Emilka bloguje: 2011\nNestíhám, nestačím - psát. Žiju, prožívám spoustu nádherných chvil.\nTřeba jak jsem u pana doktora vyfasovala Prenatal Box, děti ho táhly střídavě celou celou cestu z města a doma se na něj vrhly. Našly pár reklamních letáků, vzorek plíny... Majdulka se zmocnila dudlíku: "To je pro miminko, já už jsem veká hoka." Vydala se směrem ke mě, ukázala břichu dudlík, podívala se na mě a zcela samozřejmě povídá: "Vyndej ho! Vyndej mimiko, dám dudík!"\nNa Štědrý den se nedala přesvědčit, že na Ježíška se nečeká v čertovském převlečení a alespoň rohy na hlavě si prosadila. Naštěstí Ježíšek se nezalekl a dárky donesl.\nVojta byl nadšen, že viděl jak Ježíšek nechal otevřené okno a na parapetu zvoneček.\nMajda se vrhla na první dárek, co uviděla, v domění, že všechny jsou jen její.\nJá jsem byla stresovaný Ježíšek, horečně přemýšlela, jak zazvoním a kam následně prchnu.\nMuž chodil tajně říkat, že zvoneček nebyl slyšet, že musím znovu.\nUžili jsme si pečení perníčků (Vojta letos už opravdu pomáhal), adventní kalendář (ten zase milovala Majda), kapra ve vaně (Majdulka byla dotčena, že se nemůže zúčastnit kapří popravy), štědro-denního postění (ve dvě odpoledne jsme z tatínka vydyndali alespoň rybí polévku), nekonečného zpívání koled, a pouštění svíček v ořechové skořápce.\nJá stále ještě nějak nestíhám pobrat ten neskutečný zázrak, co se mi převaluje v břiše a stále znovu se o tom překvapeně a nadšeně ujišťuji. Vím, že přijde čas (a nebude to tak dlouho trvat), kdy z opojení tvrdě vystřízlivím, ale proč se plašit předčasně.\nPřeji nám všem, aby rok 2012 byl zase o kousek lepší než ten předchozí. Mějte se rádi.\nVystavil Emily v 23:03 2 komentáře:\nNe nadarmo se říká, že paní učitelky z mateřské školky jsou dobře informované o všem, co se v rodinách děje, od těch malých zpravodajců. Nedělám si naprosto žádné iluze, že v našem případě by tomu tak nebylo.\nCelá školka ví, že čekáme miminko - Vojta to prostě musel roztroubit.\nDneska vykoukla ze třídy paní učitelka a povídá: "Vojta mi vypravoval nějakou strašidelnou pohádku o veverce, co každého sežrala. Já jsem se hrozně bála." Něco ve smyslu, kam na to chodím. Jsem jen něco zablekotala, že to byla jen taková legrace a radši dělala, že nutně něco hledám v tašce. Co já jí budu vypravovat o utahané matce, kterou děti stále uháněly o pohádku, tak je chtěla postrašit. Říkám: "Vojto, tys paní učitelce neřekl, že to dobře dopadlo?" "Ne, maminko, za to jsem jí řekl, že měla obrovský krvavý oči a byla větší než vlk!"\nOvšem každá mince má dvě strany.\nJak jsme byli tuhle (za prasátka) ve městě, Vojta povídá: "Víš, maminko, tudy jsme šly se školkou na procházku a tady u toho obchodu jsme se zastavili a paní učitelka si šla koupit triko a pak jsme šli zase zpátky."\nTakže pozor, pozor paní učitelko, velký (vlastně malý) bratr tě sleduje :o)\nVystavil Emily v 21:37 2 komentáře:\nŠtítky: Vojtovy hlášky\nDen, co stojí za to...\nNěkdy se to prostě sejde a přitom tenhle den začínal vcelku normálně. Vůbec nic nenaznačovalo tomu, že budeme aspirovat na první místo v soutěži největší prasátka našeho města.\nVojta ovšem začal nadějně. Když jsem ho po o vyzvedávala ze školky, přihnal si to do šatny s trikem úplně jiné barvy než ráno, hlavně ten obrázek na břiše nápadně zhnědl. "Víš, mami, já jsem si plácl talíř s gulášem na triko." Jen chápavě pokyvuji hlavou: "Nech mě hádat, nebyl ten guláš s rýží?" Nalézám inkriminovanou obilovinu přilepenou na rameni a na zádech.\nKolem třetí hodiny odpolední jsem rozhodla, že se cestou od babičky stavíme ve městě, asi jsem musela být poblouzněná chvilkovou vzorností těch malých lotrů. Vojta cestou z kopce využil mojí nepozornosti a začal si hrát na krtka, skákal z jednoho krtince na druhý a řval, že ho honí jestřáb. Než jsem dostrkala chůzi bojkotující Majdu alespoň na doslech k Vojtovi, byl už krtek po kolena od bahna a boty měl s pěticentimetrovým blátivým podpatkem.\nMezitím jsme se s Majdou každá asi dvakrát natáhly, abychom se mu hezky vyrovnaly. Korunu tomu všemu dal, když jsem se snažila očistit ta jeho zablácená bagančata. Dala jsem mu podržet tašku s náhradním oblečením pro Majdu, no nevysypal on celý obsah do bahna? Vysypal. Majda začala hystericky řvát, se jí ani moc nedivím, měla jsem co dělat, abych se nepřidala. Jo a na náměstí byl trh, my vypadali jak po souboji s divokými prasaty, ale úkol jsme splnili (donesli jsme Paralen).\nAle jinak, jinak jsou to zlatíčka.\nVystavil Emily v 21:59 1 komentář:\nPoslouchala jsem Český rozhlas 2 a zjistila, že tím, že hovoříme s Vojtou o reklamách v televizi, mu vlastně poskytujeme mediální výchovu.\nAsi jsme to trochu přehnali, neb si teď myslí, že všechno, co je v reklamě, je špatné.\nK vánocům si přeje parník na ovládání (netuším, co s ním bude v prosinci dělat, já ho v ledové vodě nikde lovit nebudu). Ostatní hračky si prý nechá na příští vánoce.\nMajdalenka si asi přeje plastový nákupní košík, nejspíš by s ním jezdila utrácet své milované koňuni, ale toho se jí bohužel nedostane.\nVystavil Emily v 21:40 2 komentáře:\nŠtítky: Co mě napadlo\nNe nebudu si stěžovat, jako holčička na pískovišti v reklamě - splátky, splátky, kde na to brát. Reklama je to příšerná, ale holčička to hraje skvěle.\nJen se nemohu nezmínit o Majdině vztahu k penězům. Zatímco Vojta v jejích letech a vlastně asi do letošního léta netušil, že něco jako peníze existuje. Jejich využití začal vnímat pouze díky svému mlsnému jazýčku a zmrzlině.\nMajda už má jasnou představu. Tak obden chodí a mouzuje: "Mamí, máš koňuňu? Dej mi koňuňu." Když se snažím zapírat, neomylně ukáže na mojí peněženku: "Máš koňuňu!"\nPokud "koňuňu" poskytnu s blaženým výrazem si ji uklidí do peněženky a odkráčí. Tuhle ležela na zemi, hrála si s korunou. Slyším jak povídá: "Koňuňo, pojď ke mně. Koňuňo, neboj, neboj se!" (Jak bych slyšela Gluma z Pána prstenů: "My preccioussss!")\nTaké jsem jednou koňuňu odmítla dát. Chvíli nešťastně prohledávala svoji prázdnou peněženku a pak povídá: "Koňuňa, néni." Prošmatává dál a nakonec, uzavře hláškou: "Ani kajtu nemám!" Od té doby má "svoji" kajtu a objevila tedy i plastové peníze. Obávám se, že ta se ve světě neztratí.\nVystavil Emily v 21:22 Žádné komentáře:\nVášeň pro ponožky\nKaždý máme pro něco slabost, někdo je vášnivý sběratel známek, někdo má plné skříně bot.\nU Majdalenky se poslední dobou projevuje vášeň pro ponožky - pro pruhované ponožky. Na velikosti vůbec nezáleží.\nPonožky jsou nepostradatelné. Ani na končetinách nezáleží. Když je zrovna teplo na nohy, máme přece ještě ruce.\nVystavil Emily v 18:23 4 komentáře:\nPotkala jsem na benzince našeho souseda. Natankováno měl za vteřinku. Popojela jsem ke stojanu. Zářila na něm cifra 70Kč. Věřím, že kdysi se za to třeba sehnala i plná nádrž (zas takový pamětník nejsem), ovšem dneska by se za tuto částku nenaplnily ani čtyři půllitry. No co sociálně slabší musí šetřit, co se dá dělat, je krize, ach jo.\nPomalu jsem ani nestihla začít tankovat, když si to soused přihasil znovu, tentokrát s plně obsazeným autem. Ne opravdu nejeli dotankovat. Nahrnuli se do benzínky a nakoupili bagety a pamlsky pro děti.\nJá nevím, co k tomu dodat. Nechci soudit. Proč, když mají hluboko do kapsy nedojedou o pár metrů dál do supermarketu, nekoupí rohlíky, pomazánkové máslo, šunku a okurek a mají možná chutnější a levnější večeři. Něco je špatně. Přece nemohou být tak hloupí, aby si to nespočítali. Nebo je to nikdo nenaučil? Nebo jsou jenom líní? Je mi líto hlavně dětí, týden jsou na bagetách, sušenkách a nanucích a zbytek měsíce jí suché rohlíky.\nA tady musím podotknout, že na barvě pleti nezáleží! Mám možná naivní pocit, že by stačilo se trochu naučit hospodařit a bylo by mnohem líp. Nebo možná je něco lákavého na tom mít alespoň na chvíli cokoliv na, co mám chuť, co si umanu, i za cenu přežívání do dalších dávek, nevím. Jediné, co vím, je, že takhle se z toho věčného kolotoče nejspíš nevyhrabou.\nVystavil Emily v 21:27 2 komentáře:\nNa zimu nutno se včas připravit.\nTakže hádanka první, co skrývá Majda v naducaných tvářích?\nHádanka druhá, co to drží Vojta za pádlo?\nVystavil Emily v 21:53 1 komentář:\nAsi bych měla odůvodnit delší výpadek blogu. Ne že by nebyla témata, ne že by nebyly myšlenky. Jak kdysi dávno pronesla jedna kamarádka - jen "mi bylo tak blbě, že jsem neměla ani tužku". Tedy v tomto případě ani pomyšlení sedět u klávesnice.\nIndispozici zavinil malý vetřelec - ano ukažme si na něj - i průkazné foto mám a dodám. Těšíme se na další originál do naší tlupy. S mužem tajně doufáme v nezdolného optimistu/ku.\nPo jarním zklamání se mi nějak nechtělo předčasně jásat. Vlastně jsem to celé vytěsnila kamsi do pozadí a odmítala na to myslet. U každého ultrazvuku (byly tři) znovu překvapeně zírala, že tam fakt je a tajně ronila krokodýlí slzy dojetí. Co si o mě musí myslet můj ošetřující lékař, si radši ani netroufám domýšlet - hormony oblouzněná prvorodička hadr. Potřetí už bych to mohla mít zmáknuté, ale nemám. Pokaždé znovu žasnu nad tím zázrakem. (A žasnout nepřestanu dokud nezačne mluvit, lépe řečeno odmlouvat. Pak se pokusím opět bez úspěchu najít čudlík VOLUME popřípadě MUTE.)\nTuhle se mě muž ptal, jestli bych radši holčičku nebo chlapečka. Děti se zrovna přetahovaly o hračku a řvaly jak býci v koridě, těžko rozeznat, kdo řve víc. Závěr z toho plyne - ani nevím, nějak se nedokážu rozhodnout, jsem ráda, že už to někdo rozhodl za mě. PS: Dědovo kyvadlo vykroužilo kluka, babička doufá v holčičku.\nVystavil Emily v 21:39 3 komentáře:\nPsala mi maminka Aničky:\nDneska Ančí říkala, že chce sedět v autobuse s Vojtou, protože to je největší a nejsilnější borec, co prej přepere i obra (povídal prý Vojtík).\nTak si říkám, že asi nebude mít problém balit holky, on je prostě ukecá (jako tatínek maminku, ha ha).\nU oběda. Vojta se laxně hrabe vidličkou v jídle, přemýšlí o neplechách.\nJá: "Vojto, jez, prosím Tě, nebo nebudou odpoledne žádné buchtičky od babičky."\nVojta s úpěnlivým výrazem ve tváři: "Maminko, to mi přece nemůžeš udělat, vždyť víš, že já jsem buchtičkovej!"\nVystavil Emily v 14:52 Žádné komentáře:\nKdyž ji Vojta trápí, nejde pro ránu daleko a k tomu nasupeně křičí: "Vojto, ty pakuň!"\nVečer seděla u večeře, nahodila šibalský úsměv, čertíky v očích a povídá: "Tatínek je pakůň?" Evidentně provokovala, co tatínek na to.\nPovídám jí: "Tatínek není pakůň!"\nOdpověděla mi se skálopevným přesvědčením v hlase: "Vojta je pakuň!"\nJe mi jasné, že tohle jí už nevymluvím, alespoň jsem zachránila tatínkovu čest.