Болести и неприятели градински хортензия\nHome Градини цветя Болести и неприятели градински хортензия\nКакто и на всички други растения, хортензия податливи на болести и разпространението на вредители, вярно е, че това се случва много рядко. Понякога производителите забележите, че растенията са пожълтяли листа, се появи листни въшки, гъбички или вирусно поражение.\nВсички основни болести хортензия градинска по характер произход могат да бъдат разделени на две основни групи:\nПричини за поражението на този цъфтят растенията от вредители професионални производителите наричат няколко:\nзаразяване на почвата патогенните микроорганизми;\nгрешна грижа за растенията;\nпрекалено висока влажност и чести промени в температурата;\nОсновните заболявания hydrangeas и тяхното лечение\nНасекоми-вредители хортензия и мерки за борба с тях\nНай-често хортензия, се разболяват от хлороза. При тази болест листата на хортензия пожълтяват и окапват, се появява сухота и крехкост на клони, а също така се отбелязва постепенно шлайфане съцветия. Заболяване, причинено от нарушение на обмяната на веществата, което възниква обикновено при липса на желязо. По-податливи на хлорозу растения, засадени върху почви със значително количество вар. Голямото изобилие в почвата, хумус и води до заболяване на хлороза. Развитието на хлороза може да предизвика и поливане на растения студена и не защити вода, прекомерното използване на органични торове.\nИгнорира хлороза не си струва, тъй като тази болест може да доведе до пълна загуба на растение привлекателен вид. Освен това, хортензия може и изобщо да престанат да цъфтят.\nМерки за борба: При първите признаци на заболяването на растението е необходимо в рамките на 3 седмици обработва с разтвор на азот – кисел калий: 40 г, разреден в 10 литра вода.\nСлед този курс на лечение в продължение на няколко дни растение, трябва да бъдат лекувани с разтвор на железен сулфат в една и съща концентрация. За да се предотврати развитието на хлороза, хортензия периодично трябва да се хранят с торове с ниско съдържание на желязо.\nСиво гниене – гъбично заболяване, което може да стане причина за смъртта на хортензия. Гниене поразява цялото растение – листа, стъбло, пъпки и дори цветя. При поражение на тъканите тези гъбички тяхната структура става мека и водниста. Признак на болестта е появата на мокри петна със сиво покритие, които растат до доста големи размери. В сухо време стъблата на засегнатите екземпляри изсъхват и изчезват.\nПрочетете също Препоръки за отглеждане на тунбергии\nПри развитието на сиво гниене, особено опасна е дъждовно и влажно време, тъй като при висока влажност на гъбата се разпространява с бързи темпове, заразяване на нови участъци от почвата.\nПри появата на тези петна, трябва незабавно да се вземат мерки за борба с болестта. Важно условие за предотвратяване на болестта е унищожаване на болните листа.\nМерки за борба: Ако гниене не се разпространява в цялото растение, премахват само засегнатите части на хортензия, но здрави стъбла и листа се лекуват с бордосской течност или fundazol. Ако петната се разпростряха на стъблото на растение трябва да се изкопаят и да се унищожи.\nБяло гниене – това е гъбично заболяване, което първо впечатлява кореновата система на растенията. Корени от хортензия при развитието на бяло гниене започват да гният, в резултат на което растението не получава необходимите хранителни вещества. Скоро листата и стъблата на хортензия стават кафяви на цвят, и умират. Причинител на бяло гниене действа патогенный гъба, която попада в почвата с растителни останки.\nВ случай, когато на бял гниене поразява младите екземпляри, листа и филизи се образува бял налеп, напомня с външния си вид памук. След известно време в този налете може да се открие една черна точка – склероции. Ефективни срещу бяло гниене са фунгицидные лекарства, например „Fitosporin“.\nИзвестно е два вида на тази гъбични заболявания, удари гортензию:\nнежен мухъл или Гниене;\nПо-рядко хортензия е болен фалшива брашнеста мана. Тя засяга листа и стъбла hydrangeas. Нейните първите признаци е появата на листата на благата, по-късно желтеющих петна, постепенно темнеющих увеличава по време на тренировка и по размер. Отдолу на листа се появи жълтеникав налеп, на една и съща плака могат да бъдат и на по-млади стъбла. Развитието на болестта допринася за високата влажност на въздуха и температура 18-20 °C.\nМерки за борба: в ранните етапи На развитието плесен да се отървете от него може да се метод за обработка на заразените растения медно-сапунена течност (150 г зелен сапун, 15 г меден сулфат на 10 литра вода). Тази течност е безвреден за растенията, както и прилагането му в ранните етапи на развитие помага да се отървете напълно от болестта. Ако пък не успя да се отърве от гъбички, тогава трябва да се използва фунгицидные лекарства.\nИстинската брашнеста роса от фалшиви форми на тази гъбични заболявания може да се различи с помощта на такива признаци, като образуването на жълто-зелени петна по листата на растенията.\nОбърнете внимание на тази снимка: тук са признаци на тази болест хортензия, като фалшива и брашнеста мана.\nСлучи septoria място\nТази болест се проявява с образуването на листата на хортензия кафяви петна с диаметър 5 мм. и Ако не се лекува случи septoria място, листа от скоро напълно потъмняват и изчезват от стъблата. Това заболяване може да лиши растението на всички листа.\nПризнаци на тази болест хортензия може да се види на снимката по-долу:\nСвоевременно почистване на паднали листа, засегнати от septoria, за да гъбички не е заразил и други участъци от почвата.\nИзрежете засегнатите стъблата и листата, леко вземете и здрави на земята.\nПрез пролетта се пръска хортензия бордосской смес и Печалба.\nС функции за обработка на листа хортензия при лечението на тази болест могат да се видят на снимката по-долу:\nОще един-често срещаните гъбични заболявания hydrangeas, с който се сблъскват много производители, е ръжда. Болестта се проявява ръждясали цвят на листата, заболяването може да се появят в резултат на претоварване на азот в почвата.\nПремахване на признаци на ръжда ще обработка на растения меден оксихлорид метод за пръскане на засегнатите и здрави листа. За приготвянето на разтвора трябва да е 20 грама мед се разтварят в 5 л вода. Също така и срещу ръжда ефективни такива лекарства, като Топаз и Фалькон.\nВъншни прояви на тази болест хортензия и лечението са представени в тази снимка:\nПрекалено висока влажност на въздуха и стягане може да предизвика нахлуването на охлюви и охлюви, които могат значително да навреди на растението. При наличието на твърде голям брой злонамерени организми, растенията, лекувани с такива препарати като Карбофос, Fitoverm, Aktellik. Срещу охлюви препоръчват да се прилага лекарството Мета.\nДа се запознаят с основните болести градински хортензия и методи за тяхното лечение, всеки цветар може сами да защитят своите растения от гибел.\nПаяк кърлеж засяга листа от долната страна, което води до пожълтяване и мраморна оцветяване, след изсъхване и падане. При оптимална за кърлеж температура (29-31 °С) и влажност (35-55%), цикъл на развитие на насекомото се случва за 7-9 дни. Кърлеж покрива долната страна на листата кафяви паутинкой. За една година той дава 12-15 поколения. При ниска температура (10-12 °С) и висока влажност на въздуха (80-85%) от неговата дейност значително намалява.\nМерки за борба: за да се отърве от този вредител, хортензия, като паяк кърлеж, растението трябва да се пръска редовно с вода. При лечението на тази болест хортензия помага за пръскане на листата на растенията тиофосом (5-7 г на 10 литра вода). Можете да боравите с гортензию Актелликом.\nВ условията на затворените почвата при дестилация на растения хортензия могат да бъдат засегнати от зелени листа, листни въшки.\nМерки за борба: добро средство за нейното унищожение е двухкратное пръскане на растенията с разтвор на анабизин-сулфат. За това на 15-20 г анабизин-сулфат се разтваря в 10 л вода. Това служи като радикално средство в борбата с листа, листни въшки.\nPrevious articleБолестта флокс години и борбата с тях (със снимка)\nNext articleКласификация на божури по групи


Телешкото филе се нарязва на 4 бр. котлети с дебелина около 1.5-2 см и съвсем леко се начуква с дървено чукче. Останалите продукти се смесват. С получената марината се намазват телешките пържолки и се...\nНарежете рибното филе на продълговати ивици или парчета. Мариновайте ги в лимонов сок и соев сос на око заедно с подправките за 30 минути. През това време забъркайте тестото за панировката от млякото...\nИзмийте цвеклото, обелете го и го нарежете на тънки полумесеци. Разбийте заедно всички съставки за мариноването и накиснете червеното цвекло в соса. Оставете покрито за 1 час в хладилник. След това д...\nПочистете месото от ципи или излишни тлъстини. Нарежете го на средно големи кубчета. Разбийте нишестето с бялото вино и соевия сос. Оваляйте кубчетата месо в панировката и ги запържете до златисто в с...\nНарежете пилешкото на малки продълговати филенца. Поръсете ги в подходящ съд със сол, черен пипер, соев сос и лимонов сок, както и малко зехтин. Сложете капак и оставете да се маринова за 2 часа в хл...


101 са новите случаи с COVID-19 в Северозапада - Новини\n101 са новите случаи с COVID-19 в Северозапада\nНовите случаи на коронавирус у нас са 2299. Близо 82 процента от случаите за деня не са ваксинирани. Осем на сто са положителните проби от направените 27 694 теста.\nНовите случаи за денонощие в област Враца са 57, в Монтана - 28, във Видин - 16.\nНовопостъпилите в болнични заведения за ден в страната са 650; 86 на сто от тях не са били ваксинирани. Общият брой на хоспитализираните е 5702 пациенти. От тях 627 са в интензивни отделения. Оздравелите са 2016.\nПрез изминалото денонощие са поставени 17 802 дози ваксини. Така хората със завършен ваксинационен цикъл вече са 1 815 336 души.\nС бустерна доза вече са 139 457 души.


Подсъзнателното. Как подсъзнанието управлява поведението\nНачало Езотерика, самоусъвършенстване, духовно развитиеПодсъзнателното. Как подсъзнанието управлява поведението\nКак подсъзнанието управлява поведението?\nПолитиците, които харесвате, бакшишът, който давате на келнера – всички съждения и възприятия отразяват действията на нашия ум на две нива: съзнателното, за което знаем, и подсъзнателното, което е скрито от нас. Второто отдавна е било обект на предположения, но през последните две десетилетия учените са разработили забележителни нови средства за изследване на скритите механизми на ума. Резултатът от тази лавина от изследвания е една нова наука – именно тя е сред акцентите на обогатяващата книга "Подсъзнателното".\nИменно, тази наука спомага за коренната промяна в разбирането ни за това как подсъзнателният ум влияе на живота, който водим.\nЛенард Млодинов, многотиражният автор на бестселъра "Походката на пияницата", ни представя едно изненадващо изследване, което ни отваря очите за това как нашият подсъзнателен ум оформя представата ни за света и как твърде често възприемаме погрешно отношенията си със семейството си, приятелите, колегите, познатите и непознатите, тълкуваме погрешно причините за инвестиционните си решения и си спомняме погрешно важни събития.\nС типичното си остроумие и ясни, достъпни обяснения на най-непроницаемите научни теми Млодинов разплита лабиринтите на т. нар. подсъзнателно "аз" и ни помага да разберем по-добре как работи човешкият ум..., а в хода на това пътешествие той променя и възгледите ни за самите нас, и за света около нас.


