Последният войнишки император – част 3 - „Либерален преглед“\n1 1 1 1 1 Оценка 97% (7 гласувания)\nСпомен на В. Странджев от май 2000 г. Запис на касетофон.\nПрез 1946 година изкарах в Хасково последния клас на гимназията и есента се записах студент по история в Софийския университет. Бях си върнал силите, а куршумът вътре в мене не ми създаваше ядове. Настаних се под наем в един таван на улица „Аксаков“. Ходех редовно на лекции, прекарвах много време и в библиотеката – преглъщах книгите като прежаднял скитник в пустинята.\nЕдна вечер, в края на трети курс, си поканих гости на тавана да се почерпим. Дойдоха десетина души, запалиха по цигара и в стаичката стана лисичарник – капандурата не смогваше да изтегли дима.\nДокато режех салатата, един от колегите, беше ми адаш, се загледа в рафта с книги, измъкна една брошурка, зачете се и изведнъж подвикна:\n– А, какво виждам? Автор Богдан Филов – „Римското владичество в България…“ Това не е ли забранена литература?\n– Не е моя – промърморих. – Останала е от хазяите.\n– Трябва веднага да я изгориш – обади се някой.\n– Богдан Филов беше гад, но научните му трудове не трябва да се забравят – казах, – а после измъкнах книжката от ръцете на адаша и я върнах на мястото и.\nНикой повече не отвори дума за забранената литература. Продължихме да си пием и бъбрим глупости.\nГостите си тръгнаха посред нощ. Оставих масата неприбрана и си легнах, ама сън не ме ловеше.\nПо някое време призори се вдигнах като сомнамбул, измъкнах книжката на Филов, прегънах я надве и я скрих под една разкована дъска на дюшемето. Чак тогава заспах спокойно.\nНе беше минал и час, събуди ме думкане на вратата. Отворих, прозявайки се. В коридора стояха двама униформени милиционери и един цивилен с бомбе. Бутнаха ме те навътре, извиха ми отзад ръцете и ги закопчаха с белезници. Цивилният влезе в стаичката, огледа се и веднага се насочи към рафта с книги. Взе да ги вади една по една – разлистваше ги набързо, а после ги хвърляше на пода. Когато изпразни цялата ми библиотека, ме погледна студено и попита:\n– Други книги имаш ли?\n– Не, за съжаление – отвърнах.\n– Дай ги или ще те арестувам! – каза цивилният.\n– Това са всичките – вдигнах рамене.\nМъжът свали бомбето си, почеса се по плешивото теме и каза тихо на милиционерите:\n– Водете го, ама му свалете белезниците, да не правим циркове по улицата!\nТръгнах пред него. Заведе ме в голяма светла стая. Вътре на дървени столове седяха един униформен и мъжът с бомбето, който ме арестува.\nЧовечето ме накара да легна по корем върху ниска, равна пейка.\n– Ще броиш на глас – каза, – от едно до петдесет!\nИ ме удари по петите с гумен бич. Толкова ме заболя, че веднага разбрах какво се иска от мене и викнах:\n– А така – ухили се човечето и пак ме прасна по табаните.\n– Две… Три…\nНаправо си крещях. Когато стигнах двадесет и пет, милиционерът спря, за да си избърше потта и каза:\n– Айде сега признавай си всичко, иначе ще караме до петдесет.\n– Не знам какво да признавам – промърморих.\nИ пак се почна. До 50.\nСлед последния удар човечето ми посочи с бича една врата и каза:\n– Е там е банята. Отивай да се лекуваш и ако до един час не си се оправил, ще те оставим да спиш тука на голия цимент.\nОпитах се да стъпя на крака, но ме преряза болка и паднах на колене. После тръгнах на четири крака. Докато се влачех като пребито куче, табаните ми се подуха – все едно са ги напомпали с въздух.\nВ банята трима набори вече се лекуваха – бяха насядали около дебел маркуч с ледена вода, поливаха си стъпалата и ги пошляпваха с длани. Наредих се до тях.\nСлед около час и нещо отокът ми поспадна. Върнах се в светлата стая при милиционерите.\n– Тичай на място – заповяда цивилният, – да видим дали си се излекувал!\nЗаподскачах аз от крак на крак, като успявах някак да запазя равновесие.\n– Боли ли? – попита ме биячът.\n– Много – признах си. – Преди Девети са ме били полицаи, ама не болеше толкова.\n– Какво, какво? – надигна глас цивилният.\nУсетих се, аз че съм изръсил голяма глупост, но\nвече беше късно.\n– Ти подиграваш ли ни се? – продължи оня. – Какви полицаи си сънувал, виж се, че още имаш жълто по устата.\nРеших да не се обаждам повече.\nЦивилният разпореди на човечето:\n– Прибери го в клетката, докато го проверим!\nВърнаха ме в килията. Другите момчета вече бяха ги пуснали. Седнах на пода и взех да се бия по главата. Що ми трябваше да се хваля какъв съм герой? Ако не си бях отварял голямата уста, щях да съм се прибрал по живо по здраво вкъщи и толкоз.\nСлед около два часа един мустакат милиционер отключи клетката, а щом срещна погледа ми, козирува уставно и каза:\n– Другарю младши лейтенант, разпоредено ми е да ви закарам до вашия дом с кола. Явно е станало някакво недоразумение…\nОт тия думи разбрах, че някъде има мое досие, в което пише кой съм и какъв съм. Иначе как мустакатият милиционер щеше да научи, че съм с офицерско звание от армията.\nКолата ме остави точно пред входа на моята кооперация. Беше към 4 през нощта. Пих вода, похапнах и се проснах на леглото.\nНа другата сутрин мъжът с бомбето пак се появи пред вратата ми. Този път беше много любезен. Водеше трима цивилни.\n– Другарю Странджев – каза, – трябва да извършим формален обиск, за да докажем, че сте невинен. Само така ще може да потърсим сметка на доносника, който ви наклевети.\nОбискът хич не беше формален. Още на петата минута мъжете откриха разкованата дъска на пода, надигнаха я и измъкнаха брошурката на Богдан Филов.\n– Не ви е срам! – просъска в лицето ми оня с бомбето. – Герой от войната… Арестувам ви за укриване на забранена литература.\nЗакопчаха ме с белезници и тоя път не ги свалиха преди да излезем на улицата.