10 oblíbené blogy, které přinesl jejich tvůrci miliony\nLidé začnou blogování hned z několika důvodů: někteří mohou jen chtějí podělit s lidmi, jejich myšlenky, jiní se snaží prodat určitý produkt nebo napomáhat jeho prosazování, a jiní proto se snaží, aby si pomohli sami.\nBez ohledu na důvody, začal blog, může se náhle stala úspěšnou a přinést do svého tvůrce milionů dolarů. Před vámi - výběr z nejúspěšnějších a nejčtenějších blogů na světě, kteří učinili jejich tvůrci bohatý.\nblog, "Huffington Post" bylo vytvořeno Kenneth Lerer, Andrew Breitbart, Jonah Peretti a Arianna Huffington. Nový obsah se pravidelně objevuje v tomto blogu, které pokrývají širokou škálu témat: politiky, obchodu, životního prostředí, zábava, technologie a další.\nblog koncept byl vynalezen v květnu roku 2005, a projekt byl zahájen jen o několik dní později, o rok později jedním z hlavních bank, které investoval do projektu 5 milionů dolarů, a to i za několik let, a to díky fundraisingu a různé investiční blogu shromáždila více než $ 15 milionu v roce 2011, rok za 315 milionů $ získala blogu „AOL“, a jeden ze zakladatelů. - Arianna Huffington - zůstal jako šéfredaktor.\nNyní na blogu pracuje velké množství lidí, například ve stát je 9000 pravidelných přispěvatelů, mezi nimi politici, celebrity a uznávaných vědců. Blog je napsán nejen pro americké publikum - bylo také kanadský, britské, francouzské, italské a španělské verze, orientované na zájmy občanů těchto zemí.\nTento blog se stala tak populární a získal důvěru čtenářů je, že v roce 2009, „Forbes“ časopis dal Arianna Huffington 12. místo v seznamu nejvlivnějších žen ve světě.\n„TechCrunch“ klade na stránkách novinek a informací v tak či onak spojeny s technikou. Blog založil a vytvořil Michael Arrington v roce 2005, v roce, a později na základě obsahu „TechCrunch“ byla vytvořena řada dalších blogů podobných předmětů, které jsou společně označovány jako „TechCrunch síť“: například, blog věnovaný výhradně do počítačů a mobilních zařízení - " MobileCrunch“. Také veškerý obsah „TechCrunch“ je přeložen do francouzštiny a japonštiny - „TechCrunch Francie“ a „TechCrunch Japan“, respektive tento krok přinesl blog více a více populární. Nyní se náklady na blog je $ 100 milionů.\nZakladatelé jsou dnes již přesahují hranice blogů sebe: například organizují různé konference o počítačové a síťové technologie - jedna z těchto událostí, „TechCrunch Moskva“, se koná každý rok v Moskvě. Přijďte si poslechnout zprávy z předních odborníků v oblasti IT průmyslu může být kdokoli, co víc, pokud máte zajímavý projekt, se můžete zúčastnit v „Bitvě o začínající“ - ukázat své výrobky takovým způsobem, aby nejvýznamnější globální investoři mají zájem v nich.\n„Gawker“ byl vytvořen New Yorker Nick Denton v roce 2003 a nabízí diváci dozvědět nejrůznější informace o světových celebrit - herci, hudebníci, politici. Často publikoval pověstí, klepy, zprávy a události ze života hvězd a předních politiků na světě (v průměru 20-30 článků každý den), a zdroj je většinou anonymní informátoři z jiných populárních médiích.\nZa celou dobu své existence, „Gawker“ získal finanční prostředky od známých investorů, a nyní náklady na blogu se odhaduje na 100 milionů $.\n„Lifehacker“ - je blog obsahující převážně rady a tipy, jak dělat každodenní život mnohem jednodušší a příjemnější, stejně jako informace o novinkách ve světě gadgets a software. V současné době blog vlastněný „Gawker Media“ (majitelé blog číslo 3 na našem seznamu), a získal významnou podporu od „Microsoft“. „Lifehacker“ byla založena v roce 2005 Gina Trapani: poprvé pracovala na blogu, a o rok později se k němu připojily dva editory.\nJeho vysoká cena je nutné blog je nejen jedinečný a zajímavý obsah, ale také významné investice, které společnost „Sony“ - je nyní pozemek existuje hlavně kvůli zveřejněny na it reklamy. Daily blog je stanoven na 18 článků, nejpopulárnější je v Japonsku a Austrálii, a k dnešnímu dni již cena - 109 milionů $.\nTento blog „Mashable“ zveřejnila zprávu o internetových stránek, sociálních médií a technologií. Založil blog Scottish teenager Pete Cashmore v roce 2005, tedy v roce, a zaměření z toho je ve zprávách z médií, ale ne méně než články s událostmi ze světa technologií, zábavy, online hry, film, memy a pomůcek. „Mashable“ - jedna z největších lokalit na světě: v roce 2009 vstoupil do top 25 nejlepších blogů na světě. V 2013. roce blogu je 3, 2 miliony předplatitelů v „Twitter“ a asi 1 milion předplatitelů v „Facebook“.\n„Mashable“ Od roku 2007, tedy v roce založila vlastní ocenění za nejlepší online komunit a služby: hlasování se provádí on-line abonentům blogu a jejích partnerů. Později bylo přidáno několik dalších nominací - nejlepší mobilní aplikaci, nejlepší video a nejslibnější startovací rok. Náklady na „Mashable“ v současné době činí 95 milionů $.\nBen Huh založil blog v roce 2008, všechny druhy humoru je zveřejněn v jejích stránkách, vtipy, komických videí a fotografií - žádné vtipné situace po celém světě. Pět měsíců po zahájení blog získala společnost „Cheezburger Inc“, jeho hlavní příjem pochází z investic a publikovány v blogu reklamy. Každý měsíc, místo přichází více než milion unikátních návštěvníků, a tvůrci „Fail Blog“ V roce 2009 vydal svou knihu vtipů, které vyšlo o rok a dobře prodávají.\nNa tiskové práci nejen zaměstnancům blogu - většina materiálů na těchto stránkách jsou účtovány na nečleny. Samozřejmě, že blog získal řadu prestižních ocenění pro on-line publikací. Tam je dokonce spojen skandál: v roce 2009, „Fail Blog“ zaslali snímek webové stránky na webu „Guinness“ - „co největší počet lidí zabitých při teroristickém útoku“ a za předpokladu, to s odkazem nazvanou „Beat rekord.“ „Guinness“ hrozil právní kroky, odkaz byl odstraněn, ale příběh byl široce uveřejněný a za předpokladu, „Fail Blog“ více populární.\nPřesná hodnota blog není inzerován, ale předpokládá se, že se jedná o několik milionů dolarů.\n„Smashing Magazine“ publikuje tipy pro návrháře a vývojáře webu - blog byl založen v roce 2006 Sven Lennarttsem a Vitaly Friedman: dávají vyhodnocení různých software a programy pro web kódování, stejně jako všechny nové nástroje orientované lidé pracující v oboru počítačových sítí. Kromě toho tvůrci blogu vydávají vlastní učebnice pro design a vývoj internetového obchodu je ilustrována příklady ze života. Také na místě je k dispozici ke stažení zdarma fonty, ikony, šablony a další věci, které pomáhají webové vývojáře a webové designéry. Obrovský příliv peněz je poskytována kvůli zveřejněny v blogu reklamy, investic a dary - náklady na „Smashing Magazine“ je 5.000.000 $.\nTento blog je věnován na řadu informací o podnikání, byla založena v roce 2009 Kevin P. Ryan a je dnes považován za jeden z nejvíce důvěryhodných poskytovatelů takových informací, jako veškerý obsah pochází z důvěryhodného zdroje. Všechny analytické zprávy publikované jednu hodinu po jejich vystoupení v médiích, u nichž 45 zkušení novináři neustále „monitor“ události.\nUživatelé také mohou hlásit zprávy - speciální službu, kterou mu na internetových stránkách, kde každý může opustit anonymní zprávy, kromě toho, všechny události jsou poskytovány s odborným výkladem. „Highlight“ místa je ironický tón prezentaci navíc blog poznamenává, jak je možné tyto informace důvěryhodný, a který byl záměrně zkreslený. Na místě, stejně jako zdroj referenčních takových autoritativních publikacích, jako je „The New York Times“ a „National Public Radio“.\nEditors blog - odborníci v oblasti zpravodajských služeb, například šéfredaktor Henry Blodget dříve pracoval jako manažer „Merrill Lynch“, „Pierce“ a „Fenner & Smith“, a jeden z pravidelných přispěvatelů Dan Frommer byl zaměstnanec „Forbes“.\nČistá hodnota aktiv posouzení blog Kevin S. Ryan - 3.000.000 $.\nblog o síťových technologií „Engadget“ byla založena v roce 2004 Peter Rojas: zveřejnila nejvíce čerstvé novinky ze světa spotřební elektroniky a technologických pomůcek. Často se na webu existují zprávy o vývoji technologických inovací, jakož i znaleckých posudků o těch či jiných pomůcek. Na blogu má desítky profesionálních analytiky a novináři: v blogu editor, Darren Morf, vstoupil do Guinessovy knihy rekordů jako nejplodnější profesionální blogger na světě - jako z 5. října 2010, rok on vydával 17,212 článků.\nKromě přímé články, místo má svou vlastní aplikaci ve formě deníku, který si můžete stáhnout za malý poplatek, stejně jako jejich vlastní show. Blog je napsán v několika jazycích - japonština, čínština, korejština a německých.\n„Engadget“ je zahrnut v „Technorati Top 100“, av roce 2010, rok byl označen jako jeden z nejlepších blogů roku. Cena je miliónů $ 3, 2.\n„The Daily Beast“ publikování zprávy a recenze o různých událostech ve světě - od módních přehlídek do legračních věcí. Blog založen Tina Brown v roce 2008, av roce 2010 se firma sloučila s „Newsweek“, vydělávat na obou stranách velkého přílivu hotovosti.\nVelký příjem blog přináší knihu „Beast knihy“, jehož obsah je založen na nejzajímavějších materiálů místě po dobu jednoho roku. Kromě toho blog vede několik jeho vlastních hodnocení - například vysoké školy, časopisy a další. blog publikum asi tři miliony uživatelů každý měsíc a náklady na „The Daily Beast“, se v současné době odhaduje na 100 milionů $.\nOde avokádo: neuvěřitelně krásných fotografií z pokrmů s avokádem\nNejjasnější hvězdy hudebního průmyslu mladší 30 let


Výkup tvrdokovu Nýrsko, výkupy tvrdokovů celá ČR - i-tvrdokov.cz\nVykupujeme tvrdokov (materiál pro výrobu obráběcích nástrojů), pro jeho významný obsah prvků. Výkup tvrdokovu, nebo taky nazývaného "slinutého karbidu" provozujeme v lokalitě Nýrsko tak i po celém území ČR.\nVýkup tvrdokovu Nýrsko: Tvrdokov vykupujeme v mnoha oblastech a to jak ve městě Nýrsko tak i po celém území České Republiky. Jsme velice flexibilní firma, která zajišťuje převzetí materiálu ve většině případech do 24 hodin od kontaktu.\nVýkup tvrdokovu, neboli výkup slinutého karbidu probíhá v mnoha městech například (Nýrsko, Krnov, Tábor, České Budějovice, Praha... Prakticky po celém území ČR. Viz seznam níže.


12.5.2016 – O víkendu se ochladí a budou potřeba i deštníky. Tlaková níže bude postupovat přes naše území od jihu a od severozápadu bude proudit studený vzduch. „Očekává se pokles teplot až o 10 stupňů Celsia,“ řekla Novinkám Dagmar Honsová z Meteopressu.\n16.7.2009 – Milovníci letních veder si už teplo užijí jen do pátku. V sobotu se totiž výrazně ochladí a bude pršet.\n24.3.2010 – Na březen mimořádně teplé počasí skončí v pátek. Poté se ochladí až o deset stupňů a bude pršet. Na Moravě a ve Slezsku navíc hrozí od čtvrtka do soboty silný vítr.


Ujetá katarze ujetého příběhu o ujeté ruce - Novinky.cz\nNovinky.czKulturaUjetá katarze ujetého příběhu o ujeté ruce\n18. 1. 2011, 8:00\nAniž jsem postižen akutním záchvatem národní sebechvály, vedle Irů, Skotů a Maďarů jsou podobným sebemrskačstvím - zcizujícím léta nesvobody a stále stejně nepevné režimy upínající se jen k světlým zítřkům - obdařeni už jenom Češi. To je i základní půdorys Sokolova blíženectví s McDonaghem.\nProti němu stojí recepční Mervyn Martina Fingera. Prosťáček a klikař,nebo provokatér sázející na bezprostřednost, která ho vytáhne z každého průseru? Deset poloh a desetkrát herecký koncert! Toby a Marylin Domingose Correii a Markéty Stehlíkové jsou děti doby. Zlodějíčkové z drogově dealerského prostředí. Věčně v ohrožení.


