, co tak dlouhou dobu postrádal. O to víc si teď uvědomoval, jak moc mu Eleanor chybí, a jak zoufale si snažil namluvit, že ji vůbec nepotřebuje. Ale potřeboval ji. Potřeboval, aby mu odpustila. Kátě se dnes podařilo vymazat obraz jeho strýce ležícího bez hnutí pod schody a pohled Eleanor, kterým se na něj tu noc podívala. Pro dnešek nechal své noční můry odejít.\n„Pokud to nevadí, půjdu krást s Vámi. Já kradu, Vy vaříte!“\n„Doufám, že Vám bude stačit slanina s vajíčky. Nic jiného nedělám!“\n„Cokoli, pokud to bude k jídlu.“ Řekl Stěpan. „Tak jdeme.“\nOba se zvedli a odcházeli. V hale si Káťa dávala dobrý pozor, aby jí neunikl ani jeden letmý pohled směrem ke schodišti. Musela se dál chovat jakoby se nic nestalo. Stěpan také minul schodiště bez povšimnutí. Vyšli z paláce. Nad stromy v parku se vznášel bledý srpek měsíce.\nStěpan odvedl Káťu před stáje a po chvíli se vynořil s osedlaným koněm.\n„Budete se muset svézt se mnou, mám tu jen svého koně.“\n„Zase mne chcete zkompromitovat?“ Zamračila se.\nStěpan se rozesmál. „Samozřejmě. Ještě pořád jsem neztratil naději, že si to s tím bratrem rozmyslíte a vezmete si mne. Navíc, byla by to ideální příležitost jak potrápit knížete Budjanského.“\n„Jste nesnesitelný,“ řekla Káťa pohoršeně a pečlivě si omotala šátek okolo hlavy, aby jí nebylo moc vidět do tváře. Stěpan ji chytil v pase, vysadil ji na hřbet koně a vyšvihl se do sedla.\n„Nemusíte se bát, je tak pozdě, že nikdo ze slušných petrohradských občanů už venku nebude.“ Jednou rukou ji chytil kolem pasu a druhou uchopil opratě. Pak pobídl koně.\nAni Káťa ani Stěpan si nevšimli, že je z přítmí budovy pozorují něčí oči. Byl to Nikolaj. Na tváři mu hrál spokojený úsměv. Měl strach, jak ta dívka pochodí, znal dobře nálady knížete. Když byl v takovém stavu, nebylo radno se mu přibližovat. Jediný, koho v takových okamžicích snesl, byl on. Byl jediný z mála lidí, kterému věřil. Nikdy nevyslovené přátelství bylo mezi nimi od té doby, kdy za ním vyděšený Stěpan jako chlapec přiběhl, aby přivedl doktora. Byl také jediný nevolník, kterému dal kníže svobodu. Vždy si od něj držel odstup, ale nikdy se k němu nechoval jako ke sluhovi. A nebylo to tím, že věděl o jeho tajemství. Měl svého pána rád. A zdálo se, že se konečně našel někdo, kdo možná dokáže vyléčit jeho rány. Nikolaj jen pokýval hlavou a odešel zpět do domu.\nStěpan seděl ve své pracovně zahloubaný do účetní knihy. Po včerejším dnu byl klidnější. Pokud chvíli litoval že se Kátě svěřil se svým pečlivě střeženým tajemstvím, pak tato lítost byla dávno minulostí. Baronka ho nepřestávala překvapovat. Nejen že ho nijak neodsuzovala, ale dokázala se k němu chovat přesně tak, jak potřeboval. Nechtěl, aby ho litovala, potřeboval jen pomoc, aby dokázal znovu najít svou ztracenou rovnováhu. S úsměvem si vzpomněl, jak včera v noci v kuchyni smažila slaninu s vajíčky. Teprve když se vůně jídla začala linout místností, uvědomil si, že od oběda vlastně nic nejedl. Pozdní noční jídlo v prázdné kuchyni bylo jako balzám na jeho duši. Otevřel jedno ze svých nejlepších vín a povídali si až do časných ranních hodin. Včerejší den zbořil veškeré zbývající bariéry mezi ním Ekaterinou. Věřil jí a věděl, že ona je jedním z mála lidí, kteří chtějí jen jeho dobro.\nKolem poledne přišlo Kátě další pozvání od Sergeje. Stěpan na něj zareagoval tázavě zvednutým obočím a Káťa se začala smát.\n„Co má znamenat ten Váš výraz?“ Zeptala se a odložila dopis na okraj stolu.\n„Nic. Jen doufám, že si pro Vás kníže tentokrát připravil něco originálnějšího než procházku v té zimě. Jinak skončíte brzy se zápalem plic.“\n„Pokud skončím se zápalem plic, tak to bude mít něco společného s nočním posezením v jistém nejmenovaném ostrovním paláci,“ řekla Káťa důrazně.\n„Nepřehánějte,“ Stěpan se ani neobtěžoval zvednout oči od novin „vždyť jsem snad dost přikládal.“\nKáťa s úsměvem zavrtěla hlavou. „Vy máte odpověď na všechno. Raději půjdu napsat tu odpověď a začnu se připravovat.“\n„Nezapomeňte se pořádně obléknout,“ zavolal za ní.\n„Vidím, že si na svoji novou roli starostlivého sourozence zvykáte rychle,“ zasmála se Káťa a zmizela za dveřmi.\nStěpan se mlčky podíval na již znovu zavřené dveře. Byl rád, že je tady. S ní se nikdy necítil sám.\nZápisy příjmů a výdajů ho unavovaly. Pomalu si promnul oči. Z práce ho na chvíli vytrhla Káťa, která se přišla rozloučit. Otočila se před ním a s šibalským úsměvem se ho zeptala, jestli je podle něj dobře oblečená.\n„Základem dobrého oblečení je kvalitní spodní prádlo,“ řekl s ďábelským úsměvem. „Takže když už mám zkontrolovat kvalitu vašeho oblečení...“ zvedl se.\n„Dobře, vyhrál jste.“ Řekla se smíchem. „Ale vypadl jste z role,“ pohrozila mu. „Raději odcházím.“\nStěpan se musel znovu pousmát, když si vzpomněl, jak rychle zmizela. V tu chvíli se ozvalo klepání.\n„Dále,“ řekl aniž zvedl hlavu.\nDveře se otevřely a kníže uslyšel klapot dámských bot a šustění šatů.\n„Něco jste zapomněla?“ Zvedl hlavu a strnul. „Léopoldine,“ řekl překvapeně. Byla to skutečně mladá kněžna. Stála před ním ve světlém kožíšku zpod něhož vykukovala tmavě modrá sukně. Na hlavě měla posazenou slušivou kožešinovou čapku zpod níž vykukovaly její krásné hnědé vlasy.\n„Dobré odpoledne, kníže,“ její melodický hlas se rozlehl místností.\n„Kdybych řekl, že nejsem překvapený, že Vás vidím, tak bych lhal,“ řekl pomalu Stěpan.\n„To chápu,“ rozpačitě se na něj usmála. „Mohla bych si odložit?“ řekla ještě rozpačitěji.\n„Jistě,“ její žádost ho natolik vyvedla z míry, že se nezmohl na žádnou ze svých obvyklých poznámek, kterou by jinak její slova o odkládání svršků jistě vyvolala. „Měl bych si asi vážně promluvit s Lenou, neplní své povinnosti. I když chápu, že ji časté dámské návštěvy v tomto domě poslední dobou vyvádějí z míry.“\n„Není snad zvyklá na kněžnu Makajevovou?“ Řekla kousavě Lea, ale vzápětí by si nejraději dala pohlavek. Nepřišla sem přece proto, aby se s knížetem pohádala. Znovu si vzpomněla na Eleanor Novikovou zoufale plačící v jejím náručí. Té ženy jí bylo nesmírně líto. Trpěla a ona se rozhodla, že se jí musí nějak pokusit pomoci. Ten příběh, který jí vyprávěla, jí hluboce otřásl. Viděla teď knížete ve zcela jiném světle. To, co jí Eleanor svěřila vysvětlovalo jeho chování. Způsob jakým jednal s lidmi mu měl zřejmě zaručit to, že se od něj budou držet dál. Nedivila se mu. Byla vděčná za to, že měla milující rodiče a vyrůstala v prostředí plném lásky. Knížeti se takového štěstí nedostalo.\n„Řekl bych, že ano, ale nechápu, proč Vás to zajímá,“ pokrčil kníže rameny. „Vy máte přece svého snoubence. Mimochodem, Léopoldine, proč jste ho nevzala s sebou, bylo by nám hned veseleji. Rád bych si poslechl, co je nového ve Francii,“ založil si ruce na prsou. Z jeho očí čišel chlad.\n„Omlouvám se,“ řekla pomalu. „Neměla jsem v úmyslu Vás urážet, ani se hádat. Proto jsem nepřišla.“ Začala si pomalu rozepínat knoflíky kabátu.\nPřes Stěpanovu tvář přelétl stín údivu. Vzápětí už ale pomáhal kněžně sundat si kabát a odložil ho na křeslo. Dívka si mezitím sundala čapku. Stěpan se zadíval na její štíhlou postavu k jednoduchých modrých šatech s krajkových živůtkem. Vlasy měla upravené do umě zapleteného drdolu. Vypadala krásně, jako vždy byla oblečena velmi jednoduše, ale nesmírně elegantně a žensky. Stěpan se zadíval do jejích očích.\n„Dáte si čaj?“ Ukázal na konvici stojící na stolku.