\nДва дни по-късно – на 24 април 1949 година, се озовах в трудово-възпитателното общежитие до село Богданов дол, Пернишко. Закараха ме там с още 6 души в закрита камионетка. Посрещна ни началникът на лагера майор Гершанов. Строи ни пред караулното, запали цигара и взе да ни привиква един по един. Щом дойде моят ред, ме попита:\n– Студент съм – отвърнах.\n– За какво си тука?\n– Не знам – вдигнах рамене.\nКато чу това, Гершанов замахна и ми зашлеви един шамар по врата.\n– Я върви в оная барака – каза, – да си припомниш защо са те пратили при мене.\nВ бараката ме чакаха двама старшини. Още на прага единият ми направи подсечка, а щом паднах и двамата взеха да ме ритат, където сварят.\nПо-късно разбрах, че такъв е обичайният ритуал за посрещане на новодошлите.\nПървите три месеца работих в мината като кукар – бутах и закачах вагонетки по 12 часа на ден. Който не си изпълнеше нормата – хвърляха го в карцера или стоеше прав с вдигнати ръце до караулното.\nВ барака за 30 души спяхме точно 100 лагеристи – натъпкани като сардели. Повечето от тях бяха николапетковисти и анархисти. Имаше доста царски офицери и свещеници. През юли дойде и група младежи, които не бяха плакали достатъчно след смъртта на Георги Димитров. Викахме им гробарите.\nВ лагера нямаше баня. Миехме се на една помпа със студена вода. Всички бяхме въшлясали и се наложи да ни докарат парна машина да ни обезвъши.\nХрана ни даваха, колкото да не умрем. Дневната ни дажба беше килограм черен хляб. Само на копачите в забоя се полагаше по хляб и четвърт.\nВ средата на лагера имаше масивна сграда с голяма зала с дюшеме. Викахме и „палата“. Беше цялата белосана с вар. Там всяка неделя ни изнасяха превъзпитателни лекции и ни информираха какво е политическото положение. Двама милиционери специално следяха някой лагерник да не заспи. Заспиш ли – хайде в карцера.\nЕдна неделя веднага след лекцията ни изкараха да копаем канал зад селото. Опънаха конец и ни разредиха по двойки през десетина метра. За ортак ми се падна Фердинанд Серафимов – 40-годишен слаботелесен мъж, вечно усмихнат, с фини пръсти, които нищо друго не бяха държали, освен кларнета в Царския симфоничен оркестър.\nАз хванах кирката, а Фердо изхвърляше с лопата пръста. Работехме голи. Слънцето здраво напичаше. Не бяхме изкопали и три метра дължина, когато кларнетистът намери нещо на дъното на канавката и го вдигна пред очите си.\n– Виж – каза, – какво изрових.\nМежду пръстите си държеше посивяла от времето монета. Взех я, да я огледам. Върху нея ясно личеше ликът на римски император. Сърцето ми веднага се разтупка.\n– Фердо, имаш ли ми доверие? – попитах.\n– Имам ти – отвърна той и се усмихна.\n– Това е ценна римска пара – казах. – Аз събирам такива. Ако ми я дадеш, ще ти я платя, когато излезем… Колкото и да струва.\n– Добре, давам ти я – засмя се пак Фердинанд.\n– Благодаря – рекох и пуснах монетата в джоба си.\n– Обаче, ако е ценна, милиционерите ще ти я вземат – предупреди ме кларнетистът. – Нали ни пребъркват.\n– Ще я скрия на сигурно място – казах, а после измъкнах парата от джоба и я сложих в устата си.\nПродължихме да си копаем – ни лук яли, не лук мирисали.\nСпестих на Фердо дребната подробност, че монетата е златна. Мислех да му я покажа, след като я лъсна – в целия и блясък. Но той така и не разбра, че е намерил ауреус. Десет дни по-късно един надзирател го застреля при отдушника на мината. Застреля го в гръб, за да докладва, че лагеристът е направил опит за бягство. А всички знаеха, че милиционерът му има зъб – не за друго, просто го дразнеше безпричинната усмивка на кларнетиста.\nТочно девет месеца държах ауреуса в устата си, до дясната буза. Изваждах го само докато се хранех. От слюнката патината падна и той грейна като нов.\nПрез цялото това време добре опознах владетеля, чийто профил беше изсечен на монетата – Марк Аврелий Карин, последния войнишки император, управлявал Рим от 282-ра до 285-а година. Той ми се явяваше често. Обикновено беше надменен и заядлив, ала понякога се размекваше и изпадаше в откровения. Говореше бавно и басово. Никога не се усмихваше. Имаше вид на пехливанин – беше набит и як, с къса подстрижка и гъста къдрава брада. Обичаше да повтаря, че никога не е губил битка. Разказваше как е потушил размириците в Галия и Британия, описваше с подробности похода си до Рейн и победата над квадите.\nКогато му се оплаквах колко ме тормозят, император Карин махваше с ръка и казваше:\n– Какво знаеш ти?\nВ началото на август 49-а ме преместиха на работа в местната тухларна. Там правехме тухли на ръка по най-първобитен начин. Нареждаха ни около един тезгях два на два метра и тъпчехме глината в калъпи, които после изнасяхме да се сушат на слънце. За нашата група от седем души нормата беше 4000 тухли на ден и трудно се справяхме.\nПрез ноември ме направиха количкар. Влизах в пещта, натоварвах горещи тухли на количката и после ги изкарвах на рампата. От сутрин до мрак. Работех гол – само с една препаска, ръкавици и червената студентска шапка на главата. Зимата се случи мразовита. От адския пек в пещта излизах навън, където беше кански студ.\nТака тялото ми се кали като стомана.\nПрез целия престой в лагера дори веднъж не се разболях – и слава Богу, защото там не ни се полагаха лекарства.\nЕдна сутрин се подхлъзнах и обърнах пълна количка с тухли, затова не смогнах да си изпълня нормата. Още същата вечер се озовах в карцера – стаичка, вкопана в близкото дере, голяма колкото кочина. Стените и бяха иззидани от тухлите, които вадех от пещта. Нямаше прозорци, а въздух влизаше вътре само през процепа под дъсчената врата. Подът беше от вледенена кал. За да не замръзна и аз, започнах да крача в кръг – като вълк в клетка.