Vlčí kolo - Musílek Petr - Oficiální webové stránky\nV L Č Í K O L O\n/Pohádky a pověsti/\nMůj příběh je podobný pověsti. Obrysy jsou bez hran, detaily zamlžil čas. Jen zážitek vzdáleného letního odpoledne zůstal nepopsatelně stejný. A právě jeho nepopsatelnost nesu jak erbovní znak všemi dny svého života.\nPocházím z městečka, které se ani za padesát let příliš nezvětšilo. Přesto pamatuji jeho napůl venkovskou tvářnost. Blátivé cesty, po deštích rozryté stružkami, pole a louky zabíhající do ulic, rybníky, řeku a okolní kopce. Když dnes přijedou lidé z jiných měst a řeknou - tady je krásně - nevědí o čem hovoří. Ano, je tady krásně, je tady stále ještě krásně. Ale půvab a kouzlo, které Vysočina měla, je již zpola setřen a zasut překotnou lidskou činností.\nV době mého dětství byly lesy plné hub, borůvek, jahod a malin. Potoky a rybníky se hemžily rybami a remízky zněly zpěvem ptáků. Snad že bylo nedlouho po válce a dospělí kvapem stavěli domy, zaváděli nové pořádky nebo se novým pořádkům bránili, patřil celý kraj nám, dětem.\nChodívali jsme do údolí za kaplí Svaté Anny k jeskyním a zbytkům zborcených tajných chodeb. V lesích u Dolního mlýna na řece Doubravce jsme slézali kopce a skály a zakopávali klukovské poklady. Znal jsem u Doubravky každý kout a každý její zákrut. Prolezl jsem každou skalní rozsedlinu. A přesto se stalo, že jsem v těch tak důvěrně známých místech zabloudil.\nBylo září. Volného času den po dni ubývalo. Jednou odpoledne jsem odešel bez kamarádů. Rád jsem chodil sám. Někdy za košíkem hub, někdy jen za lesem a řekou. Měli jsme svá tichá tajemství, o kterých se dalo hovořit jen mlčky a beze svědků. Odpoledne v Doubravčině údolí uteklo jako její zpěněná voda. Domů jsem se vracel jako pokaždé stejnou pěšinou a stejnými zkratkami. Přesto se mi zdálo, že les kolem je jiný. Mé myšlenky byly ještě na prázdninách a tak\ntrvalo chvíli než jsem postřehl, že bloudím místy, která neznám. Zarážely mne větve spadlé ke kořenům, vlhkost a vůně vody, která na lesním svahu působila cize. Prodral jsem se houštím až do míst, kde se stromy rozestupovaly. Přímo přede mnou ležela mýtina s malým návrším. Pamatuji, že na vyvýšeném místě stál dřevěný kříž obrostlý trávou a o pár kroků stranou se třpytila hladina jezírka zpola zakrytá rozkvetlými lekníny.\nByl jsem zaskočen radostí ze svého objevu. O tom místě nikdo z nás, kluků, nevěděl. Taková krása. A vlastně to nebylo jen krása, ale i hluboký pocit harmonie, která mne vtahovala do svého středu.\nByly zde stromy, tráva, voda, květy a motýli. Bylo zde všechno, co může být i jinde, ale všechno složeno v dokonalý tvar čistoty a souzvuku. Nic jsem nechápal. Usedl jsem do trávy a zapomněl na čas.\nSlunce pomalu klouzalo mezi korunami stromů, až hladina jezírka zprůzračněla. V čase mezi dnem a narůstajícím stínem dostala hlubina rozměr, který snad ukazoval do nekonečna. Možná jsem dostal strach z tak ohromujícího zážitku? Byl jsem dítětem světa, v němž nejsou věci ani zcela čisté, ani dokonale krásné.\nVečer sestupoval mezi kmeny stromů a já ve spěchu opustil svou právě objevenou zemi. Měl jsem zcela vědomý pocit, že se vrátím. Ta země se stala mou součástí, zázrakem klukovské hrdosti, tajemstvím příštích dní.\nNa kraj lesa byl najednou pár kroků. Přeběhl jsem kopec a uviděl první městské domy.\nV následujících dnech jsem mýtinu s jezírkem marně hledal. Nebylo ani ponuré houští, ani spadané větve. Les voněl vůněmi pozdního léta a vzdoroval mé zvědavosti. Bloudil jsem tudy mnohokrát. Jako dítě, i později jako dospělý. Hledal jsem chaoticky i s rozmyslem. Vyzvídal jsem na lidech, kteří les nad Doubravkou znali. Nikdo nic nevěděl.\nTrvalo léta, než jsem pochopil, že tenkrát v pozdním odpoledni, jsem mimoděk otevřel průchod do neviditelné a přesto přítomné země. Ten pocit, že ji najdu trvá, přes horečnou marnost hledání.\nJen jak běží čas jsem klidnější a vyrovnanější. Vím, že nemusím ztrácet naději. Vím, že země do které jsem kdysi nahlédl, je přítomná ve všech zákrutech cest i za všemi vteřinami času. Je trochu i ve mně.\nA to je veliké, nepředstavitelné štěstí.\nV Borové žil kdysi mladý muzikant Jiřík. Byl to hezký, veselý chlapec a lidé ho měli rádi. Jednou hrál s kapelou při posvícení v Ransku. Hráli od rána do poledne, od poledne do večera a od večera do rána. Za úsvitu si muzikanti na chvíli zdřímli v seně u sedláka, a potom šlo všechno znovu od začátku. Jídlo se nosilo, pivo teklo proudem, v kole se točili bohatí i chudí. Jednou do roka svorně zapomněli na rozdíly, závist i sousedské hádky, na ploty a meze. Posvícení patřilo všem.\nOdpoledne druhého dne již muzikanti umdlévali, a když se přiblížil večer, jeden po druhém mizeli domů. Jen Jiřík jakoby nevěděl, co je únava. Procházel mezi stoly a hrál písničku za písničkou. Bylo již pozdě, když se od stolů zvedli poslední hosté. Jiřík jim musel hrát cestou domů, a než vyprovodil posledního chasníka, obešel celou ves.\nZa okny chalup už dohořívaly petrolejky, oblohou šplhal měsíc, náves se vylidnila a ztichla. Jiřík zamířil k domovu. Housličky pod paží, vyhrnutý límec kabátu a hlavu plnou melodií. Přešel nízké strniště a byl v lese. Noc byla jasná, měsíc chvílemi nakoukl mezi větve stromů, a tak se Jiříkovi šlapalo jako po panské cestě.\nByl už hodný kus od Ranska, když se obloha zatáhla a měsíc zmizel za mraky. Teď bylo ouvej - stačí zakopnout a má po houslích i po živobytí. Našlapoval opatrně jako kočka, ale přece jen chvílemi škobrtl a ramenem vrazil do kmene stromu až struny zaskřípěly. Les však pozvolna řídl a mech vystřídalo kamení. Teď už by měl mít nejhorší kus cesty za sebou.\nNáhle však ztratil půdu pod nohama, a než se nadál, seděl kdesi dole mezi nalámanými větvemi a chvojím. V té tmě s obavami osahával housle. Za chvíli vyšel měsíc a Jiříkovi se ulevilo - byly celé. Rozhlédl se kolem a vidí,\nže je v nevelké roklině. "Že jsi nezasvítil o chvíli dřív,"\npomyslel si Jiřík a hledal kudy ven. Vtom se ozvalo táhlé zavytí. Jiříkovi ztuhla krev v žilách. Nebyl žádný strašpytel, ale v té chvíli mu prolétly hlavou ty nejdivočejší babské povídačky. Začal se drápat nahoru, ale svah byl příliš strmý. Chtěl se vrhnout na opačnou stranu rokle. Stačil však jen popojít a z černočerné tmy zasvítil pár hrozných očí. Ohlédl se a za zády mu svítil druhý pár. Měsíc se zvědavě naklonil nad černou prohlubeň a Jiřík v jeho světle uviděl celou vlčí smečku.\nVlci byli nenadálým setkáním na okamžik překvapeni. Brzy se však osmělili a vytvořili kolem Jiříka stále se zmenšující kruh. Teď už se Jiřík opravdu bál. Co dokáže s holýma rukama? Měl jen svoje housle. Ale co s nimi proti vlkům? To je můj konec, pomyslel si. Když ale konec, tak s muzikou. Ještě si naposledy zahraji.\nPřitiskl nástroj k roztřesené bradě, nejistou rukou stiskl smyčec a lehce přejel po strunách. Vlci se zarazili. Z houslí proudila do Jiříkových paží jistota a klid. Jeho ustrašené srdce zaplašilo bázeň a Jiřík hrál a hrál. Hrál jakoby kolem nebyl les a vlčí smečka, ale roztancovaná hospoda. Jasné tóny splývaly se strun, klouzaly postříbřenými svahy stoupaly vzhůru za měsíčním třpytem.\nVlci kroužili okolo Jiříka, točili se jako očarovaní, ale k Jiříkovi se nepřibližovali. Celou dlouhou noc trval ten koncert. Všechny písničky, které se kdy naučil, přehrál Jiřík svým podivným tanečníkům.\nRáno ho zaslechl sedlák, který jel stahovat klády a přivedl lidi ze vsi. Když nahlédli do jámy, uviděli muzikanta a kolem v zemi vydupaný kruh. Lidé pomohli Jiříkovi ven z rokle a odvedli ho do Borové.\nDlouho se potom v okolních vsích vyprávělo, jak borovský muzikant vyhrával vlkům. Kdo u toho nebyl, ten jen pokýval hlavou a myslel si své. Ale ať to bylo jakkoliv, tomu místu, kde Jiřík v noci po raneckém posvícení koncertoval, borovští ještě dlouho říkali"Vlčí kolo".\nMezi Hutí Svatého Josefa a Raňkovem stával kdysi dvůr Čebín. V době, o které vyprávím, byl dvůr již léta opuštěný a zborcené zdi zvolna mizely v maliní a vysoké trávě. Lidé sem přicházeli zřídka. V okolních vsích se říkalo, že zde po nocích straší ohnivý muž.\nV té době žil v blízkém Jilmu sedlák, který jakoby nepatřil do zdejšího kraje. Rozumoval o věcech, které místním lidem vůbec nepřišly na mysl, protože nesouvisely se životem na vsi. Jak ale plynula léta, sousedé přivykli jeho rozumování a brali ho jako neškodného podivína.\nTenhle sedlák slyšel mnohokrát vyprávět o Čebínském lesním strašidle. Mnohokrát se chystal na noční výpravu, ale pokaždé ji na poslední chvíli odložil. Jednou byla příliš světlá noc, jindy foukal nesprávný vítr, potřetí to vycházelo na nesprávný den. Zdálo by se, že je sedlák bojácný a že sám sobě klade překážky do cesty na kterou ho lákala zvědavost. Všechno však bylo jinak. Sedlák si říkal, že je-li na Čebíně ohnivý muž, musí ho natrefit hned napoprvé a nechodit do lesa jako hajný na vysokou. Jednoho večera bylo všechno, jak si sedlák přál. Tma byla jen co by člověk viděl na dva kroky před sebe, vítr foukal ze západní strany ani silně, ani slabě a listí se v něm kolébalo a šustilo jako opatrné našlapování kočičích tlapek. I den byl správný, a tak sedlák zaběhl do ztemnělého domu, oblékl teplý kabát, vzal hůl a zamířil k lesu.\nCesta nebyla daleká. Prošel březinou za vsí, přeběhl louku, prodral se mladým smrčím a poslepu došel k čebínskému zbořeništi. Věděl, že nemusí strašidlo přivolávat. Stačilo chtít. Zastavit se a hodně chtít. A tak se zastavil, zpomalil vzrušený dech, zklidnil myšlenky, zahnal nedočkavost a nechal myslí proplouvat jediné přání,\npřání spatřit ohnivého muže.\nZa chvíli se celé okolí rozzářilo a ohnivý muž stál\npřed sedlákem, jakoby přifouknutý větrem nebo přičarovaný fantazií.\n"Chci vědět, kdo jsi, a chci, abys mi posvítil na cestu domů," vyřkl sedlák větu, kterou si měsíce připravoval.\nOhnivý muž vypadal úplně jinak, než postava o které šeptaly báby při draní peří. Úplně jinak, než tvrdili vystrašení opozdilci, zbloudilí v okolních lesích. Nebyl vůbec hrůzostrašný a veliký. Ani světlo, které z něho vycházelo, nebylo oslepující. Sedlákovi připadal obyčejný postavou, starý svou tváří a smutný očima, jediným místem, kterému se vyhýbaly nízké jazýčky plamenů.\n"Chci vědět, kdo jsi, a chci, abys mi posvítil na cestu domů," zopakoval sedlák svůj příkaz.\nV očích ohnivého muže se mihlo něco jako naděje. Nakročil, jako by chtěl přistoupit blíž, a najednou začal vyprávět.\nMluvil o létech dávno minulých, o době, kdy Čebín zářil novotou a přímo ke stavení vedla vyježděná cesta. Mluvil o sobě a o letech svého mládí. O cestách, které vykonal, o knihách, které přečetl, o své touze po vědění a nenasytné zvídavosti. Mluvil o tom, jak se uzavřel na svém dvoře, i o člověku, který ho před smrtí navštívil. O přízračné postavě, která zničila klid jeho domu.\n"Po smrti budeš svítit," řekl mu tenkrát ten člověk, "strašit lidi a hledat své vysvobození. Nikdo nemá právo zavřít se jako ty před světem, před jeho utrpením a potřebami, a žít jen pro vlastní dokonalost. Své vědomosti, lidskou zkušenost, všechno, čím jsi mohl sloužit, zahazovals do sebe jako do bezedné studny. K ničemu je každé vědění, když netryská jako pramen, když nesvítí těm, kteří nevidí, když nehledá cesty a nepomáhá životu. Všechno světlo, které jsi posbíral do svých očí, bude po smrti\nvyzařovat z tvé bloudící postavy a odpuzovat lidi. Takový je tvůj trest."\nSedlák stál a poslouchal. Podobnost jeho života s životem ohnivého muže jej lekala. Začal přemýšlet o sobě a nechal odskakovat slova, která jiskřila nocí. Nevnímal nic než sebe, svůj dosavadní čas, svůj dluh životu. Trhl sebou až když ohnivý muž k němu přistoupil a s rukou na jeho rameni vyslovil poslední větu příběhu:\n"A vysvobodit mě může jen takový člověk, který by změnil sám sebe a dokázal splatit dluh za nás za oba. Potom zmizím i já i toto zbořeniště a víckrát mě nikdo nespatří."