Literatura | 02. 01. 2003 20:03:10 | autor: B.E.M., Mike, Zdeněk\nEtiainen se podíval nejistě směrem k amfiteátru, chvíli bylo na jeho tváři vidět, jak svádí urputný vnitřní boj, a pak se vydal svým typicky pomalým, ale nezastavitelným krokem obsadit jedno místo na některém z nižších schodů, nedbajíce na stížnosti lidí, že v takovém brnění příliš řinčí, a narušuje přípravu hry. Porfyrochos ho nemohl následovat, neboť nebyl tak mohutné postavy a k Etiainenovi se přes pohyblivou masu lidí neprobojoval. Sedl si tedy o několik řad výše. V případě požáru amfiteátru by měl značnou výhodu.\nApendix se snažil splynout s davem a následovat Etiainena a Porfyrocha. Když uviděl, že si zabírají místa, sedl si taky.\nDramatik samotný pobíhal zmateně blízko pódia a dával poslední pokyny hercům, kteří už se soukali do velkých vzdušných rób a nazouvali si obrovské boty.\nOzývaly se věty typu: Ksakru, tohle že má být rukáv??? Jau, to bylo moje oko. Neviděl někdo moji masku...aha, já už ji mám na sobě. Někteří herci začali po delší době marných pokusů navléci na sebe připravený oděv dokonce vyluzovat animální skřeky a pazvuky, zpravidla následované sérií pěkně tučných nadávek, prásknutím kostýmu o zem a jejich rázným odchodem ze scény s tragickým výrazem na tváři. Už tato činnost samotná vydala za slušnou komedii, a někteří lidé se poté, co se herci oblékli, v domnění, že hra je u konce, zatleskali, zvedli ze sedadel a s pocitem, že byli obohaceni o hodnotný kulturní zážitek, odcházeli domů.\nNa jevišti zůstali jen tři herci, ale hra musela pokračovat, tedy vlastně začít. Většinou bylo poměrně obtížné rozeznat, kdy dílo začíná, a jestli se jedná o tragédii, či komedii. Nebo tragikomedii.\nHerci se pohybovali po jevišti ve velice omezené míře, ale kdykoliv tak činili, obvykle zakopávali kvůli velkým botám, padali jim masky nebo si šlapali na róby, což byl samozřejmě důvod ke všeobecnému veselí publika a nezměrnému utrpení herců. Většinu času pronášeli sáhodlouhé diskuse a pře na téma, zda je člověk schopen vzdorovat rozhodnutí bohů a do svačiny si přibalit kus salámu bez toho, aniž by tento etický problém musel konzultovat s věčnými příkazy morálky. Hrdina se však stal obětí intrik královského rodu, místo salámu dostal šunku, a proto se rozhodl dát vyvraždit půl města a všechny vázy ve městě obrátit dnem vzhůru.\n"Óóó, mocní bohové, vládcové všehomíra, zbavte mě, mrzkého to pozemského červa bez špetky rohlíku k šunce, života, neb všemi jsem byl opuštěn," říkal zrovna jeden z herců, který evidentně neměl žádný talent, neboť byl nucen větu třikrát opakovat, protože si nepamatoval text, za což byl ale Soplokles schopen vraždit. Byl to totiž nechutný perfekcionista, který každému vytýkal jeho chyby, a sám sebe považoval za skromného člověka.\nApendix si vyhrnul rukáv své róby, ruku natočil směrem ke slunci a podíval se na ten zvláštní kamenný přístroj na své ruce. Odvrátil pohled od jeviště a zacpal si uši.\nZ čistého nebe udeřil blesk, okamžitě následován hromem, jehož tlaková vlna čechrala vlasy diváků v prvních řadách. Namísto herce teď byla na jevišti kupička popela a jedna očouzená bota, zbytek se rozptýlil do vzduchu ve formě sušiny. Z boty pomalu stoupal proužek šedého dýmu, samozřejmě.\n"Staniž se," ozvalo se z nebe hromovým, pošklebujícím se hlasem, který se rozléhal nejen po amfiteátru, ale i po celé akropoli. Bohové nikdy nepochopili význam slova divadelní hra a pokud se jednalo o lidi žádající, aby je někdo zbavil života, rádi a ochotně s horlivostí jim vlastní vyhověli.\n"To jsem nečekal," vyslovil Soplokles nechtěně své myšlenky nahlas do vzniknuvšího ticha. Etiainen se otočil a zahlédl Porfyrocha, který mu zamával.\n"Já však osudu tohoto očekával jsem," odpověděl mu Apendix řečí, kterou považoval ve zdejších končinách za hovorovou, ale jeho slova už zanikla v té chvíli, kdy stovky lidí začaly mluvit najednou.\nKámen pod kupičkou popela začal hořet a vypukla panika. Porfyrochos věděl, proč si sedal nahoru. Etiainen to nevěděl, ale zato měl meč.\nDole u jeviště se strhla hádka mezi Soploklem a jedním z diváků. Nikdo si jí nevšímal, ale kdyby tak učinil, zaslechl by následující věty... Pravda, nezaslechl. Samozřejmě, že nemluví česky. Ale kdyby, čistě hypoteticky, strávili pár let učením se českému jazyku, mohla by celá hádka být vedena v následujících větách.\n"Protestuji, ale opravdu zásadně protestuji! Toto drama porušuje zásadu jednoty místa, času a herce!"\n"...jistě... je pravda, že herec je poněkud... jaksi... místně nesoustředěný... é... tedy... a o to právě jde!"\n"Aha, tak to je tedy pěkný nesmysl! Kdo kdy viděl, že by se porušovala tato opravdu, ale opravdu fundamentálně globálně esenciální zásada! Já se směji, cha-cha-cha-"\nAno, poznali jste to správně. Ten, který se právě přestal smát smíchem lidí, co o smíchu pouze četli, byl Úchylos, největší Soploklův konkurent na poli divadelní tvorby, osobně. Od hořící kamenné lavice (oheň jako elementární živel má také osobnost a jako takový si občas může dovolit překročit pravidla) mu chytlo vyšívané prostěradlo, do kterého byl oděn, a tak byla na chvíli zaměřena jeho pozornost úplně jiným směrem. Když skončil s zuřivým udupáváním konce vlastního oděvu, tak ke svému nemilému překvapení zjistil, že Soplokles už není fyzicky ani psychicky přítomen a tedy se na něj, mírně řečeno, vybodl.\n"Škoda," zamumlal si pro sebe trošku zklamaně. "Měl jsem ještě v zásobě připraveno pár peprných poznámek. No nic, snad příště."\nS těmito slovy opustil spolu s celým davem lidí amfiteátr, tu a tam pokrytý vzdorovitě se tvářícími, skomírajícími plameny.\nDnešní Soploklovo drama navštívil Úchylos ze dvou prozaických důvodů. Za prvé, aby se mohl navážet do autora, který bývá při hraní svých her vždy přítomen, neboť nikdo jiný za něj herce tak urputně otravovat nebude, a za druhé, aby z jeho dramatu okopíroval všechny dobré nápady, lépe řečeno nápady, které pokládal on sám za dobré, a posléze je zhodnotil ve své "skvělé" dramatické tvorbě. Dalo by se říci, že shlédnutí dramatického kusu jeho konkurenta patřilo k základním kamenům jeho tvůrčího procesu. Vlastně kradl nápady, i když on by to tak rozhodně nepopsal. Na druhou stranu je pravda, že na těchto základních kamenech dokázal vystavět z architektonického hlediska velmi zvláštní dramatické stavby.\nPostavy v jeho kusech psychologicky prohluboval tím způsobem, že je nechal pronášet perly typu "Ó, jak jsem ale vnitřně rozpolcený!", "Bít, či nebít?" nebo "Bohové, to je moje ponožka!!!" minimálně dvakrát častěji než v Soploklově hře, celý dojem pak násobil příslušný herec svým zarputile zoufalým výrazem člověka trpícího dlouhodobou zácpou.\nPřed amfiteátrem Soplokles minul v zamyšlené, ale hlasité samomluvě nesourodou skupinku tvořenou nahrbeným Etiainenem, nazelenalým Porfyrochem a... eh... nadruidovaným Apendixem opodál.\n"Zdálo se mi to, nebo jsem opravdu zaslechl cosi o... ééé... naprosté novince, nejméně dvaapůlkrát lepší než známý bůh z kladkostroje - neobvykle zvláštních efektech, které zaručeně přitáhnou na dramata davy lidí... ?" nadhodil do vzduchu Porfyrochos. Nikdo však otázce nevěnoval žádnou pozornost. Porfyrochovi to ale nevadilo, neboť ho vzápětí zaujalo něco jiného. Z oblohy totiž právě dopadlo do prachu nedaleko něj s tlumeným nárazem pár gumových medvídků. Barevných. Obalených v cukru. Porfyrochos obdivně pohlédl na žvýkajícího Apendixe. Ten jen omluvně pokrčil rameny, zaklonil hlavu a otevřel ústa.\nPorfyrochos tak učinil také. Rozhodně ale nemínil spolknout tu maličkou oliheň, která mu s dotěrným mlasknutím přistála v oku.\n"Napadlo mě, že by to mohlo fungovat… eh, duometrálně…," zdokonalil Porfyrochos svůj mluvený projev.\n"Nikolivěk," dožvýkal Apendix růžového, slibně se lesknoucího méďu. "Každému, čeho zaslouží…" Na ta slova se obrátil na Etiainena, který se tvářil velice zachmuřeně.\n"Poznav zatím poslání tvé, ochoten jest jsem ku pomoci tobě, veliký Etiainene," pronesl druid obřadně.\nEtiainen naň pohlédl bez viditelné známky vzrušení, stále ještě svíraje svůj těžký meč. Svýma očima už notnou dobu hypnotizoval začouzený flek ve středu amfiteátru a hluboce přemýšlel o věcech, které se zde seběhly.\n"Když oni dokáží tohle, pak potřebuji zbraň ještě mocnější! A pak… Pak je jednoho po druhém zbavím jejich zahnívajících božských životů! Ty dlouhé roky mého prokletí musí být pomstěny a uspokojí mě jenom jejich krev!"\nEtiainenův hromový monolog se jako kletba rozezněl celým amfiteátrem. Někteří lidé se bezděčně obraceli, snad se domnívali, že Soploklova hra pokračuje dál. A když Etiainen výhružně pozdvihl svůj meč směrem k nebesům, musel Porfyrochos zasáhnout: "Klidněte se, pane Etiainene, ještě naštvete nějakého boha a dopadnete jako ten nebožák dole na jevišti."\n"Hle, ten hromový hlas! Ten kolosální přednes, ta kúžasudovádějící imidž! Ten talent!" křičel někdo před nimi. Bezděčně pohlédli oním směrem. Mířila k nim hubená postava v prostěradle, jež snad kdysi bývalo bílé. Nebyl to nikdo jiný než Soplokles, veliký mistr athénského dramatu. Velikán (míněno obrazně) se před nimi lehce zakymácel, když si šlápl na cíp svého pláště, jenž zdůrazňoval vážnost svého majitele. Tento dojem kazilo jen několik propálených a stále ještě dýmajících trhlin na něm se mihnuvších.\n"On mluví… eh, k nám?" zmítal se na pochybách Porfyrochos.\nSoplokles si však zeleného hrdiny nevšímal, místo toho předstoupil přímo před Etiainena stále ještě mávajícího mečem směrem k obloze. Přiložil si k oku z prstů složený obdélníček a počal si svůj nový umělecký objekt přeměřovat. Při tom jej hodnotil výrazy podobnými jako - "dokonalé křivky klíčních kostí", "ušlechtile zaoblené líce" nebo "přesvědčivě zavrženíhodný výraz vycházející z vnitřního kontrastu svářících se principů dobra a zla".\nPorfyrochos ani Apendix se nezmohli na jediné slůvko. Porfyrochos z důvodu vnitřních zmatků a Apendix… Apendix se tvářil jako jediná vševědoucí a zároveň všemohoucí postava široko daleko. Jeho tvář proto kromě zacuchaného plnovousu zdobil ještě úsměv. Úsměv nevěstící nic dobrého.\nSoplokles asi právě skončil, neboť chytil Etiainena za volnou ruku a táhnul ho s sebou k východu z amfiteátru, přičemž jej počastoval mnohými výrazy: "Jsi velký talent! To já poznám, hochu, to já poznám. Nikdo z tohohle zatraceného polis nemá tenhle výraz. Cvičil jsi jej dlouho? Jistě ne, to je talent od přírody, jak říkávám. A ten meč je pěkná maketa, opravdu pěkná, stejně jako to tvé brnění… Jistě jsi mne chtěl přesvědčit, abych ti nabídl roli ve své nové hře, není-liž pravda? No samozřejmě, jak by také ne, ten přednes, ten kostým! Vidím to před sebou zcela jasně. To bude revoluce, revoluce v divadle! Nové kostýmy a profesionální přednes. Úchylos zbledne závistí, stejně jako ten pobuda Aristofakos!"\nPorfyrochos a Apendix se po krátkém okamžiku překvapení rozhodli uloupeného Etiainena následovat. Ten byl viditelně v šoku. Sotva si stačil rozebrat, co se vlastně stalo a proč je odváděn pryč tím vetchým človíčkem. Pak se ale zastavil. Náhle by s ním už nepohnula ani skála. Soplokles se smekl a spadl na dlažbu. Podivil se nad neposlušností svého nového "objevu" a vykřikl: "Co to vyvádíš? Vedu tě do nejfamóznějšího hnízda athénské inteligence. Předvedu tě samotným mistrům oboru ve slavné vinárně U Nakopnutého filosofa!"\nJakmile toto Etiainen uslyšel, zablesklo se mu zlomyslně v oku a rázným krokem se vydal za Soploklem, který stále mumlal něco o skvělém talentu a o tom, jaká by to byla promarněná šance, kdyby Etiainena nenašel. Toho zablesknutí si všiml jen Apendix, a právě on jediný věděl v tu chvíli s naprostou jistotou, že se Etiainen nehodlá dát na hereckou dráhou.\nSoplokles ve skutečnosti vůbec nebyl špatný dramatik. Ve skutečnosti byl velmi dobrý. Příčinou bylo to, že diváci v řecké polis nebyli příliš zdrženliví, zvláště co se vyjadřování antipatií vůči umělcům. Házení svraštělých a nahnilých rostlinných produktů na herce v lepším případě nebo ostrých a ocelových řemeslných výrobků na dramatiky v horším případě bylo v amfiteátrech zcela na denním pořádku - toto následně objasňuje, jak je možné, že v Řecku je tak málo dramatiků, ale jejich hry jsou velice kvalitní. I když je pravda, že, všeobecně vzato, otázka kvality je také sporná.\n"Co by se také dalo očekávati od lidůch, jenž se nad zakopáváním herců oněch smíchy potrhati může?" nadhodil jakoby do vzduchu droid.