Берлин. Задължителните тестове за коронавирус на летищата сработиха Но в горещите точки за коронавирус, главно домовете за възрастни хора, федералното правителство ги прави задължителни едва сега. Това е спешно необходимо, тъй като числата доказват, че защитата на рисковите пациенти все още не е на необходимото ниво. В средата на октомври в течение на една седмица 959 души на възраст над 80 години се разболяха от коронавирус, 87 души починаха. Оттогава броят непрекъснато се увеличава. През първата седмица на декември имаше 13 887 нови инфекции и 2 671 смъртни случая. Всички надежди сега са заложени на строгата карантина. Но премиерът на Бавария вече се съмнява, че това ще бъде достатъчно, пише Die Welt.\n„Казвам ви го напълно откровено, никой не може да обещае, че 10 януари ще е краят (на карантината). Дори бих казал, че не мисля, че всичко ще свърши на 10 януари“, заяви Маркус Зьодер.\nИкономическите щети от карантината са колосални. Търговската асоциация изчислява, че 250 000 работни места са изложени на риск. Всеки ден съществува риск от загуба на един милиард евро приходи. Затова икономистите призовават политиците в момента да мислят не за удължаване на карантината, а за промяна на стратегията.\n„Всъщност, най-страшното е, че няма друга перспектива, освен възможното продължаване на тази строга карантина. Ако съсредоточим вниманието си върху уязвимите групи, разбира се, можете да постигнете голямо облекчение, защото това, което се случва сега, е по-скоро като стрелба със завързани очи. Разбира се, това винаги се случва, когато нищо не се знае“, заяви професор Михаел Хютер, директор на Института за немска икономика.\nИкономистите и вирусолозите са на същото мнение по този въпрос. Германия се нуждае от дългосрочна стратегия.\n„Сега трябва да използваме времето, за да измислим наистина дългосрочни концепции, които могат да бъдат приложени в рамките на шест месеца“, настоява вирусологът професор Андреас Доцауер.\nА именно: каква ще бъде следващата стъпка, за да не се парализира напълно Германия и все пак преди всичко да се защитят най-уязвимите членове на обществото.\n24 Декември 2020 | 11:55\nKathimerini (Гърция): „Началото на края“ – президентът и министър-председателят ...\n27 Декември 2020 | 15:56


Ивайло Иванов спечели исторически медал на най – престижният турнир в джудото с ранг „Мастърс“. - bulgaria.utre.bg\n13 януари 2021, 10:52 | bulgariautre\nВ срещата за бронза Иванов победи руснака Алан Кубецов и спечели отличието в своята категория.\nДругият бронз стана притежание на израелеца Саги Муки. Шампионът ще бъде определен от срещата между грузинеца Тато Григалашвили и нидерландеца Франк Де Вит, който стигна до борбата за златото побеждавайки българина на полуфинала.\nНа Мастърса в Доха участваха най–добрите 36 джудисти в света във всяка категория. За да се бориш на татамито там, трябва да получиш специална покана и да си сред най–добрите, където в момента се намира и Ивайло Иванов.\nДжудистът ни е сигурен участник на Олимпийския турнир по джудо в Токио това лято, а бронзовото отличие в Доха е историческо за родното джудо.\nДо медала Иванов стигна след три победи, последвала загуба на полуфинала и отново победа в спора за бронза.\nИвайло Иванов се прибира в България днес в 14.20 ч. с полет от Доха.\nджудобронзов медалИвайло ИвановМастърс