\nПо някое време се появи император Карин. Седна на земята, точно по средата на карцера. Явно не изпитваше студ.\n– Чувстваш се унизен, нали? – подпита ме той.\n– Да – отвърнах ядно. – Защото жертвах живота си за новата власт, бих се геройски и вярвах, че ще се възцари мир и справедливост. Какво стана? Тия, дето се криха под полите на майките си, сега са ме заключили в едно мазе. Не е честно.\n– Властта е най-великото удоволствие – императорът се засмя за пръв път, откакто го познавах.\n– Който я е вкусил, е готов на всичко, само и само да я задържи за себе си. Вече не го интересуват чест и справедливост, а мисли само за тези, които могат да му я отнемат. А такива обикновено са хората като тебе – хора, способни на геройски подвизи.\n– Аз си мисля, че властта е отговорност и грижи – казах.\n– Повярвай ми – усмихна се пак Карин, – няма нищо по-сладко и опияняващо от нея. За първи път го осъзнах след победата ми над квадите, когато сенатът ми организира триумф. Тогава влязох в Рим на златна колесница, теглена от четири бели коня. Бях облечен с пурпурна туника и пурпурна тога. В ръката си държах скиптър от слонова кост, със златен орел на върха. Целият град излезе да ме приветства. Тълпите крещяха възторжено името ми, войниците пееха. Храмовете бяха отворени, а улиците – накичени с цветя. Шествието мина по Виа Сакра и се изкачи по хълма към Капитолия. После принесох в жертва бял вол пред храма на Юпитер… Но през цялото време, докато процесията се движеше, зад мене в каляската стоеше един роб. Той държеше над главата ми лавров венец и нашепваше: „Помни, че си смъртен! Помни, че си само човек!“\n– Какъв е тоя роб? – прекъснах императора.\n– Сенатът го назначава – отвърна Карин. – Такава е традицията. По време на триумфа го чувах ясно, но бързо забравих думите му. След като станах пълновластен господар на света, опитах да открия и нещо друго, което да ме развълнува. Всяка вечер преспивах с различни жени, девет пъти се жених и развеждах. Канех в двореца музиканти, мимове и поети. Вкусвах екзотични блюда от всички краища на земята и ги поливах с уханни вина. Печелех и губех на хазарт купища пари… Но нищо не можеше да ме трогне. Чак когато Юлиан – губернаторът на Панония, поведе войска срещу Рим, за да седне на трона ми, чак тогава – след като го победих в битка, отново се почувствах удовлетворен и щастлив.\n– А после? – попитах.\n– После водих нова битка – въздъхна императорът. – Срещу Диоклециан. И го победих на бойното поле, но продажните преториански стражи ме заклаха, за да сложат него на трона.\nСпрях да крача и погледнах императора в очите. Признавам, че хвалбите и помпозният му тон ме бяха подразнили. Зададох му въпрос:\n– А защо ти, владетелят на света, прославен в толкоз битки, седиш сега с мене в тая тясна, хладна дупка – вместо да се излежаваш на слънчевите плажове на Острова на блажените и да беседваш премъдро с останалите герои?\n– Значи знаеш къде ме стяга сандалът – каза Карин. – Сигурно се досещаш и за причината – Сенатът не ме удостои с достойно погребение и ми наложи най-жестокото наказание – проклятие на паметта. Затова съм тук, на дъното.\n– И докога ще бродиш така? – попитах.\n– Не зная – вдигна рамене Марк Аврелий, – но се надявам, че все някога някой мъж, посветен в ритуалите, ще преведе сянката ми до остров Елизиум и ще намеря там покой.\nДори кучешкият студ в карцера не успя да ме разболее. На другия ден отново подкарах количката.\nПрез март 1950 година закриха лагера в Богданов дол и ме пуснаха на свобода. Чак тогава разбрах, че съм изключен от университета. Забраниха ми да стъпвам в София и ме въдвориха в Тополка.\nНамерих хана запустял, потънал в паяжини. Не можех да го отворя – вече нямаше частници. Опитах да си намеря работа, но никъде не ме взеха, защото бях враг на народа. Добре, че получавах пенсия на военен инвалид – тя ме хранеше.\nОказа се, че на село още помнят императорския ми прякор и умението да надушвам златото. Не се мина много време и взеха да ме посещават иманяри от цяла България с примамливи предложения. Затова пак тръгнах да обикалям археологическите обекти, а после пращах там копачите с точни инструкции къде да намерят съкровища.\nИ златото потече. Само ауреусите заделях за колекцията си, с другите монети търгувах.\nИмах достатъчно време да се самообразовам. Най-важните книги за историята изчетох на руски. После се наложи да науча латински. Получавах редовно най-новите нумизматически каталози, продавах монети на колекционери от Австрия, Германия и Швейцария. Осигурих си достъп с подставени лица до най-големите европейски аукциони.\nТака в началото на 70-те за мене работеше цяла мрежа от добре организирани иманярски групи. Чак тогава спрях да обикалям крепости и могили. Нямаше нужда да захранвам копачите с информация – те бяха толкова много, че ровеха наред и ми показваха всичко, което са намерили.\nКогато се почувствах достатъчно богат, издирих сина на Фердинанд Серафимов. И той като баща си беше станал музикант, само че свиреше не на кларнет, а на обой. И не в царския, а в държавния симфоничен оркестър. Запознах се с младежа след един негов концерт в зала „България“. Казваше се Александър. Щом разбра, че сме били заедно с Фердо в Богданов дол, ме покани да му гостувам още на другата вечер.\nЕдва открих апартамента му в лабиринта от блокове. Живееше в гарсониера с жена си и двете им малки деца. Поканиха ме да седна на разтегателна маса в голямата стая. Бяха се постарали – на трапезата имаше всевъзможни блюда.\nАлександър ми наля домашна ракия. Вдигна наздравица и каза, че никога няма да забрави деня, в който е станал първокласник. Точно тогава, на 15-и септември, дошли да арестуват баща му. Отвели го, облечен в най-официалния му костюм. После младежът изведнъж млъкна – сякаш буца заседна на гърлото му.