\n„Ráda,“ přikývla. Zatímco Stěpan dával na tác jeden šálek navíc, posadila se na pohovku v rohu místnosti a pozorovala ho, jak se k ní blíží s tácem s čajovou soupravou. Postavil ho na konferenční stolek z mahagonového dřeva a nalil jí plný šálek. Lea byla ve stále větších rozpacích. Nečekala, že jí sám naservíruje čaj. Kníže se posadil do křesla vedle pohovky.\n„Předpokládám, že jste si se mnou přišla promluvit o Ekaterině. Zřejmě mne chcete přesvědčit, že je nevhodné, aby tu bydlela.“\nLea sáhla po šálku. „Budete se divit, kníže, ale ne. To je Kátino rozhodnutí a já ho respektuji,“ řekla a pomalu se napila. Snažila se v sobě najít odvahu mluvit dál.\nStěpan překvapeně nadzvedl pravé obočí. „Pak nechápu, proč jste přišla.“\n„Chci s Vámi mluvit o Vaší tetě,“ řekla odhodlaně. Všimla si, jak kníže ztuhl. Výraz jeho tváře se nezměnil, ale výraz v jeho očích byl jiný.\n„O mé tetě?“\n„Ano. O Vaší tetě. Vím, že Eleanor Noviková byla ženou Vašeho strýce.“\n„Mluvila jste s Ekaterinou?“ Zeptal se jí. Jeho hlas byl drsný. Díval se jí přímo do očí, jakoby se jí chtěl podívat až do svědomí.\n„Ne,“ řekla rychle. „Byla jsem včera večer u vaší tety na návštěvě, když jste tam s Ekaterinou přišli. Viděla jsem Vás,“ řekla. „Káťa se Vám nezmínila o tom, že jsme se tam potkaly?“\n„Ne,“ řekl s povzdechem. „Zřejmě nechtěla dát další ránu mé ješitnosti.“ Lea mlčela.\n„Kolik Vám toho Eleanor řekla?“\n„Všechno.“ Odpověděla Lea. Stěpan vstal a odešel k oknu. Bylo na něm patrné, že je rozrušený.\n„Vaše teta byla zoufalá, potřebovala se někomu svěřit, snažte se ji pochopit.“\n„Řekla jste to někomu?“ Zeptal se aniž se na ni obrátil.\n„Ne. Vaše teta mne požádala, aby všechno co mi řekne, zůstalo mezi námi. Dala jsem jí své slovo a svůj slib mlčení neporuším. Neřekla jsem, a ani nehodlám nikomu říct nic z toho, co jsem se dozvěděla.“\n„Děkuji Vám,“ řekl tiše Stěpan.\n„Přišla jsem za Vámi, abych Vás poprosila, abyste ve svém srdci našel odpuštění pro svou tetu. Hrozně trpí a vyčítá si to, co se stalo.“\n„Odpuštění?“ Stěpan se na ni šokovaně podíval. „Co bych jí měl odpouštět?“\nTeď byla pro změnu zmatená Lea. „Vaše teta mi řekla, že ji viníte z toho, že Vás nedokázala ochránit, a že od Vašeho strýce neodešla a nevzala Vás s sebou.“\n„Proboha!“ Stěpan si dal hlavu do dlaní. „Ona si celou dobu myslela, že já...“ jeho hlas zněl zlomeně. „Celou dobu jsem si myslel, že si o mně myslí, že jsem stejný jako můj strýc. Že se děsí toho, co jsem udělal. Že si myslí, že budu jednou stejný jako on, protože mám v žilách jeho krev.“\nLea byla zděšená. Najednou to celé pochopila. Bylo to strašlivé nedorozumění. Nedorozumění s hroznými následky pro knížete i jeho tetu. Pomalu vstala.\n„Tak to vůbec není. Ona si naopak myslí, že to Vy nemůžete odpustit jí. Dává si za vinu to, co se stalo a myslí si, že Vám zničila život. Ona Vás pořád miluje. Řekla mi, že jste pro ni jako vlastní syn.“\nStěpan se znovu otočil k oknu. Poznala, že zřejmě přemáhá pláč. Pomalu šla k němu a položila mu ruku na rameno. Trhl s sebou jakoby se ho dotkla žhavým drátem\n„Běžte za ní,“ její hlas byl jemný a něžný. „Oba jste už trpěli dost. Nedovolte minulosti, aby Vás dál štvala životem bez chvilky klidu. Vaše teta Vás potřebuje a Vy potřebujete ji.“\nStěpan nahmátl dívčinu ruku na svém rameni. Neudělala nic, aby se mu vytrhla. Pomalu se k ní otočil a její ruku stále svíral ve své dlani. Pomalu se na ni podíval. Jeho oči byly tak smutné. Lea měla nutkavý pocit, že by ho měla pohladit po tváři. Natáhla k němu ruku, ale v polovině cesty mezi svým tělem a jeho tváří si to rozmyslela. Nesměl si myslet, že ho lituje.\nSevřel její druhou ruku v té své a obě si je přitáhl k sobě a dlouze je políbil.\n„Děkuji Vám, Léopoldine. Děkuji Vám za všechno.“ Řekl velmi tiše.\nPak její ruce pustil a zamířil ke dveřím, kde se zastavil. Otočil se na ni a dlouho se na ni díval, jakoby si snažil vrýt její obličej do své paměti.\n„Sbohem, Léopoldine,“ řekl. Jeho hlas byl již znovu klidný a přesto jiný, než ho znala. Když odešel, musela se posadit. Nevyznala se ve svých pocitech. Doufala jen, že právě přispěla k tomu, že k sobě kníže a Eleanor Noviková opět najdou cestu.\n„Paní Eleanor,“ Alja stojící ve dveřích salonu se tvářila poněkud nejistě. „Máte návštěvu!“\n„Kdo je to?“ Eleanor odložila noviny.\nSlužebná se rozpačitě ohlédla. Za jejími zády se objevil Stěpan. Eleanor se postavila.\n„Můžete jít,“ řekl Stěpan Alje. Ta jen přikývla a odešla. Ani se nezeptala své paní, jestli nemá donést čaj. Za chvíli už sestupovala po schodech a ve tváři se jí zračilo napětí. Sloužila u doktora Novikova už v době, kdy byl ještě svobodný a byla i u toho, když si doktor poprvé přivedl dřívější kněžnu Malininovou domů jako svou ženu. Pamatovala si velmi dobře i na chlapce, kterého doktorova novomanželka přivedla s sebou. Velmi brzy poznala, že mezi chlapcem a paní není něco v pořádku. Paní Eleanor toho chlapce milovala jako vlastního syna, ale on se od ní držel dál. S doktorem si s ním nevěděli rady. Později ho poslali na vojenskou akademii. O knížeti Stěpanu Malinovi se v domě Novikových od té doby moc nemluvilo. Ale ona často vídávala paní Eleanor uplakanou a bylo jí jasné, kdo je příčinou jejích slz. Byla u toho, když včera přišel kníže s tou dívkou do domu. A dobře věděla, v jakém stavu byla potom její paní. Možná ji tam s ním neměla nechávat samotnou. Zastavila se v polovině schodů a podívala se nahoru. Nevěděla, co má dělat.\nStěpan pomalu zavřel dveře. Chvíli sbíral odvahu, než se obrátil a podíval se na svou tetu. Stála uprostřed místnosti a bylo vidět, že se chvěje. Po tváři jí sklouzla slza. Měl stažené hrdlo a bál se, že ani nedokáže promluvit.\n„Já,“ řekl pomalu. Zastrčil si ruce do kapes a zhluboka se nadechl. Přemáhal slzy, které se mu draly do očí.\nEleanor ani nedoufala, že Stěpan znovu přijde. Když ho viděla mezi dveřmi, ten pocit se nedal popsat. Strašně se bála, co se stane, bála se, že ji zase odmítne, tak, jak ji odmítal celá ta dlouhá léta. Bála se, že by to už nezvládla. Už včera se z toho málem nevzpamatovala. Léopoldine Budjanská zůstala s ní dokud se nevrátil Pavel. Když vstoupil do dveří, okamžitě poznal, že se stalo něco zlého. Když ho uviděla, znovu se rozplakala, nemohla se ovládnout. Ani nevěděla, jak se ocitla v manželově náručí. Mlhavě slyšela Léopoldinin hlas, zřejmě Pavlovi vysvětlovala, co se stalo. Konejšil ji potom dlouhou dobu, dokud v jeho náručí neusnula vyčerpáním. První, co uviděla, když se ráno vzbudila, byl jeho unavený obličej. Nevyčetl jí nic, choval se k ní stejně jako vždy. Byla tak vděčná, že ho má. Pavel ji miloval, věrně a oddaně. Ze začátku se bála, že to co k ní cítí, je jen lítost a soucit. Dlouhou dobu mu trvalo, než se mu podařilo ji přesvědčit, že to tak není. Ještě déle ji musel přesvědčovat, než souhlasila s tím, že se za něj provdá. Bála se, že toho bude litovat, neměla mu co nabídnout. Ale Pavlovi se podaří jí alespoň zčásti vrátit její ztracené sebevědomí, které během manželství s Igorem zcela zmizelo. Přesto mezi nimi dlouhou dobu visel její pocit viny. Nemohla se vyrovnat s tím, že mu nikdy nedá dítě. Byl by báječným otcem. I v době, kdy se Stěpan zcela vymkl jejímu vlivu, byl Pavel jediný člověk, který na něj měl alespoň nějaký vliv. Každý den děkovala bohu, že jí Pavla poslal. Bylo to jako by se jí snažil vynahradit utrpení, které zažila v manželství s Igorem. Její současný manžel byl jeho přesným opakem. Byl laskavý, milující a u něj konečně našla vše, co potřebovala. Jediné, po čem toužila, bylo to, aby se jí jednou podařilo získat zpět Stěpanovu lásku. To vše jí prolétlo hlavou, když stála uprostřed salonu a dívala se na Stěpana. Znovu před sebou viděla toho malého chlapce, kterého poprvého spatřila stojícího u rakve jeho otce. Znovu před sebou viděla toho chlapce, kterého milovala jako vlastního syna.