\nEtiainen vstoupil do vinárny, z které se už ozýval hlas lidu - v tomto případě velmi hlasitý a se zřetelným alkoholovým akcentem. U jakéhosi baru - pokud tak mohl nazývat podivnost neurčitého tvaru vytesaného z rozbitého mramorového sloupce položeného na bok - .\nEtiainenovi se za patami táhl Porfyrochos a snažil se tvářit nenápadně. Barva jeho vlasů z něj v četných případech udělala terč nemístných obhroublých poznámek a v jednomu případě dokonce zvláštní druh deja vu, kdy si osoba, která ho má, říká: "To už jsem někde viděl... Ne, sakra, to není možný. To někde uvidím."\nDroid pohrdavě pohlédl dovnitř vinárny a rozhodl se zůstat venku, neboť si byl vědom faktu, že Etiainen se tak jako tak za chvíli vrátí. Pro jistotu to zkontroloval na svém přístroječku na zápěstí, spokojeně přikývl a opřel se zády o hrubou kamennou zeď, která zjevně také už stihla absorbovat nějaké ty alkoholové páry.\nSoplokles už seděl u dřevěného stolu v jednom z rohů vinárny, v ruce svíral něco, co by se dalo nazvat číší, kdyby existovaly číše s objemem blížící se několika litrům, živě gestikuloval a zapáleně vykládal o novém talentu všem přísedícím. Etiainen si přisedl, podezřívavým pohledem změřil všechny u stolu, objednal si pití.\nKdyž je Etiainen oblažil svým mrazivým pohledem ještě jednou, pomyslel si, že Soplokles je vlastně celkem normální. Zleva doprava se jal Soplokles představovat své přátele. První byl Platan, po celém Řecku známý filozof, který se proslavil svou teorií o dvojakosti světa. Podle jeho teorie existovaly v zásadě dva světy. První byl svět nedokonalý, iluzorní a zcela podřadný. Do tohoto světa zahrnul vše kolem sebe. Druhý byl svět dokonalý, pravý a zcela nadřazený. Do tohoto světa zahrnul sebe.\n"A jak jste se vlastně dostal... ééé... k práci filozofa?" odvážil se Porfyrochos nesměle vyrušit Platana z jeho dichotomického výkladu světa.\nPlatan odpověděl bez váhání: "To je přece jednoduché. Víte, já jsem vlastně nic neuměl a na manuální práci jsem si netroufal. Takže jsem se stal filozofem."\nDruhým mužem u stolu byl Pikuros. Jeho fyzický zjev, který spíše připomínal bečku, si však nezadal s jeho bystrým myšlením. Pro něj skutečně platilo co slovo, to perla. Výroky typu: "Pro dichotomní fúzi transcendentálních archetypů lze skutečně uvažovat, že omnipresence demiurga emanuje z fundamentálních principů. Když to řeknete takhle, každý to snad pochopí, ne?" nepokládal za výroky, ale prosté babské tlachání nemající s pravou filozofií nic společného. Pravá filozofie je totiž dle jeho soukromého, subjektivně-objektivního názoru daleko více kvazidichognostickoglykosidická.\nAč se to zprvu nezdá, je patrné, že jsem právě narazil na výkvět místní... er... inteligence, pomyslel si mírně zachmuřený Etiainen.\nPromluvil směrem k dvěma slavným myslitelům svým impresivně hlubokým hlasem: "Abychom se nezdržovali od vyřizování jedné nutné, neodkladné záležitosti nepatrně se dotýkající bohů (zde se Etianen z filozofům neznámé příčiny zakuckal) a měli ji naopak rychle za sebou, budu věcný. Mám pouze jednu, zato ale zcela zásadní otázku. Kde přesně se dají sehnat svařené hrušťky?"\n"Ať už je to cokoli," dodal do trapné pauzy, aby zaplnil ticho. Nijak to nevylepšil.\nFilozofům se už zatím roztočila v hlavě pomyslná kolečka, dokonce i ta navíc, oba dva se velmi zhluboka nadechli a začali současně odpovídat. Ke své pozdější lítosti si Etiainen včas neuvědomil, že opravdu tou nejhorší, nejstrašlivější a hlavně nejhloupější věcí, kterou může člověk udělat v přítomnosti dvou filozofů, je položit jim úplně jasnou a srozumitelnou otázku a očekávat jasnou a srozumitelnou odpověď; od toho tu jsou úplně jiní, úplně obyčejní lidé. Takovým věcem, jako je jasná a stručná odpověď, se největší myslitelé i politici nikdy neučili a nechtěli učit a tudíž je nikdy neuměli. Etiainenova chyba byla fatální i z toho důvodu, že ji nepoložil pouze jednomu z filozofů, ale oběma najednou. Je známo, že dva lidé nikdy nemají na tutéž záležitost shodný názor a filozofové... darmo mluvit.\nEtiainena záhy omrzelo poslouchat zuřivou hádku Pikura, který za nic na světě nemohl přijmout za svoje Platanovo moudré tvrzení, že hrušky z všeobecného hlediska v tomto světě neexistují, neboť existuje pouze nazelenalá hruškovitost, a Platana, neschopného se smířit s Pikurovou nově vydedukovanou ontologií - panhruškismem, dle kterého je vše složeno z maličkých oduševnělých hruštiček, a zahleděl se do svého korbele s nápojem prazvláštně neobvyklé barvy. Ve slabé chvilce dokonce začal pod zhoubným vlivem vypitého nápoje uvažovat nad tím, jestli na tom panhruškismu něco opravdu není.\nV ten moment vkročil do hospody se stylem sobě vlastním droid Apendix - prudce rozrazil dveře, které neúprosně zasáhly jednoho ze štamgastů, chvíli v nich postával, plně si vědom světla linoucího se okolo něj dovnitř, vytvářejícího tak nazlátlou auru. Všech padesát tři a půl hlav v hospodě na něj otočilo. Apendixovi se v ten moment zableskly temné oči téměř skryté pod hustým obočím. Styl je prostě styl.\nPo vyvolání patřičného efektu energicky vykročil, šlápl si na prostěradlo a rozplácl se na podlaze. Prostěradlo je prostě prostěradlo. Důstojně se zvedl, rukama načrtl ve vzduchu obskurní symbol a zamířil k Etiainenovi, jako by se vůbec nic nestalo - přesně to si také mysleli všichni, kteří onen symbol byť jen koutkem oka zahlédli.\n"Byl jsem vytušil, že odpověď na otázku palčivou potřebuješ," řekl Etiainenovi, který už měl všechen mok vypit a nyní, mysle na stále se dohadující filozofy, soustředěně a nepatrně nenávistně pozoroval svůj meč, jenž měl položen na svých kolenou.\n"Byl jsem vytušil i to, o jakou otázku jedná se. Mohl jsi se mě rovnou otázati, antož i já končiny všeliké byl jsem procestoval. Odpověď, již hledáš, zní: Na severu, v krajinách barbarůch ukrutňáckých jest tento plod snadno k dostání. Úprava triviální do stavu svařeného následuje. Proto můžeme bez otálení na daleký sever šoupati nohami, v mém případě plochými," dodal mrzutě Apendix.\nPlatan i Pikuros vyrušeni ze své plodné konverzace poděšeně vzhlédli. V tu chvíli vypadali jako dvě vodní krysy teleportované na písečné duny pouťovým kouzelníkem, který v životě nezvládl ani trik s esem schovaným v rukávě. Apendixova dřevitě droidská aura v nich zanechala vskutku impresionistický zážitek. Brzy se však oklepali vida, že právě on by byl vhodným objektem k pokračování rozhovoru.\n"Uvažovati nad panhruškismem jakožto světonázorovým proudem zdá se mi poněkud nešťastné, že kolego? " hbitě jej do slovní potyčky zatáhl Platan.\nVtom se na něj obořil i jeho protivník, Pikuros, na nějž občas studenti pokřikovali větu: "Pivo seš a v pivo se obrátíš". Ovšem nejvíce oblíbeným se stalo tvrzení o jeho takzvané lipidoteorii - památné větě, že svět je tvořen dvěma druhy tuku, sádlem a máslem. Ale zpět ke konverzaci U Nakopnutého filosofa. Pikuros tedy kontroval: "Je o mnoho lepší, než ta tvoje hruškovitost. Je nad slunce jasné, že neexistující hrušku nemůžeš sníst, tedy nevytvoříš tuk jakožto světový názor, čímž dojde k pansvětové katastrofě, tedy lipidoexitaci. Jistě nemůžeš nesouhlasit, kolego?"\nApendix si dohadující se filosofy krátce prohlédl, podíval se na přístroj na svém zápěstí a když na něm nespatřil nic zajímavého, povzdechl si a se slovy: "Když božské se nedostává pomoci, pak v člověku každém dříme moc události nezvratné změniti," na oba filosofy ledabyle ukázal paroháče. V ten okamžik oba dva ztuhli, už nemrkli ani nesklapli překvapením otevřená ústa. Byl zcela paralyzováni.\n"To byl dobrý efekt! Jak jste to udělal?" vzhlédl překvapeně dosud popíjející Soplokles.\n"Na jaře se vzpamatují," řekl Apendix a spolu s Etiainenem se chvatně zvedl ze židle a odkráčel z nálevny. Jen Porfyrochos si ještě dopil svůj šálek zeleného čaje a s omluvným výrazem zde zanechal ostatní hosty v počínající vzrušené debatě.\nMilá trojice se opět dostala na světlo denní. No, vlastně už se setmělo. Hydrogenův planoucí vůz, ještě trochu viditelný za střechou athénského nevěstince, pomalu hasl a vsugeroval tak poutníkům pocit únavy. Mezi domy se začínaly krčit nesmělé stíny, a tak nezbylo než si položit otázku, kam se na noc uklidit.\n"Co teď?" položil nesmělou otázku počínající úzkost pociťující Porfyrochos.\n"Čas odpočinouti si nejlepší nastal jest," prohlásil Apendix, na jehož přístroji v noci už nic nebylo vidět. Droid si to zamířil přes ulici do malého parčíku s několika fíkovníky. Pod jeden obzvláště košatý strom se usadil, přetáhl přes sebe své prostěradlo a během několika chvil hlasité chrápání potvrdilo, že usnul jako do vody hozený. Etiainen se nerozpakoval, sedl si na druhou stranu stromu a schoulil se kolem své přilbice.\nPorfyrochos svěsil ramena, s Hypobyronýmií lehával na měkkoučkých polštářích a když si vezmeme v potaz, že spánek tvořil jen část jeho pobytu na božském lůžku, po zbytek noci se věnoval…ehrm, řekněme "božským zájmům", nynější situace s tím byla nesrovnatelná. S posmutnělým výrazem si lehl do trávy a schoulil se do klubíčka. Nebýt toho strašného Apendixova chrápání, celkem rychle by unikl do říše snů.\nPorfyrochos se probudil, promnul si oči a zkusil se protáhnout, což vyloudilo několik lupnutí nápadně připomínající praskání promrzlých kostí a sténání ztuhlých šlach. Podíval se, jestli Etiainen ještě spí, neboť Hydrogenovo přibližovadlo na východě teprve barvilo oblohu ospalým okrem. Etiainena však ke svému údivu nespatřil ani ležícího ani spícího.\n"Sakra," pokusil se zaklít, ale vydal jen zachrčení z vyschlého hrdla. Rychle vstal, oprášil se a šel se podívat za droidem. Ani toho ale nenašel. Ozvalo se další zachrčení, tentokrát již částečně artikulované.\n"Na severu, v krajinách barbarůch ukrutňáckých," vzpomněl si Porfyrochos na Apendixova slova z předcházejícího dne, která mu připadla náhle tak zvláštní a neskutečně odcizená od tohoto světa. Porfyrochos se nasměroval tam, kde mlhavě tušil sever a s povzdechnutím nad tím, že byl opuštěn jak Etiainenem, tak Apendixem, se vydal na pochod ztichlými ulicemi řecké akropole.\nPofukoval mírný svěží vítr a trochu se oteplilo, sluneční paprsky dopadaly na kamenné střechy a stěny městských budov a zbarvovaly je pískovou barvou. Porfyrochos, nyní již značně vyhládlý, přidal do kroku. Netrvalo dlouho a došel k okraji města, kde stály jen malé polorozbořené domečky chudáků, jejichž denní šichta žebrání začne, až se ulice naplní lidmi. Porfyrochos zaclonil rukou slunce a rozhlédl se na východ. Zdálo se mu, že spatřil jakousi postavu v brnění s velkým mečem opírat se o sloup nedaleko malé fontány, z které nepravidelně tryskal proud kdysi možná i pitné vody. Hned před ní postávala druhá postava, zahalená v něčem, co připomínalo opravdu velký ručník, se založenýma rukama. Pablesky odrážející se od brnění bránily Porfyrochovi zjistit, zda spolu vedou rozhovor, nebo jsou jenom pouhým doplňkem toho zvláštního, zcela nehybného obrazu.\nRozběhl se za nimi a křičel: "Héééj. Proč jste mě nevzbudili?!" Když uslyšel hluboké zadunění hromu, reflexivně otočil hlavu směrem k místu, z nějž se k němu donesl. Spatřil majestátně vyhlížející horu Olymp, nad níž jako přikován visel těžký černý bouřkový mrak, k němuž se ze všech stran stahovala všechna mračna z oblohy. Poté, co se mu od fascinujícího úkazu podařilo odtrhnout zrak, spatřil opět onen obraz. Muž v brnění a stařec ve velkém ručníku. Něco se ale změnilo. Etiainen se opíral o meč, jenž byl nyní zabodnutý tupou špičkou v zemi, oběma rukama, ale obraz už nebyl nehybný. Jeho ruce se chvěly, jak se snažil udržet meč zabodnutý v zemi. Další zadunění hromu dopadlo na město jako úder kladiva. Porfyrochos opět pohlédl na Olymp, nad nímž se už převalovala mohutná černá oblaka jako desítky démonů noci.\n"Bohové zuří," pomyslel si s narůstajícím strachem Porfyrochos. "Něco strašného se stane...Nebo už se stalo?" napadlo ho. V temné oponě zlověstně se svíjející nad Olympem se objevilo oko bez víčka. Zato mělo obočí. Pak druhé. Obě oči zíraly nehybně přímo na Porfyrocha. Z temnoty kolem očí se vynořila chladná kovová maska. Porfyrochos si s mrazivým tušením uvědomil, že za chladnou kovovou maskou se skrývá chladná kovová tvář. Ale ať dělal, co dělal, nemohl od ní odtrhnout pohled.Temný obraz k sobě poutal veškerou pozornost nesmírnou silou.