\nДумата взех аз.\n– Виж, Сашо – рекох, – мислех да ти спестя някои неща, за да не си разваляме настроението, но по-добре е да научиш истината.\nИ му описах тормоза в лагера и разказах как са убили Фердо при отдушника, само защото не можеше да крие усмивката си.\nАлександър Серафимов беше чувствителна натура. Не можа да се сдържи и се разплака, като остави сълзите да се стичат по бузите му.\n– Извинявай, че те натъжих – потупах го по рамото. – Всъщност, причината да те издиря и да дойда у вас е друга. В лагера баща ти намери една римска монета и ми я даде, а аз му обещах да я платя, когато имам възможност. Позабавих се, но монетата е много ценна и от години заделям пари за нея. Сега си връщам дълга.\nКато казах това, сложих на масата един пакет, увит във вестник „Работническо дело“, притегнат с бял объл ластик. Развързах го. Вътре бях наредил шест пачки с десетолевки.\nСашо се опули и попита:\n– Значи тия пари са за мене?\n– Да – отвърнах. – Толкова струва по каталог един златен ауреус на император Марк Аврелий Карин. Можеш да провериш.\nМладежът обърна на екс ракията си и се ухили:\n– Никога не съм виждал толкова пари накуп. Аз получавам 150 лева заплата.\nСтанах, наговорих разни любезности за довиждане и си тръгнах.\nКрай на записа със спомени на В. Странджев от май 2000 г.\nЛинейката закара бай Васил в Хасковската болница приблизително два часа след прострелването му. Още същия ден го оперираха.\nВечерта успях да вляза при хирурга. Попитах го как е минала операцията.\n– Аз си свърших моята работа – каза той, – но раната е много лоша. Не ни остава друго, освен да чакаме и да се надяваме.\nИмператора живя още шест дена. Почти през цялото това време беше с ясно съзнание и можеше да поддържа разговор. Издъхна в събота, на 31 август вечерта.\nОт полицията казаха, че съдебните медици ще задържат няколко дни тялото му, защото имало образувано дело за предумишлено убийство. Още на другия ден в Тополка пристигнаха два буса с криминалисти от София. Те опънаха полицейски ленти около къщата на бай Васил и цяла седмица издирваха вътре улики. Ползваха и металотърсачи, но така и не разбрах дали са открили нещо. На два пъти ме разпитваха и след моите показания обявиха Бангьоза за общодържавно издирване.\nВестниците и телевизиите обърнаха твърде много внимание на смъртта на Императора. Какво ли не се изписа и наговори за него. Почти всички журналисти тръбяха, че той е бил босът на иманярската мафия в България.\nПогребението се отложи чак за 9-и септември 2002-ра – точно на тая дата бай Васил щеше да навърши 76 години.\nНа гробището в Тополка се стече много народ. Може би си внушавам, но останах с впечатлението, че разни непознати втренчено ме следят с поглед.\nПогребахме бай Васил до жена му. Не останахме дълго до пресния насип, защото заваля проливен дъжд.\nПосле, докато се гощавахме за Бог да прости, на масата до мене уж случайно седна Методи Ананиев – Махалото – един от тримата колекционери, които познавах от сбирката в Монтана.\n– Здравей, Юлиане – каза. – Не е добре да ни виждат заедно, затова ще карам направо. Успях да се видя с Императора в Хасковската болница. Той спомена, че ти ще завършиш колекцията му. Нали така?\n– Това означава, че още от утре аз, в комбина с Попа и Ухото, започваме да издирваме златна монета на Силбаннак. Когато я намерим – може да е и след десет години, тримата заедно ще дойдем при тебе, за да я разменим с една тежка торба, оставена на място, където само ауреусът може да те заведе. Нали така?\n– Да – отвърнах, без да си давам сметка, с какво се захващам.\n– Значи се разбрахме – потупа ме приятелски по рамото Махалото, после стана, взе си пластмасовата тарелка с варено жито, кимна за довиждане и си тръгна.\nПрез прозореца видях, че двама мъже го посрещнаха, когато излезе навън. Разпознах ги – бяха Ухото и Попа. Тримата колекционери заедно се качиха в един черен автомобил.\nОще на другия ден след погребението тълпи иманяри атакуваха Тополка, защото се беше разнесъл слухът, че Императора е закопал имането си край селото. Малджии надупчиха като швейцарско сирене близките околности. Хлебарницата и смесеният магазин едва смогваха да изхранят брадясалите, недоспали мъже, които излизаха от гората.\nЕдна нощ ме събуди звън на счупено стъкло. Отидох в стаята, която гледаше към двора, дръпнах пердето и вперих очи навън, без да паля лампата. Видях, че в хана и къщата на бай Васил просветват фенерчета – там бяха проникнали поне десетина души. Докато се чудех какво да правя, точно под прозореца ми се появиха трима мъже с челници и започнаха да изследват с металотърсач градината, като безогледно ми тъпчеха доматите. Събрах кураж, отворих джама и подвикнах:\n– Разкарайте се или ще повикам полиция!\nЕдна от светлинките долу се вдигна и ме заслепи. Чу се глас:\n– Даскалче, прибирай се вътре и си налягай парцалите!\nТова ме вбеси. Качих се на тавана. Там, върху една греда под керемидите, криех пушката помпа, която Императора ми беше дал. Свалих я, забърсах я от паяжините и хукнах надолу. За патроните се наложи да слизам до мазето. После проверих оръжието и го заредих. Подадох се пак през прозореца.\nТримата мъже още сновяха напред-назад из градината ми.\n– Разкарайте се от двора ми – креснах, – иначе ще ви застрелям!\nОтдолу ме напсуваха и продължиха невъзмутимо да се разхождат.\nПрицелих се и пуснах два куршума над главите им. Шумът на пушката беше оглушителен като топ. Мъжете залегнаха, а после се изнесоха на прибежки. Докато се прехвърляха панически през оградата, не се сдържах, надвесих се през перваза и им извиках:\n– Ако се върнете, ще гърмя на месо! Аз съм офицер от запаса и имам достатъчно муниции.