\n„Teto Eleanor...“ Stěpan znovu našel sílu promluvit. „Můžeš mi odpustit?“ Zlomil se mu hlas. Eleanor nemohla uvěřit tomu, co slyšela. Jeho oči se setkaly s těmi jejími. V obou byla bolest. Eleanor se k němu rozběhla a pevně ho objala. Stěpanovy paže ji pevně sevřely. Tělo Eleanor Novikové se otřásalo pláčem.\n„To ty odpusť mně,“ mumlala mezi vzlyky. „Měla jsem tě chránit. Zklamala jsem tě. Odpusť mi, že jsem byla tak slabá. Můj chlapečku...“\nStěpan to už nevydržel. Zase cítil to, co už léta ne. To, co cítil pokaždé, když ho objímala, když byl ještě malý. Tehdy věděl, že ho má ráda jako vlastního syna. A teď, když ho objala, konečně pochopil, že se za tu dobu vůbec nic nezměnilo. Pořád ho milovala. Stejně jako když byl ještě dítě. Tolik se mýlil. Poprvé si uvědomil, že strýci dovolil, aby mu dál ničil život. Teprve když ho Eleanor znovu držela v náručí, pochopil, že jedno hloupé nedorozumění, jeden špatně vyložený pohled změnil celý jeho život. A přesto, že se celá léta snažil zapomenout na minulost i na svou tetu, konečně pochopil, jak marný to byl boj. Eleanor byla součástí jeho života, ženou, která mu dala mateřskou lásku, kterou nikdy neměl možnost poznat. Pouto mezi nimi bylo příliš silné, nedalo se přervat. A Stěpan si uvědomil, že ho hlavně nikdy doopravdy přervat nechtěl. Vždy zůstal v kontaktu s doktorem a bylo to hlavně kvůli ní. Aby věděl, jak se jí daří. Ona a doktor byli svým způsobem vždy jeho rodiče. Rodiče, kteří milují své dítě ať už je jakkoli trápí. Pevně ji k sobě přitiskl a poprvé od svého dětství se usedavě rozplakal.\n„Mrzí mě to, myslel jsem, že mě nenávidíš, že si myslíš, že budu jako on,“ řekl když se mu povedlo se ovládnout.\nEleanor křečovitě sevřela jeho hlavu ve svých dlaní. „To nikdy. Nikdy nebudeš jako on, to si pamatuj. Já to vím nejlépe ze všech lidí. Jsi jako můj syn, Stěpane. Sice jsem tě neporodila, ale udělala bych pro tebe všechno na světě, copak to nevíš?“ po tvářích se jí koulely slzy. „Vždycky si byl hodné dítě, Stěpane. Ani nevíš, jak jsem si vyčítala všechny ty rány, které jsi kvůli mě dostal. Tisíckrát raději bych snesla, kdyby Igor zmlátil o to víc mne a tebe se nedotkl. On byl stvůra. Neměla bych to říkat, byl to můj manžel, ale byl to zlý, závistivý člověk, který se nikdy nedokázal smířit s tím, že musí vychovávat syna svého bratra. Nenáviděl tě, protože dobře věděl, že pokud se dožiješ dospělosti, vyhodíš ho na ulici. A toho se k smrti bál. Vždy vnímal jako křivdu, že tvůj otec zdědil všechen rodinný majetek. Nenáviděl ho, ale jemu ublížit nedokázal. Tak se rozhodl, že ublíží tobě. Zasloužil si to, co se mu stalo. Už se kvůli němu nesmíš trápit. Nedovol, aby ti Igorův stín dál ničil život. Ty z něj v sobě nemáš nic, rozumíš, vůbec nic.“ V tu chvíli ničím nepřipomínala tu smutnou, zlomenou ženu, kterou ještě před chvílí byla. Čišelo z ní něco nezlomného, připomínala šelmu odhodlanou bránit své mládě.\n„Celou tu dobu jsem si myslel, že mi jeho smrt vyčítáš,“ řekl tiše Stěpan.\n„Odpusť mi,“ řekla zoufale. „Nenapadlo mne, že tak malý chlapec jako ty bude mít výčitky svědomí. Měla jsem něco udělat, promluvit s tebou. Proč jen jsem to nechala zajít tak daleko?“ Řekla zoufale.\n„Ty za to nemůžeš,“ namítl. „To já. Celá ta léta jsem tě od sebe odstrkoval, choval jsem se hrozně jen proto, abys mne přestala vyhledávat. Myslel jsem, že se o mě staráš jen z povinnosti a chtěl jsem ti to ulehčit. Abys mne konečně nechala jít.“\nEleanor ho odvedla k pohovce a oba se posadili. „Jak bych tě někdy mohla nechat jít?“ Pohladila ho po tváři. „To nikdy. Jsem tak šťastná, že jsi se rozhodl ještě přijít. Bála jsem se, že už tě něuvidím.“\n„To Léopoldine,“ řekl tiše Stěpan. „Přišla za mnou a všechno mi řekla. Teprve tehdy jsem si uvědomil, jaký hlupák jsem celá ta léta byl, a jak strašně jsem ti ublížil.“\n„Bůh žehnej té dívce,“ řekla vroucně Eleanor. „Má čistou, laskavou duši.“\n„Jako ty,“ Stěpanovi znovu vhrkly do očí slzy. „Právě Léopoldine mi tě tolik připomínala. Možná proto jsem se do ní zamiloval. Ale všechno jsem zkazil, až příliš pozdě jsem si uvědomil, co pro mne znamená.“\n„Třeba ještě není pozdě.“ Řekla Eleanor.\n„Ne,“ zavrtěl hlavou. „Je pozdě. Ale alespoň mám zpátky tebe.“ Eleanor ho pevně objala. Ani jeden z nich si nevšiml, že mezi dveřmi už delší dobu stojí Eleanořin manžel. Doktor Novikov měl v očích slzy. Stěpan a Eleanor se konečně umířili. Už nedoufal, že k sobě ještě někdy najdou cestu. Moc dobře věděl, že Eleanor Stěpanův chlad ničí. Nikdy nebyla úplně šťastná, ať se snažil jakkoli, i když to před ním pečlivě skrývala. Až teď. Byl si jistý, že se všechno změní. Opatrně vycouval z pokoje. Nechtěl přerušit jejich setkání.\n„Můžeš jít, Aljo,“ řekl služebné postávající nedaleko od něj. „Všechno je v pořádku. Po dlouhých letech je snad konečně všechno v pořádku.“\nAlja se šťastně usmála.\n„To jsem moc ráda, pane doktore. Bůh ví, že Vy a paní si zasloužíte jen to dobré,“ řekla dojatě a než se doktor stačil vzpamatovat, zmizela na schodech do přízemí.\nEkaterina a Sergej se procházeli v malebném údolí.\n„Je tu krásně. Děkuji Vám za nádhernou procházku.“\nSergej jí překvapil nejen výběrem místa, kam ji odvezl, ale i pozdní svačinou v jednom z loveckých srubů. Musel si s tím vším dát práci. Káťa se musela usmát. Už se těšila, až knížeti omlátí o hlavu poznámku ohledně Sergejovy originality.\n„Jsem rád, že se Vám odpoledne se mnou líbilo,“ řekl Sergej s úsměvem. „Doufám, že knížeti nevadí naše procházky.“\n„Vůbec ne. Myslím, že je rád, že se mne na chvíli zbaví. Narušila jsem mu svým vpádem do jeho domu staromládenecký život,“ rozesmála se Káťa.\n„Máte ho opravdu ráda, viďte,“ řekl Sergej zamyšleně.\nKáťa se zastavila. „Neříkejte mi, že budete zase žárlit,“ pohrozila mu.\n„Snažím se nežárlit. Ale zamilovaný muž žárlí i na kočár, v němž jeho vyvolená jezdí.“ Řekl Sergej.\n„Káťa se usmála. „Oceňuji vaši upřímnost. A moc si vážím i toho, že jste se rozhodl mi věřit a respektovat mne. Ani nevíte, co to pro mne znamená.“\n„Ještě mi neděkujte, vydržel jsem to dva dny.“ Usmál se Sergej. „Ale slibuji, že to vydržím i dál.“\nKáťa se zadívala na temně rudé slunce pomalu se schovávající za hradbu lesa.\n„To je nádhera.“ Jemné světlo zapadajícího slunce ještě víc podtrhovalo její jemný obličej. Sergej se na ni nemohl vynadívat. Než si uvědomil, co dělá, chytil ji do náruče a políbil ji. Káťa si ani v první chvíli neuvědomila, co se stalo, až po chvíli si uvědomila, že ji líbají horké mužské rty. Konečně se od ní Sergej odtrhl.\n„Promiňte, neovládl jsem se,“ řekl provinile. „Urazil jsem Vás.“ Čekal, že mu vrazí facku.\n„K čertu s tím,“ řekla Káťa a než se Sergej stačil vzpamatovat, přitáhla si ho k sobě a políbila ho. Bylo mu jedno, co si pomyslí kočí čekající u kočáru, bylo mu jedno, že se do Petrohradu vrátí až po setmění, přitáhl ji k sobě ještě těsněji, a pak už ji jen líbal a líbal.