\nZřejmě jde o velmi zvláštní případ oftalmomagnetismu, pomyslel si v soukromí své hlavy již značně znepokojený Porfyrochos, ale ani tato originální a na svou dobu neznalou magnetismu ani oftalmologie nepochybně revoluční myšlenka ho moc neuklidnila. Kdo by také nebyl znepokojený, když mezi první věci, které spatří takhle po ránu, patří obří kovová maska visící jen tak na obloze, bez jediného viditelného háčku, a která navíc nemá nic jiného na práci, než na něj upřeně a pokud možno hrozivě zírat. Kdyby maska uměla využít vymožností obličejové mimiky, nepochybně by zuřivě koulela očima, vraštila čelo a obočím pohybovala nahoru a dolů. Porfyrochos netrpělivě čekal, jestli z ní něco vyleze, protože výroky chladných kovových masek jsou obvykle značně pozoruhodné už jen z toho důvodu, že zase tak často nemluví, a je tedy nutné si je zaznamenat jako odkaz příštím generacím.\nTemné oči za stříbřitou maskou se efektně zableskly, aby vzápětí nabraly barvu tiskařské černi. Jedno z očí na Porfyrocha mrklo. Najednou si Porfyrochos uvědomil, že za maskou už žádná tvář není, zmizela bez jediného slova vysvětlení, dokonce i bez příslovečného obláčku prachu. Porfyrocha to docela zklamalo. Hned nato se maska s velmi nepřirozeným, kovově znějícím zvukem rozpadla a odhalila pohled na Olymp, nad kterým právě vřel a kolotal nejhustší oblačný guláš, jaký kdy Porfyrochos viděl.\nZahřmělo a obraz se během okamžiku změnil. Etiainen, obrácený čelem k Olympu, stál na dva kroky od vousatého starce, který ho se zájmem pozoroval. Meč, vší silou svíraný Etiainenovýma rukama, už nebyl zabodnut do země. Pozvolna, pomaličku a přesto se smrtící rychlostí opisoval křivku, na jejímž konci byl starcův krk. Porfyrochos se zkusil pohnout, udělat něco, aby zastavil Etiainena. S překvapením zjistil, že je to nemožné. Etiainenův meč, neslyšně a neúprosně plující vzduchem, se najednou s ostrým břinknutím zarazil o jakousi neviditelnou překážku, podle zvuku snad kovového charakteru, a prudce odskočil.\n"Chceš se büt?" prohlásil sebevědomě kdosi se silným přízvukem. To bylo poslední, co Porfyrochos slyšel. Než se mu zatmělo před očima a ztratil vědomí, zahlédl koutkem oka tupě se tvářícího Henleia.\nPak se Porfyrochos s výkřikem probudil. Vytřeštěnýma očima hleděl na droida opodál. Na Apendixově tváři se usadil podezřele vědoucí výraz.\n"Pane Apendix, měl jste někdy sen, kdy jste si nebyl jistý, jestli to není skut-," načal otázku Porfyrochos. Apendixovy temné oči se efektně zableskly. Porfyrochovi tato odpověď stačila.\n"Čas přišel, bychom juž na cestu vyrazili," řekl po chvíli droid a vydal se za Etiainenem, který si to štrádoval z athénského parčíku severním směrem, mečem vyrývaje unikátní lineární stopu.\nDroid si pro sebe a zároveň do vzduchu okolo bezděčně zamumlal: "Jest věcí známou, že jestvují snové, kteréžto věcí budoucích vyjevují."\nPak se na okamžik zamyslel, nevědomky tím vytvořil dramatickou pauzu zesilující efekt jeho předchozího výroku a dodal: "Avšak jest onačejší věcí známou, že snové mnohem častěji holé nesmysly kecají."\nPorfyrochos byl nucen se nad těmito výroky hluboce zamyslet. Téměř tak oba své společníky ztratil z dohledu. Etiainen s Apendixem zmizeli za rohem malého hokynářství a namířili si to podél hřbitovní zdi s omítkou počmáranou výjevy tak sprostými, že by i mrtvola zahanbeně odvrátila zrak. Na druhou stranu, právě hřbitovní zdi jsou v Athénách oblíbeným mileneckým zátiším. To je jasné, nikdo sem už v noci nechodí, nikdo už neruší… nikdo živý už neruší!\nV okamžiku, kdy zadýchaný Porfyrochos doběhl za hokynářství k hřbitovu a spatřil záda vlekoucího se Etiainena vedle i zezadu úctyhodného Apendixe, dopadlo na cestu zpoza zídky krchova něco těžkého a zmítajícího se. Byla to dvojice postav. Těžko poznat, co byly zač, protože ze zvedajícího se oblaku prachu občas probleskla jen nějaká čepel, cíp zaprášené tuniky nebo se ozvalo přidušené zasakrování pronikající ze zvukové změti řinčení a dutých úderů.\nZápasící dvojice by tak zůstala jistě velmi dlouho, tipoval si pro sebe Porfyrochos, když se bezděčně schoval za roh. Zápas v tu ránu přerušil hlasitý, ale opravdu hlasitý úder. Zaznělo to, jako když praštíte kladivem do velkého bronzového zvonu. A pak už bylo ticho. Jenom Etiainen se obrátil zpět k Apendixovi a nechal svůj meč sklouznout zpět k zemi. "Při tom rámusu se nedalo pořádně přemýšlet," prohodil ledabyle.\nZe země se zvedla jedna zaprášená postava ukrytá do tmavého hábitu, v němž vypadala jako housenka, která si svoji kuklu stavěla v konopném delíriu. Ta druhá zůstala ležet mezi kameny na cestě a její kovová přilba nesla známky shora vedeného, poměrně silného úderu. Samotná osoba nesla rovněž známky tohoto úderu, známky života však již Porfyrochos nevypozoroval.\nPřeživší zápasník se obrátil k Etiainenovi, efektně ve vzduchu vysekl oblouk se svým zvláštně zakřiveným mečem, jejž poté s elegancí barové tanečnice vrátil za opasek. Hluboce se před ledově chladnou dvojicí poutníků uklonil. "Patří Vám můj dík, pane."\nEtiainen se podíval na zachmuřeného Apendixe a pak zpět.\n"Za záchranu svého života Vám nabízím svůj meč, protože to je také vše, co mám a co mohu nabídnout. Má čest Vám leží u nohou… ," pronesl obřadně ozbrojenec.\nPorfyrochos se konečně odvážil přiblížit a přidal se k Etii s Apendixem.\n"… čekám na Vaše rozhodnutí, můj pane," trvala na svém ta zvláštní osoba obalená tmavým hadrem.\n"Mně je to v podstatě úplně… ," nedořekl Etiainen, když už se konečně nějak vyjádřil. Přerušil ho totiž nadšený Porfyrochos.\n"Bezva, alespoň už nebude nuda!" vykvetlo jeho náhlé nadšení do nečekaného výlevu. Nevypadalo to, že by vzbudil příliš velké nadšení, bohužel. Prkenně skloněná omotaná osoba s nadějí v ukrytém oku vzhlédla.\nPrůměrné hodnocení: 0 :: Počet zobrazení: 5031


O hře GNU Pushover na Pushover.CZ\nPoměrně zajímavý je otevřený projekt Pushover , který naprogramoval původní hru a vznikla (co do chování) téměř identická kopie. Projekt je v rané fázi, avšak již nyní je hratelný a zahrajete si všechny originální komnaty + některé (většinou extrémě těžké) navíc.\nDíky rané verzi musíme omluvit absenci uvítací obrazovky, trochu strohé menu atd., do budoucna však tento projekt slibuje velké možnosti. Grafika je trochu vylepšena a zvuky jsou původní. Výborné jsou však nové komnaty. Připravuje se editor, ale tvořit můžete začít už teď, neboť komnaty mají textový formát. Kdo se vyzná v programování, může se připojit.\nVerze 0.0.5 byla vypuštěna 19. 5. 2013 z čehož mám radost, ale novinky jsou spíše interní: nové lokalizace, úprava použitelnosti menu a vylepšení v kódu.\nchování přesné s Pushoverem\nlicence GNU GPL, otevřenost, multiplatformita\nvelké možnosti do budoucna\nraná verze (0.0.5)\nzatím bez editoru\nV porovnání s Ishisoft Pushoverem u mě vyhrává jednoznačně Ishi. Jeho remix je doladěný a hotový. Ale musím konstatovat, že GNU Pushover přesněji napodobil původní hru, takže chování a časování je stejné a to se mi líbí. Pokud bude vývoj nadále pokračovat a dočkáme se editoru, vyladění vzhledu a nových možností, máme se rozhodně na co těšit! Chcete-li si GNU Pushover vyzkoušet, je k dispozici.


Bylo to na radovancu vajnoša v Znojmecu. Nebál modré, zoncna rumplovala, no nevařila hicnu. Sicnil sem lavce na Dolnim placu a brélil na borce a borky, co se vometali vokolo trinkbódek a futrbódek. Na place před kirchnó vyřvávala muzála betálny vály. Naráz zkamasi doklapala vysmátá koc a hodila sicnu na moju lavku. Špicově ufachčené štylko, mustrové mirošovice, bez šprndy, špuntiska vod kyblů jí čóhaly přes tričmena.\nNahodil jsem smělca a vylóskl tázanec, vodkaď doklapala, co hóká na Znojmec aji na vajnošské radovanec. Pantem mlela špicově. Domákl sem se, že bóchá grymlologem a zrovna v tentok metr v gajblu Dyjskyho lenu. Mózuje tam a vyštrachává spešl grymle. Tymple, kde je vymákla, začmrdlikává na geologické mapáč. Mózuje sama, nemá žádný fedry, kóří judo.\nPohodová koc, baj voko třicet járů na krku. Vylepili sme se do Muzejky. To je nálevna u muzála nad Dyjskym gajblem, kde nebyla hustopeč. Dali sme splka vo ní, vo mně aji vo Znojmecu. Hodili sme nekolik cajdáků a potym córali po štatlu mezi fetingrama haluza v haluzi. Dyž raky vodrumplovaly novodurové deň, čenžli sme fónyho numera a hodili domášov.\nPotym mě vyšumněla z budky. Rozdéchával sem hoknové serpentýny, na kocóry sem nebyl naladěné. Ze startu nažhavila drát vona. To už byl jařin, baumále zelené a venku teplotechna. Valí pré na služebku do muzálu ve Znojmecu a esi by mohla v mojé chajdalópce dvakrát vydurchčit. Ušpóruje tak za hotelovó cimru. Hodil sem slibotechnu, že teda ano. Po tédňu doharcovala na chajdalópku a dvakrát se tam s mojó helfkó vydurchčila. To byl mazec. Třetí deň se vypařila. Eště že je chajdalópka vylepená půl kiláku vod šlusové štatlové bódy. Barákový rašple by měly vo čem plkat.\nUfachčili sme z teho jednojárové laláčové rituál. Na každé jařín doklapala na služebku, dvakrát se s mojó helfkó vydurchčila a valila pali. Nikdá sme nehodili drát, nikdá sme neodlifrovali čumkartu ani líbezbrif.\nPřekulilo se pět járů, jařín pali a kocóřisko nedoklapalo. Že by nejaká serpentýna? Vyštrachal sem její fónyho numero a hodil drát. První aji šlusové. Ale co to? Už žádné lochec a švitoření, no chmurkové hantec. Zahlásila, že natrefila na echt pámbíčkářa, keré ju zlomil a hókl svaté recht, vo co v lajfce valí. No narval jí teda do štrycle betálny šutry. Radovanec z lávstory je krén, šmajchl aji šukačka taky levingston. Uvařit svišťa a finýto. Doklapala na zpovídačku a konópek v černym mantlu hókl, že všecky její levoty valijó do kopru. Vod toho tajmu krótí mustrovó lajfku v holpecu s Velkym i Malym kilošem.\nBylo to na vinobraní ve Znojmě. Obloha modrá, slunce svítilo, ale nebylo horko. Seděl jsem na lavičce na Dolním náměstí a pozoroval lidí, kteří procházeli mezi stánky s nápoji a jídlem. Před kostelem hrála hudba hezké písně. Najednou odněkud přiběhlo usměvavé děvče a sedlo si na mou lavičku. Pěkné tělo, vzorové míry, bez podprsenky, bradavky byly vidět přes tričko.\nOsmělil jsem se a zeptal se, odkud přijela a co říká na Znojmo a na vinobraní. Huba jí jela skvěle. Dozvěděl jsem se, že pracuje jako geolog a tento měsíc zrovna v údolí Dyje. Prochází tudy a hledá určité horniny. Místa, kde je našla, zakresluje do geologické mapy. Chodí sama, nebojí se, ovládá judo.\nPohodová koc, baj voko třicet járů na krku. Vylepili sme se do Muzejky. To je nálevna u muzála nad Dyjskym gajblem, kde nebyla hustopeč. Dali sme splka vo ní, vo mně aji o Znojmecu. Hodili sme nekolik cajdáků a potym córali po štatlu mezi fetingrama haluza v haluzi. Dyž raky vodrumplovaly novodurové deň, čenžli sme fónyho numera a hodili domášov.\nPohodová ženská, asi tak třicetiletá. Navštívili jsme Muzejku. To je restaurace u muzea nad údolím Dyje, kde nebylo mnoho lidí. Pokecali jsme o ní, o mně i o Znojmě. Zatancovali jsme si a pak jsme se procházeli po městě mezi opilcema a drželi se za ruce. Když hodiny odbily nový den, vyměnili jsme si telefonní čísla a šli domů.\nPak jsem na ni pozapomněl. Řešil jsem pracovní problémy a na ženské jsem neměl náladu. Jako první se ozvala ona. To už bylo jaro, stromy zelené a venku teplo. Jede prý na služební cestu do znojemského muzea a jestli by mohla v mojí chaloupce dvakrát přespat. Ušetří tak za hotel. Slíbil jsem, že ano. Za týden přijela na chaloupku a dvakrát tam s mojí pomocí přenocovala. Skvělý zážitek. A třetí den zmizela. Ještě že je chaloupka vzdálená půl kilometru od posledního městského domu. Domovní drbny by měli o čem kecat.\nUdělali jsme z toho každoroční příjemný rituál. Každé jaro přijela na služební cestu, dvakrát s mojí pomocí přespala na chaloupce a zmizela. Nikdy jsme si netelefonovali, nikdy neposlali pohlednici ani dopis.\nUběhlo pět let, jaro bylo pryč a děvče nepřijelo. Že by nějaký problém? Vyšťoural jsem její telefonní číslo a zavolal. Poprvé a naposledy. Ale co to? Již žádný smích a švitoření, ale smutná řeč. Oznámila mi, že natrefila na silně věřícího, který ji přesvědčil a sdělil svatou pravdu, o čem ten život je. No naučil ji tedy neskutečné věci. Radost z lásky je špatná, mazlení i sex také špatné. Počít dítě a hotovo. Zašla ke zpovědi a kněz jí sdělil, že všechny její hříchy jsou odpuštěny. Od té doby žije příkladným životem společně s Bohem a Ježíšem.