\nПосле ме обзе страх. Затворих прозореца, дръпнах пердето и седнах разтреперан на дивана.\nКогато се поуспокоих, звъннах в полицията и казах, че съм видял как крадци влизат в съседната къща.\n– Може би още са там, още са вътре – добавих.\nЗатворих телефона и осъзнах, че щом съм повикал полицията, не е добре да държа в къщата си оръжие, с което скоро е стреляно. Със сигурност изстрелите бяха събудили жената и децата – те можеха всеки момент да се вдигнат от леглата, затова трябваше да действам бързо. Реших да скрия пушката и кутията с патрони в партизанския тунел – не се сещах за по-сигурно скривалище. Докато тичах надолу, взех прожектора от долапа под стълбите. Преместих кацата в мазето и слязох решително в дупката.\nВъздухът в подземието беше влажен и тежък. Мислех да оставя пушката и да се кача обратно, но открих пресни следи от обувки. Явно полицаите наскоро бяха претърсвали тука и можеше пак да се върнат. Не ми оставаше друго, освен да стигна до края на тунела. След проливните дъждове през последната седмица долу се беше разкаляло и отвсякъде шуртеше вода. Колкото и да бързах, ми трябваше доста време, за да се добера до каменния процеп над дерето. Щом стигнах там, си свалих потника, забърсах отпечатъците по пушката и я хвърлих в гъсталака. После поех обратно, вече по-спокойно.\nДокато осветявах с прожектора мокрите стени на подземието, се чудех дали ченгетата от София с техните металотърсачи не са открили вече златото на Императора.\nУспях да се изкъпя в банята и чак след това на улицата пред нас спря една патрулна кола. Слязох да посрещна полицаите. Те установиха, че външната врата на хана е разбита и съставиха протокол, който аз подписах като свидетел.\nПреди да ме пуснат да си легна, единият от тях ме попита:\n– А чухте ли изстрели снощи?\n– Да – казах. – Надолу по дерето гърмяха някакви бракониери.\nНа другия ден, когато се прибрах от работа, заварих пред нас двата буса на софийските ченгета. На пейката пред хана, видимо разстроен, пушеше цигара от цигара синът на бай Васил. Каза ми, че предната нощ някой е откраднал трупа на Императора. Не можех да повярвам и следователят ме закара до гробището с едната служебна кола.\nУверих се с очите си – гробът на бай Васил зееше празен. Вандалите бяха отмъкнали тялото му заедно с ковчега.\n– Това явно е работа на иманяри – обясни ми ченгето. – Мислели са, че златото му е закопано с него… – После ме погледна втренчено и каза: – Ние обаче имаме свидетелски показания, според които, точно вие укривате колекцията на Императора и всичкото му злато. Ако ни ги предадете, обещавам да не повдигаме обвинение срещу вас.\n– Нямам представа за какво говорите – вдигнах рамене.\n– Така ли? – присви очи полицаят. – Лесно ще го проверим. Обаче, ако ме лъжеш, ще те вкарам в панделата.\n– Проверявайте – казах и посочих осквернения гроб, – щом си нямате друга работа.\nОще на следващата сутрин ми връчиха заповед за обиск и тумба полицаи нахлу в къщата ми. Обърнаха всичко с главата надолу. Провериха с металотърсач подовете и стените, а после и целия двор. Не откриха нищо и определено се ядосаха.\nНа другия ден ме закараха в София и ме подложиха на разпит с детектора на лъжата. Повечето от смислените въпроси се въртяха около това дали знам къде е златото на императора.\n– Не, не – отговарях и казвах самата истина.\nНакрая ме пуснаха да си вървя на село и дори не ми се извиниха.\nТленните останки на бай Васил така и не бяха открити.\nВ началото на октомври неговият физически убиец – Бангьоза, се предаде доброволно в полицията, като направи пълни самопризнания. Защитата му пое виден столичен адвокат, който разпалено обясняваше в съда, че клиентът му е бил подложен на постоянен тормоз и че Императора се е отнасял с него като с роб.\nОказа се, че Бангоза е извършил убийството в състояние на афект, след като е разбрал, че Васил Странджев е преспал с любовницата му – някоя си Мара от съседното село, която беше доведена да свидетелства и потвърди думите на обвиняемия. За първи път по време на процеса чух за тоя любовен триъгълник. Останах с впечатлението, че историята е съшита с бели конци, макар че Императора, въпреки своите 76 години, имаше славата на потентен мъж и жените още го харесваха.\nВерсията, че убийството е подбудено от вероятен поръчител, така и не беше разследвана.\nСлед законните обжалвания последната инстанция осъди Бангьоза на 12 години затвор. Той излежа седем. Веднага щом го пуснаха на свобода, си купи къща с три декара лозе в едно село до Ивайловград.\nИманярските набези срещу Тополка постепенно оредяха. В къщата на Императора и общия ни двор повече никой не посмя да припари, защото се беше разчуло, че стрелям на месо по неканени гости.\nЖивотът ми пое пак по старите си коловози, но имах едно наум, че някой ден тримата колекционери може да ме потърсят. На няколко пъти слизах в партизанския тунел, опипвах го педя по педя, но така и не намерих някакво скривалище. Даже купих алпинистко въже, пуснах го от скалния процеп на изхода и слязох по него чак долу до дерето. Търсех някакъв знак по каменната стена, но нищо не открих. Прибрах си обаче пушката – едва я намерих в гъсталаците. После тръгнах по течението на рекичката, качих се на пътя при моста и се прибрах вкъщи. Минах пак през тунела и изтеглих горе въжето, за да си имам винаги резервен път за бягство.\nЕдна вечер в края на октомври пред къщата ми спря кола и някакъв мъж похлопа на портата. Слязох да отворя. Беше един от иманярите, с които се запознах в Монтана.\n– Здравей, Юлиане – поздрави той. – Помниш ли ме? Аз съм Цеко от Арчар.\n– Помня те – рекох. Нямаше как да забравя циганина, който се хвалеше, че лично е разбил 108 римски саркофага.