\nKáťa nakoukla do knihovny. Doufala, že si kníže nevšimne jejích stále ještě trochu naběhlých rtů. Rozloučení se Sergejem bylo... ani to neuměla pojmenovat. Pomalu začínala být spokojená, že jim to s Pavlem nevyšlo. Kníže líbal mnohem lépe. Mimovolně jí zacukaly koutky úst. Její myšlenky byly pěkně nemravné a hloupé. Vzápětí si uvědomila, že ji Stěpan pobaveně pozoruje.\n„Bavila jste se dobře?“ Řekl pomalu.\n„Ano,“ mimovolně se začervenala.\n„Aha. Zdá se, že kníže Vás dnes celý den neunavoval procházkami. No, už bylo na čase, aby se odhodlal začít se zajímavějšími věcmi.“\nStěpan si přehodil nohu přes nohu. „Řekněte knížeti, aby se lépe holil a dejte si na bradu něco studeného.“\n„Ach.“ Káťa vyskočila. „Jste hrozný.“\n„Ne, jen všímavý,“ mrkl na ni. „Ale měla byste víc myslet na svou pověst, když už se kníže nedokáže ovládnout.“ Dobíral si ji.\n„Nechte toho,“ řekla a posadila se naproti němu.„Jak jste se tu měl?“\n„Výborně. Proč jste mi neřekla, že jste se včera u mé tety potkala s Léopoldine?“\n„Jak to víte?“ Zeptala se Káťa překvapeně.\n„Kněžna tu byla.“ Stěpan Kátě vyprávěl o svém rozhovoru s Leou a Eleanor.\n„Jsem moc ráda, že jste se s Vaší tetou usmířili,“ položila mu dlaň na hřbet ruky.\n„To já také,“ přikývl Stěpan. „Ale je tu ještě něco, o čem si s Vámi musím promluvit.“\nEkaterina seděla sama v knihovně a usrkávala víno. Stále se ještě nemohla vzpamatovat. Unaveně si podložila hlavu. Stále doufala, že Stěpan ještě změní názor.\nLea si četla v salonu. Chystali se s Pierrem jít na procházku, ale její snoubenec se zdržel vyřizováním korespondence, která mu dorazila z Francie. Zaklapla knihu. Nebavilo ji číst. Posledních několik dnů často přemýšlela o tom, jestli se kníže Malinin usmířil se svojí tetou. Snažila se překonat svou zvědavost, ale marně. Nevěděla, jestli Ekaterina něco ví o Stěpanově tajemství, ale pokud ho tehdy večer našla, možná se jí se vším svěřil. Potřebovala si se svou kamarádkou promluvit, ale jít znovu do paláce knížete Malinina, se jí nechtělo. Přemýšlela o tom, že by jí napsala vzkaz nezávisle na Sergejovi, nechtěla, aby se její bratr vyptával, proč se chce s Ekaterinou sejít. Nebyla si jistá, zda by se jí podařilo vymyslet nějakou smysluplnou výmluvu. Povzdechla si a zadívala se ven z okna. Bylo podmračené dopoledne a Lea si uvědomila, že už se nemůže dočkat jara. Zima byla nekonečně dlouhá...\nLéopoldine si ve svém zamyšlení ani nevšimla, že do místnosti vešla Paša. „Ano? Co potřebuješ?“\n„Tohle Vám právě přinesl posel.“ Paša své paní podávala zapečetěný dopis.\n„Děkuji, můžeš jít.“ Lea se překvapeně dívala na pečeť. Nebyla si jistá, ale myslela si, že je to pečeť knížete Malinina. Rozlomila ji a rozevřela list. Nejprve se podívala na podpis. Skutečně se nemýlila. Na konci bylo jméno knížete Malinina. Překvapilo ji i to, že dopis je dost dlouhý. Posadila se do křesla u okna a začala číst.\njistě Vás překvapí, že ode mne dostáváte tento list. V první řadě bych Vám chtěl poděkovat za to, že jste se rozhodla říci mi o Vašem rozhovoru s mou tetou. Vím, že pro Vás muselo být těžké za mnou přijít, a že jste to udělala hlavně kvůli Eleanor, ale svědčí to o tom, co vím už dávno. Že vždy uděláte tu správnou věc, ať už Vám je či není příjemná. A toho si na Vás velmi vážím a možná je to i jeden z důvodů, proč jsem se do Vás zamiloval.\nLea se zhluboka nadechla a pokračovala dál. Obsah a hlavně tón dopisu ji překvapil, kdyby nevěděla, že to psal skutečně kníže, nevěřila by tomu.\nDoufám, že Vás potěší, že jsme si s tetou vše vyjasnili. Celá ta léta jsme byli oba nešťastní jen proto, že jsme si špatně vyložili chování toho druhého. Byl to krutý omyl a jediné, co mne utěšuje, je to, že ještě máme čas všechno napravit a doufám, že se nám brzy podaří vynahradit si ta ztracená lét. Ii když to hned teď nebude možné.\nLea se zarazila. Stěpanova slova jí nedávala smysl. „Jak to, že to právě teď nebude možné? Vždyť se právě usmířili, měli přece spoustu času.“ Znovu se sklonila k dopisu.\n„Díky Vám mám zpátky ženu, kterou miluji jako vlastní matku. Nedovedete si ani představit, co to pro mne znamená.“\nLea si se slzami v očích vzpomněla na své rodiče. Stěpan se mýlil, velmi dobře věděla, co to pro něj znamená.\n„Chtěl bych se Vám omluvit za všechno, co jsem Vám způsobil. Za svoje příšerné chování. Za to, že jsem nechal poslat Vašeho bratra na Kavkaz a ještě prohloubil bolest, kterou jste cítila po smrti svých rodičů. Za to, že jsem vyzval Vašeho bratra Ivana na souboj jen proto, abych získal Vás. Pro mé chování neexistuje omluva, ale věřte, že jste mi dala hodně cennou lekci. Nikdy jste se nevzdala a nenechala se zlomit. Jste obdivuhodná žena. Bojovnice, která chrání svou rodinu za všech okolností. I tím jste mi vždy připomínala mou tetu a to, jak se snažila chránit ona mne.\nVy a Ekaterina jste mne naučily spoustu věcí. Díky Ekaterině jsem si uvědomil, že ve svém životě potřebuji blízkého člověka, kterému bych mohl věřit, a který by mi rozuměl. A díky Vám jsem pochopil, že jsem ve svém srdci - ani přes veškerou svou snahu - nedokázal potlačit potřebu někoho milovat. Jako dítě jsem miloval svou tetu Eleanor. Té lásky jsem se dobrovolně vzdal a vždy jsem si dával pozor, aby mi na nikom nezačalo příliš záležet. Nechtěl jsem mít znovu zlomené srdce. Až pak jste přišla Vy a já po čase zjistil, že se stalo přesně to, co jsem nikdy nechtěl. Zamiloval jsem se do Vás. Rozdíl mezi láskou, kterou milujete ženu, co Vás vychovala a ženu, kterou si člověk vybere, není až tak velký. Ta potřeba mít milovaného člověka nablízku je stejná. Možná jen, že neopětovaná láska mnohem více bolí a ta touha po lásce toho druhého spaluje Vaši duši.\nAle asi to, že jste mi vstoupila do života, byl osud. Kdybych Vás tehdy neviděl na plese a nerozhodl se Vás získat, nikdy bych nepoznal Ekaterinu, která se stala jednou z nejdůležitějších žen mého života. Ekaterina byla první člověk, který se nenechal odradit názory ostatních a mým ne zrovna přívětivým chováním. Dala mi šanci i přesto, že jsem ji varoval, že jí to nepřinese nic dobrého. Nezlomila nade mnou hůl a svou vytrvalostí mne nakonec donutila, abych ji pustil do svého života a začal ji mít rád. Nikdy jsem nevěřil tomu, že dokážu najít člověka, který by mne chápal, rozuměl mi, a kterému bych dokázal bezvýhradně důvěřovat. A kdyby mi někdo řekl, že mým důvěrníkem a nejbližším člověkem, bude žena, vysmál bych se mu. Ekaterina mě donutila uvědomi sit, že nejsem spokojený se svým dosavadním životem, a že chci žít jinak. Měl bych jí být za to asi vděčný, ale jsem si moc dobře vědom, že život, který jsem žil doposud, pro mne byl podstatně jednodušší než ten, který hodlám žít teď. Ale zpátky ke Kátě. Je to báječná žena, doufám, že ji Váš bratr dokáže udělat šťastnou, zaslouží si to.