\nCestu k sedlákovu domu prošli bez jediného slova. Tichá podzimní noc postoupila téměř k ránu. Krajem lesa klouzaly obláčky mlhy jako ostrůvky myšlenek, nadějí, příslibů a touhy. Vesnice se pozvolna probouzela do svátečního dne. Přede dveřmi sedlák ohnivému muži poděkoval a bez jediného ohlédnutí vstoupil do tichého, ještě spícího domu.\nJak mnoho slov ohnivého muže našlo cestu k sedlákovu srdci pověst neříká. Jedno je však jisté - v dobách pozdějších vzešlo z Vysočiny mnoho lidí, kteří svými životy osvěcovali cestu jiným, probouzeli naději a otvírali lidská srdce.\nA došel-li ohnivý muž vysvobození? Nevím. Mohu říci jen tolik, že při svých osamělých procházkách nočním krajem jsem nikdy v okolí Jilmu nenarazil na pochmurnou mýtinu s troskami dvora Čebína, ani nepotkal postavu, která by třeba jen vzdáleně připomínala ohnivého muže.\nStalo se, když chodil Pán Ježíš s apoštolem Petrem po zemi, že jednou zabloudili do míst, kde je dnešní osada Železné Horky. Kraj tu byl divoký, nikde ani stopa po člověku, jen planý úhor, rozervané skály a les.\nNa jednom z kopců se Pán Ježíš zastavil a povídá: "Vidíš, Petře, ten kraj? Ještě se ho nedotkla ruka hospodáře, a proto se vzpíná a řičí jako divoký kůň. Potřebuje pracovité ruce, pokoru a vytrvalost. Chtěl bys žít v takovém kraji?"\nPetra bolelo tělo po celodenním trmácení, na nohou měl puchýře a v břiše hladový koncert.\n"Ani za nic, můj pane," odpověděl, "leda, že bys udělal zázrak."\n"A jaký zázrak by to měl být?" usmál se Pán Ježíš.\n"Mohly by tu vést pohodlné cesty, kopce by měly být menší a na stráních květy, jahody a jabloně. Sám víš nejlépe, co je člověku milé a příjemné."\nPetře, Petře," řekl Pán Ježíš. "Otec mne poslal na zemi, abych naučil člověka svět měnit a ne v něm odpočívat. Dívej se kolem! Jediný strom neroste zbytečně, ani jedna houština nepřekáží marně. Každá cesta, kterou proklestíme, nás přibližuje k moudrosti stvoření."\nPetr smutně vzdychl: "Dobře a krásně mluvíš, Pane, ale mé uši slyší jen cinkot lžíce o talíř. Ten zvuk je najednou tak neodbytný, že bych snad i kamení jedl, kdyby mohlo utišit můj hlad."\n"Proč kamení?" řekl Pán Ježíš. "Podívej na ty lískové keře! Natrháme si ořechy. A nejsou snad vody kolem plné ryb?"\nJak Pán Ježíš řekl, tak udělali. Za malou chvíli měli mošny plné oříšků. Potom sestoupili do údolí a Petr vytahoval z průzračného potoka jednoho pstruha za druhým.\nNa kopce a lesy padal soumrak a od zářícího ohniště\nběžela krajem vůně pečených ryb. Bylo příjemné hřát se u ohně. Nohy přestávaly bolet a nasycená ústa byla ochotnější k řeči.\n"Víš, Pane," řekl Petr, "když tak chodíme mezi lidmi, zůstane po nás nějaká stopa, třeba jen slova. Ta slova se však uchytí a rostou v duších lidí. Ale tato liduprázdná, kamenitá pustina nezaznamená ani šlépěj našich nohou."\n"Jsou dobré a zlé stopy, Petře," řekl Ježíš, "a i to, co je dobré v přítomné chvíli, může zanechat zlou stopu, která se jen těžko vymazává."\nPetr se tvářil nechápavě a tak Ježíš pokračoval: "Vím, co bys ode mne chtěl, ale člověk nemá přijít k hotovému dílu- Kdo nežije z toho, co sám vytvořil, ztrácí nezávislost a touhu růst. Ztrácí vztah k domovu i zemi. Ale trochu pravdy máš, toho kamení je opravdu příliš. Chvílemi se zdá, jakoby přibývalo a chtělo udusit všechno kolem. Připomíná lidskou pýchu. Ráno stanovím hranici, kterou již nepřeroste."\nOheň pomalu dohasínal. Tma se plížila mezi černajícími uhlíky a spánek nahlížel za unavená víčka poutníků. Noc si ustlala na nepohodlném lůžku krabatých kopců.\nRáno Pán Ježíš s apoštolem pokračovali v cestě. Petr již od probuzení chtěl připomenout Mistrovi včerejší rozmluvu, ale Ježíš byl zamyšlený a stále o pár kroků napřed. Když se před nimi otevřela velká skalnatá planina, Ježíš se zastavil a řekl: "Já vím, Petře, já vím. Podívej na zem. Již se stalo, co jsem slíbil."\nPetr hledí k nohám svého Mistra a zdá se mu, jakoby skála ožila. Kámen se chvěje a Ježíšova noha se do něj boří jako do blátivé hlíny.\nV úžasu pozoruje Petr ten div, ale Ježíš už zase pokračuje v cestě. Jen jedna jediná stopa zůstává v kameni.\nPetr klopýtá za Mistrem a ptá se zklamaně: "A to je všechno, Pane? Víc neuděláš?"\n"A je to snad málo, Petře? Ta stopa zvěstuje lidem, že tu\nbyl člověk. Že i oni tu mohou žít. A věř, že lidé ji rozmnoží a svým potem a svou touhou vytvoří víc, než o čem jsi bláhově snil."\nV dávných dobách byla celá Českomoravská vysočiny pokryta hustými lesy. Drobné ostrůvky obdělané půdy dávaly jen skromnou obživu. Stávalo se, že lidé, kteří nedokázali uhájit živobytí, mizeli v lesích, shromažďovali se do tlup a hledali štěstí při obchodních stezkách. Když olupování kupců málo vynášelo, napadali i osady, odháněli dobytek a plenili pole.\nA jakoby nebylo dost zla z domácích kořenů, občas neklidný svět vyslal posly zmaru i do zdejších osad. Co bylo horalům do válek vzdálených zemí a mocných rodů? A přesto i zde hořely domy, umírali lidé a pustla pole těžce vyrvaná divočině.\nTehdy ne obranu před nebezpečím vznikaly dvorce, opevněná hradiště a kamenné hrady. V nich byla naděje v čase pohrom. Kamenná náruč slibovala ochranu života i toho nejcennějšího ze skromného majetku.\nNa skále u dnešní Nové Vsi stával hrad Rouzeň. Jeho majitele, rytíře obrovské postavy, nazývali lidé Velikým Janem. Svou postavou a nezměrnou odvahou naháněl hrůzu lidem zlým, ale s těmi, kteří žili pokojně vycházel přátelsky.\nNedaleko Rouzeně byl hrad zvaný Hradiště. I za jeho zdmi žil rytíř nebývale veliké postavy. Jméno se již zapomnělo, ale nazývejme ho Bojeslav, což znamená obávaný. Rytíř Bojeslav byl samotář. S lidmi se téměř nestýkal. Byl odlišný povahou i snědou tváří a na svém panství si připadal jako cizinec. Jediné přátelství, které Bojeslav uzavřel, bylo přátelství s Velikým Janem.\nTo byla podívaná, když spolu vyšli do okolních lesů. Pod jejich kroky duněla zem. Rovný s rovným zkoušeli sílu, odvahu a důvtip. Nebylo šelmy, která by jim odolala. Všechno živé mizelo v hlubokých norách a skalních\nrozsedlinách. Při pouhém zahalekání pršelo listí, jakoby nastával podzim.\nDlouhá léta trvalo přátelství mezi Bojeslavem a Velikým Janem. A snad by trvalo po celý jejich život. Stalo se však, že na jedné ze společných výprav poznali dívku do které se oba zamilovali.\nDívka se jmenovala Krasava. A jestliže se dávala jména pro lidskou vlastnost nebo charakteristický rys, Krasava přiléhavost svého jména naplnila ve všech významech toho slova. V jejích očích se potkávalo celé nebe. Oheň hrdosti, oheň pokory, všechny živly Vysočiny zjemnělé nezměrným půvabem tváře.\nOd chvíle, kdy ji Bojeslav s Velikým Janem spatřili, jejich přátelství skončilo. Zapomněli na společné radosti, na bezelstná soupeření v rozlehlých hvozdech i na tiché chvíle při víně a svitu loučí. Brány Rouzeně se navždy uzavřely před rytířem Bojeslavem a Hradiště již nikdy nevidělo Velikého Jana.\nOba rytíři se marně ucházeli o dívčinu přízeň a oba neprávem vinili soka z vlastních neúspěchů. Neuplynul rok a mezi Rouzení a Hradištěm zavládlo otevřené nepřátelství. Celý kraj trpěl svárem mezi rytíři. Zlo získávalo vrch. Vyhasla vzájemná úcta a ochota k dohodě. Oba rytíři zapomněli, že člověk, který má moc nad ostatními, má i povinnost chránit slabé a bezbranné. Opět se množily loupeže a nájezdy potulných tlup, znovu hořela stavení a pláč žaloval okolním kopcům.\nKrasava trpce litovala chvíle, kdy poznala Jana s Bojeslavem. Nepomáhaly prosby ani modlitby. Nepomáhaly smířlivé vzkazy. Rytíři zapomněli na počátek sporu a už jen vzájemná nenávist znovu a znovu rozpalovala jejich srdce. Kolik slz proteklo dívčinou tváří? Kolik bezesných nocí hledala cestu k smíření?\nJednoho dne zmizela Krasava navždy. Odešla do lesů proti proudu Doubravky. Sama a bez ochrany opustila bezpečí\ndomova. Snad uvěřila, že její nepřítomnost vrátí mír lidem znepřátelených tvrzí.\nKraj naplnil smutek, ale i naděje a očekávání, že se všechno vrátí k dávným zvykům. Celý kraj odpovídal na odchod Krasavy, ale v domě Velikého Jana i v domě Bojeslavově dál planula nenávist.\nA tehdy, kdy poslední naděje byla zklamána, proklel nešťastný lid oba rytíře, jejich tvrze, všechen majetek i zásluhy z dob dřívějších. Ta kletba jakoby užírala z jejich života. A tak kdysi Veliký Jan a obávaný Bojeslav umírali jako poslední z lidí, obklopeni mlčením, pohrdáním a lhostejností upadající země.\nLéta plynula a z Rouzeně a Hradiště nezbylo nic. Nezachovaly se ani trosky hradů, ani úcta, ani stopa velikosti. Jen matná vzpomínka na neusmířenou nenávist. Pověst předávaná budoucím věkům.\nV Železných Horkách, poblíž Havlíčkovy Borové, žil kdysi chlapec, kterému se přezdívalo Katanak. Když vyrostl z dětských střevíců, dali ho rodiče vyučit tkalcovskému řemeslu. Učedník to byl všelijaký. Práce ho příliš nebavila. Ale přece jen jakž-takž obstál ve všech zkouškách.\nV jednom z volných dní se Katanak s kamarády zatoulal až do Stříbrných Hor na řece Sázavě. V těch místech stál starý opuštěný mlýn o kterém kolovaly podivné věci.\nByl však krásný, slunný den a mládenci nevěděli, co je strach. Prolezli pobořeným stavením a prohledali zchátralé světnice i půdu plnou pavučin. Přestože však prohledávali mlýn s klukovskou důkladností, nic zajímavého neobjevili. Jediný Katanak si v koutě půdy všiml zaprášené knihy, jejíž hřbet splýval s vazbou střechy. Nechal ji ale ležet a kamarádům neřekl ani slovo. Po několika týdnech, kdy se již na výpravu do Stříbrných Hor zapomnělo, zašel do opuštěného mlýna sám.\nKniha ležela na původním místě. Chlapec opatrně sáhl do skrýše a přenesl knihu k proražené střeše, kudy pronikalo světlo. Mezi nezvyklými obrazci zdobícími titulní stránku četl: "My, duchové vládnoucí a všichni naši poddaní uznáváme, zavazujeme se a přísaháme, že budeme prospívati a sloužiti všem, kdo budou užívati této knihy ve všech jejich potřebách. Jako důkaz pravosti připojujeme své pečetě a podpisujeme tuto knihu, aby sloužila všem, kdo nás budou volati tak, že bez prodlení vykonáme, co nám bude nařízeno."\nChlapcovy oči se rozšířily údivem. Bojácně se rozhlédl po zšeřelých koutech zaprášené půdy. Zběžně prolistoval zažloutlé stránky, potom knihu ukryl pod košilí a vyběhl ze stavení.\nOd toho dne se Katanak změnil. Stranil se bývalých kamarádů, zamlklý procházel vsí a všechen volný čas věnoval\nčarodějné knize. Práce ho nebavila dříve, a co teprve teď. Zdálo se mu zbytečné trávit čas nad hrčícím stavem. Všechno ho táhlo ven, do velikého světa k němuž, jak věřil, má kouzelný klíč ukrytý v tajemných návodech. Nevěděl, že ne všechna slova jsou klíčem k poznání světa, že je mnoho takových, která lžou a slibují věci nesplnitelné.\nBěžela léta a z chlapce vyrostl muž. Když mu zemřeli rodiče, žil sám a jeho chalupa rok od roku chátrala. Jen čarodějná kniha a její tajemství smiřovaly Katanaka s líným plynutím času. Už se naučil a vyzkoušel ledacos z jejích kouzel, ale štěstí nepřicházelo. "Žiji tak nanicovatě, protože jsem chudý a nemám žádný majetek," říkal si rozmrzele Katanak. Říkal si to tak dlouho, až uvěřil, že právě majetek je to, co mu nejvíce chybí. Začal pátrat v tajemných znacích a ptát se právě na tuto věc. Kniha mu odhalovala tajemství o kterých dříve nečítal. Ani sám Katanak nevěděl, že v knize je uloženo kouzlo, které ji každému otevírá právě u otázek a odpovědí na jaké se ptá čtenářovo srdce.\nKatanakovi se nabízely cesty odvahy a lsti, cesty bezohledné vychytralosti, násilí a krve. Protože byl Katanak dobrým člověkem, stále ještě neschopným zlého činu, žádná z těchto rad o neoslovovala. Po dlouhém hledání konečně objevil cestu, která se zdála schůdná i pro jeho svědomí. Stačil kouzelný proutek, který již dávno používal. Jeho pomocí mohl nalézt místo s pokladem. Byla tu sice podmínka, ale jak lehká. Poklad se může vyzvednout jen v poledním čase. Cestou k němu nesmí mít u sebe nic železného. Od rána má zakázáno jíst, pít a mluvit. Až se pak proutkem dotkne označeného místa a poklad se objeví, musí se postavit tak, aby okraj jeho stínu zavadil o to, co uvidí. Musí v duchu slíbit, že získaný majetek bude dále rozmnožovat. Pak už jen počká až jeho stín překryje celý\npoklad. V případě, že by některou z podmínek porušil, dočká se posměchu a zůstane chudý.