Артър Конан Дойл — Баскервилското куче (10) — Моята библиотека\nБаскервилското куче (10)\nВтори отчет на д-р Уотсън\nБаскервил Хол, 15 октомври\nАко през първите дни на моето пребиваване тук бях принуден да те оставям почти без новини, трябва да признаеш, че сега наваксвам загубеното, защото събитията се трупат бързо едно след друго. Последния си отчет завърших с описанието на Баримор пред прозореца, а сега имам цял куп новини, които, ако не се лъжа, ще те учудят доста много. Работите взеха обрат, какъвто не очаквах. В известно отношение през последните четиридесет и осем часа те се доста по-изясниха, но, от друга страна, станаха по-сложни. Обаче аз ще ти разкажа всичко, а ти ще прецениш сам.\nНа следващото утро след моето приключение, още преди закуска, отидох да разгледам стаята, в която беше Баримор през нощта. Забелязах, че западният прозорец, през който той така съсредоточено гледаше, има едно преимущество пред всички други прозорци на къщата: от него се открива най-добър изглед към тресавището. Между две дървета има пролука, която дава възможност на човек, застанал на това място, да наблюдава цялото тресавище, докато от всички останали прозорци могат да се видят само отделни части от него.\nОт това следва, че Баримор е искал да види нещо или някого из тресавището, тъй като само този прозорец би могъл да му послужи за тази цел. Нощта беше много тъмна, така че не можех да си представя как е могъл да се надява, че ще забележи някого. После ми хрумна, че тук може да има някаква любовна интрижка. Това би обяснило както прикритите му действия, така и тревогите на жена му. Той е човек със забележителна външност и притежава всички необходими качества, за да плени сърцето на някоя провинциална девойка, така че тази история не беше съвсем неоснователна. Това отключване на врата, което чух, след като се върнах в стаята си, може би означаваше, че той отива на някаква тайна среща. Така разсъждавах сутринта и ти пиша за моите подозрения независимо от това, че крайният резултат би могъл да покаже тяхната несъстоятелност.\nНо каквото и да бе истинското обяснение на Бариморовите действия, чувствувах, че отговорността, която бих поел, ако ги запазех в тайна, докато намеря това обяснение, не ще бъде по силите ми. След закуска имах разговор с баронета в неговия кабинет и му разказах всичко, което бях видял. Противно на моите очаквания той не се изненада много.\n— Зная, че Баримор се разхожда нощем и съм си наумил да му говоря за това — каза той. — Два-три пъти чувам вече стъпките му нагоре-надолу по коридора точно в същия час, който споменахте.\n— Значи той сигурно ходи всяка вечер точно при този прозорец? — предположих аз.\n— Може би. Ако е така, ще можем да го проследим и да разберем какво го тегли натам. Питам се какво ли би направил вашият приятел Холмс, ако беше тук?\n— Уверен съм, че точно това, което току-що предложихте — отвърнах аз. — Той би проследил Баримор, за да види какво прави.\n— Тогава нека направим това заедно.\n— Но той положително ще ни чуе.\n— Баримор малко недочува, пък и, така или иначе, трябва да рискуваме. Довечера няма да си лягаме и ще го чакаме в моята стая — каза сър Хенри.\nТой потри ръце от удоволствие и беше явно, че посреща с радост това приключение, което щеше да внесе разнообразие в неговия донякъде монотонен живот тук.\nБаронетът е във връзка с архитекта, който е изготвил плановете за сър Чарлз, и с един предприемач от Лондон, така че в скоро време очакваме да станат по-големи промени. От Плимут дойдоха декоратори и мебелисти. По всичко личи, че нашият приятел има грандиозни планове и няма да щади ни труд, ни пари, за да възстанови величието на своя род. Когато къщата бъде ремонтирана и мебелировката подновена, за да бъде картината напълно завършена, ще му трябва само една съпруга. Между нас казано, ако дамата се съгласи, има всички основания да се предполага, че съпруга няма да липсва, защото рядко съм виждал мъж така силно увлечен по жена, както е увлечен той по нашата красива съседка мис Степлтън. И все пак тази искрена любов не протича гладко, както би могло да се очаква при тези обстоятелства. Днес например повърхността й бе набраздена съвсем неочаквано от малки вълни, които доста смутиха и обезпокоиха нашия приятел.\nСлед разговора за Баримор, който вече ти цитирах, сър Хенри сложи шапката си и се приготви да излиза. Разбира се, и аз направих същото.\n— Какво, и вие ли идвате, Уотсън? — попита той, като ме гледаше по особен начин.\n— Зависи от това, дали ще ходите из тресавището — отговорих аз.\n— Да, ще ходя.\n— Е, знаете какви нареждания са ми дадени. Съжалявам, ако ви преча, но вие чухте колко енергично настояваше Холмс да не ви оставям сам, особено когато ходите из тресавището.\nС любезна усмивка сър Хенри сложи ръка на рамото ми.\n— Драги приятелю — каза той, — колкото и да е умен, Холмс не можеше да предвиди някои неща, които се случиха, откакто съм тук. Разбирате ме, нали? Сигурен съм, че вие най-малко бихте желали да ми развалите удоволствието. Трябва да изляза сам.\nТова ме постави в много неудобно положение. Аз се забърках, не знаех какво да кажа и какво да направя, и преди още да бях решил нещо, той взе бастуна си и излезе.\nКогато обмислих въпроса отново, започнах горчиво да се укорявам, задето го изпуснах от погледа си под какъвто и да е претекст. Представих си какво бих изпитал, ако трябва да се върна при теб и да призная, че се е случило някакво нещастие, защото не съм изпълнил наставленията ти. Уверявам те, че само при мисълта за това страните ми пламнаха. Но и сега не беше късно да го настигна и аз се отправих веднага по посока на Мерипит хаус.\nЗатичах се по пътя с всички сили, но от сър Хенри нямаше и следа. Стигнах до мястото, където се отделя пътеката за през тресавището. Тук, страхувайки се, че може би не съм на прав път, аз се изкачих на един хълм, от който се открива широка гледка. (Същият хълм, който е бил някога кариера.) Оттам веднага съзрях баронета. Той вървеше по пътеката на около четвърт миля от мен с една дама, която можеше да бъде само мис Степлтън. Ясно беше, че те са се разбрали предварително и са си назначили среща. Те вървяха бавно, увлечени в разговор, и аз забелязах, че тя прави бързи резки движения с ръце, като че ли за да бъде по-убедителна в това, което казва, а той я слушаше внимателно и един-два пъти завъртя глава в знак на несъгласие. Аз стоях сред скалите, наблюдавайки двойката, и се чудех и маех какво да правя по-нататък. Да ги застигна и да прекъсна интимния им разговор щеше да бъде престъпление, а, от друга страна, мой дълг беше никога нито за миг да не изпускам сър Хенри от очи. А да шпионираш приятеля си е много неприятна задача! И все пак не виждах по-добър изход и реших да го наблюдавам от хълма, а после да очистя съвестта си, като му призная какво съм направил. Наистина, ако го застрашеше някаква внезапна опасност, бях твърде далеч, за да мога да му бъда полезен, но сигурно ще се съгласиш с мен, че положението беше много деликатно и не можех да направя нищо друго.\nНашият приятел сър Хенри и дамата се бяха спрели на пътеката и стояха там дълбоко погълнати в своя разговор, когато изведнъж ми стана ясно, че не съм единственият свидетел на тази среща. Нещо зелено, което се носеше из въздуха, привлече вниманието ми и като се вгледах, видях, че то е прикрепено на пръчка, носена от човек, който се движи из неравна местност. Това беше Степлтън със своята мрежа за пеперуди. Той бе много по-близо до двойката, отколкото аз, и се оказа, че върви право към тях. В този момент сър Хенри привлече мис Степлтън към себе си, Той я обгърна с ръка, но ми се стори, че тя извърна глава, стараейки се да се откъсне от него. Той наведе главата си към нейната, а тя вдигна ръка, като че да се запази. В следващия момент видях как и двамата отскочиха настрани и бързо се обърнаха. Причината за това беше Степлтън. Той тичаше бясно към тях, а глупавата му мрежа се развяваше зад него. Естественикът жестикулираше и почти подскачаше във възбуждението си пред двамата влюбени. Не можех да си представя какво означава тази сцена, но, изглежда, че Степлтън ругаеше сър Хенри, който се опитваше да му даде някакви обяснения, и се разгневи страшно, защото естественикът отказа да ги приеме. Дамата стоеше край тях и пазеше високомерно мълчание. Накрая Степлтън се завъртя на петите си и махна повелително с ръка на сестра си, а тя, след като хвърли нерешителен поглед към сър Хенри, тръгна след брат си. Нервните жестове на естественика ми показаха, че той изля гнева си и върху нея. Баронетът постоя за минута, гледайки след тях, и после закрачи бавно назад по пътя, по който бе дошъл, с клюмнала глава — същинско олицетворение на унинието.\nНямах понятие какво значи всичко това, но се срамувах страшно, че станах свидетел на такава интимна сцена без знанието на своя приятел. Затичах надолу по хълма и в подножието му пресрещнах баронета. Лицето му беше пламнало от гняв, а веждите — сбърчени като на човек, който е в безизходно положение и не знае какво да прави.\n— Здравейте, Уотсън! Откъде изникнахте? — попита той. — Или искате да кажете, че все пак сте тръгнали след мен?\nОбясних му всичко: как бях сметнал за невъзможно да остана, как го бях последвал и как бях станал свидетел на това, което се случи. За момент очите му блеснаха, но моята откровеност го обезоръжи и накрая той се разсмя, макар и малко пресилено.\n— Би помислил човек, че в сърцето на тази степ ще може да намери място, където да се уедини на спокойствие — каза той. — Дявол да го вземе! Изглежда, че цялото население е излязло да види как ухажвам тази леди, а при това ухажването излезе много нескопосно. Къде си бяхте ангажирали място?\n— На този хълм.\n— Значи в галерията, а? Брат й пък беше в първите редове. Видяхте ли го как налетя върху нас?\n— Правил ли ви е някога впечатление на луд този неин брат?\n— Не мога да кажа такова нещо.\n— Аз смело мога да кажа „не“! До днес винаги съм го смятал напълно нормален, но запомнете от мене това: на него, или пък на мен, трябва да се надене усмирителна риза. Впрочем какво лошо има в мене, Уотсън? Ние живеем заедно вече няколко седмици. Кажете ми сега откровено: има ли нещо, което да ми пречи да стана добър съпруг на жената, която обичам?\n— Против общественото ми положение той няма какво да възрази, така че трябва да има нещо в самия мен, та се нахвърли така. Какво има против мене? Никога през живота си не съм причинил зло на когото и да било. И въпреки това той нямало да позволи дори да я докосна с пръст.\n— Да … и още някои работи. Казвам ви, Уотсън, познавам я само от няколко седмици, но още в началото просто почувствувах, че тази жена е създадена за мене, а и тя също… Приятно й беше да бъдем заедно, мога да се закълна в това! Има едно пламъче в очите на жената, което говори по-добре от думите. Но той никога не ни даваше възможност да се срещнем и едва днес за първи път ми се представи случай да разменя с нея няколко думи насаме. Тя се радваше, че ще се срещнем, но когато това стана, не говори нищо за любов и ако можеше, би заставила и мен да не говоря за това. Тя си знае едно: това място било опасно и нямало да бъде щастлива, ако не го напусна. Казах й, че след като съм я срещнал, не бързам да го напусна и че ако действително иска да си отида, единственият начин, за да ме накара да сторя това, е да дойде и тя с мен. С една дума, това беше предложение за женитба, но преди да успее да ми отговори, пристигна този хубостник — брат й, и налетя върху нас като луд. Беше съвсем пребледнял от гняв, а светлите му очи хвърляха яростни мълнии. Какво съм правел с дамата? Как смея да проявявам внимание към нея, когато това й е противно? Да не мисля, че като съм баронет, мога да правя, каквото си искам? Ако не й беше брат, добре знаех как да му отговоря. Затова му казах само, че моите чувства към сестра му са такива, щото не се срамувам от тях и се надявам, че тя може би ще ми окаже честта да ми стане жена. Обаче, изглежда, това не помогна и тогава аз също изгубих самообладание и го ужилих доста силно — нещо, което може би не трябваше да правя в нейно присъствие. Така че, както сами видяхте, всичко свърши — той си тръгна с нея, а аз останах в пълно недоумение. Уотсън, кажете ми само какво значи всичко това и аз ще ви бъда така задължен, че никога няма да мога да ви се отплатя.\nПотърсих някакво обяснение, но, разбира се, и самият аз бях съвсем озадачен. Титлата на нашия приятел, състоянието и младостта му, характерът и външността му говореха в негова полза и аз не знаех нищо лошо за него освен може би тази черна орис, която преследва рода му. Беше много чудно, че предложението му бе отхвърлено така рязко, без да се вземе предвид желанието на госпожицата и че тя беше приела това положение, без да протестира. Впрочем загадката биде разрешена още същия следобед от самия Степлтън. Той дойде да се извини за грубото си държане сутринта и дългата беседа насаме в кабинета на сър Хенри завърши с това, че развалените отношения се подобриха и по този случай за следващия петък бяхме поканени на обед в Мерипит хаус.\n— Аз и сега не бих казал, че този човек е нормален — каза сър Хенри. — Не мога да забравя погледа на очите му, когато се нахвърли върху мене тази сутрин, но трябва да призная, че никой не би могъл да се извини така добре, както той направи това.\n— Даде ли ви някакви обяснения за държането си?\n— Каза, че сестра му е всичко в неговия живот. Това е напълно естествено и аз се радвам, че разбира нейната цена. Те винаги досега били заедно и според неговите обяснения той бил много самотен, а тя — единствената му другарка, и мисълта, че може да я загуби, била наистина ужасяваща за него. Не разбрал, казва той, че съм се привързал към нея, но когато видял със собствените си очи това и съзнал, че тя може да му бъде отнета, бил толкова потресен, щото в момента не можел да отговаря за думите и постъпките си. Съжаляваше много за всичко станало и призна колко глупаво и егоистично било от негова страна да си мисли, че би могъл за цял живот да държи при себе си такава хубава жена като сестра си. Ако тя трябвало да го остави, тогава нека по-добре да отидела при съсед като мен, отколкото при някой друг. Но, така или иначе, това било удар за него и му трябвало известно време, за да може да се съвземе. Нямало да ни пречи, ако обещая за три месеца да оставя тази работа настрана и през това време да поддържам само приятелски връзки с госпожицата, без да я ухажвам. Аз обещах това и работата се уреди.\nИ така, Холмс, една от нашите малки мистерии се разбули. Да стъпиш някъде на твърдо из тинята, в която сме затънали, все пак е нещо. Сега вече знаем защо Степлтън гледаше с неодобрение кандидата на сестра си, при все че този кандидат е напълно подходящ.\nА сега минавам на другата нишка, която успях да изтегля от омотаното кълбо — загадката около нощните ридания, разплаканото лице на мисиз Баримор и тайнствените пътешествия на лакея към западния прозорец. Поздрави ме, драги Холмс, и кажи, че не си разочарован от твоя помощник, че не съжаляваш за доверието, което му засвидетелствува, като го изпрати тук. Всичките гореспоменати неща се изясниха напълно само за една нощ.\nКазах „за една нощ“, но всъщност това бяха две нощи, защото през първата ударихме на камък. Тогава седяхме в стаята на сър Хенри близо до три часа сутринта, но не чухме никакъв звук освен биенето на часовника на стълбата. То беше потискащо бдение, което завърши с това, че и двамата заспахме на столовете. За щастие ние не се отчаяхме и решихме да опитаме още веднъж. Следващата нощ намалихме лампата и зачакахме, пушейки цигари, без да издадем ни най-малък звук. Часовете минаваха невероятно бавно, но ни помогна същото онова търпение, с което ловецът наблюдава капана, очаквайки дивеча да попадне в него. Удари един, после два и ние бяхме почти готови да се предадем за втори път, но в този момент и двамата подскочихме на столовете си и уморените ни сетива бяха отново нащрек. Причината за това беше едно изскърцване в коридора.\nЧухме предпазливи стъпки, които минаха покрай нас и замряха в далечината. Тогава баронетът отвори тихо вратата и ние се впуснахме по следите на нашия човек. Той беше вече избиколил по галерията и коридорът тънеше в мрак. Запромъквахме се безшумно, докато дойдохме до другото крило. Стигнахме точно навреме, за да зърнем фигурата на високия чернобрад човек, който, малко приведен, пристъпваше на пръсти по коридора. Той влезе в същата стая и остави вратата открехната. Тя се очерта на светлината на свещта и един-единствен жълт лъч се протегна по мрачния коридор. Ние се промъквахме предпазливо нататък, опипвайки всяка дъска, преди да стъпим на нея с цялата си тежест. Като предпазна мярка бяхме оставили обувките си, но при все това старите дъски скърцаха и пукаха под краката ни. Изглеждаше невъзможно да не ни чуе. За щастие Баримор действително не дочуваше, а и беше изцяло погълнат от работата си. Когато най-после стигнахме до вратата и надникнахме вътре, видяхме го притаен до прозореца, със свещ в ръка, притиснал бялото си напрегнато лице о стъклото, точно така, както го бях видял преди две нощи.\nНе бяхме изработили точен план за действие, но баронетът е човек, за когото решителните постъпки изглеждат винаги най-естествените. Той влезе в стаята, при което Баримор отскочи от прозореца, поемайки си шумно дъх, и застана пред нас мъртво бледен и треперещ. Тъмните очи, които святкаха върху бялата маска на лицето му, бяха пълни с ужас. Той изумено гледаше ту мен, ту сър Хенри.\n— Какво правите тук, Баримор?\nТой беше така развълнуван, че едва можеше да говори, а сенките ни подскачаха нагоре-надолу поради треперенето на свещта в ръката му.\n— Прозореца, сър… Обикалям нощем, за да видя дали всички са добре затворени.\n— Дори и тези на втория етаж?\n— Да, сър, всички прозорци.\n— Слушайте, Баримор! — каза сър Хенри строго. — Ние сме решили да научим от вас истината, така че ще си спестите доста неприятности, ако ни я кажете по-скоро. Хайде сега! Само без лъжи! Какво правехте при този прозорец?\nЛакеят го гледаше безпомощно и кършеше ръце като човек, стигнал до крайния предел на несигурността и отчаянието.\n— Нищо лошо не правех, сър. Държах една свещ до прозореца.\n— А защо държахте тази свещ до прозореца?\n— Не ме питайте, сър Хенри, не ме питайте. Честна дума, сър, това не е моя тайна и не мога да ви я кажа. Ако засягаше само мене, не бих се опитал да я крия от вас.\nВнезапно ми хрумна една идея и взех свещта от перваза на прозореца, където лакеят я беше оставил.\n— Може би е сигнализирал с нея — казах аз. — Нека видим дали ще има някакъв отговор.\nПоднесох я към стъклото, както той правеше това, и се взрях в тъмнината на нощта. Луната беше зад облаците и можах неясно да различа само черните стволове на дърветата и по-светлата от тях повърхност на тресавището. И тогава възкликнах радостно, защото една малка като връх на топлийка жълта точка прониза внезапно тъмното було и заблестя неподвижно в средата на черния квадрат, очертан от рамката на прозореца.\n— Вижте! — извиках аз.\n— Не, не, сър, няма нищо… нищо — намеси се лакеят. — Уверявам ви, сър…\n— Раздвижете свещта пред прозореца, Уотсън — викна баронетът. — Ето! Другата също се движи! Ах, ти, мошеник такъв! И сега ли ще отречеш, че това е сигнал? Хайде казвай! Кой е твоят съучастник оттатък и какъв е този заговор?\nИзражението на Баримор стана явно предизвикателно.\n— Това си е моя работа. Нищо няма да кажа!\n— Тогава ще си вървиш веднага!\n— Добре, сър. Щом трябва, ще си вървя.\n— Ще те изгоня най-позорно. Засрами се от себе си, дявол да го вземе! Твоят род е живял с моя под този покрив повече от сто години, а ти замисляш някакъв тъмен заговор против мене.\n— Не, не, сър, не против вас!\nТова беше женски глас. По-бледа и по-ужасена от мъжа си, мисиз Баримор стоеше до вратата. Тази обемиста жена, наметната с шал и по фуста, би изглеждала смешна, ако не беше това изражение на лицето й.\n— Ще трябва да си вървим, Елиза: Това е краят на всичко. Можеш да опаковаш нещата ни — каза лакеят.\n— О, Джон, Джон! Докъде те доведох! Това е мое дело, сър Хенри, изцяло мое. Той правеше всичко само заради мен, защото аз го карах.\n— Говорете тогава! Какво значи това?\n— Моят нещастен брат умира от глад в тресавището. Не можем да го оставим да издъхне пред самата ни врата! Светлината е сигнал, че храната му е готова, а той оттатък със своята свещ показва мястото, където да я занесем.\n— Тогава вашият брат е…\n— … Избягалият каторжник, сър, престъпникът Селдън.\n— Ето това е истината, сър — каза Баримор. — Нали ви казах, че това не е моя тайна и не мога да ви я поверя. Но сега чухте всичко и виждате, че ако е имало някакъв заговор, той не е бил насочен против вас.\nТова значи беше обяснението на загадъчните нощни пътешествия и светлината до прозореца. И сър Хенри, и аз гледахме жената изумени. Как бе възможно тази тромава почтена жена и един от най-опасните престъпници в страната да са от една кръв?\n— Да, сър, моето моминско име е Селдън, а той е по-малкият ми брат. Като дете го глезехме твърде много, угаждахме му във всичко и той започна да мисли, че светът е създаден само за негово удоволствие и че може да прави, каквото си иска. После, като порасна, се събра с лоши другари и сякаш дяволът влезе в него. Разби сърцето на майка ни и окаля името ни. От престъпление към престъпление той затъваше все по-дълбоко и по-дълбоко, докато стигна до бесилката, от която го избави само милостта божия. Но за мене, сър, той винаги е бил малко къдрокосо момченце, с което съм играла и което съм гледала като всяка по-голяма сестра. Той затова е избягал от затвора, сър. Знаеше, че съм тук и че няма да му откажа помощта си. Когато една нощ се довлече изтощен и гладен, а стражарите — по петите му, какво можехме да направим? Прибрахме го, нахранихме го, грижехме се за него. После пристигнахте вие, сър, и брат ми реши, че тресавището ще бъде по-безопасно за него, докато духовете се поуспокоят, и оттогава се крие там. През вечер проверяваме дали е още наоколо, като държим свещта пред прозореца, и ако отговори, мъжът ми му носи храна. Всеки ден се надяваме, че може би си е отишъл, но докато е там, не можем да го изгоним. Аз съм добра християнка, сър, и ви казвам самата истина. Разберете, че ако тук има някаква вина, тя е моя, а не на мъжа ми и че той правеше всичко това заради мен.\nДумите на жената бяха много искрени и прозвучаха напълно убедително.\n— Вярно ли е това, Баримор?\n— Да, сър Хенри, до последната думица.\n— Хм, не мога да ви обвиня за вашата преданост към жена ви. Забравете това, което казах. Идете си и двамата в стаята, а утре ще говорим по-подробно по този въпрос.\nКогато излязоха, отново погледнахме през прозореца. Сър Хенри го беше отворил и студеният нощен вятър ни шибна в лицата. Далеч в тъмното пространство блещукаше все още жълтата точка.\n— Чудя се на смелостта му — каза сър Хенри.\n— Може би свещта е поставена на такова място, че да се вижда само оттук.\n— Твърде е възможно. Колко далеч мислите, че е това?\n— Струва ми се, някъде към Клефт Тор.\n— На не повече от една-две мили оттук.\n— Няма и толкова.\n— Да, щом като Баримор носи храната там, значи не е много далеч. И този злодей чака сега край свещта. Каквото ще да става, Уотсън, ще отида да го хвана!\nПрез ума ми беше минала същата мисъл. В края на краищата Бариморови не ни бяха доверили тайната си. Ние я изтръгнахме насила от тях. Този човек беше опасен за обществото, а за такъв безпощаден мерзавец няма нито съжаление, нито оправдание. Щяхме да изпълним един дълг, ако използувахме този случай, за да го върнем там, където ще бъде безвреден. Ако сега останехме със скръстени ръце, други щяха да платят за нашето нехайство. Степлтънови например можеха да бъдат нападнати някоя нощ и може би именно тази мисъл накара сър Хенри да се впусне в такова рисковано приключение.\n— И аз ще дойда — казах аз.\n— Тогава вземете револвера и се обуйте. Колкото по-скоро тръгнем, толкова по-добре, защото този приятел може да угаси светлината и да изчезне.\nСлед пет минути бяхме навън, готови за път. Забързахме по тъмната алея сред глухото стена ние на есенния вятър и шумоленето на капещите листа. Нощният въздух бе наситен с влага и миризма на гнило. От време на време луната надникваше за миг иззад бягащите по небето облаци и щом навлязохме в тресавището, зароси слаб дъжд. Свещта все още гореше с равен пламък пред нас.\n— Взехте ли нещо със себе си? — попитах аз.\n— Имам един ловджийски камшик.\n— Трябва да го приближим внезапно, защото казват, че бил отчаян смелчага. Ще го изненадаме, за да бъде в ръцете ни, преди да може да се съпротивява.\n— Мисля си, Уотсън, какво ли би казал Холмс за това. Помните ли: „… в късна доба, когато силите на злото властвуват“?\nКато че в отговор на думите му из мрачния простор на тресавището внезапно се надигна онзи странен вой, който вече бях чул край Гримпенското мочурище. Вятърът го носеше в нощната тишина: продължителен нисък стон, извисяващ се вой и след това печално замиращо стенание. Той прозвуча веднъж, после още веднъж и още, пронизителен, див и страшен, а въздухът затрепера от него. Баронетът се вкопча в ръката ми; пребледнялото му лице се открояваше в мрака.\n— Боже мой! Какво е това, Уотсън?\n— Не зная. Казват, че този вой се носел понякога над тресавището. Аз го чух един път и преди.\nВоят замря и наоколо настана отново пълна тишина: Ние стояхме, напрегнали слух, но повече нищо не се чу.\n— Уотсън — каза баронетът, — това беше кучешки вой.\nКръвта замръзна в жилите ми, защото в гласа му имаше трепет, издаващ ужаса, който изведнъж го беше обзел.\n— Какво разправят за този вой? — попита той.\n— Тукашните хора.\n— О, това са невежи. Защо трябва да обръщате внимание на приказките им?\nАз се поколебах, но не можах да отмина въпроса.\n— Кажете ми, Уотсън, какво казват те за това?\n— Казват, че това е воят на Баскервилското куче.\nБаронетът въздъхна тежко и замълча известно време.\n— Да, това беше куче — каза той най-после. — Но изглежда, че звукът идваше някъде отдалеко, струва ми се, от онази страна.\n— Трудно е да се каже откъде идваше.\n— Да, защото го носеше вятърът. В тази посока ли е голямото Гримпенско мочурище?\n— Оттам идваше. Кажете, Уотсън, мислите ли, че това не е кучешки вой? Аз не съм дете. Не трябва да се страхувате да кажете истината.\n— Когато го чух преди, Степлтън беше с мене. Той каза, че това е може би някаква чудновата птица.\n— Не, не, това е куче. Боже мой! Нима може да има нещо вярно във всичките тези истории. Възможно ли е да ме заплашва някаква свръхтайнствена опасност? Не вярвате в това, нали, Уотсън?\n— И все пак едно нещо е да се смееш на това в Лондон, а друго — да стоиш тук в мрака на тресавището, и да чуваш този вой. А чичо ми? Та нали около него е имало следи от куче. Всичко съвпада. Не мисля, че съм страхливец, Уотсън, но изглежда, че този звук смрази кръвта ми. Пипнете ми ръката.\nТя беше студена като лед.\n— Утре ще се чувствувате отлично.\n— Мисля, че няма да мога да залича този звук от съзнанието си. Какво смятате да правим сега?\n— Да се върнем ли?\n— Не, за бога! Излязохме, за да хванем онзи негодник, и ще го хванем. Преследваме каторжника, а нас може би ни преследва кучето-сатана. Тръгвайте! Ще изкараме тази работа докрай, ако ще всички изчадия на ада да беснеят из тресавището.\nПрепъвахме се на всяка крачка в тъмнината. Наоколо стърчаха черните назъбени хълмове, а жълтото петънце светлина все още гореше пред нас. Няма нищо по-измамно от светлината в тъмна като катран нощ: струваше ни се, че свещта е ту някъде далеч на хоризонта, ту само на няколко ярда от нас. Но най-после видяхме мястото, откъдето идваше, тази светлина, и се убедихме, че тя наистина е много близо. Лоената свещ бе прикрепена в една пукнатина между скалите, които я ограждаха от всички страни, и така я пазеха от вятъра и я правеха невидима отдругаде освен откъм Баскервил Хол. Един голям гранитен камък ни даде възможност да се доближим незабелязано и като се притаихме зад него, надзърнахме отгоре. Странна гледка представляваше тази самотна свещ, горяща сред тресавището, без никаква следа от живот наоколо — само равният жълт пламък и отраженията по скалите от двете му страни.\n— Сега какво ще правим? — прошепна сър Хенри.\n— Ще чакаме тук. Той трябва да е някъде наблизо. Да видим, може би ще се мерне наоколо.\nЕдва бях изрекъл тези думи и ние го забелязахме. Между скалите, иззад пукнатината, в която гореше свещта, се подаде едно зло жълто лице; едно страшно животинско лице, цялото изпорязано и обезобразено. Това бяха следи от низките страсти на този човек. Замърсено с кал, с настръхнала брада и увиснали разрошени коси, това лице би подхождало напълно на някой от онези древни диваци, които са живели в бърлогите си по склоновете на тези хълмове. Светлината под него се отразяваше в малките му лукави очи, които кръвожадно се взираха наляво и надясно в тъмнината като очи на хитър див звяр, който е дочул стъпките на ловците.\nОчевидно нещо бе събудило подозренията му. Дали с Баримор имаха някакъв условен сигнал, който ние не бяхме подали, или пък имаше някаква друга причина, за да мисли, че не всичко е в ред, но по отвратителното му лице се четеше страх. Всеки момент той можеше да угаси свещта и да изчезне в тъмнината. Затова веднага се хвърлих напред, а сър Хенри след мен. В същия миг каторжникът изкряска някакво проклятие и хвърли един камък, който се пръсна в скалата, зад която се бяхме скрили преди малко. Когато скочи на крака и побягна, видях само, че е нисък и плещест. По някаква щастлива случайност в този момент луната се подаде зад облаците. Ние се втурнахме по билото на хълма, а Селдън вече тичаше бързо по другия склон, скачайки по камъните, които срещаше, с пъргавината на планинска коза. Един сполучлив изстрел на револвера ми би могъл да го осакати, но аз бях взел оръжието си само за да се защищавам, ако ме нападнат, а не за да стрелям в гърба на невъоръжен човек.\nНие и двамата сме добри бегачи и в отлична форма, но скоро разбрахме, че няма никаква вероятност да го настигнем. Той дълго се виждаше пред нас на светлината на луната, докато се превърна в малко петънце, което се движеше бързо между скалите по склона на един далечен хълм. Ние тичахме и тичахме, докато не остана душа в нас, но разстоянието помежду ни растеше все повече и повече. Накрая спряхме, седнахме запъхтени на два големи камъка и го наблюдавахме, докато се изгуби в далечината.\nИ точно в този момент се случи най-странното и неочаквано нещо. Тъкмо бяхме станали от камъните и решили да изоставим безполезната гонитба, тръгнахме да си вървим. Луната беше ниско, надясно от нас, и назъбеният връх на една гранитна канара се открояваше върху долната част на сребърния й диск. И върху тази канара аз видях човешка фигура, очертана на този блестящ фон като черна абаносова статуя. Не мисли, че това е било халюцинация, Холмс! Уверявам те, че никога през живота си не съм виждал нещо толкова ясно. Доколкото мога да определя, това беше фигура на висок, слаб човек. Той стоеше малко разкрачен, със скръстени на гърдите ръце и наведена глава, сякаш съзерцаваше тази необятна пустош от торф и гранит. Може би това беше самият дух на ужасното тресавище. Във всеки случай не беше каторжникът. Този човек беше далеч от мястото, където Селдън бе изчезнал. Освен това той беше много по-висок. С вик на изненада посочих нататък, но докато се обърна към баронета, за да сграбча ръката му, човекът изчезна. Само острият връх на гранитната канара все още се врязваше в диска на луната, но от мълчаливата и неподвижна фигура нямаше и следа.\nИсках да тръгнем в тази посока и да огледаме канарата, но тя беше доста далече. Нервите на баронета още не се бяха успокоили от онзи вой, който му бе напомнил мрачното семейно предание, така че нямаше настроение за ново приключение. Пък и баронетът не бе видял този самотен човек върху канарата и не можеше да почувствува трепета, който ми бяха причинили странното му присъствие и властната му поза.\n— Часови, без съмнение — каза той. — Откак онзи приятел е избягал, тресавището е пълно с такива.\nВъзможно е неговото обяснение да беше правилно, но на мене ми се искаше да имам повече доказателства за това. Днес смятаме да съобщим в Принстаун къде да търсят беглеца, но жалко, че не можахме да се върнем триумфално с него като наш пленник.\nТакива са събитията от последната нощ и трябва да признаеш, драги Холмс, че ти представих изчерпателен отчет за всичко. Несъмнено голяма част от това, което ти разказах, не е във връзка с нашата работа, но въпреки това смятам, че е по-добре да ти представя всички факти, а после ти ще избереш тези, които най-добре биха ти послужили, за да теглиш своите заключения. Ние, разбира се, отбелязахме известен напредък — що се отнася до Бариморови, открихме мотивите на техните постъпки и това изясни доста положението. Обаче тайната на тресавището и неговите странни обитатели остава все още неразгадана. Може би в следващото писмо ще мога да хвърля известна светлина и върху нея. А най-хубаво би било, ако можеш да дойдеш при нас.