\n– Идвам при тебе за една услуга… – каза Цеко. – Може ли да вляза за малко?\n– Заповядай – поканих го неохотно.\nСеднахме в хола.\n– Да почерпя една бира? – попитах.\n– С кола съм – завъртя глава циганинът, а после протегна напред черната си длан, върху която блестеше един ауреус. – Моля те – каза, – хвърли едно око на тая монета.\n– Не – вдигнах ръце. – Не се занимавам с такива работи. Не съм нумизмат.\n– Императора ти имаше доверие. И аз ти имам доверие – усмихна се Цеко. – Провери само дали тоя ауреус е истински и веднага си тръгвам.\nЗагложди ме любопитство. Взех монетата в ръка – беше с лика на Комод. Подържах я малко, чукнах я театрално с показалец и я върнах на иманяра с думите:\n– Фалшива е.\n– Браво. Позна – каза циганинът. – Това е най-доброто менте на Комод в България. Трима експерти я гледаха и се подлъгаха.\n– Виж, Цеко – усмихнах се криво. – Втори път ме проверяваш…\n– Вече ти имам пълно доверие – каза иманярът, бръкна в джоба и извади още един излъскан ауреус. – Ето за тая монета съм дошъл. Много е рядка, много е скъпа. Моля те, Юлиане, кажи си мнението за нея.\nБях се хванал на хорото. Нямаше измъкване. Взех парата в ръка и я огледах. И я опипах. Не успях да разчета името на императора, не разпознах профила му, разбрах само, че монетата не е фалшива.\n– Истинска е – отсякох. – Сигурен съм.\nЦеко се ухили до уши, прибра си ауреуса в джоба и остави върху масата двеста лева.\n– Ето ти хонорара – промърмори и стана да си ходи. – Ти си най-добрият. На твое място щях да стана милионер.\nИзпратих циганина до улицата. Преди да се качи на колата си, той се обърна, смигна ми и каза:\n– Предполагам, знаеш, че Попа, Махалото и Ухото си развързаха кесиите и накараха всички иманяри в България да издирват под дърво и камък ауреус на Силбаннак. Ти добре познаваше Императора.\n– Цеко, казах ти, че не събирам монети и делата на иманярите не ме интересуват. Довиждане и приятен път!\nЦиганинът запали и си тръгна. Така и не разбрах дали някой го беше изпратил да ме подпитва за Силбаннак, или той просто си клюкарстваше. След посещението му обаче при мене заприиждаха лавинообразно иманяри и нумизмати от цяла България. Носеха ми всевъзможни монети, за да ги проверявам дали са фалшиви. Оставяха ми немалко пари и работата на експерт взе да ми се услажда.\nМеждувременно продължавах усилено да се образовам, като четях книги, свързани с нумизматиката и древната история. Най-вече се интересувах от войнишките императори. За повечето от тях имаше предостатъчно информация, Силбаннак обаче си беше пълна загадка за науката. Оказа се, че никъде в историческите извори дори не се споменава името му. Съществуването на този узурпатор се доказва чак през 1937 година, когато в Лотарингия откриват негова сребърна монета (антониниан). Тъй като тя била уникална, я обявили за „Светия граал на римската нумизматика“.\nМонетата попада в Бритиш мюзеум. Обнародват я през 1940 година. От едната ѝ страна е изобразен Силбаннак с корона, а от другата – Меркурий с богинята на победата в ръка.\nКато сравняват антониниана с останалите монети от Римската империя, историците стигат до извода, че вероятно узурпаторът е предвождал войска в Галия по времето на Филип Араб.\nПрез 1996-а година е открита още една сребърна пара с лика на Силбаннак. Тя се отличава от първата по това, че на обратната ѝ страна е изсечен Марс, богът на войната. Втората монета ражда нови хипотези – учените допускат, че узурпаторът вероятно е властвал в самия Рим в периода на управление на Емилиан.\nТук-там можеше да се прочете, че има сведения и за трета монета, но информацията за нея беше забулена в мъгла.\nМоже би точно тя се беше озовала в ръката на бай Васил в избата на австрийския замък…\nВ края на септември 2004-та – две години след смъртта на Императора, вкъщи се появи младеж, облечен в скъп костюм. Помислих, че е поредният начинаещ нумизмат и го поканих да влезе. Той се представи като сътрудник на Камен Кокаланов, обясни, че шефът му иска да се срещне с мене и ако съм съгласен, да уточним кога и къде ми е удобно.\nНе можах да скрия изумлението си и това предизвика усмивка върху лицето на младежа. Знаех, че Камен Кокаланов е един от най-богатите хора в България. Беше натрупал милиони от масовата приватизация и притежаваше много промишлени предприятия. Иманярите го наричаха с прякора Пора и твърдяха, че той изкупува всички по-ценни находки, като така контролира повечето копачи. Освен това Кокаланов беше успял да легализира изключителна колекция с тракийско злато. Събираше и римски, и византийски монети.\nОт тоя човек не можех да се скрия. Трябваше да науча какво иска от мене.\n– През седмицата съм на работа – казах на младежа. – Свободен съм само събота и неделя. Ако може, да се срещнем тогава.\nСътрудникът на Кокаланов се обади по джиесема на началника си и предаде думите ми. После свали телефона от ухото си и без да прекъсва разговора, ме попита:\n– В неделя, десет часа сутринта, ще ви вземе кола от вас. Става ли?\n– Уговорихме се – докладва младежът на шефа си.\nНеделята дойде. Станах рано. Обръснах се. Парфюмирах се. Облякох костюма, който Императора ми подари, за да отида при вероятния поръчител на убийството му.\nТочно в десет сутринта пред къщата ми спря сребрист ролс-ройс. Когато се появих пред портата, шофьорът излезе, отвори ми задната врата, поклони се леко и ме покани в колата. Беше двуметров негър с фуражка.\n– Господин Кокаланов ви кани на гости в дома си. Ще стигнем дотам за два часа – каза шофьорът на чист български и повече не се обади.\nСлед Пловдив се изкачихме по едно дере в Родопите. Пътят беше тесен и доста криволичеше.