\nKatanakovi se taková smlouva zdála přijatelná. Denně\nobcházel ves a čekal, kdy dá proutek slíbené znamení.\nNetrvalo dlouho a na horním kraji vsi, pár kroků za poslední chalupou, se jeho ruka pohnula a proutek ukázal ke třem balvanům obrostlým vysokou trávou.\nTen večer Katanak neusnul. Až do ranního rozbřesku klouzal odraz lampy po ztmavlých stránkách čarodějné knihy a prohluboval vrásky v jeho pobledlé tváři.\nProbdělou noc vystřídalo slunné ráno. Ves ožila a lidé zmizeli v polích. Na stráni za vsí zlátly obilné klasy a po kamenitých cestách hrčely žebřiňáky. Čas žní vstupoval do hornaté krajiny se vším bzukotem, zpěvem a vůněmi léta.\nKatanak vyšel před dům a rozhlížel se po té nádheře. Teď, na poslední chvíli, mu přišlo líto, že má opustit rodný kraj. Jak by ale mohl žít mezi sousedy, kteří ho od dětství znali jako chudáka? Jak by vysvětlil své náhlé zbohatnutí? A získal by mezi nimi vážnost a úctu po které toužil snad víc než po bohatství?\nKdyž slunce vystoupilo k poledni, hodil na trakař do uzle svázanou plachtu a vyrazil k místu označenému proutkem. Ves byla prázdná. Bez vyrušení dotlačil vrzající trakař ke třem balvanům. V poledním slunci se chvěl rozpálený vzduch. V trsech trávy a divokých květů vířil roj bzučících včel. Katanak zvedl ruku a ukázal proutkem mezi rozpálené kameny. Na jediný ráz všechno zmrtvělo. Utichl bzukot a cvrček skončil uprostřed načatého koncertu. Tráva se neznatelně zachvěla a balvany, na které ukazoval, se pohnuly. Proti očím mu vyšlehl záblesk odraženého slunce. Katanak přistoupil k prohlubni a jeho stín zavadil o nejblíže ležící minci.\nChtivě natáhl ruku, ale včas se upamatoval. "S takovým bohatstvím mohu žít bezstarostně až do smrti," pomyslel se. Aby však jeho smlouva byla úplná, v duchu hned přislíbil,\njak bude svůj majetek opatrovat a rozmnožovat.\nSlunce postupovalo jen zvolna a Katanakovi se zdálo, že zde prostál již celou věčnost. Jeho stín byl teprve uprostřed hromady mincí, když s hrůzou zahlédl, jak se pohnuly větve nedalekého křoví. Chvíli hleděl jako opařený. Potom si však pomyslel, že to jen horký vzduch klame jeho oči a uklidnil se.\nKřoví se však pohnulo a k vystrašenému Katanakovi zalétl zvuk lámajícího se chrastí. "To bude někdo ze vsi," říkal si plný obav. "Někdo mě sledoval a na poslední chvíli mne připraví o všechno bohatství." Netrpělivě pohlédl na hromadu zlaťáků, z velké části již zakrytou stínem. Křoví se pohybovalo zcela nepochybně. Stín již ležel na samém okraji pokladu, když se listy rozhrnuly a z křoví vyhlédla vousatá ďábelská tvář s dlouhým vyplazeným jazykem.\nV tu chvíli byl Katanak v jámě. Zlaťáky mu však ujížděly mezi prsty a mizely v hlíně. Jeden jediný zůstal v jeho dlani. Rozmrzelý a zklamaný se zachytil kamenů a chtěl vylézt z prázdné jámy. Jak se ale kamenů dotkl, sklouzly zpátky na původní místa a sevřely Katanaka mezi svými výstupky. Když porušíš kteroukoliv z podmínek, uvědomil si s hrůzou, dočkáš se posměchu a zůstaneš chudý.\nJako na dotvrzení hrozby se z praskajícího křoví ozvalo ďábelsky posměšné kozí mečení.\nKdyž se večer vraceli lidé z polí, odvalili balvany a vyprostili Katanaka ze zasypané jámy. Někdo však musel pozorovat jeho čarování, nebo si je domyslet z vedle ležící plachty, trakaře a proutku. Za pár dní se o jiném nemluvilo, než o zmizelém pokladu.\nA tak pro svou nerozvážnost přivolal Katanak na sebe posměch a peníze pokladu již nikdo nikdy nespatřil.\nObec Křížová, po německu Krucemburk, leží na půl cesty mezi Chotěboří a Žďárem nad Sázavou. V dobách, kdy ještě nebyly silnice, proplétaly Českomoravskou vysočinu jen cesty vyšlapané lidmi a udusané koňskými potahy. Na cestách bylo zřídka vidět poutníka. Místní obyvatelé byli připoutáni ke svému rodišti každodenní prací či povinnostmi k vrchnosti. Vyjímku tvořili mniši, studenti, vysloužilí vojáci a obchodníci.\nProtože tehdejší cesty byly nepřehledné a špatně označené, stavěli lidé mezníky, neboli hraniční kameny. Mezníky označovaly začátek a konec panství nebo rozlohu polností.\nV době, o které vyprávím, žil v Krucemburku bohatý sedlák. Měl největší pole ve vsi a přesto proháněl čeleď do úpadu. U jeho dveří se nikdo neobešel. Žebráky a potulné mnichy odháněl štěkot psů a sousedé odvykli žádat ve statku o pomoc, neboť se vždy se zlou potázali. Sedlák měl syna, kterému dal jméno Petr. Chlapec byl útlý, k hospodářství se nehodil, ale tím více se zajímal o knihy a učení. Sedláka mrzelo, že nemá potomka, který by po něm převzal statek. Když poznal, že se chlapec nezmění, musel, ač nerad uvažovat o své i synově budoucnosti. K stáru ho začaly tížit prohřešky života naplněného sobectvím a chamtivostí. Obhlížel pole a říkal si: "Už tady dlouho nebudu. Nic z toho, co jsem nashromáždil, mi život neprodlouží. Jestli je po smrti přece jen nějaká spravedlnost, co se mnou bude?"\nTo si říkal, o tom všem uvažoval, ale vůbec ho nenapadlo, že by měl svůj život změnit. Protože znal, jak to chodí u světské spravedlnosti, jak dobře volený dar nebo známost u vrchnosti dokáže usměrnit cestu práva, uvažoval podobně. Syn se na sedláka nehodí, půjde tedy studovat bohosloví. Zařídím mu bohatou faru a ještě budu mít u Pána Boha svého advokáta. Jak rozhodl, tak udělal. Jednoho dne zapřáhl koně a společně s Petrem odjel do Prahy.\nBěžela léta. Vysočina se každé jaro oblékala do zelené barvy naděje, podzimy zlatily její stráně, lidé se rodili a umírali. Petr vzdálený domovu zvolna dospěl v muže. Život města ho okouzlil svým ruchem. Kamarádi poznali, že Petrovy kapsy nejsou nikdy prázdné a tak neměl nikdy nouzi o veselou společnost. Studie však přicházely zkrátka. Začal být hluchý k výtkám učitelů a otce pokaždé uchlácholil sliby a výmluvami.\nStarý sedlák stárl a postonával. Zprávy, přicházející z Prahy, mu jenom přitěžovaly. Ta tam byla iluze, že syn odčiní jeho hrabivost a vrátí úctu rodovému jménu. Na polepšení a cestu k lidem bylo již pozdě. Celý život uzavíral sedlák srdce potřebám druhých. Teď k stáru, přestože by chtěl, nedokázal už nalézt blízká slova. Každý pokus o dobrý skutek se obrátil v neúčinný úplatek nečistému svědomí.\nJednoho podzimního rána vydechl statkář naposledy. Do Prahy přišel dopis s oznámení jeho smrti až po mnoha dnech. Když jej Petr pročítal, byl již otec pohřbený a statek spravoval nejstarší čeledín. Teprve teď se před Petrem otevřela volnost. Mezi Prahou a Krucemburkem se míjely jediné druhy dopisů. Petrovy žádosti o peníze a zprávy o tenčícím se rodinném jmění. Z Petra se stal okouzlující švihák a hrdina pijáckých společností. Ze semináře ho vyloučili a ve škole veselého života nebyly ani zkoušky, ani každodenní dřina nad knihami.\nŽádná písnička se však nezpívá věčně a žádná kapsa není bezedná. Přišel rok neúrody a krucemburský statek se octl v dražbě. Petr spěchal domů. Střídal koně, míjel zájezdní hostince a ve spěchu si uvědomoval, že veselá kapitola jeho života provždy končí.\nDoma ho čekala chladná zdvořilost bývalé čeledě. Večer před dražbou zašel Petr k otcovu hrobu. Prvně po letech si\nprovětral myšlenky zkalené pitím a klamnými lichotkami.Bylo pozdě na studia i na záchranu statku. Do noci svítila lampa v bývalé otcově světnici. Petr se loučil s domovem.\nDruhý den byl statek prodán. Petr vyplatil čeledíny a\nse zbytkem peněz odešel ze vsi. Na hranici bývalých polností ještě naposledy zastavil. Kam jít v tuto chvíli? Vrátí-li se do Prahy, peníze se zakrátko rozplynou a bývalým kamarádům bude jen pro smích. Ne, peníze ho nezachrání. Je jich dost pro skromného člověka, který má vytrvalost a určitý cíl, ale málo pro bezstarostný život. A tak se rozhodl.\nSem, na okraj otcových polí nebylo ze vsi vidět. Pro jistotu však počkal do soumraku. Když šero začalo sestupovat z okolních kopců, vyvrátil mezník a vložil peníze do mělké jámy. Potom všechno vrátil jak bylo a při samé zemi, kam dosahovala podzimní povadlá tráva, napsal své sbohem největšímu krucemburskému majetku, rodnému kraji i svému domovu.\nOd té doby o Petrovi nikdo neslyšel. Zmizel ve světě jako mizí kapka deště ve vyprahlé zemi. Jen tráva obrůstající mezník ukrývala kostrbatá slova odkazu.\n"Zde leží zbytek peněz\nužívej je rozumněji než já."\nV malém městečku stál kostel a na jeho věži visely dva zvony. Velkým se zvonilo před mší a o slavnostech, malým při pohřbech a úmrtích. Kostel stál na kopečku a městečko se rozbíhalo do všech světových stran. Když zvony vyzváněly bylo je slyšet nejen k posledním chalupám, ale až daleko do polí.\nStranou městečka stál zámek obklopený kamennými hradbami. Jediný kdo zámek znal, byl hraběcí správce.\nBydlel v největším domě na náměstí a jmenoval se Mikuláš. Svému patronovi byl ale k hanbě. S chudákem by se o shnilý brambor hrdlil, zatímco panstvu podlézal a podstrojoval až to bylo všem pro smích.\nStalo se jednoho léta, že do městečka přijeli verbíři.Císař pán nabízel pěkný žold, bezstarostný život, a veselé harcování po božím světě. Pár mládenců se přihlásilo dobrovolně, většinu odvedli násilím. Císař se neptá po lidských plánech. Potřebuje vojáky a tak si je vezme.\nNejhorlivějším nadhaněčem byl správce Mikuláš. Ne,že by sám chodil s verbíři. Na to byl moc veliký pán. Jenom\nporadil. Ukázal za kým jít, na koho nezapomenout. Bylo mezi mládenci dost takových, kteří mu neprokazovali patřičnou úctu. Na takové věci se nezapomíná. Verbíři přišli jako na zavolanou. Jedním vrzem se zbaví všech, kteří mu nejsou po chuti. Může získat přízeň vojenských pánů a možná přijde k nějaké zlatce. Který měšťan by\nnepustil chlup,když slíbí,že vymůže syna z vojny.Těch bez groše je i tak plné město. Císaři je jedno koho naverbují.\nNejvíce ležel Mikuláši v žaludku Vávrovic Honzík. Byl\nto mládenec pro stejnokroj jako stvořený. Vysoký, urostlý,samý vtip a legrácka.Jak ten dokázal Mikuláši pohnout žlučí.\nCelá věc však měla jeden zádrhel. Honzíkův děda kdysi posloužil dědovy současného císaře a ten daroval rodině listinu, která všechny potomky zbavovala roboty i vojenské povinnosti.\nZatímco Mikuláš intrikoval jak dostat Honzíka do vojenského kabátu poškorpil se císař se svými sousedy a než se kdo nadál začala válka. Rekruti byli kvapem odvezeni z města a verbíře vystřídali výběrčí daní a válečných rekvizicí.\nDo městečka přišli zlé časy.Ubylo ze všeho co naplňuje\nživot radostí. Do ulic,domů i lidských srdcí se nastěhovala\nstarost a bída. Výběrčí odváželi mouku, ze stájí vyháněli koně a dobytek, slídili po každé drobnosti která by posloužila vzdálené válce. Se vším se měšťané smířili. Když ale došlo na kostelní zvony přerostl potlačovaný neklid v otevřený odpor.\nZa Mikulášem který svými styky s vojenskými pány získal na důležitosti, vypravili deputaci. Všechno bylo marné.\nMikuláš se kroutil jako had. Z městské pokladnice vytáhl pěknou sumu, prý na přimhouření oka. Ale hájit něco jiného než sebe, bylo proti jeho povaze. Ještě na nedělní posvícenskou mši se zvonilo, ale hned další pondělí šli zvony z věže dolů. Tlupa bůhví odkud najatých chlapů je na silných lanech spustila z věže a uložila na chodníček vedle kostelní zdi.\nLežely tam dva dny. Když se rozednil třetí den byly pryč.Kapitán který řídil rekvizice se rozzuřil.Během týdne měla městem projet sběrná kolona a on jim neměl\nco dát. Samozřejmě že vyrazil za Mikulášem. Během svého působení spolu vypili nejeden džbánek. Měl ho skrz naskrz prokouknutého. Mikuláš byl člověk kterému by se za jiných okolností vyhnul velikým obloukem. Při plnění svých\npovinností však právě takové lidi potřeboval. Proč by soudil jeho podlézavost a chamtivost? Potřeboval vědět. A Mikuláš měl oči které dokázali podlézt pod prahem zamčených\ndveří. Tentokrát mu však ani Mikuláš neporadil.\nUž z principu podezíral Vávrovic Honzíka, ale dokázat mu nic nemohl. Přesto však domluvil u kapitána, že z několika vojáky prohledají Vávrovic statek.