\nLea překvapeně zvedla oči od dopisu. Řádky, které právě četla, jí ukazovaly knížete takového, jakého ho vůbec neznala. Tak tohle bylo to, o čem mluvila Káťa pokaždé, když se ho zastávala. Jeho druhá tvář, o které dlouho nevěděla, že existuje. A i když se ji o její existenci snažila Ekaterina přesvědčit, v hloubi duše jí stejně nevěřila. Nebo spíš věřit nechtěla. Byla pravda, že kníže se poslední dobou choval jinak, už jí nepřipomínal toho neurvalého sobce, kterého poznala v újezdu. Svou péčí o Káťu jí dokazoval, že dokáže mít někoho rád, ale jednu dobu si myslela, že je to z jeho strany jen póza. I když pak poznala, že ho s Ekaterinou pojí opravdové přátelství. Ale o jeho síle a hloubce neměla ani pojetí. To, jak o ní v dopise mluvil... Káťa pro něj byla ženou, které si hluboce vážil, a kterou zřejmě i obdivoval. Leu napadlo, jestli Káťa vůbec ví, jak moc ji má kníže rád. Kníže a rád. To spojení jí nešlo dohromady. Kníže Malinin opravdu dovedl mít rád. Poprvé byla ochotná uvěřit tomu, že jeho neustálé tvrzení, že ji miluje, nebyla lež. Nevěřila v upřímnost jeho citů, v hloubi duše si myslela, že když vyčerpal veškeré možné způsoby jak ji donutit, aby se za něj provdala, zkouší ji přesvědčit o tom, že ji miluje. Ale zřejmě mu celou dobu křivdila. Ale mohl se tomu divit? Po tom, jak se k ní choval? Tolikrát byl tak namyšlený, cynický a arogantní. Její city ho nezajímaly, důležité pro něj bylo jen to, co chtěl on sám. Bylo opravdu možné, že se změnil? Nebo takový nikdy nebyl a všechno to byla jen maska, kterou přijal za vlastní jen proto, že se vinil ze svého strýce a nepochyboval o tom, že bude jednou - i přes veškerou snahu - stejný jako on? Opravdu si řekl, že veškerá jeho snaha být lepším člověkem je stejně marná, protože to má v krvi a nedá se tomu uniknout? Pokud to tak bylo a Káťa ho dokázala přesvědčit o opaku.... Musela svou přítelkyni obdivovat. Pokud měla pravdu, tak největší zásluhu na tom, že se kníže Malinin změnil, měla ona. Znovu obrátila svou pozornost k dopisu.\n„Nedávno jste mi řekla, že milovat znamená chtít pro toho druhého to nejlepší. Že milovat znamená umět nechat jít. Myslím, že je na čase, abych se to naučil. Nechám Vás jít, Léopoldine. Nemusíte se bát, že bych Vás nebo Vašeho snoubence ještě někdy obtěžoval. I když je to těžké a bolí to, vzdávám veškeré další pokusy Vás získat. Vím, nebo si alespoň poprvé přiznávám, že byste mne stejně nikdy nemohla milovat. A nemohu Vám to ani mít za zlé. Příliš jsem Vám ublížil a i přesto, že jste žena s velkým srdcem, některé věci se možná ani odpusti nedajít. Nebo i dají, ale nemohou se zapomenout. Z celého svého srdce Vám přeji, abyste byla šťastná. Jste výjimečná žena a doufám, že si Váš snoubenec uvědomuje, jak velké má štěstí. Přeji Vám krásný život a doufám, že jednou potkám ženu, kterou bych dokázal milovat tak, jak miluji Vás.\nLea se začaly třást ruce. Kníže ji nechal jít. Měla by být šťastná, ale zachvátila ji taková směsice protichůdných pocitů. Podle všeho ji opravdu miloval a teď udělal tu nejtěžší věc, nechal ji odejít. Pro jeho hrdost to muselo být nesmírně těžké. Z posledních řádek psaných jeho, na muže nezvykle úhledným rukopisem, čišel smutek. Mezi řádky četla bolest, se kterou ten dopis psal.\nDo místnosti vešel Pierre.\n„Můžeme jít,“ řekl vesele. „Omlouvám se, že jsem tě nechal čekat.“\n„Promiň já... Musím si něco vyřídit.“ Řekla nesoustředěně a zvedla se ze křesla. Pierre se zarazil. Léopoldine byla očividně rozrušená a její tvář byla bledá. V ruce držela jakýsi list.\n„Stalo se něco?“ Zeptal se zneklidněně.\n„Ne, jen si musím něco vyřídit.“ Řekla znovu.\n„Ne,“ řekla prudce.\nPierre se na ni pátravě podíval. Dostal strach, měla ve tváři vepsané něco, co si nedovedl vysvětlit.\n„Omlouvám se, nechtěla jsem být tak příkrá,“ řekla omluvně a postoupila k němu. „Pravda je, že bych raději šla sama, můžeš to pochopit?“\n„Jistě,“ řekl tiše Pierre.\n„Budu se snažit vrátit brzy, ano?“ Usmála se na něj, ale její úsměv byl jiný než obvykle. Políbila ho na tvář a odešla.\nPierre si dal ruce v bok. Měl pocit, jako by ji ztrácel. Snažil se sám sobě říct, že jistě o nic nejde, ale to, co viděl v Leiných očích...“\n„Nerozmyslíte si to?“ Káťa stála ve Stěpanově pracovně a smutně pozorovala, jak si dává do cestovního kufříku jakési listiny.\n„Ne.“ Usmál se na ni. „A nesnažte se mne přemluvit. Už jsem Vám to přece vysvětloval.“\n„Já vím,“ řekla rezignovaně. „Myslíte si, že nejlepší způsob, jak se konečně vyrovnat se svou minulostí, je začít někde jinde. Souhlasím s tím, že potřebujete čas, abyste konečně dokázal žít se svou minulostí, ale myslím si, že ten nejdůležitější krok jste již udělal.“\n„To ano.“ Usmál se na ni Stěpan. „Ale je na čase, abych udělal i ty ostatní. Potřebuji zjistit, co jsem vlastně za člověka a k tomu potřebuji odstup.“\n„Není to kvůli Lee?“ Opřela se o křeslo.\n„Částečně také,“ řekl Stěpan. „Ale není to hlavní důvod.“\nDívka si smutně povzdechla.\n„No tak,“ vzal ji za ruce. „Slibuji, že Vám budu psát. Hned jak budu vědět adresu, pošlu Vám ji. Nemyslete si, že nebudu chtít vědět, jak se Vám daří.“\n„Nedovedu si představit, že tu za chvíli nebudete. Zvykla jsem si na Vás. Byl jste tu vždy, když jsem Vás potřebovala a teď...“\nPohladil ji po tváři. „Zvládnete to. A pak, budete tu mít knížete Budjanského. A kdyby se něco dělo, seberete se a přijedete za mnou do Anglie.“\nKátiny oči zůstávaly smutné.\n„Můžete využívat jakýkoli z mých paláců i venkovské sídlo. Už jsem dal služebnictvu příslušné pokyny. A ještě něco. Slibte mi, že se nebudete přibližovat k lahvím a skleněným střepům,“ mrkl na ni.\n„Vy jeden mi...“ Bouchla mu pěstí do hrudi, ale její další slova přerušil pláč. Stěpan ji k sobě pevně přitiskl. Nechtělo se mu ji opouštět. Ale potřeboval teď odstup. Musel začít znovu a někde jinde.\n„Budete mi chybět,“ zašeptal do jejích vlasů. „Dávejte na sebe pozor.“ Objal ji kolem ramen. Mlčky ho následovala ke kočáru. Byl už připravený a všechna zavazadla byla naložená.\n„Sbohem Káťo. A opatrujte se,“ políbil ji na tvář.\n„Vy také,“ vypravila ze sebe z posledních sil.\nKníže nastoupil do otevřených dvířek. O chvíli později již kočár mířil k bráně. Kátiny zamlžené oči ho přes clonu slz sledovaly, dokud jí nezmizel z očí.\nEleanor jen stěží přemáhala slzy. „Nejsem ráda, že odjíždíš.“\nStěpan ji políbil do dlaně. „Zase přijedu. A pak, doufám, že mne navštívíte v Londýně.“\nDoktor se usmál. „S tím počítej chlapče. Už dlouho jsme s Eleanor nikde nebyli. A moji pacienti si alespoň uvědomí, jaký mají ve svém lékaři poklad.“ Eleanor a Stěpan se rozesmáli. Oba manželé doprovodili Stěpana až ke kočáru. Když Eleanor mávala za vzdalujícím se kočárem, doktor ji pevně chytil kolem pasu.\n„Jsem na tebe pyšný, má milá,“ řekl tiše.\n„Ani nevíš, jak je to pro mne těžké. Zase ho ztrácím...“\n„Nesmysl,“ namítnul rozhodně. „Dobře víš, že má pravdu. Je na nejlepší cestě konečně nechat Igorův stín daleko za sebou. Jeho odjezd to jen uspíší. Uvidíš, že se po čase vrátí.“\n„Máš pravdu,“ přikývla jeho žena. „Musím být šťastná, že je to tak, jak je. Vypravíme se za ním brzy, viď?“\n„Rozhodně,“ doktor svou ženu políbil do vlasů a pomalu ji odváděl zpět do tepla domu.\n„Léopoldine,“ Káťa scházející ze schodů se překvapeně dívala na svoji kamarádku. „Co tady děláš?“\n„Chci si promluvit s knížetem? Kde je?“\n„Není tady,“ řekla Káťa.\n„A kdy se vrátí? Počkám na něj.“ Tváře jí planuly a podle všeho byla rozrušená.\n„Nevrátí se. Odjel do Anglie. Bude tam nějakou dobu žít a obchodovat.“\n„Cože?“ Lea se na ni podívala doširoka rozevřenýma očima.\n„Pojď,“ Káťa ji vzala za ruku. „Sedneme si do knihovny, dáme si čaj a promluvíme si.“ Táhla ji za sebou. O chvíli později už spolu seděly v pohodlných křeslech před krbem a mezi nimi na stolku stála plná konvice čaje.\n„Proč jsi přišla?“ Zeptala se Káťa.\n„Sama nevím,“ povzdechla si Lea. „Dostala jsem od knížete dopis... a měla jsem pocit, že bychom si měli některé věci vysvětlit.