\nПо някое време стигнахме до пропускателен пункт с бариера. Излезе охранител в униформа, огледа ни и даде знак да продължим. След около петстотин метра стигнахме друга бариера. От двете ѝ страни тръгваха високи над два метра огради и продължаваха навътре в гората.\nИ тук ни пропуснаха без бавене.\nСлед още петстотин метра се озовахме в красив парк с ниско подстригана трева, в който бродеха на воля сърнички, а после спряхме пред едноетажна, белосана с вар постройка.\nШофьорът излезе от колата и ми отвори задната вратата, като пак се поклони.\nПред входа на къщата се появи мъж, наметнат с бяла римска тога. Беше около 65-годишен, среден на ръст. Имаше сини очи и остър нос. Стисна здраво ръката ми.\n– Приятно ми е, Камен Кокаланов – каза. – Заповядайте!\nПреведе ме през тъмен, сводест коридор. Щом го преминахме, излязохме в квадратен вътрешен двор, застлан с римски мозайки. По средата му имаше декоративен басейн с фонтан.\n– Надявам се – подхвана разговор домакинът, – не ви притесняват странните ми одежди. Нося ги у дома и се чувствам добре в тях. Въобще, цялата ми къща е една приумица. Направих я като точно копие на древна римска вила от Южна Италия. Построих я без бетон, а вътре никъде няма жици.\n– И ток? – попитах.\n– Нямам ток – усмихна се Кокаланов. – Нямам телевизия, нямам интернет. Оставям си джиесема в офиса. Отоплявам се с дърва. Вечер си светя със свещници и ставам, щом съмне.\n– Виждам, че поне вода има – кимнах към фонтана.\n– Направил съм и малък плувен басейн с парна баня, но помпите им са отвън – каза Кокаланов. – Знаете, че римляните са държали на хигиената.\nПосле попаднахме в голямо, светло помещение. Вътре имаше няколко изящни римски статуи, а на специални постаменти край стените блестяха златни тракийски ритони – бяха поне двайсетина. Минах да ги огледам.\n– Знам какво си мислите – засмя се Пора. – Наистина е егоистично да им се радвам сам на тия неща. Като оправдание ще кажа, че съм ги завещал на музея и след смъртта ми ще отидат там.\n– Прекрасни са – промърморих. – Знае ли се откъде са?\n– Не, иманярски са – отвърна Кокаланов. – Ако не бях ги купил аз, щяха да отидат в чужбина.\nНе бързах да излизам от залата, но домакинът ме подкани:\n– Да минем в трапезарията. Време е за обяд.\nОзовахме се в стая с мозайки на пода. През отворените ѝ прозорци се виждаше планината. Върху голяма дървена маса бяха подредени прибори и предястия за двама, с кана червено вино до тях.\nСеднахме, отпихме от чашите и Кокаланов попита:\n– Знаете ли си прякора, с който ви наричат иманярите?\n– Викат ви Ученика.\n– Така ли? – засмях се. – Цял живот съм бил учител.\n– Носи ви се славата – продължи Кокаланов, – че безпогрешно различавате фалшификатите. Това със сигурност дразни тези, дето ги фабрикуват.\nСамо вдигнах рамене.\n– Имам нужда от експерт като вас – каза Пора. – Предлагам ви да започнете работа при мене. С добра заплата.\n– Няма да съм ви полезен – отговорих веднага. – Аз не съм експерт. Не познавам монетите. Никога не са ме интересували. Различавам фалшификатите само по интуиция. Не мога да давам гаранция.\nВ този момент в стаята влезе девойка, облечена с туника. Носеше уханни блюда. Докато ги сервираше, се чу звън на телефон. Момичето видимо се притесни.\n– Извинете, забравих го – каза и бръкна енергично в джобчето си. Извади вибриращия си джиесем и го изхвърли навън през прозореца.\nПосле девойката побърза да излезе. Кокаланов я проследи с леден поглед, а след това се обърна към мене и попита:\n– Ако ви дам ауреус на Силбаннак, какво ще получа в замяна?\n– Не търгувам се монети – отвърнах, без да се замислям.\n– Добре – намуси се Пора. – Ще ви попитам направо. У вас ли е колекцията на Императора.\n– Не – казах. – Ако не ми вярвате, вашите хора в полицията ще го потвърдят. Там ми задава въпроси с детектор на лъжата.\n– Знам – махна с ръка Кокаланов.\nПобързах да сменя темата.\n– Благодаря за обяда – побутнах празната си чиния. – Не бях ял толкова вкусна яребица.\n– Не е яребица – усмихна се Пора, – а друго животинче. В Древния Рим са го смятали за голям деликатес. Латинското му име е глис-глис. Отглеждали са го в огромни делви, наречени глациарии. Най-вкусно е наесен, когато затлъстее. Среща се и в нашите гори. На български се казва обикновен сънливец.\n– Едно, дето прилича на плъх? Викаме му съсел – казах. – Това ли съм ял?\n– Да – отвърна Кокаланов. – Не се притеснявайте, не е отровно. Тука ми ги отглеждат…\nСтанах да си ходя. Домакинът ме изпрати до външната врата. Преди да се кача на ролс-ройса, ми каза:\n– Ако все пак колекцията на Императора попадне у вас, бъдете сигурен, че аз ще ви дам най-добрата цена за нея.\nОколо три месеца след разходката с ролс-ройс ми се обади по телефона синът на бай Васил.\n– Извинявай, Юлиане – каза, – но се наложи да продам къщата на татко. Нямах такова намерение, но ми дадоха толкова много пари, че не можах да откажа.\n– Камен Кокаланов ли я купи?\n– Да. Една от неговите фирми – отвърна синът на Императора. – Как позна?\nПора така и не се появи да си види имота, но в продължение на месец няколко души щателно изследваха къщата. После заселиха в нея един момък – Петьо. Той всячески се стараеше да ми стане приятел и денонощно ме следеше. Живя в дома на Императора цели четири години. После се запиля някъде и къщата запустя.\nЧесто препрочитах спомените на бай Васил. Бях убеден, че те могат да се превърнат в добра литература, но нелепата смърт на героя разваляше всичко. Така и не можах да им измисля един по-достоен финал и се отказах да ставам писател.\nВ една дъждовна априлска вечер на 2010 година пред къщи спря очукан голф и от него слязоха тримата колекционери – Попа, Ухото и Махалото. Докато пресичах двора, за да им отворя, краката ми се разтрепериха.