\nBrzy z rána vrazili do stavení a z náramným křikem vyhnali všechny do dvora. Mikuláš se všude plete, běhá ze světnice do světnice, šmejdí po místech kde se nic většího ukrýt nedá. On vlastně ani nic velkého nehledá. V hlavě mu leží listina o prominuté robotě a službách. Má-li mít Honzíka v hrsti musí ten dokument zmizet ze světa. Mikuláš umí hledat. Než vojáci prolezou stodoly a chlévy, odnáší staré listiny ve vnitřní kapse kabátu.\nŽádná stopa k zmizelým zvonům se nenašla, ale Mikuláš je spokojený. Navrhne kapitánovi aby Honzíka odvedl do armády, a ten, protože vojáků není nikdy dost, mu s radostí vyhoví. Vávrovic se sice brání, ale nemají nic v ruce a tak jsou všechny prosby i hrozby marné.\nVávrovic Honzíka se Mikuláš zbavil, ale s kapitánem je čím dál horší domluva. Má strach z nadřízených a tak přitvrzuje. Jeden den nechá vybubnovat příslib odměny za pomoc při hledání, druhý den předčítá voják na náměstí seznam vyhrůžek pro každého, kdo by kryl viníky.\nMikuláš přemýšlí o každém domě, o každé rodině. Ve městě ani na okolních samotách není žádná příhodná skrýš. Jediné místo, které by snad připadalo v úvahu jsou staré opuštěné doly na stříbro.\nJe to už snad sto let, kdy se zde přestalo těžit. Možná by některá z šachet mohla posloužit jako úkryt.\nNení tak hloupý aby se o tom někomu zmínil. To by se nakonec musel dělit o slíbenou odměnu.\nA tak se do těch míst vypravil sám. Kapitánovi řekl,že možná zachytil stopu a příští den přijde a říci jak dopadl.\nKapitán byl také poslední kdo Mikuláše viděl. Nepřišel nejen druhý den, ale nepřišel už nikdy. Nic nepomohlo rozsáhlé vyšetřování a nové prohlídky domů. Po Mikulášovi jako by se slehla zem. Ke cti kapitána je potřeba říci, že\nkdyž v Mikulášově domě objevili dokument patřící Vávrovic rodině, zařídil Honzíkovo propuštění.\nZa nějaký čas zmizel vojenský oddíl z městečka. Nebýt černých obálek občas přicházejících z fronty a věže opuštěné kostelními zvony nikdo by na Mikuláše nevzpoměl. Jak se říká: Čertu sloužil, čert ho vzal. Jenom v lese u opuštěných stříbrných dolů, kam není radno chodit, je občas slyšet vzdálené vyzvánění. Ale možná je to jen klam a šumění lesa. Vždyť jeho koruny se klenou válka neválka a v tichém kolébání shlíží k městečku na opačné straně údolí.\nO MOUDRÉM KRÁLI\nByl jednou jeden král, který toužil být nejmoudřejším člověkem na světě. Za léta panování shromáždil družinu umělců a učenců z celé země.\nKaždý z dvořanů rozuměl jinému oboru a věci kolem vykládal svým způsobem. Každý se však chtěl zalíbit. Hvězdář bádal ve hvězdách, ale více než hvězd si hleděl královské přízně. Zeměměřič kreslil své mapy, pročítal učené knihy a svou vědu přizpůsoboval královským rozmarům. Dvorní básník pěl písně o moudrém panovníkovi a všechny písničky, které zněly podhradím, nechal pro jejich obyčejnost zakázat.\nKráli se to líbilo. Časem si ale všiml, že celý zástup jeho oblíbenců víc než v moudrosti soutěží v pochlebování a proto je do jednoho vyhnal ze svého paláce.\nSkvělé komnaty osiřely, na vzácné knihy sedal prach a král byl čím dál nespokojenější. Dávno zapomněl, jak zní obyčejný lidský smích. Léta neslyšel veselou písničku. Lidé se ho báli, neboť nikdo nechápal, jak může vyzdvihovat moudrost a důstojnost a přitom přehlížet všechno prosté a obyčejné.\nJednoho dne se králi omrzelo mudrlantské lelkování a převlečen za pocestného odešel ze svého paláce. Prošel královskou zahradou, šel podle řeky, prošel lesem. U rozcestí odpočíval dřevorubec. Ležel v trávě, ruce za hlavou, pískal si a koukal do modrého nebe.\nKrál pozdravil a přisedl k němu se slovy: "Dobrý člověče, čím to, že jsi tak veselý a spokojený? Tebe nic netrápí? Nemáš žádné starosti?"\nDřevorubec se usmál. "Kdo nemá starosti, milý pane. Ale abych pravdu řekl, nezbývá mi čas o nich přemýšlet. Celé dny kácím stromy pro královskou pilu. Když jsem unavený, na chvíli si lehnu do trávy a koukám kolem sebe.\nPodívejte na tu poraženou lípu. V její koruně hnízdili špačci. Když jsem ji skácel, odstěhovali se bůhví kam. Tak teď přemýšlím, kde vysadit nové stromy, aby ptáci neodlétali z našeho kraje."\n"Ale jak to přijde," řekl král, "říkáš, že na své starosti nemáš čas a přitom přemýšlíš o novém lese a ptačích hnízdech?"\n"To máte tak. Jen úplný hlupák zapomene na svět kolem sebe, hrabe se ve svých snech a trápí se pro věci, které nemůže změnit."\nKrál se trochu začervenal, neboť si vzpomněl na léta, která promarnil hledáním moudrosti. Protože se mu ale dřevorubec líbil, zeptal se: "A nechtěl bys odtud odejít? Slyšel jsem, že král právě hledá někoho, kdo by pečoval o jeho oboru. Tam bys měl lehčí práci a snadnější život."\nDřevorubec zavrtěl hlavou. "Kdepak. To není nic pro mne. Už jsem přivykl sekeře a v kabátě královského správce bych se určitě necítil dobře."\nKrál se ještě poptal po dřevorubcově ženě a dětech a potom se zvedl k odchodu. Šel pomalu, díval se kolem a přemýšlel. Viděl rozbité cesty, zanesené řeky, potoky bez ryb i svůj lid, kterému za podmračenými ústy odpočívaly všechny písničky, které dal na radu svého dvorního pěvce zakázat.\nŠel a říkal si, jaký byl vlastně hlupák, když právě svou zemi na které mu nejvíce záleží, nechal zpustnout pro hledání moudrosti. Jak si tohle všechno uvědomil, poprvé po letech se sám sobě od srdce zasmál. Cítil velikou chuť do práce. Vzpomněl si na začátek písničky, kterou mu kdysi dávno zpívala jeho chůva.\nKrálíčku můj, hajej sladce.\nSbírej sílu, musíš spát.\nVždyť tě čeká plno práce,\nv zemi, kde máš panovat.\nOd toho dne se král k nepoznání změnil. Lidé kolem s údivem pozorovali jeho proměnu. Když ale poznali, že\nvšechno, co dělá, je k prospěchu země, odpustili marná léta\njeho dřívějšího kralování a nakonec se stalo, že byl nejoblíbenějším panovníkem v celém širém světě.\nA tak vlastně od chvíle, kdy přestal hledat nepostižitelnou moudrost a začal si hledět svého království, stal se šťastným a oblíbeným člověkem. A dokonce, když si v převleku zašel mezi poddané, mohl slyšet, jak se navečer po návsích říká: "Máme dobrého a moudrého krále.\nO SNĚHULÁCÍCH, KTEŘÍ NECHTĚLI ROZTÁT\nV jedné ulici, na kraji jednoho města, stáli tři sněhuláci. Největší se jmenoval Bručák, protože byl věčně nespokojený a nabrumlaný. Prostřednímu říkali Černoočko, podle dvou krásných uhlíků v jeho tváři. A ten nejmenší dostal jméno Pentlička, protože mu děti uvázaly kolem krku puntíkovanou mašli.\nKdyž večer v oknech pozhášela světla, sněhuláci vyskočili z vyšlapaných dolíčků a shlukli se k besedě. "To byl zase den," ozval se Bručák, "jestli zítra nepřijde pořádný mráz, už mi bude čepice docela veliká."\n"Jsme tady moc na Sluníčku," přidal se Černoočko. Pentlička si právě uvazoval mašli a tak jenom přikývl. "Nejlepší bude, když se Sluníčku schováme," pokračoval Bručák.\n"Jej, to myslíš vážně?" Pentlička nechal parádění a skočil mu do řeči. "Co ale děti, když nás ráno nenajdou?"\nČernoočko se rozhlédl po ztmavlých oknech a řekl: "Děti už spí a když tu zítra nebudem, tak si možná ani nevzpomenou."\nPentlička se ještě chvíli nechal přemlouvat, ale nakonec se vydali na cestu. Z oblohy se díval Měsíc a usmíval se spěchu tří nemotorných postaviček.\nRáno bylo v ulici pozdvižení. Samozřejmě, že si děti vzpomněly na své sněhuláky. Hned se chtěly pustit do hledání. Protože ale musely do školy, odložily výpravu na odpoledne. Za chvíli po dětech vykouklo z mraků Sluníčko. Trošičku zívlo, protřelo si oči a pustilo se do práce. Na střechách zabublaly stružky vody, sníh na chodnících rozbředl a lidé v ulicích říkali s úsměvem ,-to máme dneska hezký den-, a druzí jim odpovídali ,-už je jaro, už je tu konečně jaro-,.\nAle jak se tak Sluníčko pohupuje mezi obláčky, najednou se zamračí. Počítá jednou, počítá podruhé, ale ať počítá jak chce, pořád mu tři sněhuláci chybí. (Ono\nSluníčko má totiž všechny sněhuláky spočítané a když se blíží jaro, dává náramný pozor, aby na některého nezapomnělo).\nCo ale teď? Kde má hledat? S kým se poradit? Sníh v ulici už roztál a potůčky vody smyly poslední stopy. Copak to ale jde, nechat je běhat jen tak po světě? Už ví, co udělá. Zeptá se večer Měsíce.\nKdyž se děti vrátily ze školy, měly plno práce s hrázemi a rybníčky a na sněhuláky si už nikdo nevzpomněl.\nK večeru poslalo Sluníčko telegram Měsíci: "Hledám tři ztracené sněhuláky - stop - jestli o nich víš - stop - dej mi okamžitě vědět - stop - ", podepsáno Sluníčko.\nKdyž Měsíc vysvítil všechny paprsky a prohlédl celou zemi poslal Sluníčku odpověď: "O sněhulácích vím, ale myslím, že bychom je měli trochu potrestat. Utekli dětem a chtějí se jen tak toulat po světě. Nejlépe bude, když počkáme, až sami poznají svou chybu."\nPřišlo jaro. Kluci naplnili důlky kuličkami. Holčičky vyjely s kočárky. Po ulicích vyzváněly zvonky koloběžek.\nSněhuláci bloudili po lesích. Už byli celí umounění, v kabátech se jim usadilo jehličí. Poztráceli klobouky a míst, kam nemohlo Sluníčko, bylo čím dál méně.\nTak přešlo jaro a nastalo léto. Od řek a rybníků se ozýval dětský smích. V lesích se objevili první houbaři a sněhulákům bylo čím dál smutněji. Tak rádi by si pohráli s dětmi. Ale když se jen zdálky přiblížili, děti s křikem utíkaly a postrašeně ukazovaly na tři umouněnce.\nJednoho večera se sněhuláci dohodli, že se vrátí do své ulice.\nKdyž ráno lidé ještě spali, poslalo Sluníčko první paprsek právě k těm třem strašákům a povídá jim: "Co s vámi, vy tuláci. Počkejte, až se objeví děti, ty se podiví. Sněhuláci hned spustili, aby se na ně nezlobilo a\npomohlo jim z těch špinavých kabátů. Takhle se přece nemohou dětem ukázat.\nSluníčko se ještě chvíli tvářilo přísně, ale v koutcích mu již pohrával úsměv.\nRáno, když děti vyběhly do ulice, našly tři maličké hromádky špinavého sněhu. To bylo divení, kde se tu uprostřed léta vzal sníh. Dohadovaly se, vymýšlely to i ono, ale žádný z nich si nevšiml uzounké stružky, která pomalu klouzala k řece a šeptala: "My se vrátíme. My se k vám zase vrátíme."\nV jednom opuštěném sklepě žila stará, mrzutá kočka Micka. Celé dny se povalovala mezi smetím a přemýšlela o své chytrosti.\nV nejtmavších koutech se schovávaly do svých studených pelíšků čtyři myšky. První se jmenovala Líza, druhá Dáša, třetí Ťapka a poslední Šiška. Myšky se kočce od nepaměti vyhýbaly.\nJednoho dne se ale stalo něco nevídaného. Stará mrzutá kočka zjemnila hlásek a povídá: "Léta pozoruji, jak se vám těžko žije. Spřátelme se, sestřičky. Chtěla bych vám být užitečná. To, co se o nás kočkách povídá, jsou jen hloupé řeči."\nMyšky zůstaly po jejích slovech jako opařené. Kdopak by to řekl, pomyslely si. Vida, jaká je to dobračka a my jí tolik křivdily. Ještě chvíli šeptaly a dohadovaly se, co dělat, ale potom vylezly ze svých skrýší a přicupitaly k tomu obrovitému zvířeti. "No vidíte," řekla kočka, "není čeho se bát. Zapomeňte na strach. Já sama budu chránit a hlídat vaše pelíšky."\nTak se slavnostně zavázaly, že ony, myšky, budou pomáhat Micce a Micka jim slíbila, že od toho dne nedovolí nikomu na světě, aby jim ubližoval.\nSkončil den a minula noc. S prvními paprsky slunce přiběhly myšky za kočkou.\n"Sestřičko kočičko, pomoz nám," volaly, "stalo se určitě neštěstí, jedna z nás, myška Šiška chybí. Poraď, co dělat."\nKočka se zamyslela a povídá: "Víte co, rozdělíme si úkoly. Líza prohledá všechny vaše chodbičky. Určitě Šiška zabloudila v některé z nich. Ťapka nasbírá kamínky a všechny chodbičky s Lízou zarovnají, aby se už příště nemohlo nic takového stát. A než to všechno uděláte, tak já a Dáša prohlédneme dvorek, jestli Šiška nezaběhla tam"\nJak řekly, tak udělaly. Myšky prohledaly a ucpaly\nchodbičky, poklidily smetí a když už chtěly obědvat, volá ze dvorku kočka: "Sestřičky myšky, pojďte mi jedna pomoct, Dáša spadla do studně a topí se." Hned vyskočila Líza a povídá: "Jsem nejstarší a dokonce umím trochu plavat, tak jdu."\n"Nechoď tam," křičela Ťapka, "já si myslím, že na tom, co se povídá o kočkách, přece jen něco bude. No tak, Lízinko, slyšíš mě, vrať se!"