Обяснете формирането на отличителните словесни форми и ги оценявайте от гледна точка на литературната норма\nIII. Оборотът на променливия капитал от публична гледна точка\nStatic_cast е безопасна реализация, не съдържа никакви инструкции от процесора.\nVII. Изкуство образование\nСГРАДА НА СВЕТА (СВЕТОВНО СТРОИТЕЛСТВО)\n1. Както в песента се казва, че земята се смила, хората мърморят (Л. Леонов). 2. Но по-добре да отидете и да се възхищавате, следвайте, като потта на селянин, капещ от лицето му (Л. Леонов). 3. Грозната майка ми окачи кошници, може би те плъзгаха гъби на сватбата (Г. Коновалов).\n4. Съпругът Лютеет - синът е всичко, а за мен е приятно, толкова е сладко, така че няма да бъда сенат, повече, повече! (В. Тендриаков).\n5. "Какво шепнеш на кучето?" - "Казах й: дай ми малки. И тя ми отговаря: аз съм родила, имам семейството с удоволствие "(К. Чуковски).\n42. Анализирайте тези вербални форми. Сравнете тези грешни форми на глаголи с правилните. Обяснете причината за грешките.\n1. Вие се дразни, dremyat, обрив, sypet, sypesh. 2. Be-регенериране, подслон, изгаряне, печене, течаща вода. 3. Спипат, трепери. 4. Станете, дайте, продавайте, създавайте. 5. Ezdi, esde, laziyam, laziyu, meriem, мярка. 6. Бягай, хо-хим, хачит. 7. Безхи, излаз, о, ложи, легни, в лъжа, сладка.\n43. От тези глаголи формират формите на 2 души от единствено и множествено число на императивното настроение. Ако е необходимо, вижте "Морфологичен минимум"\nСтрах, изливам, избършете, яздя, яздя, изгарям, захар, треперя, мярка, хвърлям, хрупкавам, изрежете, изкачване, празник, бръчка, да създавате, създавате, поставяте, предавате.\n44. Формата от тези глаголи образува 1 човек, който е единствен. Изберете описателни завои като синоним на заместител на липсващите формуляри за лице.\nДа се забъркаш, да се сринеш, да спреш, да се посмееш, да се сринеш, да се спреш, да се посмееш, да помириш, да затъмниш, да караш, да се обръщаш, xia), съжаление, сила, чиста, тъжна, шумолене, треперене.\n45. Обяснете защо тези глаголи се считат за необичайни в руската реч.\n1. Но колкото и да пиша, без значение колко добре пиша, без значение колко логично съм аз, няма да убедя читателя дали той ще се бори срещу моята причина срещу моя (Льо Толстой). 2. Пишете, свийте във времето и аз ви очакват (KN Batyushkov). 3. "Разбира се, вие ще ме извините, че издухвам всичко в едно куцо", - Zhmakin (Yu. Немски). 4. Имам двеста силни страни в гърдите си. Вземи влекача. Аз съм в болка (В. Луконтин). 5. Пушек син, димът пикантно бавно chazhu (S. Narovchatov). 6. Плувам. Аз съм трескаво на леда ... С достойнство, махайки на вратата на опашката (VV Mayakovsky). 7. "Особено неприятно е да те гледам как се справяш пред него." - "Никога не съм се изправял пред него ... Тоест, аз не вземам люлка ..." (В. Розов). 8. И ако избягам ... Ще избягам ... Е, как? Добре, ако мога да убедя (ra). 9. Няма да кажа много, просто потвърждавам това, което предишните другари казаха (ra). 10. Одобрява работния план (б). 11. Всеки директор на предупреждението> (б). 12. Торбата, в която прането се кипва, се разпада (рано). 13. Привилегия незабавно (b). 14. Аз гледам, гледам, но не сте там (диалект.). 15. "Седнете, Ирочка!" - "Не съм тъжна" (набирана от реката). 16. И сега аз съм свещеник от моя собствена воля (детска река). 17. Карам колата си (dial-up river). 18. "Боря, сутрин ли си измиваш зъбите?" - "Чисто" (деца). 19. Толя държи вратата с ръце и казва на момичетата: "Няма да те пусна" (диалект r.). 20. Търся куклин обувка (деца). 21. Сега пиша.\n46. Помислете за ограниченията при формирането и използването на словесни части на несъвършенствата от тези глаголи. Разпределете глаголите на групи: 1) глаголи, от които не се формират герунди (обяснете защо); 2) глаголи, от които е трудно да се образуват гердунди (такива градуси са малко използвани). Определете дали тези глаголи принадлежат към продуктивни или непродуктивни класове.\nТичам, изгарям, охлаждам, изгарям, боядисвам се, изгарям, изгарям, изгарям, хлад, изгарям, изгарям, хвърлям, пеят, пейте, напишете, напитка, плюе, танц, сълза, нарязани, изпратете, сън, разтривайте, поток, нулата, шият.\n47. Прочетете. Напишете вербалните съучастници, които не отговарят на нормите на съвременния руски литературен език. Дайте им стилистична характеристика, като забележите остарели, идиосинкратични и т.н. Уточнете от кой глагол се образуват.\n1. Влизайки в залата, Чичиков трябваше да затвори очи за миг (NV Гогол). 2. Тя се засмя и плетени чорапи, тя живее безгрижно и тромаво (AI Herzen). 3. Служейки отлично, благородно, баща му живееше с дългове ... (AS Пушкин). 4. Решавайки да мрази кокетката, Ленски, който кипи, не искаше да види Олга преди битката ... (AS Пушкин). 5. И тънки с лък, за да се поклонят, арабите загряха черния кон (М. Лермонтов). 6. И жаждата за вечен пояс, като лед, студен поток, ромон, се изсипва в гърдите ми ... (М. Лермонтов). 7. Но Ленски, без да има, разбира се, лов, връзката на брака не съществува и Онигин пожела сърдечен познат да бъде по-кратък (AS Пушкин). 8. Той все още не знаеше мъката, беше свидетел, докоснат от развълнуваните й развлечения (AS Пушкин). 9. Над темеловите покриви се играят игриво, сивите облаци се ускоряват, зората се издига нагоре (М.Юр Лермонтов). 10. Вълк, който е ял, никога не е разглобявал костите (IA Krylov). 11. Ростовс похвали своя вкус и тоалетна, като се грижеше за косата и роклите си, взе каретата си в единадесет часа и излетя (Лео Толстой). 12. Ако никога не е бил човек с много голяма светлина, той винаги е бил с хора от този кръг (Лео Толстой). 13. След това, запалил свещ, седнал в леглото, после станал, после отново лягал, изобщо не бе обременен от безсъние (Лео Толстой). 14. Аромат на цветя Piia, пчелата ни дава замяна на мед (К.Пръцков). 15. Вълна от потока го сграбчи и след като изпере собствената си кръв, го сложи в пяна (М. Горки). 16. Ороо плаче някъде, заробвайки се в кухина (S. Esenin). 17. Остава да се види, чрез атака на бушуване, въстание да премине по техните линии (VV Маяковски). 18. Всичко отиде там, така че, като се разпада в нищо, да стане победа (Леонов).\nКогато използвате този материал, свържете се със bseen2.biz (7.248 сек.)