Jobdnes životopis – Moderní koupelny\nPřipravte si profesionální životopis ! Poučení o fungování služby jobDNES. Hledáte nové zaměstnání? A vstupenkou k přijímacímu pohovoru na volné pracovní místo.\nProto si na něm dejte záležet. Buďte struční, uvádějte jen pravdivé údaje a pokuste se potenciálního zaměstnavatele zaujmout.\nNapříklad graficky zajímavě ztvárněným CV z nového generátoru na jobDNES. Pokud bude Váš životopis v pořádku, bude pro uveřejnění schválen, v opačném případě v průvodním dopise vypíšu chyby. Zaměstnavatelé mohou hledat nové zaměstnance v této databázi CV , která se rozrostla na více než 1tisíc aktuálních životopisů. Přínosem serveru JobDNES.\nKariérní portál JobDNES. Můžete se přijít vyfotit ke stánku JobDNES. Navíc vám pomůžeme nahrát si . Některé pracovní portály navíc uchazečům o práci umožňují vložit do databáze vlastní životopis a oslovit tak cíleně potenciálního zaměstnavatele.\nSestavte si atraktivní životopis. Další doporučená literatura. Všeobecné obchodní podmínky MAFRA, a. Provozovatel má rovněž právo . Patříme mezi významné, zavedené a navštěvované personální weby na trhu. Každý uchazeč má možnost zařadit svůj životopis zdarma do databáze CV , ve které aktivně hledají zaměstnavatelé i personální agentury.\nPro inzertní klienty je možnost volitelného zvýraznění inzerátů v rámci médií společnosti MARFA, a. With a strong growth in the last years, Czech Republic is ranked among the world most industrialized countries, especially in the manufacturing and automotive areas. With its stable and prosperous market economy and its central position in Europe it benefits, unlike most European countries, from a very . Jednoduchá odpověď přes Indeed. Zobrazit všechny nabídky práce: FTV Prima, spol. Souhlasím, aby společnost Grafton Recruitment s. Na Poříčí 3a, Praha (dále jen společnost), zpracovávala mé osobní údaje pro účely . V případě zájmu nám neváhejte zaslat svůj životopis. Náplň práce: Zámečnické.\nBřezen – Uložit – Poslat známým. Rozhodol som sa reagovať na pracovnú pozíciu vo Vašej firme, pretože v tejto oblasti môžem využiť svoje dlhoročné znalosti a schopnosti.\nZ predchádzajúcich zamestnaní mám skúsenosti s prácou s ľuďmi – priamy kontakt so zákazníkmi, zbieranie a vybavovanie požiadaviek klientov a starostlivosť o existujúcich klientov.\nDen deti praha


Aktuální nabídka byty na prodej Silůvky denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si byty na prodej Silůvky než Vás někdo předběhne.\nKategorie byty na prodej Silůvky se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele byty na prodej Silůvky neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je byty na prodej Silůvky právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné byty na prodej Silůvky\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii prodej bytů Silůvky nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Silůvky, byty na prodej Silůvky, pronájem bytu Silůvky, dražby bytů Silůvky.\nprodej pokojů Silůvky\nNehledáte byty na prodej Silůvky ?\nPokud jste v této kategorii byty na prodej Silůvky omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :


Rozhovor o černé ovci rodiny\nPodepisoval zatykače, posílal lidi na smrt. „Občas chtěl ode mne vědět, jaký je obyčejný život,“ vzpomíná herec a režisér Jan Kačer na svého bratrance Štěpána Plačka, fanatického zastánce komunismu. Sedíme na zahrádce jeho domku v Praze. „O čem spolu vlastně budeme mluvit?“ ptá se. Je to spíš jen jakási otázka navíc, pro jistotu. Herec a režisér Jan Kačer totiž ví, že budeme mluvit o jeho bratranci Štěpánu Plačkovi, černé ovci rodiny, muži, který se po komunistickém převratu stal šedou eminencí ministerstva vnitra, podepsal zatykač na Pavla Tigrida a organizoval vraždy politických odpůrců. „On se považoval za slušného člověka. Nepovažoval se za démona,“ říká Kačer. „Ale přitom dělal démonické věci,“ dodává. Jeho bratranec se nikdy nevzdal svého přesvědčení, přestože jej jeho komunističtí kolegové uvěznili na více než sedm let. Zemřel v roce 1992.\n* Teprve nyní vychází o Štěpánu Plačkovi kniha a jsou v ní zveřejněny nové dokumenty. Například jím podepsaný zatykač na Pavla Tigrida a další osoby nepřátelské komunistickému režimu. Je v knize něco, co jste sám nevěděl?\nSe Štěpánem to bylo tak: maminka ho do naší rodiny prostě nepouštěla. Dělala vše pro to, abychom my děti nepříjemné věci kolem sebe neviděly. A tak se starala, abychom nevěděly nic o sebevraždě otce, který ji spáchal po Mnichovu. Vlastně nás svou smrtí zachránil před norimberskými zákony. (Neodpovídá to pravdě. Jako žid by v manželství s nežidovkou přežil, taktéž jejich děti - pozn. red. CS-magazínu.) O tom všem se u nás mlčelo. O skandální dražbě našeho majetku, o cizotě a hrabivosti konkurenčních podnikatelů... A stejně tak chtěla vyloučit z našeho života Štěpána, „černou ovci rodiny“.\n* Co jste tedy o své rodině věděl?\nMoc toho nebylo. Její část zmizela v lágrech. Štěpán byl jedním ze dvou vzdálených příbuzných, o kterých jsem věděl, že je mám. Byl jsem na něj zvědavý. I na události, které o něm začaly vycházet najevo. V roce 1958, bylo to na jaře, jsem seděl na lavičce na Petříně, četl Seiferta, někdo procházel kolem. Řekl: „Ty jsi Jan? Já jsem tvůj bratranec Štěpán. Co to čteš? Seifert? Psal jsem soudruhu Seifertovi dopis. Velmi mile mi odpověděl.“\n* Vy jste tam měli schůzku?\nNe. Já na něj neměl kontakt, máma by mi to ani nedovolila. Štítila se ho. Ačkoli jeho opravdové viny nikdo neznal, uznávalo se, že svými politickými názory stojí proti celé famílii.\n* Četl jsem, že si vás jako malého chlapce chtěl odvézt do Prahy.\nAno, to bylo v roce 1948. Přijela kolona černých vozů. Vystoupili z nich muži v černých kožených kabátech. A zamířili k našemu domu. V jejich čele šel mužíček. Drobný chlápek. Sebevědomý, přísný, ráčkující. Navrhl, že si mne vezme do rodiny. Řekl: „S manželkou nemáme děti. Postarám se o něho dobře. Dám mu plné zaopatření. Možnost vzdělání. Mám teď význačné postavení!“ Maminka to samozřejmě odmítla. Ale on říkal, že je jiná doba, že se svět mění. Pamatuji si, jak jsem se přitiskl k mámě: „Nepojedu!“ A on ještě řekl, abychom si to rozmysleli, že má velký byt v Dejvicích, knihy, obrazy. Že se ještě za týden ozve. Ale neozval se.\n* Dovedete si představit, jaké by to bylo, vyrůstat v jeho rodině?\nAle on to neměl nijak promyšlené. Na jedné straně věřím, že nám chtěl pomoci, nežili jsme tehdy dobře, ale na straně druhé to byla obyčejná improvizace. Projížděl Holicemi, a tak ho napadlo, že by měl někoho mít, když je tak vysoko postavený. On byl revolucionář, neměl na nic čas, věřil ve svůj instinkt. Navíc, kdyby si mne opravdu odvezl, asi bych skončil v dětském domově.\n* Věděl jste, že v osmačtyřicátém roce třeba podepsal zatykač na Pavla Tigrida?\nTo jsem se dozvěděl až teď. Samozřejmě, byla to součást pracovní rutiny, ale tehdy byl Tigrid jen jeden z řady.\n* Ale on tehdy dával rozkazy i k politickým vraždám. Nechal zabít Petra Konečného, mladého funkcionáře národně socialistické strany. Ten byl sprostě zavražděn, bez soudu, zastřelen ranou do týla.\nMluvili jsme o tom. Já se ho zeptal, jak to bylo, on se vyhýbal nejdřív odpovědi, velmi osobně se bránil, až pak, později, mi řekl, že ano, že k tomu dal pokyn. A vysvětloval, že kdyby on byl na jeho místě a chytli by ho, dopadl by stejně. Řekl, že nevím, co to bylo za dobu. Že jsem naivní idealista.\n* On nebyl idealista? Jaký vlastně měl názor na politiku?\nPamatuji si na jeden rozhovor s ním. Ptal jsem se: „Štěpáne, jde v politice ještě o ideály, nebo jen o moc?“ Podíval se na mne jako na idiota. „To se ptáš vážně? Samozřejmě, že jde jenom o moc. A vždycky šlo jenom o ni!“\n* Jak to všechno jde dohromady s jeho vztahem k poezii, k Seifertovi?\nBral to spíše politicky, pohyboval se v kruzích umělecké avantgardy, všichni přece byli doleva. On se znal například s dramatikem Bertholtem Brechtem, mluvil výborně německy. Ale takové slovo „poezie“ jsem od něj nikdy neslyšel.\n* Přemýšlel jste někdy o tom, kde se v tom drobném muži bral ten démon?\nNa začátku to nejspíš byla jakási rebelie bohatého synka proti tatínkovi. Soudě podle vyprávění byl ten jeho táta strašně hodný. Rodinu si považoval nade vše, jak to bývá v židovských rodinách. Když zjistil, že syn je nadaný, soustředil se na jeho vzdělávání. Poslal ho do ciziny, do Německa. A možná ho tam i okouzlila tamní atmosféra. Představte si kluka, který se z Brna dostane do Berlína. A levičáctví se neslo světem.\n* Levičáků bylo mnoho, ale ne všichni po sobě zanechali tolik zlého.\nObecně se určitě dá říci, že za spoustou siláckých rozhodnutí stojí nedostatek sebevědomí. Můj bratranec byl malý, ráčkoval, a tak se chtěl tomu okolnímu světu postavit ve stylu: „Svět je náš, kapitalisti ať táhnou.“ Viděl v tom určitě jistou perspektivu. Prostě přesně podle toho komunistického hesla: „My nejsme ničím, buďme vším!“\n* Byl jeden z prvních, který byl spatřen na nádvoří Černínského paláce u těla ministra Masaryka. Zmínil se vám někdy o tom?\nOn přísahal, že to byla sebevražda. Když na to vzpomínal, byl v tomto absolutně kategorický. Říkal, že by přece museli být hloupí, kdyby ho takto sprovodili ze světa. Nevím. Ale když si vezmeme, že tu vraždu Konečného nakonec nezapřel, v případě Masaryka byl zcela nekompromisní.\n* Mluvil jste o jeho otci, jak to bylo s matkou?\nTo je to, co jsem si uvědomil až později. Ano, možná právě nedostatkem mateřské lásky to u něj všechno začalo. Jeho matka zemřela v pětadvaceti letech. Šla si zabruslit, prolomil se pod ní led. Moje maminka mi o tom vyprávěla tak smutně, že to připomínalo jarmareční písničku: „Než se stačila svléknout z ručně pleteného svetru, rukaviček a barevného kulichu, než doběhla k teplým kamnům a odložila brusle na kličku, nastydla. Po dvou dnech zhasla jako svíce. Bylo jí dvacet pět let. Opustila zdrceného milujícího manžela, který ji bezmezně miloval, a malého synka Štěpána. Vdovec všechnu svou zmarněnou lásku přenesl na syna. Nebylo na světě nic, co by pro něho neudělal. Snažil se houževnatě a marně nahradit dítěti mámu.“ Uvědomil jsem si, jaké jsem měl štěstí se svou maminkou. Že jí za tolik vděčím. Ona ovdověla, ale zůstala sama, nikoho si nenašla, protože byla přesvědčená, že by to nebylo dobré pro nás, pro děti.\n* Jak se váš bratranec díval na svou rodinu?\nO svém tátovi, který pro něj tolik udělal, nikdy nemluvil. Slovo revoluce u něj vytěsnilo jiná slova, jako otec, matka, láska, něha, soucit.\n* A jeho soukromý život?\nByl to svým založením asketa. Mluvil úsečně. Byl plný tajemství. Vlastně i svým životem naplňoval heslo, že bez tajemství není moci. Jeho žena byla Jugoslávka, velmi milá, vzdělaná, ale špatně mluvila česky a styděla se za to. Myslím, že mu nahrazovala maminku. Táhla ho k Jugoslávii, vím, že její jméno tam bylo známé. Režíroval jsem představení v Záhřebu a na vystoupení měl přijít tehdejší nejvyšší představitel Jugoslávie - Tito. A při té příležitosti jsme zjistili, že její jméno je tam pojem. Ona se důvěrně s Titem znala.\n* Jaký byl váš vztah k němu?\nOn byl v kontaktu nepříjemný. Když se ho někdo na něco zeptal, zarazil se. Přemýšlel, co se tou otázkou sleduje. Ale vztah nás dvou byl velmi zvláštní. Seznamoval se se mnou jako s mladým a teprve později, když jeho kariéra byla na sestupu a moje jakoby šla nahoru, začal mne brát vážněji. Přitom byl samozřejmě celý život přesvědčený, že žádné chyby nedělá, že všechna jeho rozhodnutí jsou správná. A když jsme spolu mluvili, bylo to opravdu zvláštní. Já se od něj chtěl dozvědět všechny hrůzy spojené s jeho působením na ministerstvu, všechna ta tajemství jeho života a on chtěl ode mne vědět, jaký je ten obyčejný život.\n* Dozvěděl jste se je?\nVíte, je to nepředstavitelné. Odmalička jsem věřil, že člověk má pracovat a být užitečný. Jako mladý jsem odešel do Ostravy, protože jsem chtěl udělat něco pro zkulturnění toho města. Málokdo tehdy věděl o procesech. Že byl můj bratranec v jednom z nich uvězněn, jsem spíš jenom tušil. Ale je nepředstavitelné, když si potom přečtete jeho dopis z vězení, jak on sám si libuje, že mladí soudruzi vyšetřovatelé používají jeho vlastní metody! Ta hrůza! Uvědomujete si, že on trpí a zároveň je hrdý na to, že ta „jeho věznice“ funguje! Ten úryvek z dopisu je zde: „Ať chci nebo nechci, zmocňuje se mne v takových chvílích radost, neboť vidím, jak něco z mé práce stále žije a přináší užitek. Přes veškerou tíhu samovazby a přesto, že vyšetřující orgány se mnou zacházejí jako s vězněm, v takových chvílích skoro zapomínám, že tu jsem vyšetřovancem, a zdá se mi, že jsem opět na svém pracovišti mezi svými spolupracovníky, soudruhy a kamarády ze Státní bezpečnosti.