\nVystavil Emily v 20:58 1 komentář:\nChtěla jsem psát bilanci mého posledního roku, jenže nemám na to myšlenky, od rána je mi bídně. Že by dozvuky střevní chřipky, která se prohnala naší rodinou jak uragán? Na slavení nějak není nálada. Snažím se přežít a nepoblinkat se. Od rána mi k tomu hraje Chodůr. Na plné pecky. Snažila jsem se uniknout alespoň na zahradu, marně. Tak jsem sebrala poslední zbytky odvahy a řekla si, že už jsem dost stará na to, abych se ozvala, když se mi něco nelíbí.\nJe mi jasné, že tímto okamžikem jsem se dostala na černou listinu Chodurova fanklubu. Já fakt netušila, že to tak ječí on. Teta už mi nepůjčí ani vajíčko, zle se na mě dívala... Ale já to dokázala. Je tu TICHO.\nPS: Ježíšku, prosím Tě, přines tetě bezdrátová sluchátka nebo nám stavební parcelu. Díky.\nTeď se koncentruji na vaření oběda těm malým nevinným holátkám, co už jsou ze střevní chřipky oklepaná a dvojnásobně hladová než normálně.\nVystavil Emily v 11:41 5 komentářů:\nProč je dobré míti staršího bratra?\nNaučí vás spoustu důležitých her - mečovat, střílet, na stíhačky (to hrajeme většinou cestou do školky - Vojta je stíhačka, kterou my s Majdou v kočárku pronásledujeme - já jsem pilot a Majda do něj šije z kulometu :o)))\nNaučí spoustu důležitých slov, aby se jeden ve světě neztratil. Tuhle jsem vyšla po ránu z koupelny, Majda proběhla kolem se řevem: "Váka, váka!!!" Za chvíli běží zpátky a řve: "Popách, popách!" To se pro běžný život batolete určitě hodí.\nBratr je pro každou legraci. Poslala jsem děti do koupelny umýt si ruce. Za nějakou dobu slyším z koupelny fén. Chtěla jsem tam vtrhnout, ale bylo zamčeno. Podařilo se mi Vojtu přesvědčit, že má otevřít, že mu maminka nevypráší kalhoty. Vrazím tam. Skříňka pod umyvadlem vyrabovaná, šminky, krémy... Majda upatlaná od něčeho na obličeji, náruživě cucá tampon a Vojta jí u toho fénuje vlasy.\nVystavil Emily v 21:10 4 komentáře:\nŠtítky: Majdik, Vojtovy hlášky\nPoslední rozloučení s děravým kamarádem\nV sobotu se konalo Majdulčino poslední rozloučení s děravým přítelem dudlíkem, kterýžto byl tajně znehodnocen zákeřnou matkou (neprozraďte mě).\nMilý dudlíku, velice ti děkujeme za tvoje věrné služby. Posloužil jsi ve chvílích vypjatých a těžkých. Ve smutku, rozmrzelosti, nudy i trápení. Loučení s tebou není snadné, ale my to zvládneme, musíme, nic jiného nám nezbývá. Cesta vpřed je jen jediná a to bezdudlíková. Majdulka už je (dle svých slov) veuká hojčiča a brzy půjde do školky jako Atuti. Pak do školy, puberta, první rande, taneční - a to by fakt s dudlíkem v kabelce nešlo.\nNejlepší by bylo přenechat ho symbolicky někomu potřebnému, ale obávám se, že dudlík v tomto stavu patří už jen do popelnice (nebo tříděného odpadu?).\nMoje děti mě vždycky přelstí, jak dlouho se vždycky odhodlávám k nějakému závažnému činu (odstavení, přesun z rodičovské postele, přesun k bratrovi, atd.), přemýšlím, rozebírám ze všech stran, připravuji se na případný tuhý odpor. A ono to většinou projde bez problémů. Jakože ony už jsou připravené a jen čekají na svou neschopnou matku, až si to v hlavě srovná a provede.\nJeště jeden postřeh mám, co je před spaním bez dudlíku s "volnou" pusou, tak toho náležitě využívá. Nepřestane čochtat, dokud neusne. Ještěže Atuti je proti tomu imunní a když potřebuje usnout, usne i na Václaváku za plného provozu.\nVystavil Emily v 20:58 Žádné komentáře:\nZa humny máme rozhlednu, letos už tam prý bude druhou zimu.\nV neděli jsme se tam konečně vydali. Z parkoviště na Mezivrší cestou štěrkovou, kočárkům přístupnou 2,5 km dlouhou. Dost na to, abychom si od našeho 4,5 letého "optimisticky" naladěného syna vyslechli spoustu povzbuzujících hlášek. Po většinu cesty převládalo - ách, jo. Cestu jsme mu zpestřovali vyprávěním o bunkrech, schovávačkami, honičkami atd. Asi nám chyběl jeho věrný přítel pes Bernie, co ho vodil v Krkonoších. Budeme si ho muset na výlety půjčovat od Aničky.\nCestu zpět jsme si zpříjemnili lanovým parkem v Říčkách. Bohužel vypadá to, že Vojta bude opičí muž po tatínkovi.\nAž začne horolezit, tak zešedivím strachy. A úplně nejvíc jsme si cestu zpět zpříjemnili v Rokytnici u Rampušáka pečeným jehněčím kolenem se šťouchanými brambory. Doma jsme přenesli spící děti z auta rovnou do postele. Lukáš vyrazil zalévat a já na badminton.\nVystavil Emily v 21:13 1 komentář:\nU nás se opravdu osvědčila, všichni se o ní pereme. Jí ji dokonce i nepolívkožrout Vojta.\n1 cuketový bumerang (viz obrázek) něco málo pod kilo\n600ml zeleninového nebo kuřecího vývaru\n115g sýra Dolcelatte (si vystačím s nivou)\n300ml smetany (nedávám)\nčerstvé oregano a sýr na ozdobu\nNa rozpáleném oleji a másle necháme zesklovatět cibulku. Přidáme cuketu nakrájenou na kousky jak leží a běží - NELOUPEME, přidáme sušené oregáno, osolíme a opepříme a na středním plameni často mícháme 10 minut. Zalejeme vývarem a přivedeme k varu, zmírníme, přikrejeme a na mírném ohni vaříme asi 30 minut, občas zamícháme. Pak přidáme sýr nakrájený na kostičky a počkáme než se rozpustí.\nPak je potřeba to rozmixovat na hladký krém. Já osobně to porajtuji tyčovým mixérem. Dochutím a mám hotovo. Podávám s topinkou, nebo bez.\nKuchařka dále radí přidat smetanu a zahřát, avšak nevařit. Dochutit, ozdobit čerstvým oregánem, sýrem a podávat. Mě se to zdá bez smetany lehčí a stravitelnější a popravdě zdobit to taky nikdy nestihnu :o))))\nJo a takhle to chutná!\nRecept z knihy The Italian Kitchen (Kate Whiteman, Jeni Wright, Angela Boggiano)\nVystavil Emily v 21:05 2 komentáře:\nŠtítky: Emilčina vařecha\nVojta si na jarmarku držel sovu pálenou, co se jmenovala Štěpánka po Štěpánce Haničincové. "Maminko, víš, ona trochu smrděla, ale měla krásné oči," pravil.\nMája na mě volá: "Mamí, mamikó." Neodpovídám-li, použije nejtěžší kalibr: "Jomí, šem!" Největší sekýrnice naší rodiny. Ráno se z chůvičky ozývá: " Atutí, hají né. Atutí, dojů." A jak úžasně umí vítat, skoro Lukášovi závidím. "Jupí, tatiků, tatiků, tatiků!"\nNočníkování stále nezvládáme, ale plíny nedám. Občas jsou světlé chvilky, většinou spíš mokro (nebo něco horšího) v kalhotech. No co, časem se to zvládne.\nVystavil Emily v 20:42 Žádné komentáře:\nJdeme s všeobecným trendem, prý. Vyzkoušeli jsme víkendový pobyt ze slevomatu.\nNa popud mojí kamarádky. Nechápu, jak to Jiřka dělá, ale ona má čuch na slevy. Neskutečný. Když něco najdu za dobrou cenu a chci si to objednat, Jiřka to najde minimálně za polovic. Rukavice pro děti asi za dvacku i s poštovným - Vojta je nosil dvě sezony, Majda zatím jednu a stále dobře slouží... A takhle bych mohla pokračovat.\nCílem naší výpravy byla Pražská bouda. Konečně jsem viděla z blízka někoho, kdo vystupuje v televizi (v té opravdové, nemyslím naši místní - momentálně zrušenou - kabelovku). Pana provozovatele. Bohužel nám nevařil, odpočíval, snad někdy jindy. Jídlo bylo i tak skvělé. Paní provozní je trysková myš, nebo má tajný doping. Lítala jak čertík na pérku, sem a tam, po schodech nahoru a dolu, obsluhovala v restauraci, točila piva o poschodí níž, pomáhala lidem se zavazadly o poschodí výš...\nProdloužený víkend se vydařil i díky počasí.\nV pátek jsme ovšem zmokli durch, z toho plyne poučení, když na horách zahřmí, utíkej, jak by ti za patami hořelo do nejbližší chaty.\nSobota neměla chybu. Kromě té fronty na lanovky na Sněžku. Cesta lanovkou byla úžasná, člověk má občas pocit, že se nohama dotýká trávy. Uvidíme jaká bude nová lanovka, která se má začít stavět od září. Vrchol Sněžky byl v obležení turistů, zkrátka pěkné počasí. Musím se veřejně přihlásit k obdivovatelům České poštovny na Sněžce, mě se prostě líbí. Cesta dolů byla náročná, ale zástupy turistů postupně prořídly cestou na Luční boudu a ještě více cesto na Výrovku a na Chatu na rozcestí a přes Liščí horu jsme šli téměř sami - ono už se také trochu připozdívávalo.\nLidský had na Sněžce.\nNa chalupu jsme dorazili v 7 hodin se 14km v nohách, my popadali na lavičky a děti se vrhly na trampolínu. To nechápu! Večeři jsme si po tomhle výkonu zasloužili a řádně užili.\nNedělní počasí bylo jak vymalované i v této nadmořské výšce. Přálo i paraglaidistům nad Černou horou - napočítali jsme jich v jednom okamžiku 20 - jak to dělají, že se nesrazí, je mi záhadou. Naše cesta vedla naučnou stezkou mezi rašeliništi. Jedním slovem nádhera. Děti byly nadšené ze dřevěných chodníku, my z příjemného chládku mezi stromy. A ty výhledy! Zakončili jsme to tradičně na Pražské boudě pozdním obědem a vydali se zpět do reality...\nVystavil Emily v 10:28 1 komentář:\nŠtítky: Za hranice všedních dnů\nDoma ještěrka, ale kdo je to na zahradě?\nNěco mnohem většího! Nápověda: bez pláště ani ránu, poslouží i starý hadr na otírání klouzačky. Omluvte kvalitu - točeno skrytou kamerou.\nVystavil Emily v 10:58 2 komentáře:\nMy se mizerným létem odradit nenecháme!\nVždyť plavat se dá i doma.\nObývákem se občas prohnal žralok, místo pohovky byl ostrov a pod stolem pirátská jeskyně.\nVystavil Emily v 10:31 Žádné komentáře:\nNěco malého se mihlo v pokoji a zmizelo pod pohovkou. Vyslala jsem stopaře Vojtu a jeho pobočnici Majdu na průzkum. Po chvíli soustředěného ležení u gauče byla objevena ještěrka. Asi 5 cm dlouhá. Vojta ji chtěl chytit do krabičky, prý na ní bude hodný, ha ha. Jeho láska by asi byla pro ještěrku smrtelná. (Už se moc těším až povyroste a začne mi domů tahat různou havěť. Sklony k tomu má už teď.) Ještěrka byla poněkud stuhlá - tohle "teplé" léto ji také moc nesvědčí.\nJeště poslední pohlazení a ještěrko utíkej, jestli je ti život milý!\nPS: Dneska bude asi k obědu zmrzlina, nějak mi došly nápady, co vařit těm mým FHMDoušům, aby je nepálily pusinky.\nVystavil Emily v 11:43 Žádné komentáře:\nNoha, ruka a kdo ví, co ještě\nNákaza se šíří, Vojta už má pupínky na rukách a na jazyku. Je z toho vcelku veselý, asi doufám v exra příděl zmrzliny.\nJeden klad to má určitě, konečně se mohou bez obav olizovat. Jsem nevěřila, jak je těžké uhlídat je, aby nepili ze stejné lahvičky, nedávali si ochutnat jídlo, necucali píšťalku jeden přes druhého... Teď už nemusím.\nHorší zpráva je, že jsem teď na řadě... Mám z toho dvojité svrbění.\nTak až někde potkáte dvě uslintané děti s uslintanou matkou - to jsme nejspíš my.\nVystavil Emily v 16:13 3 komentáře:\nJe to asi týden, co rodiče opět získali nadvládu nad svou ložnicí. Třeba o půlnoci si můžu klidně zpívat, nebo tancovat kankán ve tři ráno. Ne že bych zrovna po tomhle prahla. Noční šou mám občas i tak, běhám tam a zpět mezi ložnicí a dětským pokojem, taková noční štafeta - přinesu pití, najdu dudlík... Ale stojí to za to. Noční cvičení je určitě dobré na figuru.