Само за 6 месеца инициативата Vue Vixens е обучила над 400 жени - ИТ кариера | Computerworld.bg\nДжен Лупър: Мисля, че първо трябва да се обърне внимание на момента, когато интересът на момичетата към този тип програми спада. В САЩ забелязваме, че в гимназията - и по-специално на около 15 г. - момичетата започват да губят интерес към т.нар. STEM предмети – наука, технологии, инженерство, математика. Изглежда, че на тази възраст те започват да се влияят от ролевите модели и социалните очаквания към тях и се отдалечават от тези сфери. Всъщност това е доста тъжно. Но осъзнавайки, че годините в гимназията са критични за това дали момичетата ще продължат да се занимават със STEM, или не, можем да напаснем програмата така, че да адресира този проблем. Между другото, това ще помогне и на момичетата, и на момчетата, тъй като тази идея не трябва изобщо да почива на спада на заинтересоваността на момичетата към STEM.\nДжен Лупър има над 15 години опит като разработчик на уеб и мобилни приложения. В момента е Senior Developer Advocate в Progress и често е лектор на технологични събития в САЩ и Европа. Завършила е френска филология и едва след това се е насочила към технологичния свят. Джен е основател на глобалната общност за жени – Vue Vixens, която цели да мотивира повече момичета да се научат да програмират с популярната в момента технология Vue.js. Тази есен Vixens семинари ще има в редица градове по света – Лондон, Ванкувър, Атланта, Бостън, Торонто, Берлин – и в София.\nПрочетете още: Световно признати лектори идват в София за DevReach 2018\nДжен Лупър: развиването на логическото мислене може да започне рано, дори при деца в предучилищна възраст. Децата в детската градина и в началното училище обичат да играят на Minecraft и със Scratch, а когато се научат да използват клавиатурата, истинското програмиране може да започне - най-добре в прогимназията. Идеята, че трябва да си математик, за да станеш разработчик, може и да е вярна при работата със сложни алгоритми. Но за едно средно ниво на програмист, разработващ уеб и мобилни приложения, често е по-полезно да си добър в чуждите езици. Аз лично не съм добра в математиката, но обичам чуждите езици и обичам да се възползвам от програмния синтаксис при създаването на интересен софтуер.\nДжен Лупър: Не мисля, че слагането на всички под общ знаменател е полезно. Жените като група не са монолитни, както и мъжете. По-важното е да осигурим достъп на всички хора до тази професия, ако я изберат. Не трябва да има предразсъдъци, ако една жена проявява интерес към т. нар. deep learning, а един мъж се интересува от тестване на ползваемостта. По-скоро трябва да подкрепяме и двете страни в развитието на професионалните им кариери.\nДжен Лупър: Ролевите модели са важни. Често се казва, че човек не може да бъде това, което не вижда. Много е важно да има повече жени, които да обучават, говорят и ръководят технически екипи и компании. Отзвукът от това може да бъде решаващ за привличането на още повече жени.\nДжен Лупър: В САЩ неравенството често се изразява в цифри - по-малко жени разработчици в ИТ сектора например в нивото на заплащане. Надяваме се, че повечето прозрачност около тези цифри и заплащането могат да привлекат внимание към проблема. Злокачествени идеи като тези на Джеймс Дамор от Google трябва да се разглеждат вътрешно, в компанията, когато подобни възгледи се разпространяват гласно.\nДжен Лупър: Vue Vixens е инициатива, която основах, за да създавам и водя уъркшопи. Да преподавам Vue.js на хора, които се определят като жени, по забавен начин. Вдъхновена е от успешния модел на Шмуела Джейкъбс за Angular общността - ngGirls, който, от своя страна, е базиран на инициативите Rails Bridge и Django Girls. Форматът включва самоинициирани лаборатории по програмиране, които се провеждат преди или след конференции. Участничките се събират заедно с посетителите на конференцията и лекторите, които са изявили желание да им бъдат ментори. Целта на програмата е да запознае жените с Vue.js в подкрепяща и приобщаваща среда. Също така помагаме и на конференциите да организират инициативите, промотиращи разнообразие. Предлагаме безплатни билети и създаваме фонд за стипендия, който да покрие разходите на участниците, за да могат по-лесно да посетят събитието. Били сме домакини и на по-дълги събития като „Деня на Vue Vixens“ в Аржентина, целодневна мини конференция. И разбира се, развиваме се на международно ниво с още много активни групи.\nVue Vixens се разрасна удивително, откакто стартирах инициативата през февруари 2018 г. От екип от трима души - аз, Наталия Теплухина, нашият технологичен директор, и Диана Родригез, нашият международен координатор - стигнахме до над 2000 последователи в Twitter и 403 жени, обучени на живо по събития в целия свят. Стигнахме до общества извън Северна Америка – като Централна и Южна Америка. Имаме групи в Аржентина, Перу, Чили, Мексико, Мавриций, Германия, Швеция и др.\nЧесто след уъркшопите участниците се вдъхновяват да продължат работата си с Vue.js и с нашата невероятна общност от жени и сформират местни групи. Досега сме достигнали до женската аудитория директно и индиректно чрез канали като Slack и Twitter, като им помагаме да развият личния си профил и професионален път. Играем важна роля в консултирането на жени, които искат да си намерят по-добра работа и сега целият ни екип се състои от Google Developer Experts. Нашата мисия е изцяло посветена на това да помагаме на жени в средата на кариерата си да достигат удовлетворяващи високи постове в организациите, в които работят. И засега успяваме.\nСветовно признати лектори идват в София за DevReach 2018Инициативата Girls4tech на Mastercard стъпи в БългарияDevReach 2017: Между уебсайта и мобилното приложениеБлизо 400 професионалисти по дигитална трансформация събра SAP в СофияЕ-образованието изисква комбинация от ИКТ, е-съдържание и дигитални уменияНови компоненти на NativeScript помагат за бърза разработка на мобилни приложенияProgress мести софийския си развоен център в нова сграда