\nAle to už byla Líza u samých dveří. "Nic se neboj, Ťapko," ještě zavolala, "však se jen podívám a hned jsem zpátky."\nDvířka za Lízou cvakla a Ťapka zůstala sama. Jak byl najednou sklep prázdný a strašidelný. Po stěnách ještě klouzal odraz slunce, ale za škopíkem opřeným o stěnu ležel černý stín. Ťapka dostala strach. Chvíli běhala z místa na místo. Schovat se ale nebylo kam. Všechny chodbičky zarovnaly kamením a než by si vyvrtala nové, může Micka přijít a co jenom s ní, s Ťapkou nešťastnou, bude. Čas utíkal a Líza se nevracela.\nUrčitě to je o těch kočkách pravda, bědovala Ťapka. Já jsem to říkala. Proč mě jen nemohla poslechnout. Jak já teď sama jediná se té strašné kočce ubráním? Najednou dostala nápad. Vlezu do škopíku a uvidíme, jak si se mnou Micka poradí. Stejně nemám na vybranou.\nA tak se Ťapka rozběhla a jak nejlépe dovedla skočila do výšky až na samý okraj dřevěné nádoby. Škopík se zakymácel, ale myška se už zasekla pacičkami. Vyškrábala se dovnitř a čeká.\nZa chvíli vrzla dvířka a kočka pomalu šlape po schodech. Oči jí svítí a hláskem sladkým jako med povídá:\n"Mňau, mňau, Ťapko, jsi tady?"\n"Tady, Micko, tady jsem," ozvala se myška, "sedím nahoře ve škopíku. Musíš se trochu natáhnout."\n"Tak pojď dolů," vrčí Micka. "Ty darebačky se mi někam zaběhly a teď je nemůžu dostat domů. Pojď, budu ti příst a\ntrochu si popovídáme."\n"Víš, sestřičko," říká Ťapka, "nejdřív se mi povedlo vyskočit nahoru, ale teď se bojím. Taková výška, celá bych\nse potloukla. Maličko se natáhni a já ti seběhnu po zádech."\n"Tak dobře," povídá Micka, "pomůžu ti. Vždyť jsem slíbila, že vám budu pomáhat."\nA tak se kočka zvedla, naježila hřbet, vymrštila přední tlapky a hup, došlápla na okraj dřevěné nádoby. To už ale škopík nevydržel. Pod Micčinou vahou odskočil od stěny a malou Ťapku i s Mickou přikryl pod sebou. "Tys tomu dala," zavrčela vztekle kočka, "proč jsi tam vůbec lezla. Co mě to napadlo, mě starou rozumnou kočku přátelit se s takovou hloupou myší. Ale počkej, za to tě sežeru, že ani kostička z tebe nezůstane."\n"Ale sestřičko," povídá Ťapka, "nenaříkej předčasně. Kdybys mne snědla, nakonec tu stejně umřeš hlady. A já ti můžu být užitečná jen když mne necháš naživu. Podívej, je tu hliněná podlaha. Podhrabu škopík a zachráním tě."\nMicka se zamyslela a potom přikývla.\nA Ťapka hrabala. Od paciček jí odletovaly hrudky hlíny a její kožíšek pomalu mizel v zemi. Netrvalo dlouho a byla na druhé straně.\n"Tak můžeš lézt za mnou," zakřičela do vyvrtaného tunýlku.\nKočka ale vrčí a prská. "Musíš vyhrabat větší díru."\n"Ale kdepak," směje se myška, "nic nemusím, sestřičko. Já se teď seberu a půjdu do světa. Musím se porozhlédnout po novém pelíšku. Když neprolezeš stejnou dírou jako já, tak si tu zůstaň. A kdyby se náhodou vrátila Líza, Dáša nebo Šiška, ony ti určitě pomůžou, jsou to přece tvé sestřičky."\nO SMUTNÉ LEDNIČCE.\nByla jednou jedna smutná lednička. Připadala si neužitečná a zbytečná. Bydlela daleko na severu. Všude kolem byl led a sníh.\nTa země se jmenovala Grónsko.\nMezi sněžnými přesypy žili Eskymáci, tuleni a lední medvědi. Nebe bylo neustále pokryté šedými mraky.\nLednička neměla žádné kamarády. Pokaždé, nebývalo to ale často, když šel kolem eskymácký lovec zastavil se, zakroutil hlavou a řekl:" Na copak asi taková věc je? Bydlet se v tom nedá. Uvnitř je málo místa a zima je tam skoro jak venku. Člověk by se ani neohřál."\nLednička si povzdechla: " Vždyť já nemám nic ohřívat. Jsem přece lednička." Její hlas byl však tak tichý, že ho eskymácký lovec ani nezaslechl.\nŠel kolem lední medvěd, a protože ledničku v závěji přehlédl, zakopl o ni a narazil si palec u nohy. " Kuš, ty potvoro," řekl medvěd. " Nejsi k ničemu a jen tady překážíš."\nLednička byla hned ještě smutnější. Začala plakat. Nikdo si ale jejích slz nevšímal. Vždyť se také každá ta slzička okamžitě proměnila v maličký střípek ledu.\nJednou se ale stalo cosi neuvěřitelného. Mezi věčně šedivými mraky se objevilo sluníčko. Objevilo se jenom na malou chviličku. Než ale opět zmizelo v mracích, zazubilo se a vypísklo:"Jé, hele, lednička. Co tady děláš? Tebe by určitě potřebovali v AFRICE."\nLednička nevěděla, co je Afrika. Chtěla se zeptat. Než se ale osmělila, bůh ví kde byl sluníčku konec. Letěl kolem vítr.\nS větrem se lednička znala. Povídá: " Větře, řekni mi, kde je Afrika?" Vítr zakroutil hlavou, zamyslel se a odpověděl: " My, severní větry, tak daleko nelétáme. Vím ale, že je to někde na jihu." A tak se lednička vypravila do světa. Šla dlouho. Šla strašně dlouho. Musela přejít sedmero řek a sedmero hor. Musela dokonce přeplout i přes jedno veliké moře. Teprve po nekonečném a strastiplném putování dorazila do veliké země pod ohromným žhavým sluncem. Obloha byla bez mráčku a slunce pálilo až se ledničce orosilo čelo. Všude, kam se podívala, byl písek prorůstající trsy žluté trávy. Trochu stranou stála skupinka velikých stromů. Lednička zamířila do jejich stínu a zeptala se: " Stromy, řekněte mi, jsem tady dobře v Africe? " Stromy zašuměly velikými listy a odpověděly: " To je přece jasné, že jsi v Africe. A vůbec, abys věděla, my nejsme jen tak nějaké stromy. My jsme kokosovníky a rostou na nás kokosové ořechy." Potom, snad aby dodaly důraz své odpovědi, hodily jeden z ořechů ledničce přímo na hlavu. " Jauvajs, " vypískla lednička. " To jste nemusely. Jsem se jen slušně zeptala." " Vždyť my si jenom tak hrajeme," řekly kokosovníky a usmály se."Počkej až přijdou děti, to teprve něco uvidíš." Netrvalo dlouho a přiběhlo hejno malých černoušků.\n" Pojďte se podívat co dneska spadlo ze stromu," křičel největší z kluků. " Ty jsi ale hloupý," řekl kokosovník. " Copak na mě rostou ledničky?"\n" No jó," řekl kluk. " Kde se tady ale vzala?"\n" Já jsem, prosím, přišla z Grónska," řekla lednička.\n" To tě musí pěkně bolet nohy," řekl kluk.\n" Taky jó," hlesla lednička." Však je to pěkný kus cesty."\n" Já umím šplhat po stromě a shazovat kokosové ořechy. Řekni mi co umíš ty?," zeptal se kluk.\n" Já prosím umím všechno vychladit," řekla lednička.\n" To bude prima," křičely děti. " Schováme si do tebe kokosové ořechy." " To můžete," řekla lednička a byla šťastná, že má konečně někoho, kdo ji potřebuje.\nKokosovník se usmíval ze své výšky a brblal si pod vousy: " To je dost, holka, že jsi našla místo, kam patříš. Vždyť k čemu jsou dobré věci, když nejsou na správném místě."\nModrý zajíc žije na samém kraji lesa.\nTeplý pelíšek je obklopený hustým křovím. V pelíšku se cítí dobře.\nHorší je, když se vypraví do nepřátelského lesa. To víte, modrý zajíc. Každý si ho okamžitě všimne. Ze všech lesních zvířat je jediný, kdo má modrou barvu. Musí dávat pozor, aby se nedostal mezi šedivé ušáky. Nechápe, proč ho nemají rádi. Nikdy jim neublížil. Skoro vůbec si jich nevšímá. Proč na něho pokřikují? Proč říkají, že je líný, špinavý, hloupý a zlý? Vždyť to není pravda.\nModrý zajíc odpočívá ve svém pelíšku a sní o lese plném modrých zajíců. To by byl krásný život.\nChudák malý. Vůbec netuší, že barva jeho srsti je pouhou záminkou, proč se ostatní ušáci nad ním vyvyšují. Kdyby byli skutečně chytřejší, hodnější a pracovitější, asi by je to nikdy nenapadlo.\nI šedivým zajícům se zdá, že by les zkrásněl, kdyby ten modrák odešel někam jinam. Dráždí je jeho odlišnost. Co je ale nejpodivnější. Nejvíce ze všech se durdí malý, kulhavý ušák. Ani ho nenapadne, že kdyby modrý zajíc zmizel, okamžitě se stane terčem posměchu on.\nUž je to tady zas. Na kraji mlází je slyšet hlahol a posměšky: " Modráčku, modráčku, vylez z pelíšku. Chceme se podívat, co to máš v kožíšku." a za chvíli ještě zlověstněji: " Modráku, modráku, vykoukni ven. Trochu tě vydrbem, trochu ti natlučem."\nJde kolem srnec a modrý zajíc volá: " Srnečku pomoz!! Bojím se jít ven. " Srneček se zastaví a říká: " Oni si jen tak hrají, ty hloupý. Jsi zbytečně vystrašený."\nModrý zajíc ale ví, že to není hra. Už přiletěl i první kámen a dopadl na kraj měkkého pelíšku.\nSrneček je ale už pryč. Utíká za svým stádem a říká si: Ti zajíci poslední dobou nějak zvlčeli. Letí kolem vítr a modrý zajíc se s ním dá do řeči Větře, větře, pomoz. Ty víš, že to není hra. Posloucháš všechno, co se kde řekne. Nakoukneš za každý keřík. Vidíš do všech hnízd a pelíšků." Vítr se zamyslel a povídá: " Dobře, já ti tedy pomohu. Musíš mi ale slíbit, že nikdy nebudeš jako oni." " To ti mohu klidně slíbit," řekl modrý zajíc. Vítr nadul tváře, zafoukal a přivolal hustou šedivou mlhu. Mlha se roztáhla po celém lese zalepila oči šedivých ušáků a vesele si zpívala: " Kde jsem já, je všechno šedé. To nikdo z vás nedovede. Koho chytnu, nepustím. Všechny barvy rozpustím.\nUšáci mžourali očima a fňukali. " Mlho, přestaň! Vždyť je všechno kolem strašně ošklivé. Vrať lesu jeho barvy!" Mlha se ale jenom smála stále dokola zpívala svou odrhovačku a šeptala. " Nemají rádi modrou barvu. Nemají rádi modrou barvu." Modrý zajíc vyhlédl z pelíšku a zavolal:" Větře, tohle jsem nechtěl. Odežeň tu mlhu."\nVítr se podrbal na bradě, zmáčkl dlaněmi naducané tváře a jediným fouknutím vyhnal mlhu z lesa. Mlha se překutálela údolím a zůstala viset nad vrcholky kopců. Les se rozjasnil a šediví ušáci zmizeli mezi stromy. Najednou bylo všude nespočet barev. Les zářil v odpoledním slunci. A jak vítr pohupoval větvemi, všechno kolem bylo měňavé a krásné. " Hlavně nezapomeň, modrý zajíci, co jsi slíbil." Zavolal vítr. "Jak bych mohl zapomenout," odpověděl zajíc." Jednobarevný svět je ošklivý a hloupý. V takovém světě by mi bylo smutno." Vítr zamával a odletěl někam daleko, předaleko. Vždyť všude bylo plno práce a plno nespravedlností. Kdo se dobře dívá a pozorně naslouchá, ten má stále co dělat a neví, jak vypadá nuda.\nA co bylo dál s modrým zajícem a šedými ušáky?\nNevím jestli se spřátelili.\nZatím však z lesa nepřišla žádná stížnost.


Jak držet keto dietu, aby správně fungovala | Feministky.com\nJak držet keto dietu, aby správně fungovala\nUrčitě jste už o tomto novém fenoménu ve světě hubnutí slyšeli. Nejedna celebrita si keto dietu a s ní spojené shazováni přebytečných kil pochvaluje. Pokud i vy chcete tuto dietu vyzkoušet, přinášíme vám informace o tom, o co vlastně jde, jak funguje a jaké zásady byste u ní měli držet.\nKeto dieta – na jakém principu funguje?\nKdyž tělu nedodáte dostatek cukru, bere si energii z tukových zásob. V játrech se začnou produkovat ketony, které jsou použity jako zdroj energie. Tomuto stavu se říká „ketóza“. Jak jí nejlépe docílit? Tím, že snížíte podíl sacharidů ve stravě na maximálně 50 gramů denně. Chybějící sacharidy však musíte doplnit bílkovinami a zdravými tuky.\nCo tedy jíst a co vynechat?\nPři keto dietě jezte potraviny bohaté na bílkoviny a zdravé tuky. Ideální jsou ryby, maso, vejce, sýry a zelenina. Nejsou vhodné brambory, ani mrkev. Skvělé jsou pekanové, macadamové nebo para ořechy. Vyhnout byste se ale při této dietě měli kešu ořechům a pistáciím.\nZe svého jídelníčku okamžitě musíte vyřadit mléko, cukr, bílou rýži, těstoviny, veškerou bílou mouku a produkty z ní. Zapomeňte na alkohol a kávu si od teď dáte už jedině bez mléka. Ani některé ovoce není vhodné – třeba banány nebo hroznové víno. A to zdaleka není úplný seznam „povolených a zakázaných“ potravin.\nProtože je toho hodně, existují na trhu speciální produkty, s kterými přišla česká značka KetoDiet. Můžete si sestavit svůj keto mix a začít tak pohodlně a bez složitého nakupování a přemýšlení začít držet keto mix dietu.\nDosud používané recepty už téměř nebudete potřebovat\nS novým stravováním je spojený také nový způsob vaření. Musíte začít úplně od začátku a zapomenout na většinu receptů, které jste doposud znali. Nyní vás čeká nová výzva v podobě keto mix receptů! Tak hurá do toho a přejeme vám hodně štěstí a zábavy s hubnutím!\nketo mix dietaketomix\nPrevious Post:Se zdravotní obuví možná neoslníte, ale užijete si dokonalý komfort\nNext Post:Vytvořte si vlastní kytici!