\nSvoboda. Po čtyř a půl letech s jednou krátkou přestávkou.\nVystavil Emily v 22:38 2 komentáře:\nTajemná zkratka. Myslela jsem, že Majdulka má neštovice. Nikolivěk má Foot, Hand and Mouth Disease. Česky - nemoc noha, ruka, ústa. (Neplést si s Foot and Mouth Disease - což je slintavka a kulhavka.) Majda tedy slintá, ale nekulhá. Pusinku má plnou puchýřku, ale snáší to statečně. Jestli to od ní chytí i Vojta, bude hůř. Ten umí své nemoci prožít opravdu dokonale...\nTož Majda se musí stranit kolektivu, my jsme zatím čistí. I když mě svědí celé tělo, jen si na to vzpomenu.\nVystavil Emily v 19:26 2 komentáře:\nCo je vlastně pohádka?\nAsi jsem se bláznivě zamilovala. Bez legrace. Má lehce zvlněné mikádo, strniště, uhrančivý pohled a sametový hlas. Chodí v koženém kabátu a upnuté vestě. Umí fakt hustý kousky (jak by řekl Vojta).\nToužím, aby mě něžně a dlouze líbal. Nicolas Cage alias Baltazar Blake z pohádky pro dospívající a dospělé Sorcerers Apprentice (Čarodějův učeň). Čekal na svou milou přes tisíc let, aby ji vysvobodil, který chlap by tohle vydržel. Celou dobu nosil na srdci náhrdelník, který se jí líbil, když se naposledy viděli a on ho pro ni získal a doufal, že jí ho bude moci jednou dát... Byl schopen obětovat vše, aby zachránil svět a svou nejmilejší...\nVe svých představách jsem Monica Belluci alias krásná kouzelnice Veronica... Není to krásné se občas v běhu všedních dnů takhle zasnít?\nJak jim to sluší (ona je raněná a on trpí)...\nOvšem pominu-li propastný rozdíl mezi mnou a vnadnou Monicou (jediné, co máme společného jsou narozeniny ve stejný den).\nJe krásné, že to všechno dobře dopadlo, jak už to v pohádkách bývá.\n(Nemalou zásluhu na tom má jedna křehká blondýnka, která nohou kopla do obrovské satelitní paraboly, kterou tak vychýlila a přerušila smrtonosnou magii. Ještěže měla takovou sílu v noze.)\nNo jo, ale byl by ten Baltazar vůbec použitelný pro normální, všední, každodenní život? Nepohádal se třeba pak za pár dní s Veronicou kvůli tomu, že přesolila večeři, nebo že mu srazila v pračce jeho oblíbenou vestu?\nDovedete si ho představit, jak vozí děti do školky? Jak nakupuje rohlíky v obchodě?\nNo a o tom to je! Že se v lidech vytvářejí úplně falešné romantické představy o lásce! Je mi jasné, že můj milý by na mě nečekal tisíc let, že neumí takový super hustý kousky (škoda), nenosí vestu na tělo a dlouhý kabát, netváří se tajemně a neví úplně všechno. V normálním životě většinou nestačí, aby se ženská dlouze dívala na náhrdelník a chlap běžel a koupil jí ho z lásky... Teda alespoň osobně neznám nikoho u koho by to fungovalo. A že držet se za ruce a dlouze se zamilovaně dívat jeden druhému do očí nestačí.\nKaždá dívka (zblblá z pohádek, které jsou jí od malička vtloukány do hlavy) očekává, že získáním prince svého srdce a svatbou to všechno končí. A žili šťastně až do smrti...\nJenže ono to právě všechno začíná. Některé nástrahy a a nebezpečí je třeba překonávat každý den. A není to přímo záchrana lidského druhu, jsou to mnohem menší a leckdy přízemnější, ale o to zákeřnější problémy. Ach jo.\nAle je krásné takhle se zasnít!\nVystavil Emily v 17:38 2 komentáře:\nTak nějak všelijak\nje u nás v těchto dnech.\nMajda razí heslo, čím větší klobouk, tím líp.\nMajdina obliba pokrývek hlavy vygradovala a teď už odmítá vycházet ven bez helmy. Nejdříve ji nosila i doma, ale postupně se nám ji podařilo přesvědčit, že by se v tom fakt špatně spalo. Zatím je chladno, tak to nevadí, ale jestli ještě bude léto, mohla by se jí v tom trochu pařit hlavička.\nVojta tuhle seděl na záchodě hlavu mezi koleny přiklopen vrchním prkýnkem a něco kvílel. Dekódovala jsem to jako volání o pomoc a šla jsem ho zachránit. On na to: "Mamí, nech mě, já jsem beruška a tohle mám jako krunýř." Příště mu tam nalepím i sedm teček - šprýmař jeden.\nMámy nemají šanci stonat a už vůbec ne "jen" rýmu a kašel. Nikdo mi nevěří, že mi je špatně, muž musí stejně do práce a děti chtějí plný servis. Já vím, co by mi pomohlo - jeden den v posteli, čaj s medem a sedativa - pro děti. No ale už jsem se odrazila ode dna, dokonce se mi vrátil hlas, tak už bude jen lépe.\nVystavil Emily v 20:55 1 komentář:\nJeště střípky z Chorvatska\nJak už jsem se zmínila, nejdřív jsme se podřídili místnímu tempu života.\nKdyž už nám otrnulo vyrazili jsme se podívat do městečka Mali Lošinj - hlavní centrum ostrova (později jsme prohlédli i místní nemocnici). Nedalo nám to, abychom neprubli místní kuchyni a cestou neokoukli i vozový park místních obyvatel.\nJeden večer jsme zajeli omrknout otočný most v Osoru, který otevírá pro lodě Osorský průliv každý den v 9 ráno a v 5 večer. Celý most obsluhoval jeden člověk pomocí kliky tam i zpět - tomu říkám čistá práce. Posunul dvouproudou vozovku do prostoru a před natěšenými turisty proplouvaly jedna plachetnice za druhou.\nSamotné městečko je velice malebné, plné květinových zákoutí, křivolakých uliček a soch. Průměrně tu připadá jedna socha na 2,5 obyvatele. Tady vyšla necelá jedna na pět malých turistů.\nJeště nesmím zapomenout na pokusy o dobytí nejvyšší hory ostrova - Televrina (588m). Pokusy se uskutečnily celkem ve třech etapách.\n1. výprava: Tomášek a zkušený dobyvatel této hory Vláďa - vrchol dobyt.\n2. výprava: ženské družstvo - Radka a já, po hodinovém bloudění v místech, kde se "zaručeně" nedá zabloudit, po objevení spousty ovčích stezek, trnitého křoví, pavučin i s pavouky a kořistí - dobyta kaplička pod vrcholem.\n3. výprava: Lukáš a Vláďa - dobyt nejen vrchol, ale i jeskyně na druhé straně masivu.\nVystavil Emily v 22:23 Žádné komentáře:\nKde nám bylo nejlépe\nJen v rychlosti. Včera večer jsme se vrátili z pokračování naší dovolené.\nJakmile se Majda trochu otřepala, vyrazili jsme na zbytek týdne alespoň do Jeseníků.\nZahanbeně musím přiznat, že můj milovaný muž má pravdu a nic než pravdu. Kam se na Jeseníky hrabe Chorvatsko, kam se na horské hřebeny hrabe moře. Nevím, jak děti, ale my si na túrách chrochtali blahem. Lesy, traviny, kameny, pěšiny, pot, dřina, panorámata...\nS pokorou musím přiznat, že na mě rodiče přece jen zanechali svůj otisk. Přestože si pamatuji, jak jsem je proklínala před každou dovolenou na horách a samozřejmě i během ní. Jsem jim vděčná, že se vydrželi dívat na můj otrávený obličej a nevzdali to. Pevně doufám, že to taky nevzdám a rozkřešu v našich lenoším lásku k turistice.\nZ hor jsme se vrátili veselí a odpočatí. Naši mysl nemohlo zakalit ani bojové cvičení, které jsme předvedli před domem, kdy jsme prohrabávali všechna zavazadla (včetně těch se špinavým oblečením) a hledali klíče od domu. Nenašli. Ani nemohli, protože jsem je při odjezdu nechala na popelnici spolu s kalhotami a čepicí, ještěže je strejda zachránil.\nPS: V ten samý den odjeli sousedi na dovolenou a nechali otevřenou garáž s klíči v zámku.\nVystavil Emily v 14:07 2 komentáře:\nLetos jsme neodolali a podlehli lákání Čechy nejvyhledávanější prázdninové destinace - Chorvatska - přesněji ostrov Maly Lošinj.\nKrásných prosluněných 14 dní.\nCestou tam Majda ve dvě ráno na rovné dálnici poblila nic netušícího medvídka. Vojta se zase nemohl dočkat trajektu.\nBydleli jsme v přívěsu a nemělo to chybu. Měli jsme to blíž k moři než k záchodkům (tím nechci říci, že jsme chodili čurat do moře, jen že jsme bydleli skoro přímo na pláži).\nBagr přiváží pláž.\nMajdu požrali komáři hned první noc. Moc jsme ji litovali, ale nemohli se nesmát. Měla uši jak radary.\nDny až na výjimky plynuly stejně. Přes den se plavalo a potápělo.\nPo obědě byla volná zábava a večer se chodilo na zmrzku do přistavu.\nJednotvárné dny nám zpestřil Vojta svojí šikovností. Strčil si kuličku do nosu tak daleko, že nešla vyndat snaživým lékařkám v místní nemocnici a museli jsme se vydat půlnočním trajektem na pevninu do větší nemocnice, kde měli speciální udělátko, kterým nešťastnou kuličku během několika minut vyprostili. To si pak člověk začne vážit té pohody, kdy se "nic" neděje.\nTřetí den naší ozdravné dovolené v místech příznivých pro léčbu respiračních onemocnění převedl Vojta neskutečný kašel, něco mezi laryngitidou a tuberou. Vsugerovali jsme si, že si jen čistí plíce a ignorovali to.\nMajda předvedla něco podobného tři dny před odjezdem i se zvýšenou teplotou. V den odjezdu měla skoro 39. Stanování ve Slovinsku jsme tedy odpískali a jeli rovnou domů. Druhý den už byla bez teplot a dneska už skoro nekašle. Já fakt nevím, co to ty naše děti nacvičují.\nSečteno podtrženo dovolená se nám vydařila, ale ozdravnou bych ji rozhodně nenazvala.\nVystavil Emily v 22:46 3 komentáře:\nNaštěstí má dva rodiče\nKrásný slunný den... Procházíme se po zoo, bohužel jsme se vyskytli v místě "dětské" zoo. Takže pár koziček, flegmatičtí poníci a stupidní atrakce. Vojta rázem zapomněl na živá zvířata a fascinovaně stál u bazénu, kde si za obnos můžete sednout do lodičky, která je dostatečně šíleně vylepšená, aby připomínala nějakou "pohádkovou" postavičku. Chlápek lodičku odpoutá, vy zběsile točíte volantem a lodička se zběsile otáčí a pluje všemi směry.\nKdyž jsem konečně Vojtovi vysvětlila, že je to hloupá atrakce, že jsou lepší pořádné lodě na jezeře a ne na takovémhle malém bazénku. A když to Vojta téměř sám uznal, přiřítil se Lukáš, v očích nadšení a že prej půjdou s Vojtou na ty prima lodičky...\nZalapala jsem po dechu a prohlásila jsem něco o hloupé atrakci a naprosté pitomosti. Jako odpověď následoval pohled, za který by se nemusel stydět naštvaný býk právě vpuštěný do koridy, dál už jsem ani necekla. Nemám toreadorský výcvik. Tolik naše tichá interní rodičovská konverzace.\nVojta vyskočil metr dvacet, chytil tatínka za ruku a odkráčeli na lodičky.\nVystavil Emily v 13:54 1 komentář:\nKam to lezu\nOdevzdali jsme děti a místo na romantický víkend vyrazili - opět - na badmintonový kemp.\nNejdřív se mi tam hrozně nechtělo, radši bych na pláži na Mácháči chytala lelky.\nPak jsem si říkala, co tam pohledávám, když jsem takový ztracený případ. Nic nevydržím, technika žádná, co jsem se minule naučila, jsem zase kazila. Pot, dřina, bolavé svaly a co z toho? Pocit fyzické únavy, kdy člověk mele z posledního a rozkošného uvolnění ve sprše? Asi mám masochistické sklony, jinak tomu nerozumím. Trochu si připadám, jak když se vracím na letní tábor po roce. Známí lidé, spaní na žíněnkách, rozcvičky... přátelská atmosféra. Ani bych nevěřila jak rozdílné lidi může spojovat právě láska nebo spíš závislost na badmintonu.\nVelkou zásluhu na tom má i trenér, s jeho neskutečnou trpělivostí, dobrou náladou, ochotou... Nechápu, proč o mě ještě nezlomil raketu (já už bych to dávno udělala).