🌍 12 най-популярни атракции и нещата, които да правите в Букурещ - 2020\nНякога известен като "Малкия Париж", Букурещ в Румъния е столица богата история, която се слива с нейната съвременна идентичност. Сливането на архитектурата е замайващо, но завладяващо. Византийски сгради; Църкви от 16-ти, 17-и и 18-ти век; Арт нуво жилища; и неокласически фасади оцелели от земетресения, война и по-късно комунизъм. По време на тази политическа епоха блоковата панелна зидария остави своя отпечатък, както и украсения дворец на парламента, ценното творение на бившия диктатор Николае Чаушеску.\nОчарованието на Букурещ се разкрива, като се изследват неговите разпръснати градски паркове, се възхищават на произведенията в отличните музеи и се "изгубват" в пясъчните, но очарователни платна, които тъкат през Стария град. Разходете се надолу Калеа Викторие, най-хубавата улица в града, е среща с най-великолепните сгради на страната и смислени паметници, всичко това е завещание за времето, преминело. Проучването на Букурещ е за разбиране на своето сложно минало, което отстъпва на модерната си чувствителност като процъфтяваща европейска столица.\nСтарият град е едно от най-ранните селища в Букурещ, където структурите датират от 15-ти и 16-ти век. През цялото време е седалище на румънските князе, център за търговия, място за поклонение и кръстопът за пътешественици. Той успя да оцелее през 80-те години на миналия век, за да изгради визията си за нова социалистическа столица. След като прекарва десетилетия като беден квартал, голяма част от Стария град е облагодетелстван и обновен. Историческите сгради са галантално възстановени, но други имоти все още очакват тяхното лифтинг. Контрастът дава много по-голямо очарование на пешеходните алеи и калдъръмени улици, облицовани с книги, театри, ресторанти и кафенета.\nМестоположение: Между Calea Victoriei на запад, Bulevardul Bratianu на изток, река Dambovita на юг и Regina Elisabeta на север\n2 Дворец на парламента\nДворецът на парламента е една от най-добрите туристически атракции в Букурещ. Това е втората по големина административна сграда в света (след Пентагона), архитектурен колос, който също така претендира за най-тежката сграда в света. С над 3000 хиляди стаи, над 330 000 квадратни метра и построени с мрамор и стомана, той първоначално се нарича "Народна къща" от своя визионер - бившият диктатор Николае Чаушеску, който го използва като резиденция на семейството си и като седалище на неговото правителство. За да го завърши, той разруши местата за поклонение, работилници, фабрики, паркове, част от Стария град и цели квартали. Повече от 20 000 работници и 700 архитекти са работили в оживения дворец в неокласически стил за период от 13 години, докато румънците са изправени пред бедност. Все още недовършена, малка част се помещава в румънската парламентарна централа и в Национален музей за съвременно изкуство, Планираните обиколки привличат посетителите в близост до неговата необятност, кичото и луксозния лукс, който Чаушеску щеше да продължи да преживява, ако не беше повален от държавен преврат.\nАдрес: Strada Izvor 2-4, Букурещ\n3 Румънски Атинаум\nНачало на Румънската филхармония "Джордж Енеску", величественият румънски Атина е най-престижната концертна зала на града. Сградата от 19-ти век, проектирана от френския архитект Алберт Галерон, прилича на древногръцки храм с купол с височина 41 метра и перистил от шест йонийски колони. Интериорът разполага с лоби със сложни боядисани тавани с златни листа, каскадни балкони и стълби със спирални мрамори. Аудиторията с площ от 652 места е известна със своята отлична акустика и художествено изкуство. Една 70-метрова и три-метрова стенопис, която обикаля около кръглата зала, гордо изобразява сцени от историята на Румъния.\nАдрес: Strada Benjamin Franklin 1-3, Букурещ\n4 Църква "Ставрополеос"\nМалко, мирно и красиво, църквата Stavropoleos е построена през 1724 година от гръцки монах, Ioanikie Stratonikeas, С изящно издълбания вход, облицован с колони, църквата в стил Брънцененски се отличава като уникална забележителност в Букурещ. Православната църква разполага с фини каменни и дърворезби и комбинация от румънски и византийски елементи. Той е заобиколен от градински двор, изпълнен с надгробни плочи от 18-ти век. Вътре могат да се възхищават няколко фрески и дървени икони. Църковният комплекс някога включваше хан и манастир, но и двамата бяха унищожени. Самата църква е възстановена няколко пъти след поражения от земетресения.\nАдрес: Strada Stavropoleos 4, Букурещ\n5 Стария принцов съд и старата църква на принцовия съд\nСтария принцов съд и старата църква на принцовия съд\nВ Стария град Старият принцов съд е бил двореца на валаските принцове, включително Влад Тепес, известен още като Влад Тръб, който вдъхновява разказа на Брам Стокър за Дракула. Статуята на скандалния румънски принц е сред онова, останало от миналото, включително стените на двореца, няколко арки и колони.\nПринц от 16-ти век, Мирча Чобанул, ремонтира двореца след владението на владетеля на Влад и той развива околностите на Липскан като търговско ядро на Букурещ, като създава общност от квалифицирани занаятчии. През 1559 г. Ciobanul построява църквата "Old Princely Court" до двореца. През следващите два века, мястото за успех на румънските принцове било короновано. Също така достойно за посещение е Музей на Стария съд, който се отличава с керамика и артефакти, открити по време на археологически разкопки около руините.\nАдрес: Strada Franceza 25-31, Букурещ\n6 Площада на революцията\nПлощад "Революция" спечели името си, след като определи сцената на последните минути на власт на диктатора Николае Чаушеску в Румъния. На 21 декември 1989 г. се проведе държавен преврат с помощта на повече от 100 000 души, принуждавайки лидера на комунистическата партия да избяга и да промени историята на страната. До тази дата централният площад е известен като Palace Square, поради близостта си до Кралския дворец, който е настоящият дом на Национален музей на изкуството, Други исторически сгради стоят наблизо, включително и Сенатният дворец, Румънски Атинаум, и Athenee Palace Hilton Bucharest.\nПлощад на революцията е известен и с драматичните Паметник на прераждането, Построен през 2005 г., той включва имената на 1058 жертви на кървавата революция и бронзова статуя на румънския премиер Юлиу Мануи, който е затворен от комунистическата партия.\nАдрес: Булевард Calea Victoriei, Букурещ\n7 Триумфалната арка\nЗавършва през 1922 г. Първата Аркус на Триумф е била изработена от дърво и посветена на румънските войници, които воюваха по време на Първата световна война. През 1936 г. тя е реконструирана в гранит и проектирана от архитект Петре Антонеску на височина 27 метра. Арката е украсена със скулптури, създадени от най-забележителните румънски скулптори, включително Йон Джелеа и Димитри Пачиуреа. Тя продължава да служи на целта си да бъде централна точка за военни паради. Румънски войници се придвижват под него за големи събития, включително първият декември, който е национален празник на страната.\nАдрес: Киселев, Букурещ\n8 Национален музей на изкуството\nНационален музей на изкуството\nВ бившия кралски дворец Националният музей на изкуството е водещият музей на изкуствата в Румъния, в който се помещава най-пълната колекция от румънско изкуство, включително средновековно и модерно изкуство. Основана през 1948 година, музеят е и там Кралската колекция, включително румънското и европейското изкуство от 15-ти век, могат да се възхищават. Повече от 100 000 творби са в различните зали, включително картини на най-известните художници на страната - Теодор Аман, Николай Григореску и Георге Татареску. Съвременната румънска колекция включва скулптури на Милита Петраско и Димитри Пакуреа. Едната стая е посветена на Константин Бранчуси, един от най-влиятелните скулптори на 20-ти век. Най- Европейска галерия в съседство има 15 стаи, включително произведения на Ел Греко, Моне, Рембранд, Реноар и Рубенс.\nАдрес: Calea Victoriei 49-53, Букурещ\n9 Национален музей на селото Димитри Густи\nНационален музей на селото Димитри Густи\nОснована през 1936 г., този уникален музей на открито се простира през листата на парка Хеастрау и изобразява традиционния начин на живот в Румъния. Посетителите могат да се разхождат през 300 традиционни сгради, включително селски домове със стръмни покриви, добитък, тежки дървени трупи, различни видове църкви, работилници и мелници - всички от които са транспортирани от градове във всеки регион на Румъния. Всяка сграда беше внимателно разчупена, транспортирана до музея и възстановена, за да бъде част от заобикалящата се селищна среда в парка. Музеят на селото също показва артефакти и грънчарски изделия, както и други традиционни стоки, извисяващи се от цялата страна.\nАдрес: Сос. Kiseleff 28-30, парк Herastrau, Букурещ\n10 Национален музей на румънската история\nНационален музей на румънската история\nНационалният исторически музей е разположен в неокласическа сграда, построена първоначално за румънската пощенска служба. От 1970 г. насам 60-те стаи на музея показват най-очарователните исторически експонати в страната, датиращи от праисторическо до съвременно време. Най-голямата постоянна експозиция е огромна реплика от 2-ри век Колоната на Траян, построен в чест на завладяващия римски император Траян, който побеждава древните дакински племена в Румъния. Хиляди златни изделия и неолитни предмети, включително бижута, датиращи от времето на гета-даките, могат да бъдат намерени в румънската хазна. При постоянно показване са Румънски корони, включително зашеметяващите изумруди парчета, направени за кралица Мари, която била съпруга на румънския крал Фердинанд. Също така тук са златните артефакти от 4-ти век Пиетроелезни съкровища, Някога били смятани за най-ценната колекция от съкровища в света преди да бъде открита гробницата на Тутанкамон.\nАдрес: Calea Victoriei 12, Букурещ\n11 Букурещ паркове\nБукурещ е обграден в красиви паркове, които се посещават целогодишно от местните жители. Най-старият градски парк, проектиран в средата на 19-ти век, е Градина Cismigiu, Наемането на лодки е едно от най-популярните неща, които трябва да правите тук през лятото, а ледената пързалка е популярна през зимата. Германският ландшафтен архитект Карл Майер е проектирал парка, който е открит през 1860 г. и донася 30 000 дървета и растения от румънските планини и зеленина от ботаническите градини във Виена.\nРазпростира се над 400 дка, Парк Хеастрау е дом на Национален музей на селото Димитри Густи, открит театър, спортен клуб и старомоден увеселителен парк. На езерото, всяко лято, на разположение на гостите е под наем лодка. С границите на парка вилите от 19-ти и 20-ти век са домовете на елита на Букурещ.\nПроектиран от френския художник на изкуството Едуард Редонт и завършен през 1906 г., Карол Парк се счита за един от най-красивите паркове в столицата. Румънската гробница на неизвестния войник се намира тук, както и римски ерата, наречена открит театър Arenele Romane, който е популярен за летни концерти.\n12 Картух Карусел\nРазположен в красиво реставрирана сграда от 19-ти век в центъра на Стария град, е най-впечатляващата книжарница в града, Картух Карусел, Това пространство от 1000 квадратни метра е разположено на шест етажа, като рафтовете са снабдени с повече от 10 000 книги, а също и 5000 албума и DVD-та. Дизайнът му е впечатляващо минимален, играе се със светлина, която филтрира през централен покрив, създавайки атмосфера, която е като движеща се въртележка, откъдето идва и името му, което означава "Карусел на светлината.'\nКнижарницата е местен център, не само за четене и разглеждане на книги, но и за изкуство и релаксация. Carturesti Carusel също се посещава за променящите се съвременни арт дисплеи, презентации на медийни центрове и приветливо бистро кафене на последния етаж.\nАдрес: Strada Lipscani 55, Букурещ