“\n* Zdá se z toho dopisu, že věznění snášel dobře. Je to tak?\nNaopak. Vyprávěl mi, že tam málem zemřel. Že mu otekly nohy, jak musel pořád chodit. Ale on se nikdy nepřiznal. Vydržel. Snad se považoval za mučedníka. Byl politicky silný, vlastně byl na to místo sekčního šéfa ministerstva vnitra vybrán svým způsobem správně, ale zbavili se ho, protože byl ostřejší než oni. To jeho vlastní lidé jej spláchli, protože on byl tak spravedlivý a neúplatný, že by je všechny poslal do vězení. Navíc toho asi věděl příliš mnoho. Znal agenty, kteří za okupace pracovali ještě pro nacisty. Kdo ví jaká tajemství kolem něj byla.\n* Říkal jste, že se od vás učil obyčejnému životu. Jak takové učení vypadá?\nOn vlastně neuměl žít. Bydlel v malém bytě, nebyl příliš praktický, když zestárl, stal se najednou starým pánem, který se neuměl obsloužit, neuměl si sám vyprat či uvařit čaj. Nepraktický teoretik přeměny světa s mrňavou penzí. Lidé, kteří se zabývají velkými věcmi, jsou současně tak malí! A on byl najednou nikdo. Přitom uměl sedm jazyků!\n* Co jste k němu cítil?\nJá s ním měl takový zvláštní druh soucitu. Ne, že bych ho měl opravdu rád, to ne. Navíc my jsme nebyli v nějakém úzkém kontaktu. Jestli jsme se dohromady sešli tak desetkrát. Navíc i bratranec se ke stáří určitým způsobem kultivoval. Jak zestárl, zjistil, že není snadné žít v nenávisti. Chtěl do tepla domova, do toho měšťáctví, které dřív tak nenáviděl. Po smrti ženy si našel přítelkyni, soudružku Henrietu, byla droboučká, navoněná, úplně jiná, než bývala jeho manželka. A úplně se zamiloval! Počínal si jako puberťák. On, který nikdy nemluvil o svém soukromí, najednou říkal: „Představ si, my se milujeme, opravdu milujeme. Chápeš? Milujeme se vším všudy!“ Najednou začal navštěvovat divadlo, stal se úhledným dědečkem, který chodil a ráčkoval rusky, německy, francouzsky...\n* Pak přišel pád komunismu, bavili jste se třeba o tom?\nNa to nebyl čas. Já se stal poslancem za Občanské fórum, to byla rychlá doba. Když se tehdy začala vytahovat temná minulost mnohých, to jsem na něj myslel, ale měl jsem jiné starosti. Potom zemřel. Tiše, jako prakticky neznámý. Na pohřbu bylo narváno. Starci a stařeny, někteří s berlemi. Ano, to byli všichni ti, kteří kdysi mlátili nevinné lidi. Osnovatelé nových zítřků. Když začala rakev odjíždět, zněla Internacionála. Ti starci a stařeny zpívali: „Již vzhůru, psanci této země... ... my ničím nejsme, buďme vším. Poslední bitva vzplála, dejme se na pochod...“ A můj bratranec Štěpán mizel v tom zpívajícím chorálu. Byl jsem na tom pohřbu jediný příbuzný. Kondolovali mně: „Byl to tak zásadový soudruh.“\n* Nebylo by snazší takového podivného příbuzného zapřít? Nehlásit se k němu?\nKdyž jsem ho poznal, byl jsem na něj zvědavý. Mně nic neudělal a ta zkušenost sama o sobě mne obohatila. Nebylo by správné ji odmítnout. A dnes už mi mou „kariéru“ nic nezkazí.\n* Styděl jste se za něj?\nNe, pro mne to byla součást hledání kořenů naší rodiny. A katastrof, které ji provázely. Navíc, jak člověk stárne, získává jakýsi nový pohled. Zjišťuje, že svět je spravedlivý v tom, že všechny nás nějakým způsobem zarovná do řady. A vy ve stáří máte výhodu, že život vidíte jako celek. Vidíte počátky a konce velkých věcí. Naděje i troskotání osudových lásek, důvody podlosti, zrad a selhání.\n* Nestálo by téma osudu vašeho příbuzného či celé rodiny za literární zpracování? Není to svým způsobem drama?\nTo bych musel být talentovaný spisovatel, nejen bolestný svědek. Ale pravda je, že takový příběh nevymyslíte.\n* Máte po té zkušenosti větší pochopení pro všechny ty, kteří byli jako on?\nČeho jsem se v životě bál a co mne odpuzovalo, bylo udavačství. Nikdy jsem si nechtěl hrát na četníky a zloděje. Když někdo fízloval, štítil jsem se ho. Pořád se s tím rvu, snažím se, abych toho člověka pochopil. Sám jsem absolvoval několik výslechů a vím, jak ti lidé uměli člověka trápit. Takže ano, takovým lidem rozumím, ale nemohu říci, že bych jim dokázal odpustit. Jsem přesvědčen, že ani dnes nejde spoléhat na lidi, jako je on. I když oni později třeba ledacos pochopí, selhání je to velké. Je to podobné, jako když vás zklame velká láska.\n* A to se nezapomíná.\nMůžete potom dělat, co chcete, udobřit se, ale celý život si to stejně pamatujete. A nakonec je jedno, jestli vás někdo prásknul kvůli penězům, nebo kvůli socialismu. Většinou to udělá proto, aby přímo či nepřímo pomohl sám sobě. Život není snadná věc, je to velký boj. A já říkám, že když nechcete něco dělat, nedělejte to... Když nechcete být zrádce, nebuďte, když chcete být věrný, buďte. Já to zjednodušuji, ale moje maminka mi už jako chlapci dávala takové základní rady: abych si nepůjčoval, nelhal, nepovyšoval se a podobně. Já je samozřejmě považoval za přesně ty maminkovské rady, které jdou jedním uchem tam, druhým ven, ale když se jich držíte, projdete s nimi celým životem.\nVystudovaný právník a fanatický komunista Štěpán Plaček (1909-1992) se dal po válce do služeb bezpečnosti. Úzce spolupracoval se sovětskými poradci a podílel se na vybudování zpravodajské služby, která sloužila zájmům komunistické strany. Jako šéf vnitřního zpravodajství rozhodoval o zatýkání politických odpůrců, jako byl například Pavel Tigrid. Přestože Plaček patřil ke vzdělaným lidem, neváhal organizovat nezákonné akce včetně vražd. Už v listopadu 1949 upadl v nemilost, byl zatčen a odsouzen. Na svobodu se dostal až na jaře 1957. Téměř zapomenut zemřel v roce 1992.\nJan Kačer (73) pochází z východočeských Holic, po absolvování režie na DAMU odešel do ostravského Divadla Petra Bezruče. Později působil v Činoherním klubu v Praze, v Divadle E. F. Buriana či v Divadle na Vinohradech. Do povědomí veřejnosti se zapsal i jako filmový herec, první významnou hlavní roli dostal ve filmu Kadára a Klose Smrt si říká Engelchen. Hrál v řadě dalších snímků, například Flirt se slečnou Stříbrnou, Údolí včel, Výchova dívek v Čechách, Krev zmizelého a v televizním seriálu Velmi křehké vztahy. V letech 1990 až 1992 byl poslancem za Občanské fórum.\nJAN KALOUS: Štěpán Plaček. Život zpravodajského fanatika ve službách KSČ. Ústav pro studium totalitních režimů, Praha 2010, 426 stran, cena 260 korun.


Přidávání, úpravy a mazání událostí v Kalendáři na Macu - Podpora Apple (CZ)\nPřidávání, úpravy a mazání událostí v Kalendáři na Macu\nAplikace Kalendář slouží k plánování schůzek, návštěv úřadů či lékaře, rodinných aktivit a dalších událostí.\nV zobrazení Den nebo Týden určete přetažením ukazatele čas začátku a čas konce události a potom v okně události zadejte její název a další podrobnosti. Událost můžete vytvořit také dvojím kliknutím nahoře v oddílu celodenních událostí a následným vyplněním okna události.\nV zobrazení Měsíc dvakrát klikněte na den a zadejte název a trvání do pole Název, například „Večeře od 18 do 19“. Při psaní se zobrazují návrhy, přičemž název a doba trvání jsou zobrazeny v samostatných polích. Chcete‑li návrh použít, vyberte jej. Ignorovat jej můžete stisknutím klávesy Esc.\nPři psaní názvu události některým z uvedených způsobů se zobrazují návrhy vytvořené na základě dřívějších událostí. Výběrem návrhu můžete vyplnit podrobnosti události, jako například místo a pozvané osoby, a to podle dříve vytvořené události. Pokud chcete znovu použít podrobnosti pro událost v jiném čase, zadejte nový čas dříve, než zadáte název události.\nZadejte podrobnosti události.\nPřidání události v přirozeném jazyce\nUdálosti v Kalendáři můžete vytvářet rychle tak, že zadáte název a další podrobnosti události přirozeným jazykem.\nVytvoření nové události: Na panelu nástrojů Kalendáře klikněte na tlačítko Vytvořit rychlou událost a zadejte popis vytvářené události. Jako popis události můžete zadat například „Večírek 6. února“, „Fotbálek v sobotu od 11 do 13“ nebo „Dovolená na Bahamách pondělí až pátek“.\nPři zadávání názvu události se mohou zobrazovat návrhy na základě dříve vytvořených událostí. Výběrem návrhu můžete vyplnit podrobnosti události, jako například místo a pozvané osoby, a to podle dříve vytvořené události.\nZadáním slova „snídaně“ nebo „ráno“ můžete nastavit začátek na 9:00, zadáním slova „oběd“ nebo „poledne“ na 12:00 a pomocí slova „večeře“ či „večer“ na 19:00.\nChcete‑li vytvořit událost v jiném kalendáři než výchozím, klikněte na tlačítko Vytvořit rychlou událost a podržte je. Výchozí kalendář můžete podle potřeby změnit v Obecných předvolbách.\nSiri: Řekněte například: „Set up lunch on Thursday with Rachel, Guillermo, and Nisha“ (Na čtvrtek naplánuj oběd s Rachel, Guillermem a Nishou.) Jak požádat Siri.\nKopírování podrobností z dřívější události: Dvojím kliknutím nebo přitlačením vyberte událost, jejíž podrobnosti chcete nahradit. Začněte psát stejný název, jaký má událost, jejíž podrobnosti chcete zkopírovat, a poté vyberte tuto požadovanou událost v seznamu návrhů.\nPokud zkopírujete událost v zobrazení Měsíc, čas události bude zkopírován také.\nUdálosti vytvořené přirozeným jazykem jsou rozpoznávány také v aplikacích Mail, Safari a dalších aplikacích. Viz Použití událostí, kontaktů a dalších položek nalezených v e‑mailech a Rozpoznávání kalendářních dat, kontaktů a dalších údajů v dokumentech.\nV aplikaci Kalendář na Macu otevřete událost tak, že na ni dvakrát kliknete nebo přitlačíte.\nPo vytvoření události můžete provést kteroukoli z následujících akcí:\nPřidávání informací o poloze a cestách do událostí\nPřidání videohovoru FaceTime\nSiri: Řekněte například: „Change my lunch from 12:30 to 1 pm“ (Přesuň naplánovaný oběd z 12:30 na 13:00.) Jak požádat Siri.\nChcete-li změnit čas začátku nebo konce, přetáhněte horní nebo dolní okraj události. U celodenních událostí můžete táhnout také za levý nebo pravý okraj.\nChcete-li změnit datum nebo čas události, přetáhněte ji na jiný den nebo čas. Událost můžete také přetáhnout na malý kalendář v levém dolním rohu seznamu kalendářů. Seznam kalendářů zobrazíte výběrem voleb Zobrazit > Zobrazit seznam kalendářů.\nU událostí, které vytvořil někdo jiný, můžete změnit jen svůj vlastní stav přijetí. Kromě toho můžete připojit komentář pro organizátora události nebo navrhnout jinou dobu konání. Viz Odpověď na pozvání.\nVyberte událost a stiskněte klávesu Delete.\nPokud obdržíte kalendářní událost od neznámého odesilatele, můžete ji nahlásit jako nevyžádanou a smazat, aniž by to bylo odesilateli oznámeno. Dvakrát na událost klikněte, dále klikněte na Nahlásit a potom na Smazat a Nahlásit.\nPokud používáte funkci Handoff, můžete při psaní, úpravách a zobrazování událostí a kalendářů přecházet mezi svým Macem a dalšími zařízeními. Chcete-li otevřít rozpracovanou událost přenesenou do vašeho Macu, klikněte na ikonu Kalendář služby Handoff, která se zobrazuje na levé straně Docku.\nViz takéHledání událostí v Kalendáři na MacuOdpovídání na pozvánky v Kalendáři na MacuPřidávání a mazání kalendářů na MacuCo dělat při nechtěném smazání kalendářů nebo událostí iCloudu z MacuSpráva aplikací, které mají přístup k vašim kalendářům a připomínkám


Vesmírný turismus je nebezpečný, hrozí totiž kontaminace Země zmutovanými patogeny • TechFocus.cz\nV kosmické turistice hledá budoucnost více než 85 společností / SpaceX\nV kosmické turistice hledá budoucnost více než 85 společností a různých organizací. Někteří vědci se ale obávají možných následků.\nVarují před patogeny, které mohou turisté z vesmíru zanést na Zemi, kde by mohlo dojít ke katastrofě. Podle jejich slov je šance, že se tak stane, malá. Ale kdyby k tomu došlo, byl by to velký problém.\n„Rizika, která mají nízkou pravděpodobnost výskytu, ale mají potenciál extrémních následků, jsou jádrem řízení biologické bezpečnosti. Protože když se věci pokazí, tak se opravdu pokazí,” řekl biolog Phill Cassey z University of Adelaide.\nPodle něj nespočívá riziko v tom, že na Zemi zaneseme cizí organismus, protože jsme ve vesmíru žádný život zatím nenašli. Simulování podmínek vesmíru ovšem ukázalo, že některé mikroby ze Země mohou ve vesmíru podléhat rychlým genetickým mutacím.\nŠkodlivé bakterie zanesené do kosmu a navrácené na Zemi mohou být ještě konkurenceschopnější a například rezistentní vůči antibiotikům.\nBiologové se domnívají, že potřebujeme sofistikovanější protokoly pro zabránění biologické kontaminace Země z mimozemského prostředí. Lze toho dosáhnout lepší spoluprací mezi obory invazní biologie a astrobiologie.