\nKdyž jsme na kemp přijížděli, říkali jsme, že odjedeme dřív, že nebudeme hrát až do konce, že si užijeme hezkého počasí někde venku. A jak to dopadlo? Samozřejmě, že jsme hráli snad do poslední minuty. Nakonec se mi ani nechtělo odjíždět.\nVystavil Emily v 13:21 1 komentář:\nVojta na WC, ozve se příšerná rána (spadlo zvednuté prkýnko) a do rozhostivšího ticha se ozve Vojtův hlas: "Tak jsem se zabil."\nV: "Mamí, já chci být kosmonaut. Dej mě do školky pro kosmonauty."\nNení nad to profilovat se hned od malička. Tak si říkám, jak by taková škola asi vypadala.\nVystavil Emily v 15:29 3 komentáře:\nPo sto prvé\nZnáte to, když procházíte známým místem. Přímo notoricky známým. Myslíte si, že už vás nic nemůže překvapit. Pak jdete po sto prvé a místo po obvyklé cestě uhnete na malou pěšinku. A zíráte. Všechno je náhle jiné, i když stejné.\nNáš sto první výlet do příměstského lesa, kam chodíme od té doby, co jsme se naučili chodit.\nKdyž se z obyčejné večerní procházky vyklube krásný zážitek. Může za to magické večerní světlo, pěšina v lese, stíny nad Ivanským jezerem a vodník.\nVystavil Emily v 23:26 1 komentář:\nTaké bych měla něco napsat o naší Majdalence.\nJak je neskutečně jiná než Vojta stále mě to překvapuje. S ničím si nedělá hlavu. Od božího rána (obvykle šestá hodina, ajaj) si povídá, zpívá a směje se.\nTedy úplně nejradši na nás dohlíží a úkoluje:\nMami, ne hají. Mami, ťap, ťap. A rve ze mě peřinu.\nNásleduje: Tatitů pá, pá? - Jestli jako milovaný tatínek je v práci.\nÚplně nejvíc převládá bojovný pokřik: Hamijó nebo hamiňó! = Jídlo a fofrem.\nKonečně začala oslovovat Vojtu, už jsem se bála, že bratra ignoruje. No, říká mu - Atuti. Nevím, kde to vzala, ale je to lepší než něco jako Jouda, co párkrát použila.\nJako správná dáma nevychází ven bez pokrývky hlavy, i kdyby to mělo být jen na vteřinu, už si plácá na hlavu a řve: "Aní!" Její milovaný klobouček od Aničky.\nMiluje krémy, nejraději by se mazala stále dokola. Už se rosím, až najde moje šminky, nejspíš o ně přijdu.\nOdplenkování ani oddudlíkování zatím nehrozí. Asi jsem ještě nedozrála k pevnému rozhodnutí. Doufám, že se to vyřeší samo. Dudlík až po dovolené, plínky až bude s holou prckou běhat po zahradě. Myslím, že druhé děti mají znatelně větší výhodu nesoutěživé ba téměř flegmatické matky.\nJedna fotka z dnešního rána: "Majdulko, kolik je ti dneska roků?"\nVystavil Emily v 21:45 5 komentářů:\nNa minulou neděli byl naplánován rodinný výlet na Kuks (když to srovnám s tím výletem na Kokořín...). Vše bylo dopodrobna zjištěno - trasa z průvodců, z internetového vyhledávače vlakové spojení, z google satelitních map parkování.\nVyrazili jsme z vlakového nádraží v Dvoře Králové (Vojtovi jsme taktně zamlčeli, že je to TEN Dvůr Králové, co tam je zoo). Místo toho jsme slíbili jízdu vlakem zpět z Kuksu.\nVojta byl ještě v "klidovém režimu", tak jsme táhli vozík. Vojta byl blahem bez sebe. Po kom je takový "sportovec" stále pátráme.\nCesta vedla lesem, děti se bavily házením kamenů ze stráně a my jen trnuli, aby se toho kamene nezapomněly pustit a neskutálely se ze srázu.\nDám sem i jednu sourozeneckou, až se zase pohádají, abych se měla kam jít uklidňovat, že jim mám dát ještě šanci.\nKolem studánky, Braunova betléma...\nNa příště jsme si nechali novou křížovou cestu se čtrnácti zastaveními.\nNevím, jak se to mohlo stát, někde se musela stát chyba. Na Kuks jsme doběhli s jazykem na vestě, prohlídli schody a jako ohnivá čára prosvištěli kolem hospitalu na nádraží, tak akorát na vlak. Děti celý fičák Kuksem prospaly, vzbudily se až na nádraží.\nNa nádraží v Kuksu se ocitnete v úplně jiné době...\nJízda zpět vlakem trvala asi sedm minut, ale děti byly nadšené.\nA příště snad už opravdu uvidíme i ten Kuks.\nVystavil Emily v 22:34 2 komentáře:


Přivítejte jaro Velikonočním koncertem - ZUŠ\nHome » Stalo se... » Přivítejte jaro Velikonočním koncertem\nUHERSKÉ HRADIŠTĚ – Již ve středu 31. března v 19 hodin se můžete těšit na další z koncertů spolku Umíme Hrát. Velikonoční koncert se bude odehrávat ve slavnostním prostředí refektáře františkánského kláštera v Uherském Hradišti.\nRefektář rozezní housle Jiřího Pospíchala, violoncello Karolíny Zívalíkové a za cimbál usedne Petr Gablas. Duchovním slovem bude koncert provázet P. Antonín Klaret Dabrowski.\nKoncert budete moci zhlédnout živě ve vysílání televize TVS a také online na jejím Youtube kanálu. Zde je odkaz na plánovaný live stream velikonočního koncertu: https://youtu.be/FcGmQDIlUtk\nOnline koncert je zdarma, ale příznivci umění si mohou zakoupit symbolické vstupné za 100,- Kč (http://www.mkuh.cz/klient-523/kino-157/stranka-4726/film-438725) na webu Městských kin Uherské Hradiště – celý výtěžek bude věnován ve prospěch Azylového domu pro ženy a matky s dětmi Petrklíč UH.\nSoučasná doba může vést k jistému napětí ve společnosti, a proto si tento koncert klade za cíl přinést pokoj mezi své posluchače. Charitativní podtext a duchovní zastavení má vést k dobrým mezilidským vztahům, k čemuž by chtěl tento velikonoční koncert přispět.


Prázdninový byt Aguas Hotels Vale da Lapa***** - ALG ZEN 005 - holiday home\nPrázdninový byt Aguas Hotels Vale da Lapa*****\nKód objektu: ALG ZEN 005 ( x objednatelný)\nKuchyně přízemí: Obytná kuchyně s TV. kuchyně s pečící troubou, myčkou nádobí, ledničkou (mrazicí přihrádka), mikrovlnnou troubou a pračkou.\nkoupelna přízemí: oddělené WC s WC. 1. patro: koupelna s sprchou a WC. koupelna s sprchou, WC a fénem.\nložnice 1. patro: 2 ložnicí po každé se s přístupem na balkón.\nObjekt pro Vaší dovolenou: Místní kategorie 5 hvězdičky. Rekreační byt se nachází v rekreačním zařízení. Majitel ALG ZEN 004 (2 osoby) ALG ZEN 005, (4 osoby) a ALG ZEN 006 (6 osob) jsou...Dozvědět se více\nObjekt pro Vaší dovolenou: Místní kategorie 5 hvězdičky. Rekreační byt se nachází v rekreačním zařízení. Majitel ALG ZEN 004 (2 osoby) ALG ZEN 005, (4 osoby) a ALG ZEN 006 (6 osob) jsou umístěny ve stejném hotelovém komplexu. K dispozici jsou: restaurace, supermarket, místnost s pračkami, bar a společenská místnost (společenské hry, dětské hračky). Všechny společenské prostory jsou klimatizovány. Venkovní bazén ke spolecnému využití a dětský bazén. Vnitřní bazén (s vytápěním). Parní lázeň, sauna a tenis (2 kurty). Další vybavení: vinný sklípek. Víceúčelové hřiště (umělý trávník). Opatrovatelka dětí a Animační programy pro děti.\nVáš prázdninový byt: 2 patra, 3 pokoje (z toho 2 ložnice), 4 osoby. Klimatizace. přízemí: Obytná kuchyně s TV. kuchyně s pečící troubou, myčkou nádobí, ledničkou (mrazicí přihrádka), mikrovlnnou troubou a pračkou. oddělené WC s WC. 1. patro: 2 ložnice po každé se s přístupem na balkón. koupelna s sprchou, WC a fénem. koupelna s sprchou a WC. Další zařízení: Připojení k internetu, telefon a dětská postýlka. DFP zobrazovací zařízení a DVD přehrávač.\nMísto: Portugalsko, Carvoeiro, místní část Lagoa. Tento moderně zařízený rekreační byt (rok stavby 2010) se nachází v rekreačním zařízení. Parkování na pozemku. Centrum obce 3 km. Faro letiště 60 km.\nV létě: golf v der Anlage.


Basketbal v srbském jazyce - Pardubický deník\nBasketbal v srbském jazyce\nPardubice - Pardubice před těžkými zápasy venku. Nejdříve Prostějov, pak Děčín\nBasketbalisté BK Synthesia po týdnu opět okusí atmosféru Mattoni NBL. Díky volnému termínu (Brno před zahájením sezony odstoupilo ze soutěže) se mohli více sžít s tréninkovými metodami nového kouče Nikoliče.\nVe čtvrtek od 17.30 Východočeši absolvují první ze dvou těžkých zápasů. Jejich protivníkem je Prostějov, tedy tým, který Pardubice v loňském ročníku pětkrát porazil. Čtyřikrát nad nimi vyzrál v lize a jednou v poháru.\nJak Pardubice, tak Prostějov zatím zaostávají za očekáváním. Synthesia z devíti zápasů vyhrála pouze dva. Prostějov po výtečném startu si v posledních pěti utkáních jen jednou vychutnal pocit z vítězství. Jedno mají oba celky společné: na lavičce velí trenéři srbské národnosti. Prostějovský tým převzal před sezonou Ivica Mavrenski, Pardubicím šéfuje Slobodan Nikolič.\nV přípravném utkání Synthesia podlehla svému zítřejšímu soupeři 67:69. Jak se tehdy ukázalo, na Orly platí těsná obrana. V letošní sezoně však Pardubice hodně inkasují, především proto, že se neumějí vyrovnat vysokým a mohutným pivotům soupeře. Nyní musí čelit doskokům Sauna Pruitta. Další nebezpečí hrozí z rukou Beechuma a bývalého pardubického rozehrávače Rahsaana Amese.


EU by si měla důkladně vybírat, jaké uprchlíky přijme. V pátečních Událostech, komentářích ČT se na tom shodla Jaroslava Jernaová (ANO) a Jana Černochová (ODS). Evropa je prý plná a bylo by efektivnější, kdyby Česko poskytovalo pomoc lidem přímo v problematických oblastech. Nelze to prý ale srovnávat s časy, kdy jsme my utíkali před komunisty. Podle Černochové nám Západ něco dlužil.\n27.02.2015 23:11 |


Podvodní pouzdra ZENTIVA od 19 Kč - srovnání cen na Srovname.cz\nSrovnání cen podvodních pouzder ZENTIVA\nJestli vaše srdce bije pro podvodní pouzdra ZENTIVA, jste na správné adrese. Tady je hlavní hvězdou, vybírat můžete až z 0 produktů. Najdete zde ty nejlevnější kousky, ke kterým patří například Paralen 125 mg 20 tablet, který koupíte již za 19 Kč, ale i TOP produkty jako . Inspirujte se. Nebo čtěte ve hvězdách. jich má 0 z 5 a doporučuje jej 0 % zákazníků. A pokud zjistíte, že značka ZENTIVA nakonec není to pravé ořechové, vždycky můžete zkusit jiné podvodní pouzdra.\nPodvodní pouzdra ZENTIVA od 19 Kč - srovnání cen na Srovname.cz (0 produktů)