Garmin Forerunner 30 Blue Optic | Profesionál na cyklistiku | Cyklistika24.cz\nVyužijte výhodné ceny 2 490 Kč a nakupte si dnes Garmin Forerunner 30 Blue Optic v online shopu. Toto zboží může být již za chvíli vyprodané. Poté můžete najít podobné alternativní kousky v kategorii Cyklopočítače a sporttestery.\nCyklopočítače a sporttestery této cenové hladiny se vyznačují dlouhou životnosti za skvělou cenu 2 490 Kč.\nPopis výrobku: Garmin Forerunner 30 Blue Optic\nChytré hodinky Garmin Forerunner 30 Blue Optic: GPS hodinky nejen pro běžceBěžecké GPS hodinky Garmin Forerunner 30 jsou ideální zejména pro začínající a rekreační běžce. Pomocí GPS měří vzdálenost, rychlost/tempo a zaznamenávají trasu vašeho pohybu. Jsou malé a lehké a díky měkkému řemínku příjemně sedí i na úzkém zápěstí. Hodinky Forerunner 30 jsou díky GPS použitelné i pro další sporty, jako je in-line bruslení, lyžování nebo jízda na kole.Klíčové vlastnosti chytrých hodinek Garmin Forerunner 30 Blue OpticGPS záznam trasy, vzdálenosti, rychlosti a tempaPružný řemínek v tyrkysové barvěMěření kroků, spálených kalorií a VO2 maxCelodenní sledování srdečního tepuVoděodolný design (5 ATM)Funkce Live TrackPřijímání notifikací z mobilního telefonuMobilní aplikace Garmin Connect Mobile (iOS, Android, Windows Mobile)Výdrž baterie: 5 dní nebo 8 hod. s GPSNení vyplněn Alternativní text k fotografii!Vhodné i pro úzké zápěstíPro pohodlné nošení jsou hodinky vybaveny pružným řemínkem, který skvěle sedí i na úzkém zápěstí. Hodinky jsou k dispozici ve třech barvách vhodných jak pro muže, tak i pro ženy. I přes kompaktní rozměry nabízejí dostatečně velký a dobře čitelný displej. Díky vodotěsnému provedení můžete hodinky můžete bez obav vzít s sebou do sprchy nebo do bazénu. Dobíjecí Li-ion baterie zajistí výdrž až 5 dní v režimu chytrých hodinek.Není vyplněn Alternativní text k fotografii!Monitorují denní pohybV průběhu dne hodinky v režimu s vypnutým GPS měří kroky, ušlou vzdálenost, spálené kalorie a průběžně měří i srdeční tep. Automaticky vyhodnotí počet minut strávených intenzivním pohybem. Při delší fyzické neaktivitě vás upozorní, že je na čase se hýbat. Pokud si hodinky necháte na ruce přes noc, změří délku a kvalitu spánku.Není vyplněn Alternativní text k fotografii!Chytré funkce při spojení s telefonemHodinky Garmin Forerunner 30 je pomocí Bluetooth možné spárovat s chytrým telefonem. V případě propojení zobrazí na displeji příchozí volání, včetně jména volajícího, SMS zprávy a další notifikace. Na notifikace upozorní na ruce též lehkým zavibrováním. Prostřednictvím chytrého telefonu také automaticky odešlou zaznamenaný běh do tréninkového deníku Garmin Connect.Není vyplněn Alternativní text k fotografii!Garmin ConnectSlužba Garmin Connect je speciální online tréninkový deník pro ukládání, vyhodnocení a sdílení zaznamenaných sportovních aktivit. V aplikaci zobrazíte GPS záznam aktivity na mapě nebo můžete kombinovat a sdílet záznamy výškového profilu, tempa, tepové frekvence, rychlosti atd. Služba je dostupná na webových stránkách nebo přes mobilní aplikaci Garmin Connect Mobile.Není vyplněn Alternativní text k fotografii!\nE-shop Alza.cz Sport a outdoor nabízí toto zboží Garmin Forerunner 30 Blue Optic za výhodnou cenu 2 490 Kč. Můžete tak snadno objednat zboží ihned přímo v e-shopu online. Produkt je na skladě a je v nachází se zařazen sekci Cyklopočítače a sporttestery.\nNa webu si můžete pročíst recenze Garmin Forerunner 30 Blue Optic či zkušenosti buď s produktem či e-shopem, specifikace o informace prodejci Alza.cz Sport a outdoor. K dispozici jsou i tipy kde koupit Garmin Forerunner 30 Blue Optic. Více detailů o produktu a specifikace jsou k dispozici níže.\nGarmin Cyklopočítače a sporttestery\nDobré hodnocení výrobce Garmin\nRecenze Garmin Forerunner 30 Blue Optic a k e-shopu Alza.cz Sport a outdoor\nVýborná kvalita Cyklopočítače a sporttestery...Tento e-shop víc co prodává. Spokojenost.\npřípadě nedostupného produktu Garmin Forerunner 30 Blue Optic a nabídka alternativy ze sekceCyklopočítače a sporttestery která mi vyhovovala.\nMezi eshopy se sportovním a outdoorovým vybavením patří Alza.cz Sport a outdoor ke špičce. Eshop se opírá o 24leté zkušenosti na trhu. V jeho sortimentu najdete vybavení pro cyklistiku, stanování, fitness, míčovým sportům, zimním a vodním sportům, Cyklopočítače a sporttestery či běhání. Alza.cz je nejspolehlivější eshop na českém internetu s prodejnami a odběrnými místy po celé České republice - Brno, Praha, Ostrava, Zlín, Plzeň, Olomouc, České Budějovice atd..\n- produkt za výhodnou cenu - Garmin Forerunner 30 Blue Optic vyroben z kvalitních materiálů - velmi snadné používání\nChytré hodinky Garmin Forerunner 35 Optic Black:Seznamte se s novým modelem běžeckých GPS hodinek Garmin Forerunner 35 vybaveným optickým mě…\nVýrobce: Garmin Tip: Náš tip\nVýrobce: CUBE1 Tip: Šetrná doprava\nChytré hodinky Garmin Forerunner 35 Optic White:Seznamte se s novým modelem běžeckých GPS hodinek Garmin Forerunner 35 vybaveným optickým mě…\nChytré hodinky Garmin Forerunner 30 Blue Optic: GPS hodinky nejen pro běžceBěžecké GPS hodinky Garmin Forerunner 30 jsou ideální zejména…\nChytré hodinky Garmin Forerunner 35 Optic Black: Forerunner 35 Optic je sporttester disponující snímačem srdeční frek…\nChytré hodinky Garmin Forerunner 35 Optic Green: Seznamte se s novým modelem běžeckých GPS hodinek Garmin Forerunner 35 vybaveným o…\nChytré hodinky Polar M430 Black: Dožeň svůj osud SPORTOVNÍ NÁRAMEK PRO PROFESIONÁLYVýjimečné běžecké hod…\nVýrobce: Polar Tip: Spolehlivé doručení\nCyklonavigace Sigma BC 14.16 STS/CAD: Cyklocomputer Sigma BC 14.16…\nVýrobce: iGET Tip: Správná volba\nSporttester Polar A300 HR Black: Pokud se bez své pravidelné dávky sportovního výkonu neobejdete, pak jste tu na…\nVýrobce: Polar Tip: Dobrý nákup\nVAN RYSEL CYKLOPOČÍTAČ GPS 900\nMěření výkonu pomocí GPS a synchronizace s tel.\nCyklonavigace Sigma BC 16.16 STS/CAD: Cyklocomputer Sigma BC 16.16 STS CAD je nepostradatel…\nCyklonavigace Sigma BC 14.16 STS: Cyklocomputer Sigma BC 14.16…\nChytré hodinky Withings Move - Black / Yellow:--> Tabulka parametrů…\nVýrobce: Withings Tip: Ověřený prodejce\nVýrobce: Withings Tip: Levná doprava\nPokud k výrobku Garmin Forerunner 30 Blue Optic budete vyžadovat i textovou dokumentaci nebo podrobnější informace o výrobku, doporučíme se obracet s dotazem raději na firmu co produkt vyrábí Garmin. Popisky zboží, ceny i dostupnost v našem katalogu produktů jsou informační od dodavatele a pro přesné údaje a info se podívejte přímo na stránky prodejce toho výrobku Alza.cz Sport a outdoor, kde mají veškeré tyto údaje aktuální.


Podmořské parky a korálové zahrady patří mezi klenoty Thajska - Novinky.cz\nNovinky.czCestováníExotika a AmerikaPodmořské parky a korálové zahrady patří mezi klenoty Thajska\nPřírodní bohatství Thajska je proslulé po celém světě, ne nadarmo se za ním každoročně vydávají stovky tisíc turistů ze všech koutů světa. Místy obzvlášť vyhlášenými jsou především nádherné thajské národní parky, které nabízejí žádaný únik z ruchu velkoměsta a uspěchaného životního stylu.\nKorálové zahrady v Mu Ko Surin\nV předchozím článku jste se mohli dočíst o parcích, které se řadí mezi opravdové skvosty Thajska – procestovali jsme parky Erawan, Sai Yok a Nam Nao. V tomto druhém díle seriálu budeme pokračovat dále a představíme si parky trochu odlišné. Zavítáme totiž nejen na pevninu za slony do parku Phu Kradung, ale především k moři a pod jeho hladinu. Dostaneme se např. do Korálových zahrad v Mu Ko Surin nebo do mořského parku Tarutao.\nZačneme ale ještě na pevnině. Tento park naleznete v Amphur Phu Kradung, který je částí thajské provincie Phu Kradung. Pokud se podíváte na park z dálky, uvidíte vysokou horu, která je celá z pískovce a na jejímž vrcholu je obrovská plošina obklopená menšími pahorky. Nejvyšší vrchol se tyčí do výšky 1316m.n.m.\nNejkrásnější vodopád v Asii\nTímto titulem se honosí vodopád Mae Lee Wa, jehož vody padají přes 9 úrovní z výše 200m. Po 10 hodinách chůze se dostanete až na jeho vrchol, odkud se vám naskytne ojedinělý pohled na hřmící masy vod a nádhernou krajinu kolem. Vodopád se nachází v provincii Kanchanaburi.\nPrůměrná teplota v parku se pohybuje kolem 15°C. Tato teplota je pro thajské parky naprosto unikátní, proto sem jezdí hodně turistů stanovat a kochat se nádhernými scenériemi. Jen pozor, pokud zavítáte do Thajska v období dešťů. Hrozí tu totiž přívalové povodně valící se z hor, navíc je park pro turisty v tomto období uzavřen (červen-září).\nNa náhorní rovině najdete borové lesy a pastviny, množství květin roztodivných tvarů a barev. Najdete tu také potoky a vodopády, jejichž vody se řítí do průzračných jezírek rozkládajících se u jejich úpatí. Mezi turisty jsou ale nejoblíbenější zdejší skalnaté oblasti. Můžete tu prolézat temnými soutěskami, vyhřívat se na horských úbočích nebo se po horské stezce dostat na kopce s nádherným výhledem do okolí. V parku navíc můžete narazit na slony, medvědy, jeleny, veverky, lišky, ale také na zdivočelé psy, kterým je radno se vyhnout.\nPro chvíle odpočinku (ale i poznání) tu je Anodad Pool – malý bazén krytý borovým lesem. Na jednom konci bazénu je skála, která je jako stvořená pro piknik a malé posezení. V blízkosti je stezka, po které se dostanete do dvou jeskyní. Pokud zavítáte do části Pha Lomsak, budete odměněni nezapomenutelným výhledem ze skalních útesů při západu slunce. Poté se můžete vydat k vodopádu Tatrong, kde uvidíte hřmící katarakty v plné kráse a divokosti.\nPark Mu Ko Surin je tvořen dvěma velkými ostrovy – Surin Nua (sever) a Surin Tai (jih). Při svých procházkách tu narazíte na nádherné zátoky, v nichž se nacházejí korálové zahrady nebo mělké kanály s nejpozoruhodnějšími příklady života na mořských korálech. Pozorovat podmořský svět můžete téměř kdekoli, stačí vám jen šnorchl a maska.\nV době odlivu můžete přecházet mezi jednotlivými ostrovy a ostrůvky, které jsou součástí parku, a prozkoumávat tak ostatní krásy ostrova, např. rostliny, které rostou pouze na úrodné a mělké půdě korálových útesů.\nPro návštěvu si nevybírejte období únor - květen, kdy je tu nejvíce srážek a vlhkost vzduchu se tu pohybuje kolem 83%. V ostatních měsících je tu ale příjemně a vy se tak můžete ponořit do krásné přírody tvořené deštným pralesem, „plážovým“ anebo mangrovovým lesem. Můžete tady narazit na mnoho druhů ptáků, savců, plazů (skink), korálů, ryb a mořských želv, které se tu vyskytují dokonce ve 4 druzích.\nPro své toulky po okolí se můžete vydat např. na Ao Chak, kde naleznete nádherné korálové linie vinoucí se po mořském dně. Nedaleko jiné linie korálů Ao Tao můžete pozorovat místo, kde se „scházejí“ mořské želvy a přitom se kochat nádhernou okolní přírodou s průzračnou vodou. Za trochou kultury se vydejte do vesnice Mu Ban Chao Le, ve které naleznete populaci čítající asi 130-150 obyvatel, kteří stále perfektně udržují dřívější způsob života.\nMořští cikáni jsou kočovníci žijící ve vesnicích postavených na vodě. Mluví vlastním jazykem, který rozhodně není thajštinou. Prodávají sušené krevety, rybí omáčky nebo vlaštovčí hnízda. Thajci je považují za naprostou spodinu a o jejich živobytí se starají především přívaly turistů, kteří si nenechají tuto raritu ujít.\nPark Tarutao hostí 25% existujících druhů mořských ryb (žraloků, lososů, sumců, úhořů, rejnoků, delfínu, atd.), proto se stal i rájem pro nadšené rybáře, kteří sem jezdí za „snadnými“ úlovky. Na pevnině byste nalezli opičky, ptáky, ale také hady jako kobry a korálovce, proto pozor kam šlapete! Na plážích můžete spatřit tři druhy želv, které tu kladou svá vejce. Navíc tu byla zřízena „želví nemocnice“, ve které želvy vyrůstají v bezpečí až do doby, než jsou dostatečně velké, aby mohly čelit predátorům.\nV blízkosti ostrovů můžete navštívit korálové útesy, na kterých lze pozorovat bohatý mořský život. Jen několik metrů od břehu se již můžete potápět a šnorchlovat. Voda je tu čistá, a tak vám nic nebude bránit v obdivování se nádherám podmořského světa.\nBudete-li v Thajsku, návštěvu parků rozhodně nevynechejte\nVydáte-li se do Thajska, určitě si výpravu do některého z národních parků nenechte ujít. V dnešním a minulém článku jsme se vám snažili alespoň pár z nich představit. V Thajsku ale zajímavých národních parků naleznete daleko víc. Můžete se námi tedy nechat inspirovat a při svých toulkách po přírodních skvostech této nádherné země do některého z nich vyrazit.\nSmaragdový Buddha ve Wat Phra Kaeo\nPři návštěvě nejvýznamnějšího a také nejúžasnějšího chrámu v Thajsku se můžete podívat na nejvyšší symbol thajců – sošku Smaragdového Buddhy. Poté se můžete přesunout k ostatním budovám tohoto rozlehlého komplexu, kde uvidíte vkus, barvitost a bohatství na všem, čeho se dotkla ruka řemeslníka. V chrámu se také nachází knihovna, v níž je uložena Tripitaka – svatý pramen buddhismu.\nDémonický park Op Luang\nNejznámější z parku je roklina Op Luang, v níž protéká klikatá řeka s vysokými útesy po obou stranách. Na tomto démonickém místě roste mnoho druhů rostlin a je tu také neskutečná ozvěna, při které vám přeběhne mráz po zádech. Jestli nemáte strach z výšek, můžete přejít po úzkém mostu na druhou stranu rokliny. Park naleznete v provincii Chiang Mai.\nK ústřicové pagodě Wat Chedi Hoi\nMalý, ale přesto velice známý a navštěvovaný chrám se nachází v Tambon Bo Ngoen. Celá pagoda je postavena z obrovského množství velkých ústřicových lastur, které tvoří i celou kostru chrámu. Lastury staré 8 milionů let byly nashromážděny do formy chedi (tvar zvonu). Každá z lastur váží minimálně 1kg. Chrám skýtá opravdu úchvatnou podívanou zejména při východu a západu slunce.\nMelbourne, Albury, Canbera, cestování velkou zaoceánskou lodí – to jsou lákadla tohoto 18.denního zájezdu, který vás provede od krás Austrálie po skvosty thajských ostrovů.\nThajsko oplývá nejen přírodním bohatstvím, ale také kulturními a historickými skvosty, zejména chrámy, o kterých si můžete více přečíst v následujícím článku v rubrice Exotika. Seznámíte se v něm s chrámy Wat Pho, Wat Phra Kaeo nebo zlatým chrámem Wat Traimit.\nLíbil se Vám tento článek o parcích Thajska?\nV loňském roce odcestovalo do Peru na 4000 českých turistů, což je 4x více než v roce 2004. Za vzrůstajícím počtem turistů stojí neustále se zlevňující letenky...