Vegan baklava bez cukru GARDEN of EDEN s fíky a jablkem 140g KOLIONASIOS - Greek market - to nejlepší z Řecka\nDomů / E-shop / Sladkosti, med, fíky / Baklava, kataifi, chalva, loukoumi / Vegan baklava bez cukru GARDEN of EDEN s fíky a jablkem 140g KOLIONASIOS\nKód: 2468 |\nVegan baklava bez cukru GARDEN of EDEN s fíky a jablkem 140g KOLIONASIOS\n159 Kč 169 Kč Sleva 6 % 113,57 Kč / 100 g\nBaklava bez cukru? ANO! Tradiční řecká sladkost vyrobená z filo těsta je slazená BIO agávovým sirupem, ochucená fíky a jablky bez ořechů, takže si ji mohou dopřát i milovníci sladkých dezertů s alergií na ořechy. Rodinná firma z řecké Ioanniny vyrábí po desetiletí ty nejlepší baklavy dle domácího receptu. Baklava bez cukru je skvělý dárek pro přátele či rodinu, už nemusí o baklavě jenom snít, ale mohou ji klidně sníst :-) ke kávě s vanilkovou zmrzlinou je to skvělý dezert.\nSložení: pšeničná mouka, BIO agávový sirup 18%, ovesné vločky, polydextróza, sušené fíky 7%, extra panenský olivový olej 5%, sušená jablka 3%, sušené meruňky, semolina, pomerančový džus, aroma, kyselina citrónová, sukralóza.\nBalení 7ks, 140g.\nGianniotiko tradiční řecký dezert 170-190g KANDYLAS\nRučně vyrobený řecký dezert ve sladkém sirupu zvaný gianniotiko je nejlepší s kopečkem dobré vanilkové zmrzliny. Dezert tvoří drobné nitky vyrobené z těsta obalené filo těstem,...\nBaklava COSMOPOLITAN 3 druhy - s vlašskými ořechy, kataifi a pistáciemi 180g KOLIONASIOS\nTradiční řecká sladkost Baklava má spoustu variací. Zpravidla je vyrobená z tenkého listového těsta zvaného filo. Vyzkoušejte Cosmopolitan baklavu se ve třech lahodných...\nKourabiedes tradiční řecké máslové sušenky s celými mandlemi 200g CHRISANTHIDIS\nTradiční řecká sladkost Kourabiedes se v Řecku peče hlavně na Vánoce. Lahodně měkké máslové sušenky s celými mandlemi jsou ručně vyrobené a chutnají skvěle.\nKourabiedes tradiční řecké máslové sušenky s celými mandlemi a karamelem 200g CHRISANTHIDIS\nTradiční řecká sladkost Kourabiedes se v Řecku peče hlavně na Vánoce. Lahodně měkké máslové sušenky s celými mandlemi a karamelem jsou ručně vyrobené a chutnají skvěle.\nRučně vyrobená chalva od Kandylas s tradicí od roku 1927 vám zaručeně bude chutnat. Chalva je slazená stévií s příchutí vanilky, je vyrobená z tahini pěstovaného v okolí...\nDomácí baklava GOLD 500g KOLIONASIOS\nDárkové balení tradiční řecké sladkosti vyrobené z filo těsta, mix různých druhů baklavy. Rodinná firma z řecké Ioanniny vyrábí po desetiletí ty nejlepší baklavy dle domácího...\nIK Iveta Karásková | 4.3.2022\nBaklavu miluji, kupovávala jsem si ji na mlsání na každé dovolené v Řecku, pak jsem skončila na vozíku, takže jsem se musela smířit s krabičkou baklavy z Lidlu. Navíc na vozíku, když není dost pohybu, přibírám takřka po všem, baklava bez cukru byla jasná volba. Baklava bez cukru nic neztrácí ze své výborné chuti, je sladká díky ovoci, jablku, fíkům, koupe se v medu. Každý kousek je balený zvlášť, tak i velmi praktické balení po jednom kuse, jednotlivé kousky se k sobě neslepí. Určitě objednám znovu a určitě milovníkům sladkého a všem mlsalům doporučuji. Nejlepší je kousek medové baklavy ke kávičce :-)


Nejlevnější auto půjčka - Půjčky online - One Půjčka.cz Nejlevnější auto půjčka - Půjčky online - One Půjčka.cz\nNejlevnější auto půjčka je tady pro Vás, aby Vám pomohla.\nNejlevnější auto půjčka je tady pro Vás, aby Vám pomohla v náročné finanční situaci a pomohla Vám stabilizovat rodinný rozpočet ve chvíli, kdy to nejvíce potřebujete. Ať už potřebujete dostát svým finančním závazkům, zatímco stále čekáte na výplatu od zaměstnavatele, nebo si jen chcete splnit svá přání a koupit si něco hezkého, nebo potřebujete financovat opravu elektrospotřebiče či automobilu, Nejlevnější auto půjčka tu je pro Vás vždy, když ji budete potřebovat. Její získání je snadné, rychlé a diskrétní.\nNejlevnější auto půjčka – stručné informace o půjčkách\nNejlevnější auto půjčka se může dle poskytovatele rozlišovat na bankovní i nebankovní, přičemž ta bankovní je hůře získatelná, protože banka si může ověřit platební historii a bonitu klienta, což může zkomplikovat některým lidem získání půjčky v bankovním sektoru, ačkoliv se často dostanou do registrů dlužníků zcela náhodou a bez svého vědomí. Půjčka se řídí dle občanského zákonku České republiky a její získání je jednoduchý proces. Získat ji mohou všichni občané České republiky starší 18 let.\nNejlevnější auto půjčka se skládá z půjčené částky a úroků, jejichž výše je vyjádřena úrokovou sazbou vyjádřenou v procentech. Dlužník se zavazuje věřiteli, že bude půjčka uhrazena v dohodnutém termínu. Půjčka má nastavenu úrokovou sazbu s ohledem na potřeby klientů, díky čemuž z Vás nevytahá všechny peníze, nepřetíží Váš rodinný rozpočet a Vy ji tak budete moci snadno a včas splatit. Pro její získání nemusíte vůbec nikam chodit. Půjčka je získatelná prostřednictvím internetu a mobilního telefonu.\nPůjčka – Získat ji je snadné, Nejlevnější auto půjčka na cokoliv


Naše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé - PDF\nNaše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé\nDownload "Naše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé"\n1 KAPITOLA PÁTÁ Naše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé Smáli se a milovali a pak se zase smáli Nancy Mitfordová, The Pursuit of Love Při práci na této knize mě překvapovalo, jak neaktuální jsou naše znalosti o ženské sexualitě, přestože o sexu hovoříme téměř neustále. Kdyby měly ženy snadný nebo alespoň jednodušší přístup k informacím a mohly čerpat z vědeckých poznatků, které jsou však momentálně širší veřejnosti neznámé, rozuměly by lépe svým sexuálním a emocionálním reakcím a cítily by se eroticky živější a propojenější se svým okolím. Věda už v mnohém objasňuje naše rozporuplné pocity spojené se snahou být milované a poukazuje na potřebu mužů i žen věnovat se tomu, co nazývám Protokolem bohyně, tedy erotickému chování, které aktivuje ženský autonomní nervový systém. Jeden inspirativní rozhovor jsem udělala s Liz Toppovou, sexuální terapeutkou a autorkou knihy Vaginas: An Owner s Manual (Vaginy: návod pro uživatelky, 2004), která mi sdělila, že středoškolačky z vyšších ročníků (a to i z vyhlášených škol) nedokážou ani v dnešní osvícené době najít na obrázku vulvy klitoris stejně tak to neumí ani stejně staří chlapci. A zmiňovala napůl žertem některé způsoby chování, které rozparádí ženy, ne muže. 1 Poslední výzkumy dokazují, že tyto maličkosti a detaily, jež jsou často odsouvané jako to, co lidé dělají během flirtování, ale v déle trvajícím vztahu je dělat přestanou ; tyto sexuální a romantické bonusy, které je sice hezké ženám věnovat, ale v obecném povědomí nejsou považovány za příliš důležité, jsou ve skutečnosti pro ženskou vitalitu fyziologicky a emocionálně zásadní. Navíc radikálně zvyšují ženský orgasmický potenciál. Minimálně stejně významně podporují množství energie, kterou žena vkládá do vztahu, její duševní zdraví a klid. Patří prostě do Protokolu bohyně. Člověka hned napadne jak to, že o tom ví tak málo lidí? Tohle tajnůstkaření má důvodů víc. Prvním je, že psát dnes vážně a otevřeně o vagině 76\n2 Naše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé a jejích skutečných potřebách a zkušenostech je stále ještě tabu, které konvenční plky o ženské tělesnosti v sexuálních poradnách lifestylových časopisů nijak neřeší. Druhým důvodem, proč nové informace nepronikají do mainstreamové diskuse, je riziko, že v mnohém budou znít zprvu politicky nekorektně. Není jednoduché hovořit o fyziologii ženské sexuality, aniž by se to protivilo genderové politice a vyvolávalo nesouhlas kvůli zjednodušování jestliže se upozorní na základní ženskou biologickou podstatu, vzniká riziko, že to bude znít jako připodobňování žen ke zvířatům, nebo alespoň zdůrazňování silnějších vazeb mezi nimi a zvířaty než v případě mužů. Jenže současné vědecké poznatky opravdu ukazují, že ženy jsou v sexuálním ohledu určitým způsobem zvířatům blíž než muži; také ale odhalují, že ženy mají při sexu blíže k mystické zkušenosti. Tvrzení jsou to kontroverzní, ale jako feministka věřím, že důkladné probádání potenciálních zvířecích i mystických aspektů ženské sexuality nijak nepodkope ženské racionální, intelektuální ani profesní schopnosti. Třetí důvod, proč nová a důležitá zjištění nejsou předmětem mediální diskuse, tkví v tom, že řešení mnoha ženských sexuálních problémů nevyžaduje nový lukrativní lék, ale spíše změnu v lidské interakci. Což by byl často ten nejjednodušší dosažitelný cíl stačilo by, aby se většina heterosexuálních párů začala v posteli chovat jinak. Ovšem nejvýznamnější farmaceutické společnosti, nejštědřejší reklamní sponzoři novin, časopisů a webových stránek, které se ženskou sexualitou zabývají, si moc dobře uvědomují, že by jim z toho, že by z milionů mužů, kteří by se pouze naučili lépe se dotýkat svých partnerek, prodloužili upřené pohledy, šikovněji je drželi nebo je přiváděli k opravdu transformujícím orgasmům, neplynul žádný zisk. Přesto je velmi důležité dostat tyto nové informace do světa, protože běžné znalosti o ženské sexualitě volají po zásadní aktualizaci. Posledními veřejně známými počiny, ze kterých dodnes čerpáme své vědomosti, byly výzkum deseti tisíc orgasmických cyklů, na základě kterého vydali William H. Masters a Virginia Johnsonová dnes již klasické práce Lidská sexuální aktivita (1966) a Human Sexual Inadequacy (Lidská sexuální nedostatečnost; 1970), a zpráva o sexuálním průzkumu, kterou vydala roku 1976 Shere Hiteová (The Hite report: a nationwide study of female sexuality; Informuje Hiteová: Celonárodní průzkum ženské sexuality). Tento průzkum vycházel ze zkušeností tři a půl tisíce žen. Již dříve jsem 77\n3 Má vagina vědomí? zmínila, že Masters a Johnsonová dospěli k závěru, že ženské a mužské sexuální reakce jsou podobné. Tvrdili také, že mezi vaginálním a klitorálním orgasmem není žádný fyziologický rozdíl. Masters a Johnsonová rozčilovali feministky i zdůrazňováním, že průnik penisu by měl sám o sobě zajistit ženám dostatečnou stimulaci, potřebnou k dosažení orgasmu. Shere Hiteová tento závěr ve svém průzkumu napadla. Uvedla data, podle kterých přibližně dvě třetiny žen nedokázaly prožít orgasmus během soulože, ale často ho prožívaly během masturbace; a pouze třetina zažívala orgasmus při vlastním styku. 2 Tvrzení Masterse a Johnsonové, že sexuální reakce obou pohlaví si v zásadě odpovídají, a poté důraz na klitoris na úkor významu vaginy z pera Hiteové, posílený vlnou feministických komentářů, které rovněž upřednostňovaly klitoris a opomíjely vaginu, v textech jako The Myth of the Vaginal Orgasm (Mýtus vaginálního orgasmu; 1970) Anne Koedtové to vše nás dostalo tam, kde jsme dnes. To znamená ke všeobecnému mínění, že ženská sexualita je té mužské hodně podobná, až na to, že některé ženy dokážou prožívat několikanásobné orgasmy; k obecné víře, že vagina není tak důležitá jako klitoris (ženské sloupky dodnes, pod vlivem eseje Anne Koedtové, chybně informují, že ve vagině se nachází jen velmi málo nervových zakončení ); a také k obecné shodě, že je sice kavalírské ženám zpočátku trochu pomoct stimulací (úkony, líčené jako pozlátko na květu soulože, jsou stále shrnovány tím strašlivým pojmem předehra ), ale že ženské sexuální tempo se v zásadě shoduje s průběhem mužských sexuálních reakcí. V těchto domněnkách je ale much víc, než je zdrávo. Ukazuje se, že mužská a ženská sexualita jsou velmi odlišné. Ukazuje se, že pro ženy je sexuálně významný nejen klitoris, ale i vagina, bod G, děložní hrdlo, hráz i konečník. Nedávné výzkumy zjistily, že tvrzení Masterse a Johnsonové o tom, že každý ženský orgasmus prochází klitorisem, je chybné. Podle nejnovějších dat jsou klitoris a bod G propojeny jednou nervovou strukturou, a jak potvrzují záznamy doktora Komisaruka pořízené na základě empirického zkoumání magnetické rezonance, ženy mají nejméně tři sexuální centra klitoris, vaginu a ústí děložního čípku (přičemž on sám přidává ještě čtvrté, prsní bradavky). Když jsem se poprvé dozvěděla, že sexuální citlivost děložního čípku byla vědecky potvrzena, byla jsem v šoku, že o tom v popularizačních článcích nic není (i když v literatuře ano: Tkáň na konci vaginy toužila 78\n4 Naše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé po průniku. Vtočena dovnitř a otevřená, připravená sát. Její masité stěny se vlnily jako mořské sasanky snažící se vtáhnout dovnitř jeho mužství. [ ] Otevřela ústa, jako by otevírala vaginu, ukazovala její hlad, a teprve pak se prudce ponořil na její úplné dno a ucítil její kontrakce [ ], píše Anaïs Ninová, která v povídce z Delta of Venus [Venušin pahorek] 3 nečekala na vědecké potvrzení). Byl to jeden z podivných informačních výpadků, které, jak jsem si při ztíženém studiu uvědomovala, potkávaly na poli ženské sexuality jeden vědecký objev za druhým. Kdyby se vědecky potvrdil šestý smysl, kdyby se, nedej bože, zjistilo, že každý muž má někde schovaný ještě jeden sexuální orgán, nebyl by z toho snad hlavní trhák do večerních zpráv? Další výzkum ukázal, že celá debata vagina versus klitoris Masters a Johnsonová versus Shere Hiteová má chybný rámec: Bod G, umístěný uvnitř vaginy (pochvy) nahoře, je dnes mnohými vědci považován za součást klitorisu, konkrétně za jeho kořen. Dnes je už vědecky potvrzeno, že ženské pohlaví, zahrnující všechny zmíněné oblasti, má mnohem složitější funkce a zázračnější schopnosti, než může praktické přirážení Masterse a Johnsonové vůbec zúročit nebo než jednosměrně, mužsky zacílený model ženské sexuality (dodnes popularizovaný napříč sexuálními poradnami časopisů od Dobré hospodyňky po Cosmopolitan) dokáže pojmout. Ženy jsou uzpůsobeny k prožívání mnoha různých forem orgasmů a jejich potenciálně nekonečnou řadu může přerušit jen fyzické vyčerpání. Pokud ženské sexualitě porozumíte a budete se snažit uzpůsobit tempo podle ní, což sice znamená nasadit laťku hodně vysoko (ale snad ji budete chtít nasadit), poznáte, že některé ženy dokážou při vhodném zacházení dokonce ejakulovat a v momentě orgasmu mohou všechny prožívat jedinečný stav transu. Biochemická reakce ženského