Historie vězeňství — Uzamčený svět — Česká televize\nFakta a mapa věznic\nJak vypadaly tresty a vězení v minulých staletích? S dnešními se nedaly srovnat – krutostí, zacházením s vězni i podmínkami ve věznicích. Hlavním cílem bylo viníka potrestat a zároveň od podobných činů odstrašit ostatní. Jak se změnilo vězeňství od dob středověku a jak se postupně vyvinula vězení taková, jaká je známe dnes?\nVe středověku byl velmi častý trest smrti, ať už na šibenici, stětím mečem, lámáním kolem nebo upálením (za žhářství nebo čarodějnictví). Časté byly i zmrzačující tresty, jako například utnutí ruky, vytržení jazyka za rouhání či pomluvu a podobně.\nLehčími tresty byly takové, které měly viníka zneuctít – obvykle vystavením na pranýři. Ty byly stavěny na veřejných místech, aby byl odsouzený vystaven posměchu. Šlo obvykle o sloup, k němuž byl viník připoután, nebo mohl být zavřen v kleci. „Lehkým“ trestem bylo i vypálení cejchu na tvář, jímž byl provinilec označen za vypovězeného.\nDlouhodobý trest vězení, tak jak je běžný dnes, ale středověk prakticky neznal. Vězení byla buď místem, kde byl odsouzený zadržen a čekal na popravu, anebo byl naopak odsouzen jen na kratší dobu za menší prohřešky, na několik dní nebo týdnů.\nZa mírná provinění se trestalo umístěním v šatlavě. Vězni tu mohli mít návštěvy, opatřit si vlastní stravu, a mohli se volně pohybovat po domě, protože vězení se většinou nezamykalo. Pokud však chudý vězeň neměl prostředky na to, aby si opatřil lepší jídlo, obvykle tu trpěl hladem, proto se takoví vězni snažili vyžebrat jídlo od kolemjdoucích.\nVězení pro zločince bylo odděleno od lehkého vězení. Nejhorší zločinci byli uvězněni ve sklepě, který měl pouze otvor ve stropě, a tudy jim bylo podáváno jídlo. V těžších vězeních se netopilo, vězni spali na staré slámě a byl tu silný zápach.\nZměny za osvícenství\nPod vlivem osvícenství se od 18. století začíná měnit přístup k odsouzeným. Trest nemá být jen odplatou, cílem má být zločince převychovat. Spíše než popravy se začínají uplatňovat dlouhodobá omezení osobní svobody.\nZa císaře Josefa II. se začaly rozlišovat 3 typy vězení – v nejlehčím se vězeň mohl volně pohybovat po cele, v těžším měl nohy v okovech a v nejtěžším byl připoután ke zdi za ruce i nohy. Jedno z nejvýznamnějších vězení v celé monarchii bylo v té době na brněnském Špilberku. Byl tu uvězněn například legendární loupežník Václav Babinský.\nHistorie.cs: Jak se hrdý brněnský hrad stal za habsburské monarchie ponurým vězením?\nPo reformě vězeňství v roce 1855 začaly být zřizovány modernější věznice a Špilberk už novým nárokům nevyhovoval. Brzy přestal být jako vězení využíván. Nejmodernější věznicí v českých zemích se stala c.k. zemská trestnice v Praze, zvaná Svatováclavská trestnice. Vězni tu ale žili v nevyhovujících podmínkách a byla tu vysoká úmrtnost.\nByla zřízena v budovách bývalého kláštera na Novém Městě v Praze. Jediné, co zde dnes zbývá, je kostel sv. Václava na Zderaze, který vězni také využívali. Počátkem 19. století sem přišli první trestanci, bylo jich 204, a během krátké doby jich třetina zemřela. Cely byly chladné a vlhké, vězni zpočátku nedostali ani slamník, trestnice byla přeplněná. Všude byly krysy, šířily se tu nákazy. Přesto se trestnice využívala až do roku 1889, kdy byli trestanci převedeni do nově postavené věznice na Pankráci. Svatováclavská trestnice byla také první v Habsburské monarchii, kde se začalo s výukou vězňů.\nNejstarší dodnes fungující věznice vznikla ve Valdicích roku 1857, o rok později začala fungovat věznice na Mírově. Roku 1877 bylo rozhodnuto o zrušení Svatováclavské trestnice a roku 1889 byla postavena nová věznice na Pankráci. Její chod upravoval tzv. Domácí řád. Vězni byli povinni pracovat, zúčastňovat se bohoslužeb, a pokud byli mladší 35 let a nebyli dostatečně vzdělaní, byli povinni se i vzdělávat. Vězení byla střežena vojskem až do roku 1914, kdy byla zřízena vězeňská stráž.\nDomácí řád pankrácké věznice z roku 1889:\nKaždý vězeň musel nejdříve do samovazby: „…budiž trestanec v první části času trestaný ve vazbě o samotě držen, a to nejméně po osm měsíců a ne déle než tři léta.“ Trestanci byli děleni do 3 tříd, které se lišily různou mírou zvýhodnění a v každé měli strávit třetinu trestu. „Jestliže však trestanec od počátku trestu zcela bezvadně se choval a pilností v práci a horlivostí v učení vynikal, může od představeného trestnice přesazen býti již po uplynutí první čtvrtiny trestu do třídy druhé…“.\nTrestanci byli povinni strávit většinu dne prací: „Každému zdravému trestanci uloží se práce, kteréž bez odmluvy se podvoliti má.“… „Trestanec nemá žádného nároku na odměnu za svou práci. Aby však jeho pilnost a záliba v práci byla pobádána, budou trestancovi jakožto odměna za práci připisovány k dobrému částky výdělku, které s jakostí vykonané práce stoupají…“ Tyto odměny činily několik krejcarů za den.\nV pracovní dny se vstávalo v teplejších měsících v 5 hodin, v chladnějších v 6 hodin ráno. Práce začínala o hodinu později a trvala celé dopoledne, pokud se nekonala bohoslužba nebo školní výuka. Za příznivého počasí byli vězni jednou denně „vyvedeni, aby se hodinu pod šírým nebem pohybovali.“ Ve 12 hodin byl oběd a přestávka do jedné hodiny, poté se pokračovalo v práci do půl osmé večer, v sobotu o hodinu méně. A vězni museli i brzy zalehnout: „O 8. hodině za studené roční doby a o půl 9. hodině večer za teplé roční doby musí každý trestanec býti na svém loži…“. (zdroj: Vězeňská služba ČR)\nVězeňství za první republiky\nPo vzniku Československa vězeňství navázalo na rakousko-uherský systém. V roce 1920 se přistoupilo k jeho reorganizaci. Byl založen spolek Nový život, který se měl starat o propuštěné vězně a o jejich adaptaci na život na svobodě. Také byly zavedeny hygienické předpisy pro život ve věznicích. Roku 1935 byly zprovozněny nové moderní věznice v Ruzyni a v Hradci Králové.\nZa první republiky sice stále padaly tresty smrti, ale jen zlomek odsouzených byl skutečně popraven. Prezident Masaryk byl odpůrcem tohoto trestu a většině odsouzenců udělil milost.\nS rokem 1939 přichází zatýkání a represe. Vězeňská zařízení začala být využívána pro potřeby gestapa a německé justice. Věznice měly jak české (protektorátní), tak i říšské vedení a jejich personál musel složit slib věrnosti Adolfu Hitlerovi.\nVe věznici na Pankráci byly v té době tři navzájem oddělené věznice – věznice českého soudu, německého soudu a věznice pražského gestapa. Bylo tu zřízeno popraviště a v letech 1943 až 1945 tu bylo popraveno gilotinou 1075 lidí. Více než 800 lidí bylo popraveno v Kounicových kolejích v Brně, přes 500 lidí bylo zastřeleno v pražských Kobylisích a popravovalo se i na dalších místech.\nPopraviště na Pankráci\nMísto pro výkon trestu smrti stětím, tzv. „sekyrárna“, bylo na Pankráci zřízeno roku 1943. Jak uvádí Ústav pro studium totalitních režimů: „Poprvé zde gilotina ukončila životy pěti lidí v pondělí 5. dubna 1943. Popravy probíhaly nepravidelně, takže vězni žili ve stálém napětí. V určený den se dostavil v půl deváté do věznice státní návladní a veliteli oddělení II A Karl Sauerovi oznámil jména těch, jenž budou odpoledne popraveni. Následně němečtí bachaři přicházeli do hromadných cel a vyvolávali jména lidí určených k popravě. Jednotlivě je pak předvedli před státního zástupce, od něhož se vězni většinou dověděli, že jejich žádost o milost byla zamítnuta. Potom byl vězeň odveden na přípravnou celu, tzv. kukr, kde mohl napsat poslední dopis svým blízkým a připravit se na smrt.“ (Zdroj: Ústav pro studium totalitních režimů)\nNa konci války Němci gilotinu z pankráckého popraviště shodili do Vltavy, ale později byla nalezena a vyzdvižena z vody. Po válce popravy na Pankráci pokračovaly. Byl tu popraven K. H. Frank, po roce 1948 sem byli umísťováni političtí vězni a odpůrci režimu. Smrt tu nalezla například Milada Horáková.\nČT24: Popravy ve 20. století\nPo válce, roku 1946, vyšel prezidentský dekret „o potrestání nacistických zločinců, zrádců a jejich pomahačů a o mimořádných lidových soudech“. Bylo obžalováno přes 130 000 osob a téměř 38 000 jich bylo odsouzeno. Jedním z nich byl i K. H. Frank. Do roku 1948 bylo za válečné zločiny odsouzeno k smrti zvláštními lidovými soudy více než 730 lidí.\nRoku 1948 se moci ujali komunisté a snažili se zbavit odpůrců režimu. Politické procesy umožnil zákon na ochranu lidově demokratické republiky. Většina poprav v tomto období byla politicky motivovaná. Vznikla kategorie tzv. protistátních vězňů, kteří měli horší podmínky výkonu trestu než kriminální vězni. Kromě věznic byli odsouzení umísťováni i do lágrů, tzv. nápravně pracovních táborů. Často šlo o uranové doly. Existovaly i tábory nucených prací, kam byli internováni lidé pro svůj „burožoazní původ“ či politickou „nespolehlivost“.\nNápravně pracovní tábory\nVězni tu těžili a zpracovávali uranovou rudu, která se dodávala do Sovětského svazu. Celkem 18 trestaneckých pracovních táborů se nacházelo v oblasti Jáchymovska, Hornoslavkovska a Příbramska. Tábory byly většinou pojmenovány podle šachty, ve které vězni těžili uran, např. Bratrství či Svornost. Na cestě do šachty byli vězni poutáni jeden k druhému ocelovým lanem, a takto se museli pohybovat, i když šlo třeba o několik set lidí.\nVězni v těchto táborech byli jak političtí, tak i kriminální. Jedním z nejtěžších táborů byl Nikolaj na Jáchymovsku, kam byli posíláni vězni, odsouzení na více než 10 let. Pokusy o útěk probíhaly často, ale jejich úspěšnost byla velmi nízká. Je zdokumentováno 35 obětí, zastřelených při pokusu o útěk. Celkově v táborech zemřelo v období 1949 až 1961 nejméně 340 lidí, v důsledku práce na šachtách a života v táborech, kde byly nelidské podmínky. Vězni byli vystaveni radioaktivnímu záření a špatnému zacházení ze strany dozorců i šikaně ze strany spoluvězňů.\nČT24: Tajné vězení StB v Praze\nVězeňství bylo reformováno v 60. letech. Roku 1965 vstoupil v platnost zákon o výkonu trestu odnětí svobody, který měnil podmínky ve vězeňství a prakticky znamenal rušení pracovních táborů. Byl zřízen Výzkumný ústav penologický, který studoval osobnost vězně a možnost jeho nápravy. Za normalizace se ale situace opět zhoršila a ústav byl zrušen. Nadále existovali političtí vězni, kteří byli umísťováni například do Valdic, na Mírov či do Ruzyně.\nZásadní zlom v historii vězeňství přinesla sametová revoluce v roce 1989. Následujícího roku byl zrušen trest smrti a zároveň zaveden doživotní trest. 1. ledna 1990 byla vyhlášena široká amnestie, kdy z původních 22 000 vězňů jich ve věznicích zůstalo jen asi 6 000.\nPrezident Václav Havel se rozhodl propustit z vězení asi 80% odsouzených.\n„V naší zemi je mnoho vězňů, kteří se sice vážně provinili a jsou za to potrestáni, kteří však museli projít pokleslou justicí,“ uvedl Havel ve svém novoročním projevu.\nAmnestie vyvolala vzpouru ve slovenském Leopoldově, jedné z nejpřísnějších věznic v zemi. Stovek zdejších vězňů se totiž amnestie netýkala. Trestanci obsadili věznici, rabovali a ničili zařízení. K potlačení vzpoury musela být nasazena armáda, použito bylo i 6 obrněných transportérů. Vůdce vzpoury Polgári o rok a půl později spolu se šesti dalšími vězni z věznice uprchl. Na útěku zabili 4 dozorce, ale všichni byli nakonec dopadeni. Polgári byl odsouzen na doživotí.\nRoku 1992 byla vypracována nová koncepce českého vězeňství, na jejímž základě bylo reformováno. O rok později zanikl dosavadní Sbor nápravné výchovy a byla zřízena Vězeňská služba ČR, nezávislá na politickém vlivu a zbavená nadměrných militantních prvků.