“ Dodala po chvíli.\n„Ne, asi ne. Teď už je to jedno.“\n„Zjistila jsi, že ti na něm záleží víc, než jsi si myslela, viď?“ řekla jí tiše Káťa.\n„Já nevím. Asi ano. Poslední dobou jsem tak zmatená,“ Lea zavřela oči.\n„A co tvoje svatba? Pokud máš pochybnosti, možná bys ji měla odvolat.“\n„Ne,“ Lea zavrtěla hlavou. „Mám Pierra ráda, o tom nepochybuji. A pak, teď je to stejně jedno. I kdybych pochybovala, kníže je pryč a všechny eventuelní pochybnosti už nejsou podstatné. Vezmu si Pierra, má to tak být.“\n„Leo, zvaž to, je to rozhodnutí na celý život.“\n„Já vím.“ Přikývla. „Chvíli jsem byla zmatená. Vlastně ani nevím, proč jsem sem chodila. I kdyby tu kníže byl, co bych mu řekla? Ne, takhle je to asi lepší. Je dobře, že jsme se nepotkali. Půjdu, Pierre na mne čeká.“\n„Leo,“ Káťa k ní natáhla ruku.\n„Ne,“ zavrtěla hlavou. „Jsem v pořádku. Prosím, neříkej nikomu, že jsem tady byla. Doufám, že se brzo uvidíme,“ usmála se na ni a odešla.\nKáťa si zhluboka povzdechla. Přece jen jí na Stěpanovi záleželo. Ale jak řekla, bylo to jedno. Kníže byl na cestě do Londýna, a kdyby se dozvěděl, že ho Lea vyhledala, zbytečně by ho to trápilo. Bylo rozhodnuto. Káťa jen doufala, že Lea bude šťastná, a že i Stěpan jednou najde svoje štěstí.\n„Stěpane,“ Constance se širokým úsměvem vítala knížete. „Jsem moc ráda, že jsi přijel, chystala jsem se za tebou. Dáš si se mnou oběd?“\n„Ne,“ Stěpan zavrtěl hlavou. „Přišel jsem ti jen říct, že se ti brzy ozve kupec na tvůj dům.“\n„Výborně,“ usmála se na něj. „Něco k pití?“\n„Ne. Constance, přišel jsem se s tebou rozloučit.“\nKněžna ztuhla. „Ty odjíždíš?“\n„Ano,“ přikývl Stěpan.\n„Vezmi mě s sebou.“\n„To je šílené,“ usmál se na ni. „Tady ti bude lépe. Co bys dělala v Anglii?“\n„Já chci být s tebou. Miluji tě.“\nNa Stěpanově tváři se objevil soucitný výraz. „Odpusť mi, to jsem nevěděl. Nechtěl jsem ti ublížit. Zasloužíš si někoho jiného, někoho lepšího, zvlášť po tom, co sis prožila.“\n„Ale já chci tebe,“ řekla s odzbrojující upřímností.\n„Je mi to líto,“ políbil ji do dlaně. „Ták rád bych ti dal to, co potřebuješ a po čem toužíš, ale není to možné. Dej šanci někomu jinému, vdej se a buď šťastná. Doufám, že mne teď nebudeš nenávidět.“\n„To bych nikdy nedokázala,“ řekla mezi slzami.\nStěpan ji políbil na tvář. „Sbohem, Constance.“\nKdyž odešel, Constance klesla na pohovku a rozplakala se.\nLea si pomalu sundavala kabát. Otočila se ke dveřím salonu a uviděla v nich Pierra.\n„Stalo se něco?“ Zeptala se ho.\n„Ne.“ Zavrtěl hlavou. „Jsem rád, že jsi zpátky. Nevím proč, ale bál jsem se, že tě ztratím.“\n„To se nestane,“ usmála se na něj.\n„Miluju tě, Leo,“ pevně ji k sobě přitiskl.\n„I já tebe,“ řekla a zavřela oči.\nZ kostela vycházel svatební průvod. Všude byl ještě sníh, ale ve vzduchu bylo cítit přicházející jaro. Svatebčané se dívali na ženicha s nevěstou, jen Marie smutně pozorovala Ekaterinu Nikolajevovou zavěšenou do Sergeje Budjanského. Když se dozvěděla, že se Sergej zamiloval do Ekateriny, byla zoufalá. Chtěla odejít do kláštera, ale Lea jí to rozmluvila. Dokázala ji přesvědčit o tom, že jednou potká někoho, s kým bude šťastná. Michail se závistivě díval na Pierra. Nejraději by na této svatbě vůbec nebyl. Ale nakonec přišel. Lea pozítří odjížděla se svým manželem do Francie a on ji chtěl ještě vidět.\nLéopoldine zvedla hlavu k modrému nebi, kam se právě vznesl holub s holubicí, které svatebčané právě pustili z klece. O několik tisíc kilomatrů dále, pozoroval kníže Malinin racky vznášející se na pobřežím. Stál na palubě lodi, která před půl hodinou odplula z Calais. Studený vítr mu čechral vlasy navlhlé od jemného deště halícího moře před ním do mlžného oparu. Pozoroval mořské vlny tříštící se o osamělá skaliska v moři, a pak se dlouze zadíval do nebe. Loď se otočila po větru a vydala se na otevřené moře.


Plovoucí podlaha - Ing. Josef Pavlát - Praha\nVlastník stavby si objednal posouzení stavebnětech\nnického stavu podlahové konstrukce pro soudní řízení, a to z důvodu, že podlahová konstrukce vykazuje nedostatky, které dodavatel nechce uznat jako reklamaci a tvrdí, že jím odvedené dílo je zcela v pořádku.\nÚkolem znalece bylo zjistit, zda existují vady dodaného díla a pokud ano tak je popsat a prokázat proč vznily a kdo za ně nese odpovědnost a navrhnout jak je odstranit. Jde o konstrukci plovoucí podlahy v rodinném domě.\nNěkolik slov úvodem, k plovoucím podlahám:\nPředně bych rád nejprve vyvrátil několik mýtů laické veřejnosti, které se týkají "plovoucích podlah". Četl a slyšel jsem častokrát zcela nesmyslné názory, že plovoucí podlahy jsou u nás novinkou po roce 1990, a že jde o podlahy z dřevěných nebo laminátových lamel. Prosím nevěřte takovým hloupostem. O plovoucích podlahách jsem se učil jako o zcela běžné, staré a dávno známé konstrukci už na stavební průmyslovce z učebnic napsaných v roce 1964. Tedy ani v roce 1964 nešlo o žádnou novinku, ale o zcela běžnou konstrukci. Plovoucí podlahy nemají vůbec nic společného s druhem nášlapné vrstvy, mohou mít nášlapnou vrstvu i z keramické dlažby, železobetonové desky, nebo jakéhokoliv jiného materiálu. Nejvíce plovoucích podlah se u nás udělalo v šedesátých až osmdesátých letech minulého století, a to v klasických obytných panelácích, kde byla nejčastější nášlapná vrstva povlaková z PVC.\nA co tedy je, ta plovoucí podlaha ? Jde o takovou konstrukci podlahy, která má souvrství spojené s nášlapnou vrstvou oddělené od ostatních konstrukcí stavby akustickou izolací, aby se omezilo na minimum přenášení akustických impulzů vzniklých od provozu na nášlapné vrstvě do nosné konstrukce stavby. Oddělení musí být provedeno nejenom pod celou vodorovnou plochou těchto "plovoucích" podlahových vrstev, ale také na všech bočních svislých stranách. Aby tato akustická izolace měla zásadní význam, z akustického hlediska, měla by být vrstva akustické izolace alespoň o tloušťce 1 cm. Jde tedy především o zajištění předepsané kročejové neprůzvučnosti stropní konstrukce.\nTento konstrukční prvek našel významné uplatnění právě u železobetonových stropních konstrukcí v panelových domech, kde byly s kročejovou neprůzvučností u relativně tenké a dobře akusticky vodivé železobetonové desky (oproti klasickým trámovým stropům se zásypem) problémy. Proto když se v klasickém paneláku např. typu T-08B v roce 1967 provedla podlaha tak, že se na nosný panel položila parotěsná zábrana z lepenky, potom akustická izolace z rotaflexu nebo fibrexu tloušťky 4 cm, potom separační vrstva z lepenky a na ní armovaná betonová mazanina, která se nedotáhla až ke stěně, kde byl opět vložen pás fibrexu, na to přišla pryžová podložka a nášlapná povlaková vrstva z PVC, tak šlo zcela jednoznačně o plovoucí podlahu. Dilatace okolo stěn byly překryty nalepenou rohovou páskou z PVC. Sám jsem podobných plovoucích podlah dělal v šedesátých a sedmdesátých letech na pražských sídlištích kilometry.\nNaopak u současných podlah, které jsou často nazývány plovoucími, většinou ani o plovoucí podlahu nejde. Mirelonová vyrovnávací a separační vrstva o tloušťce pouhé 2 mm, která se pokládá pod lamely, nemá totiž natolik významnou akustickou funkci, aby bylo možné hovořit o plovoucí podlaze. Její význam je předevší separační, kde zajišťuje kluznou oddělovací vrstvu pro umožnění dilatačního pohybu vrstvy nášlapné a zároveň vyrovnává drobné nerovnosti podkladu, který může mít na dvoumetrové lati nerovnost do 2 mm. Lze tedy říci, že naopak současné podlahy s nášlapnou vrstvou z laminátových nebo dřevěných lamel, tak jak jsou běžně prováděny, ani plovoucími podlahami nejsou. Nazval bych je přesněji podlahami s kluznou nášlapnou vrstvou.