Мнението на покойните меркантилисти - Томас Мейн, Никола Барбоун.\nГлава 1. Томас Хобс и теорията за социалния договор\nПодходът на Едуард У. Деминг към анализа на цената на качеството\nСъдия Кларънс Томас и професор Анита Хил\nТеорема на Тома\nTHOMAS GOBBS (1588-1679) относно причините, произхода и дефиницията на държавата\nТомас повече и утопия\nКат на тревата одраскаше коня с четка, а Алехандро в къщата се подготвяше, измивайки пот и мръсотия след болестта. Той хвърли дрехите на пода и се потапя в коритото, докато се почувства почистен и подновен, освободен от болест, която едва не го поглъщаше. Той се преоблече в чистата рокля, която той сложи в седловина, когато отиваше в Кентърбъри, претърка косите си с пръсти и си сложи зъби с разцепения край на зелен клон.\nВъпреки слабостта си, той реши да не остане в къщата на майка Сара, но да продължи, защото нямаше никакво съмнение, че кралят ще ги изпрати за преследване. Той седеше на масата, чудейки се какво да вземе с него, и изведнъж забеляза раздразнението от ъгъла на окото си. Поглеждайки назад, той видя опашка на плъх, изчезнала в купчина дрехи, хвърлени около огнището. След като скочи, изкрещя, опитвайки се да изгони плъха, но не мислеше да избяга, затова трябваше да я закара с дебела пръчка. После изскочи, с писък, подобна на тази на птица, и изчезна в стената, в пукнатината между камъните.\nКакво трябва да се направи? Ако той е прав, тогава роклята му може да се превърне в източник на нова инфекция и да разруши тази душа, която, без да подозира нищо, ще я намери и ще я сложи. Не можете да го оставите тук. Тя трябва да бъде изгорена, защото все още има много хора, които са безпомощни и бедни, които без колебание дори ще се облекат.\nС края на метлата грабна дрехите си в огнището. От горе поставени пръчки и сухи листа. Междувременно се появи Кат на вратата.\n- Какво правиш? - попита тя.\n- Искам да изгоря роклята, в която пациентът лежи. Един плъх се вмъкна в него и си помислих, че ако някой дойде тук и погарящя на дрехите ми, тогава и той ще се зарази. Сигурна съм, че болестта се разпространява от плъхове. Нека огънят погълне инфекцията - каза той на момичето. "Не искам да взема грях в душата си".\nКат, който също искаше да вземе участие в такова важно действие, попита:\n- Докторе, моля, мога ли да ударя крема?\n- Както желаете, скъпа - каза той и го подаде на момичето.\nВдигна силен камък, който лежеше до нея и се готвеше да удари огън, когато чу тропот от коня и обърна глава. При тревога размениха погледи. Кат хвърли кремък и камък и те се втурнаха към вратата. Алехандро сграбчи ножа и, предпазвайки се с Кат, внимателно надникна през вратата.\nНа ръба на гората се появи великолепна жена в разкъсана рокля, която яздеше на кон, който не се приближаваше до голямата й фигура и се бореше тежко. Главата беше изгубена от едната страна, лицето беше в спрей от пътна мръсотия и тя забавно размахваше лакти, скачайки в седлото. Кат, гледайки отзад Алехандро, изведнъж възкликна:\n- Това е момичето на майка ми!\nАлехандро обхвана очите си с дланта на пребитото слънце.\n- Всъщност, тя е тя! Защо щеше да я доведе тук? - каза той на глас и си помисли: - А кого донесе?\nТой сложи ножа в ботуша си и изтича навън, за да помогне на дамата да слезе от коня, защото явно не беше лесно за нея.\n- За Бога, жена! - възкликна той. - Какво те доведе тук?\nТя най-накрая слезе от коня и застана, залитайки се по непокорните й крака, с обувки, които бяха здраво за нея, и с дразнене каза:\n- Аз съсипах роклята си! Току-що се обърнах по пътя, вятъра, когато се издигаше, когато започна да се забива, затова паднах от коня! Е, гърбът ми е силен!\nТя отметна листата и жълъдите от роклята и се изправи:\n- Е, аз имах достатъчно! Отидох при майка Сара, а след това си в лице! Кралят, по дяволите, го е прогонил. Влязох в тях преди около час, но ме оставиха без нищо, но ще ми бъдат простени за това с някакъв грях! И по-добре да излезеш оттук и момичето също. Вероятно скоро ще са тук.\nВеднага изпратил прислужницата обратно, така че ако нейното прогнозиране е вярно, тя не беше хваната в същата компания с тях. И той правеше правилното нещо, което изпрати, защото скоро след като отскачаше назад, изчезна от погледа му, котка от куче дойде от далече.\nАлехандро побърза да хвърли всичко в седалката, която може да им се наложи по пътя. На прага погледна назад, усещайки, че е забравил нещо. Погледът му падна върху огнището и той хвърли чантата на земята и вдигна крема, за да запали най-после огън. Но преди да успее да удари камък срещу камък, както каза Кат:\n- Ами димът? След това ще ни намерят чрез дима.\nТой спря ръката си, като си спомни, че димът ще се издигне дори от най-малкия огън, а после ще бъдат открити. Реши да остави дрехите си така, както бяха. И докато стоеше колеблив, изведнъж си спомни отново призраците на Аледрон и Матюс.\n- Е, не - каза той с гняв. - Не искам да стана виновника на смъртта на някой друг! - Той се наведе над огъня и взе старата си рокля.\nИзтичайки от къщата, Алехандро бързо заби чантата, скочи в седлото, постави Кат пред себе си и сложи дрехи между нея и себе си. Той подкара коня си, изпрати го на полето и Кат извика:\n- Те са близо! Побързайте!\nКонят имаше време да си почине добре и веднага се изправи. Излязоха от дерето и минаваха през дъбовете и се озоваха на поле, където въздухът изглеждаше студен в сравнение с гората, но конът продължаваше да върви както преди. На полето, както отбеляза Алехандро, отново се появиха гробове. - Отново някой е умрял - помисли си той. - Кога ще свърши този край? Мръсните дрехи, които висяха между него и Кат, бяха отвратителни, но той не искаше да я остави, за да не навреди на никого.\nТе се спуснаха по свежото поле и изведнъж Алехандро осъзна какво да прави с дрехите.\nТой дръпна юздите, спря коня и бързо скочи от седлото.\n- Побързайте! Скърд Кат. - Кучетата Lai вече са много близки!\nСамият той чу лай, звуците на рог, оръжието на бронята и виковете на ловците, които догонваха плячката. Знаеше, че той и Кат са жертва на бруталния лов. С цялата си сила той разкъса меката земя с ръце. - А, сега имам лопата за Карлос Алдерън. Най-накрая изкопал яма, достатъчно дълбока, за да скрие дрехите си, да облече роклята си, да хвърли земята и да го потуши. После потърка ръцете си, почисти мръсотията и отново скочи в седлото.\nВ този момент котаракът изпищя и посочи откъде скачат, а Алехандро видя, че войниците се появяват в края на гората. После развърза коня си и се втурна дълбоко към дъбовете. Движеха се под тях и въздухът остана спокоен, а вятърът не ги притесняваше, но погледна назад, Алехандро видя, че клоните се разбъркаха, пръчките и листата излетяха от земята, въртящи се в урагана, който започваше. За момент дори спря коня, очарован от фунията. Скоро след дъбовете се издигаше истинско торнадо, вдигайки тежки камъни, като сухи листа. Ловните кучета забавиха гребците си близо до дъбовете и вихреха, когато вихрушката се завъртя около тях. Изплашените коне се носеха и се издигаха на задните си крака.\nАлехандро тихо благодари на този вятър и поведе коня си по пътеката. Те вече не спираха, препускаха през цялата гора и скоро се озоваха на ръба на гората от другата страна. Но дори и там те не спряха, но продължиха да галоп, докато не бяха сигурни, че никой не ги следва.\nСпалиха се точно под звездното небе, на тревиста скала на високо английско крайбрежие. През пролива беше Франция. На сутринта се събудиха и погледнаха към брега, а в далечината се виждаше и той се обърна към Алехандро, докато се обаждаше вкъщи, роден и надежден.\nАлехандро спеше добре и започна да слага скромни вещи с подновена сила. После пъхна чантата за пътуване и изведнъж му се стори, че в нея липсва нещо. Още веднъж провери съдържанието, осъзна, че е оставил нещо.\nТой остави книгата си на мъдрост, забрави я на масата в каменната къща на майка Сара. Но тя не можеше да се върне след нея.\nБеше горчиво за него да мисли, че важна част от живота му е завинаги в миналото. Остава само да се надяваме, че човекът, който е намерил книгата, ще я използва разумно. Алехандро скочи в седлото, помогна на Кат, отново седна пред себе си и завъртя коня си към Доувър, където щеше да прекоси пролива.\nИ къде за тях най-после трябваше да започне нов щастлив живот.\nБлагодарим ви, че изтеглихте книгата в безплатната електронна библиотека Royallib.ru\nОставете преглед на книгата\nВсички авторски книги\n Мики Рууни е американски комик (1920-1992 г.). (Оттук нататък - бележка на преводач.)\n Карим Абдул-Джабар, истинско име: Фердинанд Люис Алсин-Дор, по-известен като Леу Алсиндор (роден през 1947 г.), професионален баскетболист.\n Галенос Клавдий (131-201 г.) - след Хипократ най-известният доктор на античността. Практикувал е в Александрия и Рим. Автор на работи по анатомия и физиология.\n Джудит Мартин (родена: Джудит Пърлман) (родена през 1938 г.) е американски журналист, известен повече като псевдоним Мис Манерис, автор на книга за етикета\n Това се отнася до договор от около 711 г. между католическата църква, евреите и мюсюлманите за религиозната толерантност, който съществува до 1492 г.\n Джими Дюранте (1893-1980) - американски актьор, певец и джаз музикант. Участва в радио и телевизионни предавания, участва в комедийни филми\n Майка на Бога (испански).\n В името на Отца, на Сина и на Светия Дух (латински).\n Според Фаренхайт САЩ приемат смятане. Над 35 градуса по Целзий.\n Хенри де Мондевил (1260-1320) е френски хирург. Учител по анатомия в медицинското училище в Монпелие. Медицинският офицер на френския крал Филип IV и Луи X. Той предложи раненият крайник да бъде изтеглен от тъкан, за да се намали болката и да се спре кървенето.\n Едуард Черният принц (1330-1376) - най-големият син на английския крал Едуард III и кралица Филип, бащата на английския крал Ричард II. През 1333 г. получава титлата граф Честър, през 1337 г. - херцог Корнуол, а през 1343 г. принцът на Уелс. Предполага се, че псевдонима на "Черния принц" е свързан с цвета на бронята на Едуард, за пръв път се споменава в писмения източник много по-късно, в Английската хроника на Англия от Ричард Графтън (1558).\n Съжалявам, господине, не разбирам (фр.).\n Битката на милостта (о.).\n Етел Мерман (1908-1984) - американска актриса, певица, звезда на мюзикъли в Бродуей. Заснела е в киното, включително филма на Стенли Крамер "Този луд, луд, луд свят" (1963).\n Музикално "кръгово движение" на Оскар Хамерщайн и Ричард Роджърс (1945 г.).\n Старият завет. Еремия. 08:22; 46:11\n Според популярната вяра в Шотландия, ако няколко ухапвания куче се приложат на ухапване на кучето, това ще предотврати възпаление и поглъщане и ухапването бързо ще се излекува.\n 98,6 Fahrenheit съответства на 33,3 по скалата на Целзий.\nКогато използвате този материал, свържете се със bseen2.biz (0.06 сек.)


Р. Гълъбинов: Очертава се нов външен дълг\nНачало > Статии > Интервюта > Р. Гълъбинов: Очертава се нов външен дълг\nИнтервю на Даниела Николова с Румен ГЪЛЪБИНОВ, икономист\nВ почти едно и също време Румъния и ние сме пласирали облигации. На Румъния облигациите обаче се продават на по-висока цена от тази, на която ние сме пласирали нашите. На всичкото отгоре ни се казва, че сме изпреварили Румъния, а това не е така. Може би сме по-напред от нея само по отношение на усвояемост на еврофондовете, това коментира пред Фрог нюз финансистът Румен Гълъбинов.\n- Г-н Гълъбинов, финансовият министър обяви, че теглим нов заем от 2 милиарда и в същото време на същата стойност пласираме облигации. Каква е ползата от това?\n- България емитира еврооблигации на международните пазари за 7 и за 12 г. Тези облигации са на стойност 2 милиарда евро. Международни инвеститори ги закупиха. По този начин България изтегли нов заем от 2 милиарда евро. Официално е обявено, че той ще послужи за покриване на бюджетните дефицити, както и за други нужди на държавата. Това е лимитът на външен дълг, който е гласуван за 2016 г. да изтегли България. Останалата част от лимита - 1, 4 милиарда лева - може да се изтегли като вътрешен заем. Имам съмнение дали този заем ще е достатъчен и дали няма да се наложи да има актуализация на бюджета, за да се вземе нов дълг. Тегленето на нов ще зависи от това дали ще има достатъчно приходи в бюджета, дали разходите няма да се увеличат ускорено, защото дефицитът, който има Българя е заради ускорено увеличаващите се държавни разходи. България има ръст на брутния вътрешен продукт за миналата година 3% и има дефицит 2, 8%.\n- Какво говорят тези цифри?\n- Говорят за това, че ние формално сме спазили изискванията за под 3% бюджетен дефицит. Трябва обаче да сме наясно, че има още доста дефицити в нашата икономика, които не са консолидирани и не са влезли в общия дефицит на държавния бюджет. Имаме дефицити на общините, на общинските бюджети, на общинските фирми и предприятия като Топлофикация, имаме неконсолидирани държавни фирми и предприятия като например БДЖ и НЕК.\n- Сега ли беше най-подходящият момент да се пласират тези облигации?\n- Министър Горанов каза, че сега лихвите, които плащаме по облигациите, били най-ниски. Оказа се обаче, че в почти едно и също време, с една седмица разлика само, Румъния също е пласирала такива облигации за 9 г., които са на цена като нашите 7- годишни. Освен това ни се казва, че сме изпреварили Румъния, което обаче не е така. Може би сме по-напред от нея само по отношение на усвояемост на еврофондовете. През 2015 г. ръстът на брутния вътрешен продукт на Румъния е 3,8%, а на нашия - 3%. За миналата година в класациите за конкурентоспособност Румъния е преди нас. Тя регистрира по-голям ръст на преки чужди инвестиции в сравнение с нас. В Румъния средната работна брутна месечна заплата е по-висока от при нас, средната месечна пенсия също.\n- Как оползотворяваме взетите заеми?\n- Тези 2 милиарда евро, които вземаме, са част от 8-милиардния заем. Поне така се отчита от БНБ и Министерство на финансите. През 2015 г. взехме една част, а сега - друга. Остава още една малка част да довземем през 2017 г. , която е между 2 и 2 милиарда и половина евро. Заемите отиват за покриване на държавните разходи, които са увеличени. Ръстът на увеличение на държавните разходи е по-висок през 2015 г. в сравнение с 2014 г. Една част от заема е бил похарчен по покриване на загубите от фалирането на КТБ, а другата – за покриване на увеличените държавни разходи. Миналата година не се проведе обещаната административна реформа, не се съкрати държавната администрация.\n- Не смятате ли, че ако синдиците на КТБ си бяха свършили работата, сега нямаше да имаме толкова големи държавни разходи?\n- Миналата година бе пропусната от синдиците на КТБ, те не събраха достатъчно пари. Когато една банка има проблем, Централната банка може да вземе решение да окаже капиталова подкрепа, не само ликвидна. На КТБ не се оказа обаче нито капиталова, нито ликвидна подкрепа.\n- Заговорихте за дефицитите на общините. Промяната на Закона за публичните финанси ще реши ли проблема?\n- През последните 2 години общините в България са натрупали дълг. На тях ще им се отпускат безлихвени кредити. Благодарение на тях общините ще се разплатят с доставчици, изпълнители....\n- Това няма ли да натовари държавния бюджет?\n- Разбира се. Безлихвените кредити няма да намалят държавните разходи. Така ще лъснат неконсолидираните дългове.\n- Може би ще последва нов държавен дълг?\n- Напълно е възможно. Трябва да се направи една равносметка и да се изчисли колко точно държавата е готова да финансира. Една част от причините общините да са в дефицити са европрограмите, по които общините са имали участие. Построява се нещо по дадена европрограма, което обаче не носи собствени приходи на общината и остава като неин разход. Друга причина за задлъжняването е голямото прахосничество на бюджета. Трета причина е невъзможността на общините, особено на малките, да си осигуряват достатъчно собствени приходи. В населените места, в които няма инвеститори, които да назначат работници, да плащат данъци и такси, не може да се разчита на собствени приходи. Друг проблем на общините е тяхната бюрокрация, на много места те неоснователно са си увеличили щатовете на служителите. В по-малките населени места общината се оказва най-големият работодател.