Pro rodiče :: LMŠ Dobroděj\nAktuální jídelníček .\nCo se děje v lese se dočtete v deníčku Dobroděje.\n2. pololetí školního roku přidáváme aktuální fotky a dění na veřejnou část Facebooku. Můžete se přihlásit k odběru a nic Vám neunikne.\nHned po Vánocích jsme se sešli a povídali si o třech králích, tomu jsme uzpůsobili i příběhy a tvoření s dětmi. Leden nám nadělil sníh a ten jsme si s dětmi užívali parádně. Podívejte se na FB.\nProsinec se nám otevírá ADVENTNÍ SLAVNOSTÍ.\nŠkolku nám už zdobí adventní věnec a při obědě na něm zapalujeme svíčku ze včelího vosku. Hned první den jsme byli ve školce až do večera, protože společně s rodinami slavíme příchod adventu.\nPřes den jsme si připravili vizovické těsto na vánoční ozdoby, nalepili jsme si hvězdičky do oken a po obědě při odpočívání jsme si poslechli adventní příběh. Odpoledne už přijeli maminky, tatínci, dědečkové i babičky, aby s námi prožili adventní slavnost. Zatímco vrcholí přípravy na slavnost, vaří se vánoční punč, muzikanti ladí své nástroje, venku se už stmívá. Postupně zapalujeme svíčky, zpíváme společnou píseň a vyrábíme si svícen, se kterým se vydáváme k adventní spirále. Spirálou nás provází anděl za ladných tónů lyry. Každý jsme si mohli projít cestu do svého nitra, ze kterého můžeme vynést světlo napovrch. Venku jsme se mohli ohřát u ohně, zazpívat si vánoční koledy, vyzkoušet odlévání vosku, pustit lodičky po vodě a také tvořit z těsta ozdoby, které jsme si druhý den ve školce upekli. Děkujeme všem za vytvoření poklidné adventní nálady.\nV sobotu na Mikuláše jsem se s dětmi a jejich rodiči vydali na představení Kvak a Žbluňk do brněnského divadla Reduta. Moc jsme se zasmáli i dojali...je to opravdu dojemný příběh o dvou žabácích, jak píší v programu. Po představení nás čekalo překvapení v podobně čertů, Mikuláše a anděla, které pro nás nachystalo divadlo. Příjemné dopoledne jsme zakončili nad šálkem čaje v Dětské čajovně mezi stromy.\nPŘEDŠKOLÁCI MAJÍ NOVÝ KROUŽEK – HRU NA PENTATONICKOU FLÉTNU\nV úterý 8. prosince začal předškolákům kroužek hry na pentatonické flétny pod vedením Verči Uzlové Syrové. Verča s Radovánkem s námi byla už od rána a po svačince s ní předškoláci odešli do školky, neboť v lese by byly nyní prsty příliš zkřehlé na hraní. Kroužek jsme zahájili písničkou Dobré ráno, paní hudbo a pak už ptáčci levé ruky (prsty) usedli na hnízdečka (dírky na flétně). Vytleskávali jsme a vydupávali rytmy písniček, naučili jsme se správný nátisk rtu na flétnu, zaujmout správný postoj a první tón Honzík (H). To vše jsme si pak zapsali a zakreslili do notové osnovy. Na závěr jsme si naší “hodinu” zhodnotili smajlíky. Flétnička bude probíhat každé úterý dopoledne do konce školního roku.\nKaždý den si dáme andílka do adventního kalendáře, a tak víme, za jak dlouho už bude štědrý večer. Jsme plní očekávání, a protože máme doma každý svůj adventní kalendář, tak si ve školce říkáme, co jsme v něm našli.\nV lese je teď více vidět, když nám opadalo listí ze stromů a tak se pouštíme i cestou necestou. Takto objevujeme nová místa a nové zkratky a cestičky, kterými chodí srnky a zajíci. A protože nám zatím spíše prší, tak máme aspoň pořádné kaluže a můžeme měřit jejich hloubku. Jsme zahaleni v mlze, která přetrvává už pár dní a dodává lesu zvláštní krásu. Nicméně raději bychom měli v lese sníh, který stále nepřichází. Ale my si jej dost přejeme a věříme, že se dočkáme.\nMÁME RYCHLÉ NOHY\nTaké už dokážeme sejít kopec až k naší Jedličce a tam si dáváme svačinku a rádi si tady i pohrajeme. A hlavně je to už kousek do mlýna, takže když je někomu zima, tak si jen přeběhneme do mlýna, kde si ještě kreslíme, stavíme z kostek, mícháme těsto, nebo jdeme na zahrádku a tam si ještě pohrajeme ve venkovní kuchyňce nebo na pískovišti.\nV LESE SE KÁCÍ\nV lese najednou nejsme sami se zvěří. Přijeli lesníci s těžkými auty, motorovými pilami a pustili se do práce. Okolo nás je velký hluk z motorových pil a ozývají se dunivé rány, které způsobují padající stromy. Cesty jsou rozježděné a všude je spousta kaluží a bláto.\nHledáme nejlepší cesty do mlýna, abychom se vyhnuli místům, kde se právě pracuje. Je to těžké, protože každý den jsou lesníci na jiném místě. A tak se nám stane, že přece jen se ocitneme v blízkosti a pak pozorujeme práci lesníků i koní z bezpečné vzdálenosti.\nSnažíme se dostat na druhou stranu údolí, kde jsou malé jeskyně a tam si hrajeme třeba na rybáře a stavíme si domečky.\nTVOŘIVÝ TÝDEN S DÍLNIČKOU\nPřípravy na Vánoce vrcholí a my pečeme a vyrábíme ozdoby a dárečky. Vypadá to jako tvořící týden – perníčky, kuličky, ozdoby, mýdélka, přáníčka a hlavně s pomocí maminek jsme si na dílničce vyrobili Třesolku – úžasná třesoucí se ozdoba J.\nZÁCHRANÁ AKCE – PŘESAZENÍ JEDLIČKY\nV posledních dnech jsme šli rovnou k naší Jedličce, u které máme nyní i malinký Betlém. A když jsme si svačili, tak přišel jeden z pánů lesníků a řekl nám, že tu budou kácet stromy. Takže jsme se domluvili, že nám nechají v lese alespoň nějaké melouny (odřezky ve tvaru melounů) a dají nám jeden den na to, abychom stihli přesadit naši Jedličku, protože rostla v místě, kde se měl pohybovat traktor. Další den po obědě jsme uspali malé děti při pohádce a ostatní zahájili záchrannou akci. Díky Toníkovým rodičům jsme získali obrovský květináč, který jsme po cestě k Jedličce použili jako ochranný klobouk před deštěm a díky přátelům ze mlýna jsme získali rýč. Maminka Andrea přijela za námi v pravou chvíli, aby nám pomohla dopravit Jedličku až k bráně mlýna. Jedlička je dnes pod okny naší školky, a protože dostala pár ozdob, tak je z ní v tuto chvíli stromeček vánoční J.\nTo, že Jedlička už není na místě, kde bývala, je velká změna pro děti. Nyní se snaží sjednotit v novém označení tohoto pro nás všechny důležitého místa. Uvidíme, na čem se děti časem shodnou a jak to všechno dopadne.\nPŘEDVÁNOČNÍ PROVOZ V JURTĚ V BŘEZINĚ\nA už jen zbývá pořádný předvánoční úklid a hurááá stěhujeme se na dva dny za kamarády do jurty, takže s naším panem řidičem autobusu pojedeme ještě o kousek dál a to do Březiny.\nSkřítek Dobroděj jede samozřejmě s námi, aby se mohl také podívat na tu krásnou jurtu a pozdravit se s babičkou Březinkou.\nPři prozkoumávání lesa v Březině jsme objevili myslivecký posed, na který jsme si zkoušeli vylézt. Jeden den nám konečně vysvitlo i sluníčko, alespoň na chvíli, a tak to vypadalo, že se všude rozsvítilo. Hned nám bylo zase o trochu více veseleji a chytali jsme sluneční paprsky na svých tvářích.\nV jurtě nám bylo moc dobře a teplo. Obdivovali jsme kamínka, která celou jurtu krásně vytopí, a zároveň můžeme pozorovat plameny ohně. Obědvali jsme z dřevěných misek, což bylo pro nás něco úplně nového a moc nám z nich i chutnalo. Společně jsme si zazpívali vánoční koledy. Ale stihli jsme prozkoumat jen nejbližší okolí, a tak se sem ještě někdy vypravíme.\nSpolečný sobotní výlet do divadla Reduta na mikulášské představení Kvak a Žbluňk.\nVe středu 11. listopadu ve školce proběhla Svatomartinská slavnost, které se účastnily obě dvě třídy školky - Mlynaříci i Březinka. Slavnost jsme zahájili v sále Kaprálova mlýna společným zpěvem písní o svatém Martinovi a Moje malé světélko za doprovodu violoncella a příčné flétny. Po zapálení světélek jsme se pak vydali lampiónovým průvodem za svatým Martinem. A ani letos nás svatý Martin nenechal dlouho čekat a dojel za námi přes les na svém běloušovi. Dostali jsme od něho rohlíčky, které jsme měli za úkol si mezi sebou rozdělit. Také nám popřál, abychom si to vnitřní světlo, radost, lásku, ochotu se dělit udrželi v sobě alespoň do Vánoc, ideálně však po celý rok.\nV pátek 27. listopadu jsme prožili ve školce krásný zimní den. Zuzka nám v lese vyprávěla kouzelnou pohádku Bílá zima, po které jsme si zahráli na sněhové vločky.Cestou lesem jsme sbírali chvojí na výrobu adventních věnců a při tom sbírání jsme slyšeli, jak lesníci kácí stromy. V tom se před námi objevil mohutný tažný kůň, zůstali jsme stát ohromeni jeho silou. Lesník k němu přivázal řetězem kládu a on ji táhl cestou necestou lesem k silnici. Chvíli jsme ty dva siláky pozorovali a pak plni dojmu jsme došli do školky. Po obědě nás čekala pohádka o Adventní zahrádce - spirále, kterou si příští týden ve školce prožijeme. Po odpočinku jsme si vyrobili adventní věnec se svíčkami na stůl a ještě jeden, který nám nyní zdobí školku na dveřích. Odpoledne jsme pak se Zuzkou tvořili zvonečky na adventní slavnost. Byl to krásný požehnaný den.\nZahájení Svatomartinské slavnosti zpěvem a pohádkou v sále Kaprálova mlýna.\nSvatý Martin přijel i za námi!\nBylo toho hodně. Podívejte se na FB.\nTento týden je ve znamení mnoha změn a překvapení. Některé pedagogy skolilo nejspíš počasí a pracovní nasazení a raději zůstali doma pod peřinou, a tak máme tento týden ve školce veselo, spoustu návštěv a každý příchozí nám vnese něco nového.\nKlidně by se dalo říct:\n– Neplánovaný týden otevřených dveří aneb Jak dokážeme přijímat změny?\nHned první den přijela za námi Věrka (pedagožka z druhé skupinky Březinky), aby si s námi mohla zabubnovat, protože právě dnes jsme měli muzikoterapii a muzikoterapeutka Soňa nám přivezla spoustu bubnů, takže paní kuchařky, které v patře pod námi vaří oběd, to měly dnes s muzikou. Pod vedením Soni jsme si mohli vyzkoušet různé nástroje, různé rytmy a díky hudbě proniknout více do sebe samých i sebe navzájem.\nCelý tento týden si čteme knížku s příběhy o stromech vždy po obědě, když už odpočíváme. Stromy jsou velmi zajímavé, a tak si o nich stále ještě povídáme, hrajeme divadélka, třídíme plody, poznáváme listy a někteří už poznáme strom i podle kůry.\nDen stromů (20. 10.) strávil s námi v lese malý Radovánek, který byl sice skoro pořád u tatínka v šátku, ale i tak vnesl do naší školky mnoho radosti. Některé děti na něm mohly oči nechat a těch úsměvů na dětských tvářích jen při pohledu na to miminko. Verča nám dnes hrála na flétnu a učila nás novou písničku, kterou uslyšíte, když přijdete v listopadu na Svatomartinskou slavnost. Hledali jsme v lese naklíčené žaludy a povídali si o tom, jakou má příroda sílu a chuť do života, když tak malý klíček dokáže prorazit skořápku žaludu. A kolik nám bude, až ze žaludu vyroste velký strom? Pár žaludů jsme pak pokusně zasadili do naší zahrádky.\nTaky jsme si stihli pohrát u naší jedličky, dnes byla otevřena i cukrárna „Lesnička“, takže není lehké rozhodování, jestli zajít napřed do kavárny „U Jedličky“ nebo do cukrárny „Lesničky“, jejich nabídky jsou velmi zajímavé. Samozřejmě veškeré naše činnosti jsou pod bedlivým dohledem našeho hasiče Šimonka.\nMariánka měla dnes narozeniny, a tak si mohla zaskákat z narozeninového pařezu. Odpoledne, když většina dětí spala, připravili jsme s ostatními oslavu a po spinkání už stačilo jen zapálit svíčky na dortu, zazpívat narozeninovou písničku a společně se do toho dobrého dortu pustit. A to už tu byla i Andrea, a tak se šli předškoláci podívat za Zvídálkem co si pro ně dnes připravil. No jasně - zase spoustu zábavy, her a legrace, protože taková příprava do školy není u nás žádná nuda a už se těšíme, co nového nás čeká příští týden, ale ještě si vezmeme pár úkolů domů, aby i mamky a taťkové věděli, co se právě učíme.\nPrvní den v týdnu jsme si udělali výlet autobusem a navštívili Arboretum ve Křtinách. Ten den nám foukal dost studený vítr, takže jsme vyzkoušeli naše oblečení, jestli je opravdu funkční a je nám v něm příjemně. Paní Katka v Arboretu nám půjčila parohy jelena a daňka (vysvětlení: v řeči dětí lopata – parohy daňka), někteří jsme si je i potěžkali a dokonce i vyzkoušeli, jak nám sluší. Také nám ukázala kožešinu z lišky a vyzkoušela nás ze znalostí lesní zvěře podle obrázků a sama byla překvapena, kolik už toho víme. Procházka Arboretem byla vzhledem k počasí velmi svižná, a tak jsme jen v rychlosti sbírali listy a pozorovali stromy, které v „našem lese“ nerostou. Zpáteční cesta autobusem utekla velmi rychle zvláště těm, kteří si chtěli zdřímnout. Odpoledne jsme strávili s Hankou a „Človíčkem“, poznávali s nimi plody ze stromů, uvařili jsme si šípkový čaj a hlavně jsme si vyrobili papírové vrtulky – skvělá zábava pro děti i dospělé.