Španělský mastin - iDNES.cz\nŠpanělský mastin | foto: Hobby.cz\nStandard č. 91\nŠpanělský mastin patří mezi nejstarší plemena vůbec. Do Španělska se jeho předkové údajně dostali s Féničany již před začátkem našeho letopočtu. Velkou oblibu měl španělský mastin v 15. a 16. století, kdy pomáhal v horách pást a hlavně před velkými šelmami hlídat stáda ovcí. Vzhledem ke své velikosti a poměrné mrštnosti byl velmi nebezpečným protivníkem. Vůči lidem ale byl a je vždy laskavý.\nVIDEO: Španělský mastin\nMilý a něžný společník se ve vztahu k nepřátelským šelmám a cizím osobám staví uzavřeně, zvláště je-li používán jako strážce a ochránce pozemků a stád. Jeho štěkot je drsný, hluboký a těžký a vzhledem ke své síle nezaměnitelný. Jedná se o mimořádně inteligentního a současně krásného psa; obě vlastnosti vyjadřuje jeho výraz. Chováním se projevuje jako sebevědomý pes, který používá svoji sílu přiměřeně, ale je si jí vědom.\nŠpanělský mastin je velký, těžký, vyváženě stavěný pes mimořádných proporcí, velmi silný a svalnatý, s kompaktní kostrou, velkou hlavou a polodlouhým osrstěním\nŠpanělský mastin patří mezi tak zvaná obří plemena. Je třeba počítat s tím, že má určité nároky na výživu a že potřebuje také prostor a pohyb. Jeho srst se musí pravidelně česat a kartáčovat a to zvláště v období línání. Jedná se o plemeno, kterému vyhovuje pobyt venku. Potřebuje ale společnost člověka a důslednou výchovu.\nTémata: historie, II. - pinčové, knírači,molossové, švýc.salaš.psi, Na hlídání, Španělsko, Poradna: Výživa


Ondřej Vetchý ve filmu Rašín, foto: ČT\nFilm Rodina Aloise Rašína, foto: ČT\nZáslužné činy československého ministra financí zpracoval Jiří Svoboda v dokudramatu Rodina Aloise Rašína. Ten vypráví nejen o životě Aloise Rašína, ale také jeho rodině, především o synovi Ladislavovi Rašínovi, který se zasazoval o nezávislost republiky.\nDruhým projektem je dvoudílný film s názvem Rašín, také z dílny Jiřího Svobody.\nLegie 100, foto: ČT\nRežisér Jakub Tabery připravil k výročí založení republiky dokonce tři projekty. Vedle dokumentu Dva muži v roce jedna a filmu Průšvihy první republiky také třídílný cyklus Legie 100 ve spolupráci s Československou obcí legionářskou. Film představuje působení československých legií na všech frontách, nejen těch v Rusku.\nJakub Tabery, foto: ČT\nSám má k dílu osobní vztah. Jeho dědeček, herec Zdeněk Štěpánek, absolvoval totiž ruské legie. Jak uvedl Jakub Tabery, po stopách československých legionářů cestují účastníci po boku herce Jiřího Dvořáka.\n„Paní Šrůtková se narodila v roce 1918 ve Vídni. Jméno Vlastimila dostala kvůli dědečkovi, který byl velký vlastenec a bál se, aby se z ní nestala Rakušanka. Na dědečka vzpomíná velice ráda, byl jí vzorem. Říká, že ji učil heslo „pravdu miluj, za ni bojuj, přeskoč, přelez, nepodlez". Často nám ho opakovala a sama doufá, že podle něj i žije,"říká scénáristka a režisérka filmu Eva Tomanová. Ve svých 100 letech je paní Šrůtková ve vynikající kondici. „Je velice vitální. Ve svém věku vyjde do druhého patra bez zadýchání, obejde celou Kampu bez zastavení, nepoužívá brýle ani na blízko ani na dálku a slyší velice dobře, vůbec nepotřebuje naslouchátka."


Písecký víkend módy a designu podporuje české tvůrce nejen z jižních Čech - České novinky1.eu\nPísecký víkend módy a designu podporuje české tvůrce nejen z jižních Čech\n11.7.2021 9.7.2021 Svetozár Plesník\tžádný komentář\nPísek 11. července 2021\nAgentura Verona ve spolupráci s Centrem kultury města Písku připravuje na 25. a 26. září 2021 akci s názvem Písecký víkend módy a designu. Projekt vzniká za podpory města Písku a jeho cílem je umožnit českým značkám a designérům představit jejich tvorbu jihočeskému publiku. Návštěvníci si budou moci užít dvoudenní designový market v Palackého sadech a v sobotu večer pak jedinečnou módní přehlídku v divadle Fráni Šrámka. Přehlídka představí nejen naše přední módní návrháře, ale i mladé a slibné značky. V roli modelek bude k vidění i několik známých hereček. Tváří fashion show je plus size modelka Natálie Debnárová. Designový trh neláká jen na módu a doplňky, ale třeba i na keramiku, výrobky z papíru, bytový dekor, přírodní kosmetiku, svíčky a květiny. O výborné občerstvení se postarají lokální dodavatelé v čele s členy sdružení Jíme Jih. Akce je vhodná jak pro milovníky módy a designu, tak i pro rodiny s dětmi. Písek, jakožto město s bohatou textilní tradicí, má potenciál poskytnout reprezentativní zázemí pro prezentaci aktuálních trendů z oblasti módy a designu.\nDlouhé období lockdownu bylo pro segment módy a designu bezesporu náročné a jeho podpora v následujících měsících bude pro mnohé tvůrce rozhodující. “Přeji si, aby náš projekt pomohl v této těžké době, co největšímu počtu designérů a českých značek. Chceme je představit veřejnosti nejen prostřednictvím samotného eventu, ale i skrze sociální sítě a také díky podpoře známých osobností, které se do PVMD zapojily. Prioritou je vytvořit akci s příjemnou atmosférou a skvělým programem, kterou si návštěvníci opravdu užijí,“ popisuje záměr Píseckého víkendu módy a designu Veronika Poláková, majitelka pořádající Agentury Verona.Písecký víkend módy a designu vzniká především díky podpoře města Písku a spolupořadatelství Centra kultury města Písku. “Design je, aniž bychom si to pokaždé uvědomovali, propojen s naším každodenním životem. Z tohoto pohledu je podpora této akce naprosto logická a pro Písek bezesporu přínosná,“ říká Josef Kašpar, ředitel Centra kultury města Písku. Dalším důležitým článkem pro realizaci Píseckého víkendu módy a designu je jeho hlavní partner – značka kožené obuvi Vasky, za kterou stojí mladý podnikatel Václav Staněk. “Pro Vasky je zásadní udržitelnost. Sama o sobě však není jediným důvodem pro podporu lokální výroby, je jím i podpora zaměstnanosti, domácí ekonomiky a celkové prosperity. Čeští designéři a umělci patří mezi světovou špičku a podpora mladých talentů a tradičních řemesel by měla být prioritou každého z nás,” vysvětluje zapojení značky Vasky do projektu.\nPořadatelé věří, že akce bude mít dopad i na posílení cestovního ruchu, a proto konání Píseckého víkendu módy vítají i místní hoteliéři. “Stejně jako je s naším hotelem spjata historie kinematografie, je s Pískem spojena po desetiletí móda a vše s ní související. Jsme moc rádi, že můžeme být součástí akce, která dává prostor českým tvůrcům napříč všemi generacemi a prezentuje jejich obor širší veřejnosti. Český design v nás vzbuzuje určitou unikátnost, kvalitu a nadčasovost a jsme nesmírně zvědaví, čím vším nejen Písečáky akce obohatí,” popisuje Ing. Kateřina Novotná z hotelu Biograf, který je jedním z partnerů projektu.\nPísecký víkend módy a designu 2021 je akcí pro všechny příznivce české módní a designové scény. Nabízí nabitý dvoudenní program v podobě designového trhu a sobotní večerní módní přehlídky. Design market v rámci PVMD představí tvůrce z jižních Čech i z celé republiky. Vstup na něj je zdarma. Návštěvníci si mohou přijít prohlédnout, osahat, očichat a nebo nakoupit to nejlepší, co se u nás vyrábí. Samozřejmostí je také bohatá gastro zóna.\nSobotní módní přehlídka představí jak přední české designéry v čele s Josefínou Bakošovou nebo Lay Sedlákovou, tak mladé a dynamické značky jako ručně šitou koženou obuv Vasky, spodní prádlo Paon, kožené zboží Bagind, ručně šitou módu z Pošumaví ONE VILLAGE, elegantní kožené kabelky Folbeur nebo mladou značku volnočasové módy Jamie Collection. Na mole se v trochu netradičních rolích představí herečka a režisérka Petra Nesvačilová, herečky Natálie Halouzková a Kateřina Pechová nebo blogerka Lucie van Koten. Tváří Píseckého víkendu módy je přední česká plus size modelka Natálie Debnárová.\n25.9. 2021 – od 10:00 do 18:00 – prostor Palackého sadů, vstup zdarma\n26.9.2020 – od 10:00 do 17:00 – prostor Palackého sadů, vstup zdarma\n25.9.2021 od 19:30 v Divadle Fráni Šrámka, vstup 280 Kč v předprodeji, 350 Kč na místě\nVíce informací naleznete na: Písecký víkend módy a designu ~ módní přehlídka – program a vstupenky online | Centrum kultury města Písek nebo na www.agenturaverona.cz\n← Model Marsu na Kraví hoře je lokální. Švadlenka ho šila čistě z moravských materiálů\nNa Václavák z Vinohrad pohodlně pěšky. Chodcům nové přechody zjednoduší cestu a řidiče nijak nezdrží →


Zelený minerál olivín z kamenolomu Smrčí - podkrkonoší\nDomů › České drahé kameny › Další české minerály › Zelený olivín na čedičové podložce\nZelený olivín na čedičové podložce\nNádherný kousek olivínu ze slavného českého naleziště Smrčí (Podkrkonoší).\nJedná se o kvalitní vzorek olivínu, který je narostlý na větší šedo-černé čedičové podložce.\nOlivín je zde tvořený množstvím drobných kamínků, které mají půvabnou olivově zelenou barvu.\nMísto nálezu: Smrčí u Železného Brodu - lom\nRozměry: 119 x 82 x 39 mm\nVáha: 372 g\nTento vzorek nedoporučujeme dlouze a často namáčet ve vodě. Při čištění jej pouze lehce opláchněte pod tekoucí vodou a nechte důkladně oschnout. Při manipulaci s tímto kamínkem buďtě také šetrní, protože při neopatrném zacházení se ze vzorku můžou uvolňovat drobounké kamínky. Nemusíte mít však strach, při bežném prohlížení v ruce kámen rozhodně nějak nepoškodíte.\nOLIVÍN - LOKALITA SMRČÍ\nMinerál olivín je nádherný drahý kámen, který zaujme především svojí netradiční zelenou barvou. Tento nerost je již delší dobu poměrně známý a to nejen mezi sběrateli, ale i mezi běžnými lidmi. Nejkrásnější a nejkvalitnější olivíny se nacházejí samozřejmě v zahraničí a to především v Brazílii, Číně, Pákiskánu či Barmě. V poslední době se však tento drahokam těší velké oblibě i u nás a to hlavně v Čechách.\nMezi asi nejznámější lokalitu patří Smrčí, které leží nedaleko Železného Brodu v oblasti Podkrkonoší. V blízkosti této malé vesničky se nachází kamenolom, ve kterém se těží čedič (bazalt). Právě v této vyvřelé hornině zde můžete při troše štěstí objevit krásné olivově zelené olivíny, které zde tvoří zajímavé shluky většinou kulovitého tvaru a to v různých velikostech (nejčastěji 5 - 30 centimetrů). Čedič se v tomto lomě samozřejmě drtí na drobný štěrk, takže zde na haldách a výsypkách můžete po dešti nalézt i samostatné drobné olivínky nejčastěji o velikosti několika prvních milimetrů.\nÚplně nejvzácnější jsou pak olivíny v podobě jednotlivých menších kamínků, které mají vysokou vnitřní čistotu. Tyto čiré olivíny se totiž dají vybrousit do překrásných fazetových výbrusů.\nTento lom je však stále činný, takže při sběru a vydobývání těchto drahých kamínků zde musíte opravdu dodržovat bezpečnost. Vstup do samotného lomu si pak samozřejmě musíte předem domluvit s majitelem.\nOlivíny se v tomto lomě vyskytují poměrně hojně, nalézt zde však pěkný a kvalitní kousek zeleného olivínu je poměrně náročné a vyžaduje to nejen značnou dávku trpělivosti, vytrvalosti a fyzické zdatnosti, ale také potřebné zkušenosti či znalost lokality.\nDalší nabídku přírodních českých olivínů naleznete v naší sekci - PRODEJ OLIVÍNŮ\nKód produktu 16474\nKategorie České minerály a drahé kameny