Агенти под прикритие спипаха незаконни залози на шах в градската градина на Пловдив\nMar 12, 2019 moro 3396\nПЛОВДИВ - След успешното внедряване в организирана престъпна група за незаконно организиране на народни танци,суперагенти на НАП направиха нов удар срещу данъчните измами, ощетяващи държавата с милиони и дори милиарди на годишна или може би дори на седмична база.\nСпециални агенти под прикритие се внедриха в група по шах, която съмнително се събира в градската градина на гр.Пловдив всяка събота от 10 часа, освен ако не вали.\nТук операцията е била значително по-трудна от операцията в читалището или тази на гей-круиза, където специалните агенти са се представили, че искат "ей, така да пробват". Да, правилно сте прочели - гей-круиз. Нудиският круйз е друг случай, но тази статия не е хронология на всички славни операции на агентите.\nЗа да се внедрят успешно в шах-групата е създадена операция с кодово название "Кашпировски" - името е такова най-вече за да няма нищо общо с шаха и да не се усъмни някой.\nОсвен три месечния курс по шах, който е трябвало да изкарат, на агентите са издадени фалшиви самоличности с цел да се представят легитимно за пенсионери. Също, за да се слеят с групата, съставена само от хора в третата възраст, агентите е трябвало три месеца да я карат на едната пенсия и били принудени да изгледат на запис всички серии от последната една година на всички възможни пенсионерски сериали.\nСамо желязната подготовка и спомените от круизите са направили така, че агентите да успеят да преживеят тези нечовешки условия - въпреки, че двама от тях още след първата седмица избягали във Венецуела като се самопакетирали в пратки през DHL.\nКогато моментът настъпил и агентите най-после успели да пробият плътната стена от зяпачи около дъската за шах, веднага хванали незаконно събиране на пари от участниците под предлог, че ще си поръчват по една бира. Агентите също си поръчали бира и когато тя дошла, поискали касовата бележка.\nЕдинственото, което успял да направи главатарят на престъпната група, притиснат от капана и суровия поглед на агентите било да ги прати на майната си.\nПо случая е изготвен протокол, след като бил попитан за името, предводителят на групата се представил като Намай Гати Вхутката. Поради силната липса на зъби не е ясно дали името е правилно записано в протокола на агентите и самоличността му все още се изяснява.\nКой отговор е данъчен под приктитие?\nДадоха България под наем в Airbnb за седмица на западни хипита\nПолзват Бронзовата къща за кошара на добитък под карантина\nЧовещина по Коледа: Пеевски ще услужи на Прокопиев с опела, докато имуществото му е под запор


16 факта за съня, които не знаете - Spas.bg\nНачало / Интересен / 16 факта за съня, които не знаете\nСънят е абсолютно задължителен за всеки човек. Въпреки че учените все още не са изследвали целия процес, вече знаем доста за тази дейност. Всеки бозайник, птица и повечето влечуги и риби имат нужда от сън. Безсънието носи след себе си редица проблеми, така че ако страдате от безсъние, задължително вземете някакви мерки.\nЕто 16 интересни факта за съня, които най-вероятно не знаете.\n1/ Какво се случва докато човек спи:\nмозъкът се презарежда\nклетките се възстановяват\nтялото отделя важни хормони\n2/ Нужда от сън в различните възрасти на човека:\n16 часа – бебета\n10 часа – 3-12 години\n10 часа – 13-18 години\n8 часа – 19-55 години\n6 часа – над 65 години\n3/ Мъжете сънуват други мъже 70% от времето, прекарано в сън. Жените сънуват по равно мъже и жени.\n4/ Сънуваме само хора/лица/, които сме виждали, без значение дали си ги спомняме или не.\n5/ Парасомния е вид смущение при съня, което кара хората да извършват неестествени действия, докато спят. Някои от престъпленията, извършени в това състояние са: шофиране насън, убийство, тормоз на деца, изнасилване.\n6/ 12% от хората сънуват само в черно и бяло. Този процент е бил много по-висок, но след появата на цветната телевизия повече хора започват да сънуват в различни цветове.\n7/ Да се сънува е нормално. Хората, които не сънуват имат лични проблеми.\n8/ Позата, в която спите определя личността ви.\n9/ По 1 на всеки 4 женени двойни спи на отделни легла.\n10/ Британските войници са първите, които откриват метода да стоят без да спят в продължение на 36 часа. Когато се уморят, слагат специални очила, които наподобяват блясъка на слънцето и това ги събужда.\n11/ Бозайници, които спят най-много:\nКоала – 22 часа в денонощието\nКафяв прилеп – 19,9 часа в денонощието\nМравояд – 18 часа в денонощието\nБозайници, които спят най-малко:\nЖираф – 1,9 часа в денонощието (сънят е на паузи от 5-10 минути)\nСърна – 3, 09 часа в денонощието\nАзиатски слон – 3, 1 часа в денонощието.\n12/ Когато делфините спят, само половината от мозъка им прекратява работа. Другата половина остава будна, за да регулира цикъла на дишане.\n13/ Можете да умрете по-скоро от недоспиване, отколкото от глад. Човешкият организъм може да издържи 2 седмици без храна, но 10 дни без сън могат да ви убият.\n14/ Слепите хора могат да виждат образи в съня си. Онези, които са родени слепи, усещат сънищата чрез емоция, звуци, миризма и докосване, а не чрез зрение.\n15/ 15 минути след като човек се събуди, той е забравил 50 % от съня си. След 10 минути, той е забравил 90 % от съня.\n16/ Един от всеки 50 тинейджъри все още се подмокрят в леглото по време на сън.


Диян Танев: Опашките по бензиностанциите ще бъдат ежедневие от септември! | Agri.BG\nДиян Танев: Опашките по бензиностанциите ще бъдат ежедневие от септември!\nС днешното демонстрационно зареждане на тракторите ни по бензиностанциите искаме да покажем какво ще се случи след 1 септември, когато ще бъдем задължени да имаме нивомери на ведомствените ни цистерни за горива, коментира Диян Танев, земеделски производител от Нова загора\nС днешното демонстрационно зареждане на тракторите ни по бензиностанциите искаме да покажем какво ще се случи след 1 септември, когато ще бъдем задължени да имаме нивомери на ведомствените ни цистерни за горива. Това коментира пред Фермер.БГ Диян Танев, земеделски производител от Нова загора, който се включи в демонстративното зареждане на селскостопанска техника в град Стара Загора.\n„Опашките и задръстванията по бензиностанциите ще бъдат ежедневие след 1-ви септември. Много малка част от колегите ще си позволят да монтират нивомери и ще се наложи да зареждат по този начин, а сега тук са само малка част от машините, с които земеделските производители разполагат“, обясни Диян Танев.\nПо думите на зърнопроизводителя логично е Наредбата, която задължава стопаните да се оборудват с нивомери и фискални устройства да отпадне: „Надяваме се Наредбата да отпадне – това сочи логиката на нещата. Ние си подаваме информация за обработваема площ, за заредено количество гориво – всичко е на светло: реалните ни потребности от гориво и всичко, което сме изразходили, ние го декларираме“.\nЗемеделецът разполага със 17 машини в стопанството си. Всички от тях работят в интензивните месеци и редовно се налага по две зареждания дневно на денонощие. Предвид и на ограниченията за извънгабаритната техника, както и за движението през летните месеци на тежкотоварната техника, работат ни ще бъде блокирана, посочи Танев.\nДиян Танев фермерски бензиностанции ведомствени бензиностанции акциз горива НАЗ протест нивомери


Управляващите искат: Цацаров да бори корупцията и незаконно забогателите – Vnews новини Варна – новини, скандали, анализи, коментари Управляващите искат: Цацаров да бори корупцията и незаконно забогателите – Vnews новини Варна\nАвтор Vnews, добавено на 20.11.2019 година, в категории: Властта, Коментари (0)\n„Когато обсъждахме коя да бъде кандидатурата, колегите се обединихме, че или трябва да е Сотир Цацаров, или няма смисъл да се занимаваме. Самият г-н Цацаров искаше да продължи работата си като главен прокурор, но успяхме да го убедим, че ще бъде полезен за държавата и на тази длъжност“, каза Емил Димитров- Ревизоро.\n„Изборът ни е г-н Цацаров и той е продиктуван от неговата професионална биография. Няма по-подходяща кандидатура от тази на човек, изградил се в съда, а след това заел и най-високата позиция в прокуратурата. Юридическата школовка, която дават тези длъжности, осигурява опит и преценка, която се изисква за председателското място в КОНПИ. Г-н Цацаров освен това има опита да поеме тежестта, която изисква тази длъжност, която знаете, че е много сериозна.\nПредстои тепърва да бъдат преодолени и много уточнение в закона за КОНПИ, където той може да помогне много. Освен това има висок авторитет и опит да поеме тази тежест“, заяви и юристът и зам.-председател на парламента Явор Нотев.


Продавам Едностаен апартамент, Пловдив, Смирненски 20350EUR 4562459\nоферта 53031 - Новоизграждащ се комплекс в една от най-предпочитаните и спокойни зони в града, в близост до Гребна база. Предлагаме Ви компактен едностаен апартамент, който се състои дневна с кухненски бокс, отделен кът за спане и баня с тоалетна. Степен на завършеност: стени и тавани - шпакловка, под - циментова замазка, балкони - гранитогрес, мокри помещения-замазка и мазилка, парапети по балкони - стъклени, дограма - PVC с многокамерен профил, врати - външна блиндирана, хидравличен асансьор, луксозни общи части. Сградата е с модерна архитектура, като разполага със зелени зони за отдих и места за спорт, както и търговски площи, които ще улеснят ежедневието на бъдещите собственици. Паркирането ще бъде осигурено на 100% с подземни и надземни гаражи и паркоместа. Мястото е много подходящо за млади семейства, тъй като около сградата е предназначено място за детски площадки, а в близост има голям и озеленен парк. Приложеното 3D изображение е примерно! Предлагаме варианти за разсрочено плащане, обвързано с етапите на строителството. Към всяко жилище има прилежащо избено помещение с квадратури от 2 до 6кв.м., на цени 900-2900€/брой. Съдействие за кредит от водещи банки с преференциални условия за клиенти на агенция "Кондор"!\nТози апартамент е Едностаен с площ 37 m2, типа на строителството е Тухла - нова и на етаж -и намира се в Смирненски Пловдив цената на апартамента е 20,350 EUR и публикуван е на 20/01/2021 от Кондор недвижими имоти (Агенция).