\nDalší den nám počasí přeje a my se vydáváme na jednu z delších cest, která nás zavede ke zvířátkům na ranč U jelena a kde vzpomínáme na jelení parohy, které jsme viděli včera, a přemýšlíme, jestli ty na hlavě jelena na ranči jsou větší. Po cestě jsme objevili ještě krásně dlouhou kládu, na které jsme trénovali rovnováhu. Pro mnohé z nás to byla cesta nová, ale náš průvodce Matoušek nás vedl naprosto s přehledem a jistotou. Tato cesta vede mezi chatami, je to úzká pěšinka hodně z kopce a je na ní spousta schodů – dostala jméno „Schodová zkratka“. Ten den jsme si stihli pohrát ještě před obědem na pískovišti.\nPrší, prší, jen se leje... znáte to. Počasí, o které říkají „že by psa nevyhnal“ a my máme les sami pro sebe. Konečně máme kaluže a to hned na zastávce autobusu na kraji lesa, paráda. Ještěže máme ty gumáky a nepromokavé oblečení, dnes se to opravdu hodí. Voda se valí po cestách, konečně vidíme, jak vznikají ty koryta, klacky je čistíme, aby voda mohla téci rychleji. Posloucháme, jak kapky padají na listy stromů, a hledáme strom, který nás ochrání a pod kterým se budeme moci nasvačit. Pak jdeme nejrychlejší cestou do mlýna, kde se usušíme a ještě si nakreslíme obrázky, pohrajeme si s kostkami a postavíme letadla. Zahrajeme stromové pexeso a poznáváme stromy podle stromových karet a přiřazujeme – strom – list – květ – plod – výrobek, jak to k sobě patří.\nČteme si příběhy Skřítek Kořínek a Stromový duch, o Dešťové víle a o Čarodějnici Dešťuleně.\nSluníčko jsme neviděli už několik dní, jak nám napovídá náš kalendář, a tak jsme si ho udělali ze šišek v ranním kruhu. Zřejmě nám nastalo období dešťů a my běháme mezi kapkami deště, chytáme déšť na jazyk a pozorujeme mlhu nad údolím. Až jsme uběhaní, tak se přepravujeme vláčkem (pomocí lana, švihadla), který jede po dost kluzkých kolejích, takže občas taky vykolejí. Na zastávkách a rozcestích hrajeme zahřívací hry, aby nám nebylo chladno, např.: „Rotaci“, „Hlava, ramena, kolena,…“\nA jinak si cestou lesem povídáme o hodně důležitých věcech a zpíváme, aby se nám v tom dešti ještě více líbilo.\nNa závěr týdne nás zůstalo na mlýně jen pár dětí, a tak jsme pozvali kamarády z jurty k nám a strávili společný den v „našem lese“. Ukázali jsme jim hru na spící zvířátka, společně jsme pozorovali houby a choroše, prodali jim spoustu věcí v lesních obchodech a vyráběli jsme si kuličky z hlíny. Už se těšíme na kuličkovou dráhu .\nPrvní říjnový den se naše jablíčko vytvořené ze šišek v ranním kruhu změnilo na mráček, a to bylo znamení, že je tu nějaká změna. A tak jsme si povídali o počasí a o tom jak jej budeme celý měsíc pozorovat a vytvářet si kalendář. Děti se odpoledne pustily do kreslení s takovou chutí, že si nakreslily i spoustu obrázků domů pro maminky, samozřejmě s tématikou počasí. A když někdo nakreslil jak prší a zároveň svítí slunce, tak už to byl jen krůček k tomu, že na obrázcích nesměla chybět i duha, přestože jsme ji dnes neviděli, aspoň jsme si ji nakreslili.\nS ohledem na světový den zvířat (4.10.) máme první týden v říjnu téma zvířátka v lese a jejich příprava na zimu a zimní spánek. U svačinek si čteme pohádky o zvířátkách, třeba „O zapomnětlivé veverce“, která nevěděla kam si schovala svoje zásoby. Hrajeme si zvířátkové pexeso, domino, poznáváme stopy na obrázcích i v blátě a zvířátka si vyrábíme i z hlíny. Ochutnáváme semínka všech možných druhů a pečeme z listového těsta tvarohový závin. Kryštůfek se rozhodl pro vlastní tvorbu, takže z těsta vytvaroval okno perníkové chaloupky. První týden je ve znamení objevování nových cest, neboť nám počasí velmi přeje a tak můžeme vyrážet i na nová místa. Pod nohama máme suchou zem, listy si jen tiše poletují v lehkém vánku, je nám krásně teplo, i když máme pod mrakem a sluníčko se nám moc neukazuje. Počasí sledujeme každý den a zakreslujeme jej do našeho kalendáře. Jeden den jsme šli novou cestou ke zvířátkům na ranč U Jelena. Dvakrát v tomto týdnu jsme vyráželi na výpravu z Ochoze. Poprvé jsme šli po modré značce a dostali nápad zahrát si na speleology. Tak jsme sešli z cesty a malou pěšinkou mezi stromy a po skalkách se dostali k jeskyni Švédův stůl a dovnitř jsme se dostali po jeskyní skluzavce. Tady jsme strávili nějaký čas, aby jsme jeskyni dostatečně prozkoumali a nasvačili se. Pak jsme pokračovali k Ochozské jeskyni, která je sice uzavřená, ale alespoň víme kde je do ní vchod. A do mlýna už je to po turistické značce takže není kde zabloudit. Musíme rychle, abychom si stihli pohrát ještě u studánky jak jsme si slíbili, takže jedeme šalinkou. Pokud vám děti budou tvrdit, že jsme jeli přes Obřanský a Maloměřický most, tak to prosím berte s rezervou a pochopením. Matoušek hlásil zastávky na mostkách mezi jeskyní Pekárnou a mlýnem . Další den jdeme opět z Ochoze kolem ohrad s koňmi, ale tentokrát se z nás stávají průzkumníci a zabočíme pěšinkou směrem na Lysou horu, kde hned tak někdo nechodí, takže to tu prozkoumáme, je to kopec, ale taky dobrá rozhledna. A na mlýn se vydáváme z rozcestí cestou po Pídiných stopách. (Na vysvětlenou, kdo to ještě neví, tak Píďa je poník, který chodí pro Elišku do školky - viz foto). Je to z kopce, takže jsme dole raz dva, ještě přejít po kládách, pod kterými na jaře teče potok a nyní je tam bahno a už jsme kousek od studánky, tam si ještě pohrajeme. Poslední den v týdnu jsme měli pohádku O veliké řepě tak trochu jinak. Řepu tentokrát vytáhlo sluníčko a jeho teplo a paprsky, a moc se nám to takhle líbilo. Navštívili jsme Kavárnu U jedličky a dali si výborný džus a kávu, nabídka dne je pokaždé velmi lákavá. Někdy přijďte a uvidíte.\nU jeskyně Švédův stůl\nPrvní týden jsme si hledali nové kamarády a rádi jsme se viděli po prázdninách se svými kamarády z loňského roku. Už jsme se všichni na sebe moc těšili. Připomínáme si pravidla v lese a postupně se je učíme používat. Když slyšíme flétnu, tak k ní přiběhneme nebo se snažíme co nejdříve přijít. Zatím, co jsme do lesa nechodili, tak z něj bylo vytěženo spoustu popadaných stromů z jarní vichřice, takže teď máme místy hromady klád, na které raději nelozíme. Snažíme se být na doslech a na dohled, abychom se cítili bezpečně. Hrajeme hry na jména a děláme si pavučinku přátelství.\nOd druhého týdne jsme si četli Pohádku O kohoutkovi a slepičce, kterou dětem Zuzka zahrála i jako divadélko po svačince. Objevovali jsme cesty v lese a pojmenovávali jsme si zastavovací místa. Některá místa jako třeba Dubový hájek, máme rádi už od let předešlých, takže tam svačíme a hrajeme si, lezeme po žebříku na posed, (ale ne až nahoru, ale jen po označené místo). Další místo, které bezpečně známe je U jedličky, po cestě nám ještě vzniklo místo zatím zvané Autobus (klády) a Skluzavka. Dále zastavujeme na každém rozcestí a cest, po kterých by mohly jezdit auta. Trošku nám i začalo pršet, takže nám to z kopce dolů trošku klouže, což je výhoda hlavně na stromové skluzavce. Našli jsme si nové místo na svačinku pod krásným stromem, který nás chrání před deštěm. Loučíme se s vlaštovkami a ostatními ptáčky, které odlétají do teplých kraji. Povídáme si kam asi letí a vyrábíme si vlaštovky. Modelujeme ze samotvrdnoucí hmoty a upekli jsme si první buchtu ze špaldové mouky a s ostružinami. Někteří jsme si i nakreslili recept, abychom si buchtu mohli upéct i doma s maminkou. Hrajeme si na pískovišti a prodáváme jablka. Někteří teď máme období stříhací, takže po spinkání se nasvačíme a už bereme nůžky do rukou a stříháme papíry. Oslavili jsme Jozefínky narozeniny a dali si výborný dort.\nTřetí týden nemáme nejmenší děti, a tak jsme se vydali nejdelší cestou přes Dubový hájek a kolem zvířátek na Ranči u Jelena. Po cestě jsme objevili jablůňku se skvělými jablíčky, všem moc chutnala. Na našich cestách nám pomáhá lano, se kterým nyní hrajeme hry na autobus a na vlak, takže naše cesta je plná závor, vyhýbek, zastávek a kontrol jízdenek. V teplých dnech zůstáváme sedět i po svačince a hrajeme různá pexesa a poznávací hry. Oblíbeným místem na volnou hru dětí se stává místo U jedličky, kde se snažíme strávit nějaký čas, než vyrazíme na oběd. Inspirováni jablky všude kolem nás, jsme si upekli jablečný závin. Četli jsme si knížku o Palmácovi, což je šnek, který ztratil ulitu a pak jsme si jej i vymodelovali. Ovoce a zelenina to je radost - to je síla, a tak jsme si opakovali některé druhy, které děti už v podstatě znají, a při svačinkách jsme si říkali, kdo co má dnes dobrého. A opět jsme si mohli dát dort, protože Jonášek K. slavil narozeniny.\nČtvrtý týden jsme se konečně dostali od jablek k bramboře.  Učíme se říkanku, kterou děti více méně znají a mají radost, že si ji mohou společně předvést „Kutálí se ze dvora,…“ Ze zvířátek jsme se zaměřili na ježka a učíme se novou říkanku o ježkovi a upekli jsme si bramborové ježky. V ranním kruhu vyvstala otázka: „Co vlastně jí ježek?“ A že to přece jen nejsou jablíčka! Na konci týdne jsme se vypravili do Ochoze, kde jsme se konečně setkali s dětmi z jurty a společně navštívili místní mateřskou školku, kde jsme viděli divadlo „O koťátku, které zapomnělo mňoukat“. Po prodlouženém víkendu vyrážíme do jeskyně na draka, což si vyžádalo určité přípravy, a vyzbrojeni odvahou čekáme na ten správný den – na svátek sv. Michaela.\nA je to tady – Michaelská slavnost – Máme štěstí, počasí nám přeje a my jedeme autobusem ze Staré osady opět až do Ochoze, kde se na dětském hřišti setkáváme s dětmi z jurty. Chvíli si pohrajeme a už vyrážíme na společnou výpravu směrem k jeskyni Pekárna. Po cestě nás čeká mnoho úkolů, které je potřeba splnit k získání koruny, pláště a meče. Společnými silami dokážeme získat všechny věci a po výstupu na kopec už stojíme před jeskyní, která je místem drakova obydlí. Musíme být velmi tiše, abychom draka nevzbudili a sami nebo s kamarádem, chráněni pláštěm, korunou a mečem vcházíme do jeskyně, abychom z ní vynesli jablíčko. Poté jsme si rozdělali oheň a jablíčka, chleby a rohlíky jsme si pěkně opekli, což nás posilnilo na zpáteční cestu. Nezbývá než uhasit oheň, seběhnout kopec, rozloučit se s kamarády z jurty a vydat se po značkách do mlýna. Ještě si pohrát u studánky, zachytit jedny z posledních hřejivých paprsků slunce na tváři a už jsme ve mlýně! Byl to nádherný den.\nPoslední den v září jsme uzavřeli slavnost sv. Michaela pečením chlebánků - naším projevem vděčnosti za úrodu, která je hlavní podstatou těchto slavností. Chlebánky jsme pekli z čerstvě umleté špaldové mouky a sypali jsme je semínky. Pečení krásně doplnila pohádka Kuřátko v obilí.


Dětské body | Bambinek.cz\nNavigace: Bambinek.cz -> Dětské oblečení -> Dětské body\nKojenecká a dětská bodyčka jsou velmi oblíbenou součástí dětského oblečení. Na rozdíl od triček nemusíte u kojeneckého body neustále hlídat, zda nemá vaše dítě holá záda. Dětské body se nevyhrnuje a navíc skvěle fixuje plenku miminka.\nKojenecké a dětské body umožňuje rychlou výměnu plen díky rozepínání mezi nožičkami. Důležité je také oblékání přes hlavičku, které umožňuje rychlé a pohodlné převlékání.\nKojenecké body, které u nás najdete, jsou vyráběny z kvalitního bavlněného úpletu doplněné o termoregulační materiál. Termoregulační materiál odebírá přebytečné teplo, když se miminko zahřeje a teplo naopak vrátí tehdy, sníží-li se teplota miminka.\nNa našem e-shopu naleznete body s krátkým i dlouhým rukávem. Pro snazší oblékání a svlékání přes hlavičku je většina našich bodyček opatřena patentkami u krku. Dětské body s dlouhým rukávem nabízíme jednobarevná i s drobným potiskem.\nLittle Angel Body ZOE Outlast®, bílá\nLittle Angel Body ZOE Outlast®, sytě růžová\nBODY SMYK DR OUTLAST®, VELIKOST 104, sv.hnědá/pruh sv.hnědý Little Angel\nBODY SMYK DR OUTLAST®, VELIKOST 92 Little Angel\nBODY SMYK DR OUTLAST®, VELIKOST 80 Little Angel\nLittle Angel Body smyk vel.62 FRIEND Outlast®\nCena 209,25 Kč bez DPH 209,25 Kč\nLittle Angel Body tenké KR Houba růžová...\nLittle Angel Body Loďka DR Outlast® vel.68\nLittle Angel Body Loďka DR Outlast® vel.62\nLittle Angel Body Loďka DR Outlast® vel.56\nLittle Angel dětské body Angel Outlast®...