organismu na vzrušení a orgasmus se od té mužské dost liší; ženské orgasmy trvají déle než mužské a při sexuálním vzrušení u nich hraje důležitější roli paměť. Ženské sexuální chování se mužskému podobá pouze povrchově. V mnoha ohledech se od těch chlapů ale hluboce odlišujeme. Důvodem, proč nové informace podléhají třeba i neúmyslné cenzuře, mohou být obavy mužského ega. Proč by se v každých novinách nemělo objevit, že ženy jsou vlastně sexuálně nenasytné? Nebo že mnohé z nich dnešní sexuální status quo neuspokojuje? Proč neinformovat, že určité druhy svádění a pozorností ze strany jejich partnerů zdvojnásobí, nebo 79\n5 Má vagina vědomí? dokonce zčtyřnásobí množství mikrovoltů v orgasmické vagině či v čípku? Co je jim na těch informacích proti srsti? Možná, že je za tím strach z nového úkolu umělce začne obtěžovat sexuchtivá múza, a on je přitom tak upracovaný a unavený. Stejně si ale myslím, že tato informační váhavost podceňuje zájem většiny heterosexuálních mužů učinit ženy svého života opravdu šťastnými a nelze přitom opomenout jejich nezadatelné právo na sexuálně nabité a šťastné milenky, které mohou na oplátku znásobit štěstí heterosexuálních mužů. Epidemie ženské sexuální nespokojenosti Při práci na této knize jsem dosáhla bodu, kdy jsem si vytvořila vztah přímé úměry mezi nedostatečným povědomím o tom, co ženy při sexu skutečně potřebují a jak na ně sex působí, a velkou mírou sexuálního strádání, které se dnes mezi ženami projevuje. Čísla ukazují, že mezi ženami na Západě, které jsou svobodné a pravděpodobně sexuálně gramotné, propukla velká epidemie sexuální sklíčenosti. Nebyla nevyhnutelná Jedna ze tří dotázaných Američanek uvádí, že její sexuální touhy jsou minimální, a u jedné z deseti žen je absence touhy tak výrazná, že se stává klinickou diagnózou. Nízká úroveň erotických potřeb, lékařsky hypoaktivní porucha sexuální touhy, je mimochodem nejčastěji zmiňovanou ženskou sexuální dysfunkcí ve Spojených státech. J. A. Simon v odborném článku Low Sexual Desire Is It All in Her Head? Pathophysiology, Diagnosis, and Treatment of Hypoactive Sexual Desire Disorder (Nedostatek sexuální touhy je to jen v její hlavě? Patofyziologie, diagnóza a léčba hypoaktivní poruchy sexuální touhy) z roku 2010 zdůrazňuje: The Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (Diagnostický a statistický manuál mentálních poruch; čtvrté, revidované vydání) definuje syndrom ženské hypoaktivní [nízké] sexuální touhy jako perzistentní nebo recidivující nedostatečnost (či absenci) sexuálních fantazií a myšlenek a/ nebo touhy po sexuální aktivitě či vnímavosti vůči ní, která způsobuje úzkost, tíseň a problémy v mezilidských vztazích a která není důsledkem zdravotního stavu či narkotik. [ ] Sexuální funkčnost vyžaduje složitou 80\n6 Naše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé centrální i periferní interakci mnoha neurotransmiterů a hormonů a sexuální touha je považována za výsledek celkové rovnováhy mezi inhibičními a excitačními drahami v mozku. Například dopamin, estrogen, progesteron a testosteron mají roli excitační, zatímco serotonin a prolaktin jsou hormony inhibičními. Pokles sexuální touhy může tedy být zapříčiněn poklesem excitačních aktivit, zvýšenou měrou inhibičních aktivit, nebo obojím. 4 Tyto věty jsou modelovým příkladem vědeckého poddimenzování, kdy neutrální odborný jazyk který v tomto případě tvrdí, že nízká hladina ženské sexuální touhy je výsledkem nerovnováhy nebo narušení aktivity hormonů a neurotransmiterů nebere kromě menopauzy, medikace a dalších stabilních faktorů (které autoři zmiňují jako možné vlivy na tuto poruchu) na vědomí také jiné skutečnosti. Existují tisíce dalších psychosexuálních, vztahových, a dokonce náladových faktorů, které hrají důležitou roli v poklesu sexuální touhy u mnoha žen a které mohou být snadno změněny s výsledkem výrazného zlepšení stavu. Během studia jsem zjistila, že ženskou sexuální touhu lze docela jednoduše obnovit ženy to však stěží dokážou samy nebo jen s doktory. Závisí to na zájmu jejich manželů a milenců, na tom, jestli v nich znovu (tantricky řečeno) rozdmýchají oheň. Dostupná data o ženském libidu představují daleko zásadnější výpověď, než by se na první pohled mohlo zdát. Podstatné množství žen je sexuálně nespokojeno a neuspokojeno i přesto, že sex je všudypřítomný a informace o něm nikdy nebyly přístupnější. Z výstupů sympozia Sex, sexualita a serotonin, které pořádala Americká psychiatrická asociace, vyplývá, že % žen (tedy více než dvojnásobek oproti % mužů) potvrdilo, že zažívají pokles sexuální touhy. Neuvěřitelných % žen tedy od jedné ženy ze šesti až po každou třetí uvádí, že mají potíže s orgasmem. Během čtyř desetiletí po vrcholu sexuální revoluce v roce 1976 počty procentuálně narostly tehdy si na malou sexuální touhu stěžovalo přibližně 25 % žen. 5 Ze studie The National Health and Social Life Survey (Celonárodní průzkum zdraví a společenského života), která vznikla v roce 2009 pod vedením Edwarda O. Laumanna na půdě Chicagské univerzity, se dozvíme, že problémem, který byl definován jako sexuální dysfunkce, trpělo v tom roce 43 % žen oproti 31 % mužů. 6 81\n7 Má vagina vědomí? J. J. Warnock v článku Female Hypoactive Sexual Desire Disorder: Epidemiology, Diagnosis and Treatment (Ženská hypoaktivní porucha sexuální touhy: epidemiologie, diagnóza a léčba) uvádí: Ženská hypoaktivní porucha sexuální touhy (HSDD) se možná projevuje až u třetiny dospělých žen ve Spojených státech. Základním rysem ženské HSDD je nedostatečnost (či absence) sexuálních fantazií nebo touhy po sexuální aktivitě, což způsobuje tíseň a problémy v mezilidských vztazích. 7 A ještě čerstvější zpráva, publikovaná na univerzitě v Indianě v roce 2010, odhaluje, že pouhých 64 % žen zapojených do výzkumu uvedlo, že při posledním sexuálním styku dosáhlo orgasmu (což znamená, že 36 %, téměř každá čtvrtá z deseti, ho nedosáhla), ale 85 % mužských účastníků potvrdilo, že jejich poslední sexuální partnerka orgasmus měla: Data sice rozlišovala mezi sexuálním stykem muže se ženou a muže s mužem, ale neevidovala přesně rozdíl mezi počtem žen, o kterých si jejich partneři mysleli, že při sexu s nimi prožily orgasmus, a nižším počtem těch, které ho opravdu prožily. 8 Ať už neuspokojivé sexuální zážitky vedou u mnoha párů k ubývajícímu počtu intimních chvilek, anebo nedostatek intimity mezi partnery způsobuje úbytek ženského libida, erotickou sklíčenost a frustraci, z výzkumů vyplývá, že milování přibližně jednoho z pěti heterosexuálních párů lze stěží nazvat milováním. Z těchto a dalších studií s podobnými údaji o počtech postižených žen lze vyvodit jediné západní sexuální revoluce je docela průšvih. Ženám se moc nevyplatila. V osvobozené, postfeministické éře po sexuální revoluci, kdy ženy mohou v oblasti sexu dělat cokoliv, mohou si bez obav hrát na zlobivý holky v době, kdy je s pomocí dálkového ovládání dosažitelná jakákoliv fantazie a jakákoliv sexuální pomůcka je dodána v expresním termínu hned po kliknutí myší, si stále překvapivě vysoké procento žen ze široké populace, jedna z pěti až jedna ze tří, stěžuje na malou sexuální touhu, na opakující se potíže s dosahováním orgasmu nebo na hněv, který v nich nějaký prvek erotické důvěrnosti vzbuzuje. Když teď už mnohem lépe znám hloubku propojení nálad a vědomí ženy s její vaginou, dovolím si navrhnout termín a říct, že jedna ze tří až z pěti žen asi trpí sexuální, nebo dokonce vaginální depresí. Je zvláštní, jak to všechno působí naši výrazně sexuální kulturu tyto neskutečně vysoké počty sexuálně nešťastných žen nevzrušují. Neprobíhají 82\n8 Naše znalosti o ženské sexualitě jsou zastaralé žádné kampaně, které by upozorňovaly na akutní epidemii ženského sexuálního strádání a smutku. Kniha australské sexuální terapeutky Bettiny Arndtové The Sex Diaries (Sexuální deníky, 2009) se setkala s velkým ohlasem zčásti proto, že se děsivě nízkou mírou sexuální touhy u mnoha žen zabývá přímo a bez okolků. Autorka na základě svých profesních zkušeností tvrdí, že ženy mají běžně daleko menší potřebu sexu než jejich manželé, což je nepřiznanou příčinou mnoha rozvodů a mnoha mužských nevěr. Zjistíme, že četné nové výzkumy ukazují, jak změněné podmínky umožňují doslova každé ženě dosáhnout orgasmu. Co když tak mnoho žen postrádá sexuální touhu nebo zažívá frustraci a sexuální absťáky jen proto řečeno na rovinu že mnozí muži mají o ženách tak špatné informace, že vlastně neví, co si s nimi počít? Zároveň ta vysoká čísla musí znamenat, že ani v éře poznamenané sexuální revolucí mnoho žen neví, jak popsat a následně žádat, co chtějí a potřebují. Pokud se muž řídí obecně předepisovanými scénáři o vagině, ženské sexualitě a jednání se ženami vůbec, pak v rozporu se svými nejvroucnějšími přáními a nejlepšími záměry časem zapomene, co je zapotřebí, aby žena stále toužila po jeho blízkosti. Nejdestruktivnější informací, kterou muži o ženách disponují, je, že vagina je jen sexuální orgán a že sex je pro ženu stejný akt jako pro muže. Bohužel se ani při genderově citlivé výchově nově nevysvětluje, že právě křehké propojení mysl srdce tělo je ženskou sexuální odezvou. Ze všech poznatků, které jsem získala o optimálním stavu ženského sexuálního a emocionálního zdraví, jež umožňuje ženskou vášnivost a orgasmičnost, vyplývá, že neuvěřitelně nízká úroveň reálného ženského sexuálního štěstí a touhy je jasným ukazatelem toho, že se něco šeredně zvrtlo. Pokles ženského libida, zmiňovaný všemi nedávnými výzkumy, by měl být vnímán jako příznak zuřící choroby; jako příznak toho, že to, co se v sexuální oblasti děje milionům žen, je velmi špatné. V dalších částech knihy se dozvíte, jak se žensko-mužské přístupy a odezvy rozpojovaly v průběhu několika tisíciletí a také to, co s tím dnes můžeme dělat. 83


Ale nejhorší máme v tomto ohledu za sebou, protože ačkoliv opravdu nežijeme právě teď intelektově silnou konstelaci, největší chaos nastává v momentu obratu, ten máme za sebou a s každým dalším dnem se vracíme k normálnějšímu stavu. Tedy normálnějšímu ve smyslu zpětného chodu v Rybách, k tomu, co považujeme za standard svého životního mentálního nasazení to má pořád ještě hodně daleko. Jsme v režimu introspekce a ponoru k záležitostem, které jsme v posledních čtyřech týdnech (od poloviny února, kdy Merkur vstoupil do stínové zóny) nedořešili a nedotáhli, možná ani neidentifikovali, prostě nám jen tak bloudí hlavou, tu se objeví a než stačíme zaostřit zrak jejich směrem, zase zmizí, a my víme, že tam něco bylo, stín čehosi, co jsem chtěl zařídit, ale Ježíši Kriste, kdybyste mě zabili, teď si nevzpomenu, co to mělo být ...\nOstatně, o nějaké zaostřování nemá cenu se pokoušet ani teď. Ono to prostě vyplave. Věci se vynoří v pravý čas a srovnají se na své místo. Co být má, přijde k nám samo. Co ne, záhadně zmizí v propadlišti dějin. Čas náhod a neuvěřitelných synchronních koincidencí je v plném proudu a vymývá nám bordel v hlavě. No a jestli máte naopak pocit, že vám tam bordel vzniká, bude to nejspíš tím, že rádi plánujete, řídíte události a šéfujeme svému světu, což teď doopravdy moc nefunguje ...\nOK, ale to jsem odbočila. Jak jinak, udržet směr a myšlenku je za této situace nadlidským úkolem. Dnes nastává kombinace faktorů, které nám v tom podvodním světě poslouží jako navigace, jako silný teplý proud, na který jsme náhodně narazili a na němž se můžeme svézt. Zaprvé, komunikativní a logisticky zdatná Luna v Blížencích. Zadruhé, intuitivní a přizpůsobivé Slunce v Rybách pro příští dva dny napojeného na couvající Merkur. Kombinace těchto dvou momentů usiluje o to, aby z prozkoumávání dna a vyhledávání zapomenutých pokladů mysli vytěžila maximum. Poklad ale nenajdete tak, že mrknete a on tam leží. Musíte do toho trochu zašťourat a rozvířit kal, abyste zahlídli klamavý odlesk něčeho, co by mohlo být hroudou zlata. A to se děje právě dnes.\nLuna a Slunce jsou ale navzájem v kvadrátu, není to úspěch na první dobrou, nicméně je tu snaha vzpomenout si, vytáhnout z mysli cosi podstatného, pokusit se o domluvu, porozumět něčemu a něco vyjednat. Zkrátka rozvířit tu sedlinu mysli, kterou se Merkur prodírá. A nevzdávat se, jsme blízko. Blízko zacvaknutí, prozření! Dost možná už zítra. Zítra určitě. Vlastně proč ne už dnes? Protože proč? Protože Slunko s Merkurem se potkávají v harmonické vazbě k ose uzlů, dnes nebo zítra nám osud přihodí kartu, se kterou vyhrajeme tuhle hru. Ne nutně nad někým, sami nad sebou a sami pro sebe. Moje babička hrávala celé dny pasiáns, a kolik radosti, když jí to vyšlo! Takže nečekejme instantní univerzální řešení všeho, ale dobrá psovi mucha.\nA co pro to musíme udělat? Právě, že nic, stačí jen sledovat dění, pozorovat přelévání tekutých písků, soustředěně, ale bez zásahu, to podstatné k nám připluje. Dost možná to, pro co se Merkur na své zpětné cestě vydal.\nBTW, jesti máte čas a náladu, pusťte si tohle brilantní video o možná nejtypičtějším verbálním projevu, který bychom couvajícímu Merkuru v Rybách mohli přiřadit ... nevím, jak to napsat, ale je to ten zvuk, co děláme, když si nemůžeme vzpomenout: ummmm, ehmmmm, nebo prostě tak něco ;)


16. 5. 2019 21:40:34\nKoepka začal na první jamce birdie díky dlouhému patu, zabodoval pak ještě šestkrát a ani jednou nezkazil. „Sedm pod par, to se nestává každı den. Přitom jsem ještě na dvou pětiparech dal jen par a zkazil pat na jedenáctce, takže to mohlo bıt zatraceně dobrı kolo. Ale nenechte se mılit, beru to,“ řekl Američan.\nKoepka šel po hřišti společně s Woodsem, kterı před měsícem v Augustě získal patnáctı major titul. Na rozdíl od krajana ale Woods špatně začal, na první jamce, čtyřparové desítce, zapsal double bogey, to samé si ještě zopakoval na tříparové sedmnáctce. Sice dal tři birdie a jeden eagle, ale přidal i tři bogey.\n„Nehrál jsem čistě, jak bych chtěl. Neměl jsem moc dobrı start, pak se trošku našel, ale kvůli špatnım patům v závěru jsem chyboval,“ zhodnotil Woods první den.\nKoepka vede o čtyři rány před Angličanem Tommym Fleetwoodem. Řada hvězd ale teprve hraje. Na hřišti jsou i první hráč světa Dustin Johnson z USA, Španěl Jon Rahm, Američan Phil Mickelson či severoirskı hráč Rory McIlroy.