\nPři provedeném šetření jsem zjistil následující skutečnosti:\nByla použitá laminátová podlahovina výrobce Terhűrne typu Quick Loc v provedení dub selský 967 o tloušťce lamely 7,1 mm a rozměru lamely 1285x194 mm. Tyto lamely se montují na suchý zámek s perem a drážkou, opatřený uzamykatelným vrubem ve spoji, který zajišťuje pevnou vzájemnou polohu lamel ve spoji a těsné spáry. Montáž vyžaduje použití speciálního dorážecího pravítka, kterým se zámek uzavře (zaskočí).\nPosuzovaná podlaha se nachází v prvním nadzemním podlaží nepodsklepeného rodinného domu, a to ve dvou vzájemně provozně navazujících místnostech, kuchyni a obývacím pokoji. Podlahová plocha kuchyně je 4,48*4,03= 18,05 m2 a podlahová plocha obývacího pokoje je 4,46*5,38= 23,99 m2, celková podlahová plocha je 18,05+23,99= 42,04 m2.\nByly zjištěny následující vady:\nDodavatelem dodaná podlaha je na několika místech vzdutá. Lamely jsou zvednuté od podkladu a tvoří velmi výrazná vyboulení až do výšky 5 cm nad správnou výškovou úroveň. Nejvíce se tato vada projevuje v obývacím pokoji pod oknem, kde je vzdutý pruh podél obvodové stěny,a to v šířce 50 cm a délce 2,5 m. Tato vada je způsobena zejména tím, že nebyla provedena předepsaná dilatační spára mezi podlahovou nášlapnou vrstvou a stěnou domu, anebo nebyla tato dilatační spára dostatečná vzhledem k dalším vadám, které vedly ke zvýšení vlhkosti, nabobtnání a zvětšení rozměrů lamel. Změnou vlhkostních a tepelných poměrů v interiéru, dochází k roztahování nebo smršťování podlahové nášlapné vrstvy, která musí mít možnost pohybu. Proto výrobce předepisuje minimální dilatační spáru, při teplotě v interiéru 20 °C a relativní vlhkosti 50 %, v šířce 1,5 cm. Při těchto hodnotách teploty a vlhkosti jsem však zjistil, že v některých místech, a to právě i v místě této vady, je dilatační spára nulová !!! Potom dojde k tomu, že roztahující se podlahová vrstva se opře o zeď a při dalším zvětšení svojí délky se vyboulí směrem nahoru. Dolů nemůže, tam je podklad. V našem případě má zcela evidentně na tuto vadu zásadní vliv, kromě nedostatečné dilatační spáry také ta skutečnost, že podlahová nášlapná vrstva byla položena na nedokonale vyschlý betonový podklad, přičemž navíc nebyla použita parotěsná zábrana, která má zamezit pronikání vlhkosti z podkladu do podlahoviny a její nasávání do nášlapné vrstvy. Zvětšením vlhkosti lamel se zvětšil jejich rozměr a dilatační spára, pokud při pokládce nějaká byla, nestačila tuto objemovou roztažnost vykompenzovat. V tomto případě jde jednoznačně o chybu na straně dodavatele, který měl použít technologickým předpisem výslovně předepsanou polyetylenovou 0,2 mm tlustou parotěsnou zábranu s přesahy ve spojích min. 20 cm, nebo slepovanou či svařovanou, pokládku měl provést na proschlý povrch a přitom měl provést předepsané dilatační spáry.\nDále bylo zjištěno, že dodavatelem dodaná nášlapná vrstva na několika místech (kde není vzdutá) neleží na podkladu, ale směrem k podkladu se při zatížení dotlačuje (prohýbá-pruží), a to až o 5 mm. V tomto případě je vada zapříčiněna nerovností podkladní vrstvy a použitím vyrovnávací podložky z pěnového polyetylenu (mirelon) o nedostatečné tloušťce. Norma připouští maximální nerovnost podkladu naměřenou na délce dvoumetrové latě 2 mm a technologický předpis výrobce určuje použití pěnového polyetylenu o tloušťce 2 mm. Tyto základní parametry nebyly zhotovitelem respektovány což způsobilo, že nášlapná podlahová vrstva je v místech větších prohlubní podkladní vrstvy ve vzduchu a neleží na podkladní vrstvě a tenká mirelonová vrstva není schopna tak velkou nerovnost eliminovat. Vina je v tomto případě zcela jednoznačně na zhotoviteli, který položil podlahu na nerovný podklad, ačkoliv jako odborník měl vědět, že takový postup je rozporu s technickou normou, a že výsledkem bude vada díla.\nOmluvou v žádném případě nemůže být argumentace zhotovitele, že nášlapnou vrstvu pokládal na podklad objednatele, tedy na podklad který si sám nepřipravoval, a to se svolením objednatele. Podle občanského zákona § 563 zhotovitel odpovídá také za vady, jejichž příčinou je vadnost věci, která má být opravena nebo upravena, či nevhodnost pokynů objednatele, jestliže ho na vadnost věci či nevhodnost pokynů neupozornil. Zhotovitel tedy měl jako odborník povinnost upozornit odběratele na důsledky takového chybného postupu a v případě, že by i přesto odběratel trval na chybném technologickém postup, měl si nechat zhotovitel podepsat od objednatele prohlášení o tom, že ho na všechna konkrétní rizika, která vyplývají z chybného technologického postupu, na kterém objednatel trvá, upozornil. Zhotovitel tedy plně odpovídá za vady, které má provedená oprava nebo úprava při převzetí věci objednatelem, jakož i za skryté vady, které se vyskytnou po převzetí věci v záruční době.\nDále bylo zjištěno, že dodavatelem dodaná nášlapná vrstva vykazuje na svém povrchu (kde není vzdutá) nerovnosti pod náhodně položenou dvoumetrovou latí až 9 mm, ačkoliv podle ustanovení ČSN 74 4505 je povolena maximální nerovnost pouze 2 mm. Na dotaz zda dodavatel prováděl vyrovnávací (nivelační) stěrku jsem dostal odpověď, že nikoliv, protože dodavatel uvedl do dokladů o dodávce, že pokládku podlahy provede na povrch objednatele. Na dotaz zda byl objednatel upozorněn dodavatelem na skutečnost, že v případě křivosti podkladní vrstvy nad rámec hodnot daných normou bude podlaha neobvykle křivá, a to v rozporu s normovým ustanovením a navíc hrozí další technické defekty a špatná funkce podlahy v průběhu provozu, jsem dostal odpověď, že na takové riziko nebyl odběratel zhotovitelem upozorněn. Tato vada tedy vznikla porušením ustanovení ČSN a základních zásad správného technologického postupu ze strany zhotovitele. Platí zde stejné důsledky jako v předchozím bodě.\nDále bylo zjištěno, že dodavatelem dodaná nášlapná vrstva vykazuje na několika místech zvednutí konců hran lamel v jejich styku, a to až o 2 mm. Tato vada je způsobena nadměrným navlhnutím a bobtnáním hran lamel, které se tímto vlivem zvedají. Příčina je v chybějící parotěsné zábraně, která je technologickým předpisem předepsána a zhotovitel jí neprovedl a zároveň pokládkou podlahy na nedokonale vyschlý podklad. Jde tedy o vadu zaviněnou zhotovitelem nedodržením správného technologického postupu.\nDále bylo zjištěno, že dodavatelem dodaná nášlapná vrstva vykazuje na několika místech spáry mezi lamelami (měřeno spárovými měrkami) až 1,2 mm. Jde o vadu, která je způsobena nedokonalým doražením zámků sousedních lamel. Podle předpisu EPLF (viz. seznam podkladů) může být tolerována maximální šířka spáry 0,15 mm (výjimečně 0,2 mm), ale podle technologického předpisu výrobce má být u tohoto typu podlahoviny spára nulová. Je tedy nutné dodržet přísnější kritérium, za které si odběratel zaplatil. Vada je jednoznačně způsobena chybným provedením ze strany zhotovitele, který nedokonale dorážel lamely při jejich spojování originálním montážním přípravkem.