Současný tanec: živé tělo v prostoru - Artual - prostor pro seberozvoj, pohyb, terapii a umění Praha 7\nSoučasný tanec: živé tělo v prostoru\nmírně pokročilí a výše úterý 18.15-19.45\nMÁTE-LI O ÚČAST NA KURZU ZÁJEM, NECHTE NÁM PROSÍM NA SEBE KONTAKT - O VYPSÁNÍ KURZU VÁS NÁSLEDNĚ RÁDI OBRATEM INFORMUJEME.\n"Na lekcích se snažím individuálně podporovat každého v jeho vlastním pohybovém rozvoji a pochopení pohybových principů, vnitřních souvislostí v těle i souvislostí jeho těla, prostoru a ostatních tanečníků, kteří se v něm pohybují, přiměřeně jeho možnostem, zkušenostem a zejména otevřenosti učit se."\nLekce současného tance pro všechny, kteří chtějí lépe rozumět svému vlastnímu tělu a tomu jak funguje právě jejich tělo v pohybu. Pro všechny, kteří chtějí cítit své tělo jako skutečně živé a dokázat vědoměji pracovat s tím, co se v něm při pohybu děje. Principy práce s dechem v klidu i pohybu, zacházení s vnitřními vazbami v těle, vnímání prostoru v těle a těla v prostoru. Naučte se s pohybem zacházet komplexně a vnímat vzájemné vztahy těla a okolního prostoru a rozvíjet v tanci a pohybové tvorbě vlastní kreativitu.\nPro všechny, kteří už se na cestu tance vydali a potřebují nové impulsy, podporu a nové podněty pro svůj další taneční rozvoj.\nVhodné zejména pro mírně pokročilé a pokročilejší tanečníky - očekává se zkušenost s prací s tělem v současném tanci/ moderně či scénickém tanci nebo v taneční/kontaktní improvizaci. Pokud si nejste jisti, že je kurz pro vás vhodný, napište a domluvíme se nebo si přijďte vyzkoušet nezávazně jednu lekci.\nPRO REZERVACI místa na celém kurzu je nutné společně s vaší přihláškou nejpozději do 7 dní uhradit celou platbu za kurz na účet číslo 1630144046/3030. Pro identifikaci vaší platby napište prosím do zprávy pro příjemce vaše jméno a název kurzu. Platbu (250,- Kč) za zkušební lekci je možné uhradit hotově na místě.\nSTORNO PODMÍNKY: Při zrušení vaší účasti nejpozději měsíc předem je platba vratná v plné výši. Při zrušení účasti nejpozději 14dní před začátkem kurzu se účtuje storno 1000,- Kč (administrativní a organizační poplatek). Při zrušení účasti nejpozději do data začátku kurzu je storno poplatek roven 50 % celkové ceny kurzu. Při zrušení vaší účasti po začátku kurzu je storno rovno 100 % celkové ceny. Při zrušení účasti je možno za sebe zajistit náhradníka (pokud jsou na kurz zapsaní náhradníci, může náhradníka pomoci zajistit pořadatel kurzu) případně si místo původního kurzu vybrat jiný kurz v Artualu ve stejném semestru, ve kterém bude volná kapacita (pořadatel tuto možnost negarantuje). V případě nutnosti uzavřít prostory z důvodu vyšší moci (vyšší veřejný zájem, karanténa, atd.), se lekce ode dne uzavření prostor začnou náhradou uskutečňovat online formou v jejich běžném termínu konání, nebo rozdělené do dvou kratších lekcí 2x v týdnu (jeden termín konání lekcí bude vždy spadat do původního času lekce). V případě nutnosti přejít na online verzi lekcí má účastník možnost nechat jím uhrazené kurzovné vyčerpat touto formou za sebe náhradníka, pokud mu tento způsob vedení lekcí nevyhovuje. Jiné formy náhrady nebudou poskytovány. Uhrazená platba je nevratná. V případě neúčasti na některé lekci, kterou účastník nahlásí alespoň 24 hodin předem může náhradou přijít na jinou lekci tance či pohybu, pokud je na ní volná kapacita a pokud to způsob práce ve vybrané náhradní hodině dovoluje (nejedná se o uzavřenou skupinu). Takto nahradit je možné maximálně 2 lekce během doby trvání kurzu - náhradu je nutno vyčerpat do konce kurzu, nikoli v následujícím období. Na náhradu zmeškané lekce z důvodů na straně účastníka nevzniká nárok. V případě dlouhodobější závažných zdravotních problémů je možno situaci řešit individuálně, je však vždy nutné o vzniklé překážce v navštěvování lekcí informovat pořadatele lekcí ihned.


Dálkově řízený digitální mixážní pult\n9760,- včetně DPH\n(ušetříte 26%, původně 13160 Kč)\nNázev produktu: Soundcraft Ui12\nSoundcraft série Ui – dálkově řízené digitální mixy, které můžete ovládat naprosto čímkoliv\nZejména při malém mobilním ozvučování přijde vhod série dálkově ovládaných mixů Soundcraft Ui. Na rozdíl od mnoha konkurenčních produktů není závislá na konkrétním typu řídící aplikace či hardware a je možné ji libovolně ovládat přes WiFi, nebo Ethernet z PC, notebooku, tabletu, telefonu či jakéhokoliv dalšího zařízení, bez ohledu na typ jeho OS. Mix bude spolehlivě fungovat ať už jej budete chtít ovládat přes Windows, Linux, MacOS, Android či iOS. Řídících zařízení může být navíc připojeno až 10 současně, takže se zvukař s tabletem nebo notebookem může soustředit na nastavení zvuku v sále, zatímco si hudebníci na pódiu nastaví zvuk v monitorech pomocí svých telefonů.\nKromě plné výbavy jež vedle obligátních kompresorů, gatů a parametrických ekvalizérů pro vstupy i grafických ekvalizérů a kompresor/limiterů pro výstupy nabízí také de-esser. Frekvenční nastavení zvuku zpřehlední analyzér RTA, který se zobrazí vždy současně s ekvalizérem.\nUživatel má k dispozici také 3 efektové procesory Lexicon, zvuk všech výstupů ošetří eliminátory zpětné vazby DBX AFS a pro kytaristy je připraven Amp/Stompbox modelingový procesor DigiTech. To dovoluje přímé zapojení kytary a baskytary přímo do pultu, bez nutnosti použití pódiového backline a díky dvěma Hi-Z nástrojovým vstupům se kytarista objede dokonce i bez D.I.Boxů.\nMixážní pult – Ui série\n• Mixážní pult s WiFi dálkovým ovládáním\n• Libovolná řídící platforma (Windows/MacOS/Linux/Android/iOS)\n• Integrované WiFi\n• Počet mikrofonních vstupů: 4x XLR\n• Počet mikrofonních/linkových vstupů: 2x Combo (XLR/TRS)\n• Počet mikrofonních/vysokoimpedančních nástrojových vstupů (Hi-Z): 2x Combo\n• Stereo RCA vstup: 1x\n• Stereo USB vstup: 1x\n• Počet Aux: 2x XLR\n• Hlavní výstup LR: 2x XLR/TRS\n• Počet sluchátkových výstupů: 2x TRS\n• Výbava vstupních kanálů: 4-pásmový parametrický EQ, kompresor, gate, de-esser, RTA\n• Výbava výstupních kanálů: 31-pásmový grafický EQ, kompresor, gate, RTA\n• Eliminátor zpětné vazby DBX AFS2 na všech výstupních kanálech\n• DSP Lexicon: 3x (Reverb, Delay, Chorus)\n• Amp/Stompbox Modeling Digitech\n• Ukládání načítání Show/Snapshot s funkcí Safe\n• Rozměry: 85 x 177 x 320 mm\nDálkově řízený digitální mixážní pult...\n6690,- (36%) 149,-


Známá XXL modelka mistrně zamaskovala kila a navrch přidala neskutečný dekolt - Super.cz\n2. března 2016 22:06\nOsmadvacetiletá kráska z Nebrasky si 88. ročník udílení Oscarů užila trochu z jiného místa, než bylo hlediště hollywoodského Dolby Theatre. Stala se totiž součástí televizní panelové diskuze stanice E! na téma móda na Oscarech. Usedla mezi moderátorku Giulianu Rancic, módní kritičku Tannnu Rassi a hlavu nejslavnějšího rodinného klanu posledních let Kris Jenner. Čtvero módních policistek si pak vzalo do parády kousky, které oblékly filmové hvězdy pro nejsledovanější společenskou událost roku.\nKdyž modelka s údajnou velikostí 14 (česká 44) usedla za stolek, divákům se naskytl vskutku neopakovatelný výhled a hned bylo všem jasné, proč se zrovna jí jako první plus-size modelce na světě podařilo dostat se do proslulého výročního vydání plavkového Sports Illustrated. ■\nAshley Graham na oscarové Vanity Fair párty ■\nAshley v nové kampani na vlastní řadu spodního prádla ■


KVĚT MAGNOLIE - Povídání o všem ... - Úplňkové probuzení\nÚvod › Povídání o všem ... › Úplňkové probuzení\nSrpnový úplněk, jak jste jej prožili a prožíváte?\nNěkolik dnů před tímto setkáním jsme spolu byli telepaticky spojeni, já jej "nějak viděla" ... nechápala jsem to až do té doby, kdy jsme se spolu opět setkali. Neopakovatelný, nepopsatelný úžasný zážitek a tento muž mi osobně potvrdil, že nejsem blázen (což si o mě mnoho lidí myslí) a opravdu jsme se "na dálku" setkali. Hovořili jsme o životních hodnotách, o sdílení, o rodině, o dětech. Můj syn mě velice překvapil tím, že se účastnil všech aktivit. Nemusel, bylo to JEHO rozhodnutí, jehož si velmi vážím. Vždy se těmto akcím vyhýbal nebo minimálně je negoval. Pravda je však jinde. Společnost, ve které žijeme, nás směřuje tam, kam sama chce. My si myslíme, že jednáme sami za sebe, je to však jinak. Několik let se zabývám hledáním té "své vlastní cesty" ... je to kus práce a jen JÁ vím, kolik jsem toho ušla a kolik práce je stále přede mnou ... vždyť kdo mne zná líp?\nPrávě před týdnem se mi stalo cosi podobného. Srpnový úplněk a jeho oslava byla úžasná. Přijela jsem na místo s partou lidiček, které jsem dříve osobně neznala. Před sebou vidím kopřivovou louku, kde je cesta, místo pro oslavu úplňku a ohniště vysekána ... Nikdo nevěděl kolik lidí přijde a bylo to přesně takové jak to mělo být. Velmi komorní, příjemné sdílení úplňkového večera a noci ...\nMusím říci, že odjezd na toto setkání bylo intuitivní a rychlé rozhodnutí a já "jen" očekávala dobrý pocit ... tento pocit mě provázel celým večerem. Jak probíhal? Setkáním s lidmi, kteří jsou "na stejné vlně". Myšlenky každého z nás byly jedinečné, a přitom jsme věděli, proč TAM jsme .. vždy se setkají lidé, kteří mají cosi společného, protože si mají co předat a co ovlivní jejich další život ...\nČím byl tento srpnový úplněk? Byl obdobím LAMMASU. Lammas je čas úrody, čas pro to, abychom se naučili žít v bohatství a blahobytu, avšak beze strachu a s velkou pokorou. Zkrátka jde o čas hojnosti, kdy rostliny na polích dorostly a my děkujeme Matce Zemi, za to, co nám dala. V tuto dobu děkujeme našim Matkám, dárkyním života a děkujeme za úrodu.\nAni již nevím, co všechno se mi hlavou honilo .... o co jsem Matku Zemi žádala, co jsem přála sobě, svým dětem, přátelům ... ale co jsem si odnesla bylo jedno "velké" probuzení. Pochopení sebe sama, otevřeli se mi oči, uvědomění si, že já jsem JÁ, že jsem bohatá, šťastná a požehnaná a že si konečně vážím sama sebe. Že už nechci být ta hodná Klárka, že i já mám velkou cenu a že já sama rozhoduji o každém svém kroku a kam chci směřovat.\nKdyž to tak píšu, mohu tvrdit, že to přece už dělám, rozhoduji se sama, žiji jiný život než před deseti lety, před rokem nebo týdnem. Tady a teď to ovšem bylo jiné, jedinečné, nepopsatelné a zázračné ...\n"Bohužel a Bohu díky, v srdci ocitly se dýky.\nUž jsou navždy pryč, já jsem k sobě blíž.\nPo srpnovém úplňku věřím v sebe víc.\nNevím, čím to jest, cítím to jak velký křest.\nPochopení, probuzení a sdílení, výsledkem je z trápení ..."\nNáhledy fotografií ze složky Hare Krišna 2009


Young, wild and free: Vyhlášení GA!\nA je to tady. Vyhlášení naší giveaway. Přihlásilo se vás neskutečných 93! Všem hrozně moc děkujeme. Ani si nedokážete představit jak moc to pro nás znamená. Moc nás potěšily všechny vaše krásné komentáře. Taky moc děkujeme za inspiraci na články. Budeme se snažit dělat víc diy, outfitů, tagů... ale pořád chceme zůstat něčím originálním. O to nám šlo už od začátku a jsme rády, že se to alespoň pár lidem (202! HAHA! My máme 202 čtenářů!!!!!) líbí.\nTak a teď už konečně k vyhlášení giveaway. O tyhle věci jste mohly soutěžit. Doufáme, že se vám ceny líbily. Výherce jsme vybraly přes random.org.\nKomentář číslo 46. Tenhle moc hezký komentář nám napsala\nPS: Vím že na obrázku je max 100, ale opravdu jsem na random.org zadávala 93. Něco se tam změnilo když jsem to kopírovala a nejde to změnit. Výherce se určil z čísla 93. Moc se omlouvám za zmatky.\nAničce moc gratulujeme a během víkendu se jí ozveme.\nMoc děkujeme všem účastníkům giveaway. Udělaly jste mám obrovskou radost.\nDěkujeme za všechno ♥\nKejt, Tess, Bett\nŠtítky: Back to school, Fall\nGabrielle Crystal ℛoseℬonniee 10. října 2014 11:38\nSofia 10. října 2014 11:57\nGratulujem :) a prosím si viac podobných GA :3 :DD\nAdéla N. 10. října 2014 14:11\nVeronika Pospíchalová 10. října 2014 22:34\nAnežka 11. října 2014 2:01\nKlára 11. října 2014 9:34\nLenka Pekarovičová 12. října 2014 5:39\nAnna Hloušková 12. října 2014 13:45\nHolky děkuju moooc!:) ..Poprvé, co jsem něco vyhrála:D :'))


Od pátku se v Česku utopilo 9 lidí | Prostějovské novinky\nVydáno: St, 07/08/2015 - 08:49\nBěhem prodlouženého víkendu se utopilo 9 lidí. Podle záchranářů a policie za to může alkohol i vedra. Ale i podcenění situace. Odborníci radí, aby lidé při současných vysokých teplotách nepřeceňovali své síly a vyhnuli se větší námaze.\nTo hlavní je zbytečné riskování, následuje přeceňování vlastních sil a podceňování daných podmínek. Podmínky jsou různé na různých lokalitách a lidé si vůbec neuvědomují, jaká nebezpečí často bývají. A pak je to i zdravotní stav a fyzická kondice. V České republice se k tomu jednoznačně patří i alkohol, především u mužů.\nV neděli vpodvečer se utopil devatenáctiletý muž v Blansku v zatopeném lomu poblíž nádraží. Mladík byl cizinec, asi z Bulharska. „Šel se vykoupat se svým kamarádem, ale pravděpodobně neuměl plavat a neodhadl hloubku vody," řekla mluvčí policie Alice Musilová. (ber)\nMuž zemřel u zastávky autobusu