To byla ostravská jatka. Starý film ukazuje cenný a dnes zpustlý areál - iDNES.cz\n1. března 2013 12:15, aktualizováno 12:15\nJedinečné historické záběry zachycující práci v ostravských městských jatkách ležely dlouhé roky zapomenuty. V archivu svého otce Viktora Koláře staršího objevil kusy filmového pásu jeho syn Karel. Film v Ostravě v roce 1928 natočil slavný průkopník české kinematografie Jan Stanislav Kolár.\nRačte vstoupit. Takto v roce 1928 vypadala vstupní brána do ostravských městských jatek. | foto: Archiv Karla Koláře\nVýznam objevu vidí Karel Kolář mimo jiné ve vztahu k současnému neutěšenému stavu historicky cenné budovy jatek, která dlouhodobě chátrá.\nTakto vypadají jatka dnes. Areál chátrá, patří firmě Bauhaus.\n"Film byl natočen v roce 1928 na základě smlouvy městské rady z června 1928 s firmou Elektajournal Praha," říká Karel Kolář. Informace mimo jiné potvrdil Jozef Šerka z Archivu města Ostravy.\n"Film se nedochoval, tyto naskenované záběry jsou naprosto unikátní. V Národním filmovém archivu v Praze je o něm veden pouze cenzurní záznam pod názvem Vzorná moderní jatka pro uvádění do kin," pokračuje Karel Kolář.\nSpolupráce ostravských firem a tvůrců s předním českým filmovým režisérem, hercem a scenáristou Janem Stanislavem Kolárem je fascinujícím zjištěním. Mimo jiné dokládá, že Ostrava nebyla na okraji zájmu dobového filmového průmyslu.\nKolár patřil ve své době k filmařské špičce, jeho senzační horor Příchozí z temnot (1921) se stal prvním českým celovečerním filmem uváděným v zahraniční distribuci. Ostravský film byl předveden na zasedání městské rady Moravské Ostravy 19. října 1928.\n"Film zachycuje malebný život Ostravy tak, jak je"\nViktor Kolář, který na filmu spolupracoval, popisuje tuto událost o den později: "O filmu městských jatek je zapotřebí na počátku říci, že je velkolepý. Snaživý režisér dr. Jan Kolár představuje se tímto filmem jako jeden z nejlepších našich režisérů. Udělal přijatelný film zachycující malebný život Ostravy tak, jak je."\nViktor Kolář se na filmu zřejmě podílel jako asistent, jeho přesný podíl nelze podle Karla Koláře určit, přesto už v té době spolupracoval jako kameraman s dalšími zpravodajskými firmami.\nJako kameraman si doslova poznamenal: "Podařilo se vytvořit dílo, které si jistě bude raziti cestu filmovými stánky, aby ukázalo, že i z takového prostředí, jako jsou jatky, dovede vytvořiti český režisér a operatér něco, co baví, poutá a poučuje. Takovým skutečně tento film je…"\nJatka na záběrech z filmu\nFilm je ztracen, o to unikátnější svědectví nedávno objevené záběry představují. Zajímavostí pak také je, že kameraman a fotograf Viktor Kolář je otcem známého fotografa dokumentaristy Viktora Koláře (1941). I on je tematicky věrný svému rodišti - Ostravě, kterému se ve svých fotografiích věnuje od šedesátých let.\n"Moje fotografování má rysy posedlosti, která je médiu fotografie vlastní. Pokud překonáme 'šumovou bariéru', dostavují se okamžiky hlubšího porozumění," vyznává se Viktor Kolář.\nJeho život nebyl lehký, pět let strávil v Kanadě a po návratu musel pracovat v ocelárně (podobně jako otec v dětství) a jako kulisák. Od roku 1985 se živí jako fotograf ve svobodném povolání. Od roku 1994 je pedagogem na Katedře fotografie pražské FAMU.\n"Fotografuji Ostravu a její průmyslové okolí od mladých let. Mne na fotografii zajímá spíše její vnitřní tvar, polarizace elementů a stav dějové neukončenosti," říká Viktor Kolář.\nTémata: Kanada, Karel Kolář, Moravskoslezský kraj, Ostrava-město, práce, Bauhaus, FAMU, Moravská Ostrava, Ostravsko, Viktor Kolář\nJsou cenná, památkově chráněná, ale silně zchátralá a hrozí jim zánik. Teď má však komplex ostravských historických... celý článek\nPo letech debat o tom, zda Bauhaus opraví památkově chráněný komplex historických jatek v centru Ostravy, je jasno.... celý článek\nMěstská jatka nedaleko centra Ostravy si čtenáři ostravského webu iDNES.cz přejí zachránit co nejrychleji a dříve než... celý článek


Nejlepší 8 rekordérů M4V pro zachycení videa na telefonu/počítači\n8 nejlepších rekordérů obrazovky pro záznam oblíbeného videa a zvuku jako M4V\nJe možné sledovat živé video v režimu offline? Odpověď je samozřejmě Ano. Pomocí rekordéru obrazovky můžete nahrávat populární video ve formátu M4V nebo v jiných formátech. Díky tomu můžete snadno přehrávat offline v telefonu nebo počítači. Pokud nevíte, jaký streamovací rekordér M4V zvolit, jste na správném místě. Zde je top 8 stream rekordérů pro uživatele stolních a mobilních telefonů. Stačí si přečíst a pořídit si svůj nejlepší rekordér M4V pro nahrávání populárního videa zde.\nČást 1: Top 5 software Stream M4V Recorder\nČást 2: Top 3 Stream M4V Recorder App\nČást 3: Nejčastější dotazy k rekordéru M4V pro živé vysílání\nPokud chcete na svůj počítač nahrávat populární video a audio, můžete se na to podívat Záznamník AnyMP4. Záznamník živých přenosů dokáže bez zpoždění zachytit všechny činnosti na obrazovce. Díky tomu můžete plynule sledovat populární video se zvukem při nahrávání na Windows a Mac. Později můžete nahrávací video uložit nebo sdílet ve formátu M4V, MP4 nebo v jiných formátech. Zde jsou hlavní vlastnosti softwaru rekordéru streamů M4V.\n1. Nahrávejte video a zvuk v původní kvalitě.\n2. Zaznamenejte se a sledujte živý přenos a přidejte svůj komentář.\n3. Při nahrávání videa přidávejte poznámky a další kreslicí nástroje.\n4. Pomocí klávesových zkratek spusťte, zastavte, pozastavte, pokračujte v nahrávání a pořizujte snímky obrazovky.\nMůžete také použít online videorekordér zdarma zachytit populární video. Výchozí výstupní formáty videa jsou WMV a MP4. Později můžete příponu souboru změnit na .m4v ručně. Jedná se o online rekordér video streamu pro uživatele Windows a Mac.\n1. Nahrávejte populární video se zvukem jako WMV nebo MP4 zdarma.\n2. Upravte kvalitu záznamu videa od nejnižší, nízké, střední až vysoké.\n1. Bezplatný videorekordér online může zaznamenávat živé video až do 24 snímků za sekundu.\n2. Ve výstupním souboru pro nahrávání videa bude vodoznak.\nOBS Studio je dobrou volbou pro streamování a nahrávání videa ve vysokém rozlišení. Videohru můžete nahrávat pomocí programu OBS Studio na počítači se systémem Windows, Mac nebo Linux.\n1.OBS Studio je bezplatný a otevřený zdrojový záznamník proudu pro uživatele stolních počítačů.\nZaznamenávejte živý přenos videa a hraní na celou obrazovku jako M4V a další video formáty. 1. Nastavení OBS je trochu komplikované.\n2.OBS Studio má ohromující rozložení.\nNejlépe 4: Fraps\nPokud chcete sledovat obnovovací kmitočty, můžete použít Fraps jako videorekordér M4V pro nahrávání živého vysílání. Pomocí Fraps můžete nahrávat hry DirectX a OpenGL ve vysoké kvalitě.\n1.Vytvářejte screenshoty v určitých intervalech.\n2. Maximální rozlišení videa je až 7680 x 4800.\n1. Pomocí Fraps můžete nahrávat video na obrazovce až 30 sekund zdarma.\n2.Frapy aplikují na výsledné video záběry vodoznak.\nTop 5: Herní panel Windows 10\nGame Bar je výchozí aplikace pro nahrávání obrazovky pro uživatele Windows 10. Pomocí herního pruhu můžete zdarma nahrávat živý přenos a hraní v systému Windows 10. Výchozí doba nahrávání obrazovky je 2 hodiny. Maximální dobu záznamu však můžete upravit na 4 hodiny.\n1.Povolte nahrávání na pozadí pro záznam streamovaného videa ve formátu M4V.\n2.Nastavte datový tok videa z 96 na 192 kbps.\n1.Windows Game Bar může přestat fungovat náhle.\n2. Záznamník datových proudů nepracuje s hardwarově akcelerovanými kodeky.\nPokud chcete nahrávat oblíbená videa na svůj mobilní telefon, pomůže vám následující tabulka. Můžete si vybrat nejlepší aplikaci rekordéru M4V pro nahrávání živého obrazu a zvuku.\nAplikace Stream Recorder\nAZ Screen Recorder Videorekordér streamů nevyžaduje žádný časový limit pro root nebo nahrávání. Můžete nahrávat video ve vysokém rozlišení 1080p až 60 fps pomocí AZ Screen Recorder. AZ Screen Recorder se bude nadále uzavírat na všech zařízeních Android.\nZaznamenejte to! Chcete -li zachytit živý přenos na obrazovce vašeho iPhone, můžete použít Record It !. Je podporováno nahrávání populárního videa a zvuku na iPhone, stejně jako váš zvukový komentář. Nejnovější aktualizace nefunguje.\nDU rekordér Jedná se o vysoce hodnocenou aplikaci pro záznam proudu pro uživatele iPhone a Android. Na svém telefonu můžete přímo streamovat živé přenosy a nahrávat internetová videa. Rekordér DU občas zapadne. I když se pokusíte zastavit nahrávání, nemusí stále odpovídat.\nProč ukládat video ve formátu M4V?\nM4V je formát kontejneru videa vyvinutý společností Apple. Pokud tedy chcete na svém zařízení Apple přehrávat zaznamenané video, musíte nahrávat a ukládat ve formátu M4V.\nJe záznam obrazovky sledovatelný?\nAno. Cokoli uděláte s telefonem nebo počítačem, je možné dohledat. Je však v pořádku, pokud nahráváte video živého vysílání a sledujete offline. Pokud jde o nahrávání online hovorů, chatů a jiných osobních konverzí, měli byste před nahráváním lépe informovat ostatní.\nDokážete nahrát chráněné streamované video?\nAno. Výchozí funkci záznamu obrazovky iOS 11 může sledovat společnost Apple. Můžete však nahrávat na obrazovku na svém mobilním telefonu nebo pomocí softwaru pro záznam obrazovky nahrávat všechna oblíbená videa do počítače.\nJedná se o nejlepších 8 rekordérů obrazovky, které mohou zaznamenávat populární video se zvukem ve formátu M4V. Nezáleží na tom, zda sledujete populární video na telefonu nebo počítači, můžete si zde pořídit perfektní videorekordér M4V. Ve srovnání s aplikacemi pro záznam obrazovky pro mobilní zařízení nabízejí stolní počítače více přizpůsobitelných funkcí. Pokud tedy chcete nahrávat populární videa celé hodiny, měli byste místo toho použít software pro zachycení videa. Například si můžete zdarma stáhnout AnyMP4 Screen Recorder a vyzkoušet.\nČervence 23, 2020 09: 21\nNejlepší herní rekordéry 17 pro záznam důležitých her ve Windows a Mac\nJsi tady: Home > Nahrát video > Top 8 Screen Recorders to Record Popular Video and Audio as M4V