\nDále bylo zjištěno, že dodavatelem dodaná nášlapná vrstva je na několika místech položena až těsně k obvodové zdi, tedy bez dilatační spáry. Vada je jednoznačně způsobena chybným provedením ze strany zhotovitele, který nerespektoval povinnost dodržet dilatační spáru v šíři 15 mm.\nDále bylo zjištěno, že dodavatelem dodaná nášlapná vrstva je položena pouze na 1 mm tlustou podložku z pěnového polyetylenu, ačkoliv podle technologického předpisu výrobce má být použita podložka o tloušťce min. 2 mm. Vada je jednoznačně způsobena chybným provedením ze strany zhotovitele, který nerespektoval povinnost použít předepsanou akustickou a vyrovnávací podložku z pěnového polyetylenu.\nDále bylo zjištěno, že při montáži dodavatelem dodané nášlapné vrstvy nebyla vůbec použita povinná parotěsná zábrana z polyetylenové fólie tloušťky minimálně 0,2 mm, která má být položena s minimálními přesahy 20 cm, nebo slepována viz. technologické pokyny výrobce. Vada je jednoznačně způsobena chybným provedením ze strany zhotovitele, který nerespektoval povinnost použít předepsaným způsobem parotěsnou zábranu z polyetylenové fólie.\nDále bylo zjištěno, že při montáži dodavatelem dodané nášlapné vrstvy nebyly povinné polyetylenové podložky vytaženy 20 mm nahoru po obvodových stěnách za olištování, (viz. technologické pokyny výrobce), ale podložka končí v rohu mezi stěnou a podkladem podlahy. Vada je jednoznačně způsobena chybným provedením ze strany zhotovitele, který nesprávně položil podkladní vrstvu z pěnového polyetylenu.\nPři místním šetření byla po dobu jedné hodiny měřena teplota a vlhkost vzduchu v místnostech s problematickou podlahou a bylo zjištěno, že při teplotě 21 stupňů je v místnostech vlhkost vzduchu 54-55 %. Tyto hodnoty provozního prostředí pro předmětný typ podlahy, jsou považovány za obvyklé a jsou v souladu s tolerancí určenou výrobcem.\nPodle informací podaných objednatelem znaleckého posudku, byly podkladní vrstvy podlahy v obou místnostech před pokládkou nášlapné vrstvy rekonstruovány. V obývacím pokoji byla na stávající podkladní beton položena hydroizolační vrstva ze svařovaných živičných pásů typu IPA a na ní krycí a vyrovnávací vrstva z betonové mazaniny o tloušťce 3 cm. V kuchyni byla provedena podkladní betonová vyrovnávací mazanina, na ní byla položena hydroizolační vrstva ze svařovaných živičných pásů typu IPA a na ní tepelná izolace z polystyrenu o tloušťce 5 cm, potom polyetylenová separační fólie a nakonec betonová vyrovnávací vrstva o tloušťce 8 cm. Vyrovnávací stěrky nebyly provedeny ani v jedné z obou místností.\nVzhledem k tomu, že nebyl předložen stavební deník ani jednoduchý záznam o stavbě, ve kterém by byly zaznamenány konkrétní údaje o kontrolní činnosti nezávislého stavebního dozoru, není možné žádným věrohodným dokladem doložit přesný časový postup prací, ani přesný popis technologie provádění prací, ani provádění a výsledky případných měření v průběhu realizace, ani údaje o dodávce, druhu, skladování a dopravě materiálu, ani případné výhrady ze strany investora nebo dozoru stavby a reakce zhotovitele. Podle informací podaných při místním šetření objednatelem znaleckého posudku, nebyl mu nikdy žádný stavební deník ani jednoduchý záznam o stavbě zhotovitelem díla předložen, z čehož vyplývá, že nebyl řádně, v souladu s právními předpisy, veden. V tomto směru byl tedy dodavatelem porušen § 100, odst. 3 a 4, zák. č. 50/1976 Sb., čímž dodavatel vědomě a pravděpodobně tedy i úmyslně a záměrně zkomplikoval průběh případné kontroly nad kvalitou jeho dodávky.\nZe zjištěných nedostatků, (absence parotěsné zábrany, použití tenčí mirelonové podložky, pokládka na nerovný podklad, pokládka na nedostatečně vyschlý podklad, nedodržení dilatačních spár, nevytažení podkladních polyetylenových vrstev svisle podél stěn min. 2 cm, nedbalé doražení některých zámků, nevedení zákonem předepsané dokumentace o průběhu realizace díla) vyplývá, že zhotovitel při realizaci a dodávce díla postupoval velmi nedbale a v rozporu s ustanovením technických a právních norem, což mělo za následek vadnou dodávku a vzniklé a výše popsané komplikace a vady.\nPo odstranění lišty lze zjistit nejenom správnost dilatace, ale také přítomnost polyetylenové parotěsné zábrany a mirelonové podkladní vrstvy a způsob jejich ukončení... Zvednutá čela sousedních lamel jsou zcela zřejmá i vizuálně... Měření rovinnosti povrchu dvoumetrovou vážní latí. Zjišťují se nerovnosti i vodorovnost...\nSpárovými měrkami lze přesně změřit spáry mezi lamelami... Podlaha opřená o zeď, s nedostatečnou dilatací, se vzdouvá... Po odkrytí prahu lze zjistit kvalitu a povrchovou úpravu podkladu a přtomnost, druh a kvalitu položení podkladních vrstev...\nJe nutné demontovat podlahu v celé své ploše. Vytřídit demontované lamely, takové lamely, které jsou celé a nebudou nijak poškozené (ani hrany nabobtnalé vlhkostí, ani zámky) bude možné znovu použít znovu, ostatní je potřeba doplnit novými. Na podklad se musí provést nivelační vrstva – vyrovnávací stěrka, aby byl podklad rovný podle předpisu, tedy maximální přípustná nerovnost je 2 mm na náhodně položené 2 m lati. Podklad je třeba nechat řádně vyschnout, vlhkost podkladu musí být menší než 2,0 % CM. Potom položit po celé ploše parotěsnou zábranu z polyetylenu 0,2 mm s přesahy minimálně 20 cm, nebo slepovanou se samolepícími pásky a vytáhnout jí min. 2 cm nahoru po stěnách, aby utvořila "vanu" pro podlahovou nášlapnou vrstvu. Potom položit akustickou a vyrovnávací vrstvu z pěnového polyetylenu (Mirelon) o tloušťce 2 mm, která bude položena těsně k sobě a spoje zajištěny lepící páskou, opět s vytažením minimálně 2 cm na stěny. Lamely je nutné skladovat minimálně 48 hodin před pokládkou v prostředí kde budou pokládány. Pokládku provádět při teplotě cca 20 stupňů a vlhkosti vzduchu v rozmezí 50-60 %. Při pokládání lamel dodržet dilatační spáru od stěn 15 mm a pečlivě dotahovat spáry předepsaným dorážecím pravítkem, aby dokonale zapadly všechny zámky. Při provádění rekonstrukce podlahy doporučuji zajistit kvalitní a nezávislý stavební dozor, aby dodavatelská organizace byla pod odbornou kontrolou. Vyžadovat od dodavatele zákonem předepsaný jednoduchý záznam o stavbě, ve kterém bude zapsán v průběhu času provádění pracovní postup, použitý materiál a naměřené hodnoty vlhkosti, teploty, apod.


Dovolená Katar Doha - zájezdy all inclusive 2022 | cKlub.cz\nNejlevnější dovolená Katar Doha 2022\nVyberte oblast doha\nVízum do Kataru 2022 - jaké doklady potřebuji\nDovolená v Doha\nPoznejte hlavní město Kataru, kterým je Dauhá. Právě dovolená v Doha vám nastíní krásy tohoto neustále se rozvíjejícího města. Obdivovat budete nejenom katarské národní muzeum, ale také okruh Losail a spoustu historických objektů. Zájezd do Doha, to však není jen starobylá architektura, jak by si mohl, kdo myslet. Toho město skrývá i svojí moderní a nadčasovou podobu. Užívat si budete krás místního přístavu a také všestranného okolí. Všude narazíte na vstřícnost a přemíru zajímavostí.\nUbytování v Doha odpovídá vždy požadavkům daného cestovatele. A nutno podotknout, že na své si v tomto směru přijde naprosto každý. Kvalitní nocleh si budete moci dopřávat včetně polopenze, plné penze nebo all inclusive. Vyberte si hotel blízko pláže nebo samotného centra a tam si vychutnávejte atmosféru tohoto města. Nejlevnější dovolená v Doha je cenově dostupná díky last minute nabídkám.