\nПоканих ги в хола. Изключих телевизора и изпратих жена ми в другата стая.\n– Намерихме го най-после – каза Махалото и сложи върху стъклената масичка един златен ауреус.\nПротегнах се, взех го в ръка. Беше истински – пулсът ми се учести. Сложих си очилата да го огледам. Разпознах веднага лика на Силбаннак – не се различаваше от образите върху двата открити антониниана. На обратната страна на монетата беше изсечен богът Митра, убиващ с меча си бик – като символ на правото и космическия ред.\n– Ауреусът е истински – казах.\nНикой от тримата колекционери не реагира на думите ми. Само мълчаха и ме гледаха в очите.\nИзправих се бавно с монетата в ръка.\n– Ще трябва да ме изчакате малко… Дано се получи – промърморих.\nНамерих си челника, нахлузих го на главата, преоблякох се и тръгнах към мазето.\nКогато отворих входа към подземието, лапнах монетата.\nДолу пак се беше разкаляло. Повлякох се през локвите в очакване на чудото. Преминах почти целия тунел и когато стигнах на пет-шест метра от изхода, сърцето ми изведнъж задумка като тежка картечница. Продължих да се движа бавно напред и пулсът ми взе да се успокоява, но щом се върнах обратно – пак се учести. Спрях точно на мястото, което не даваше мира на сърдечния ми мускул. Причуха ми се далечни гласове и вой на вятър. Огледах внимателно всеки сантиметър наоколо и зърнах долу ръб на дъска. На пръв поглед ми се стори, че това е подложката на близката подпорна греда, но като разчистих пръстта, се оказа, че е част от дъсчен капак. Опитах да го повдигна, но само успях да го отлепя. Беше квадратен – метър на метър. Натрупаната върху него кал много тежеше, изгребах я търпеливо с пръсти, после подхванах с две ръце капака и го обърнах.\nЗейна дупка. От нея нахлу мощна струя свеж въздух. Насочих надолу светлината на челника – виждаше се проход, широк, колкото да се мушне човек. Седнах на задните си части и се хлъзнах като по детска пързалка.\nСлед няколко метра тунелът изведнъж се разшири. Попаднах в някаква пещера. Не посмях да помръдна, преди да я проуча с фенерчето. Беше дълга 6-7 метра, широка около три и малко по-висока от човешки бой. От двете ѝ страни, по цялата дължина, в скалата бяха издълбани пейки – съвършено успоредни и обърнати една срещу друга.\nБавно се изправих и тръгнах по средата на пещерата. Подът беше заравнен и гладък. Направих едва няколко крачки и зърнах върху една от седалките автомат калашников със затъкнат пълнител. До него лежеше войнишко кепе – избеляло и оръфано. Такива носеха в съветската армия. Викаха им пилотки.\nТръгнах пак, следвайки светлината на челника. В дъното на пещерата, на около метър над пода, беше оформена сводеста ниша. Под нея имаше барелеф на бога Митра, забиващ къс меч във врата на свещения бик. Щом видях изсечената в камъка сцена, разбрах, че съм попаднал в митреум – храм на Митра. Вече бях разглеждал подобно изображение в подземието на църквата „Сан Клементе“ в Рим, на няколко метра от гроба на Константин-Кирил Философ.\nНа пода до барелефа лежеше войнишка мешка. Дръжките ѝ бяха овързани така, че да може да се носи като раница на гръб. Наведох се и вдигнах торбата. Тежеше над десет кила. Знаех какво има в нея, но за всеки случай я отворих и надзърнах вътре – беше пълна със злато.\nПреместих нагоре светлия кръг на фенерчето. В дъното на каменната ниша зеленееше бронзова статуя на крилат мъж с лъвска глава, около тялото на който спираловидно се увиваше змия. Това също беше изображение на Митра – като върховен бог на времето. Скулптурната група включваше и един гарван вестител, кацнал до опашката на змията.\nТочно върху каменната плоча пред нозете на крилатия леонтоцефален бог блестяха 43 златни ауреуса, обърнати с царствените ликове нагоре. Лесно пресметнах броя им, защото бяха подредени на равни разстояния един от друг – в единайсет редици по четири монети, като по средата на третата колона имаше едно празно място.\nПред императорите, строени в бойна формация, лежеше една златна петолъчна звезда. Наведох се, да я огледам. Върху нея беше изсечена Спаската кула на Кремъл, а отдолу пишеше „Слава“. Досетих се, че това е орденът за храброст, връчен на бай Васил от самия маршал Жуков.\nОтстъпих крачка назад. Ясно беше, че монетите и петолъчката неслучайно са подредени така пред нозете на бога Митра. След като привикнах с блясъка на ауреусите, обърнах внимание и на странния стъклен съд, сложен на педя от тях. Той имаше характерния жълтеникавозелен цвят на стъклените изделия от времето на Римската империя. По форма приличаше на буркан. Беше пълен с пръст – натрошена червеникава пръст, като тази горе в тунела. Взех бучка от нея и я претрих между палеца и показалеца, за да се убедя, че не бъркам.\n– Най-обикновена пръст! – промърморих на глас. – Защо ли е събрана тука?\nИ тогава изведнъж осъзнах или по-скоро почувствах какво трябва да направя. Извадих от устата си Силбаннак и го сложих с лика нагоре на празното място в третата колона на императорския строй. После изсипах върху монетите пръстта от стъкления римски съд. Най-старателно я разстлах върху всичките ауреуси, включително и върху златната звезда на бай Васил.\nПокрих с червеникава пръст ликовете на непогребаните императори, осъдени на забвение.\nОще докато дланта ми беше върху златото, вдигнах поглед към бронзовия Митра. Змията около тялото на бога се завъртя, следвайки траекторията на вечната си спирала, а лъвските му очи втренчено се впиха в мене.\nУсетих световъртеж, като че бях прекалил с домашна ракия. Ластикът на челника се затегна около главата ми. Свалих фенерчето и го сложих върху каменната плоча до ауреусите. Тогава тялото ми потъна в сянката и сякаш олекна, а после се понесох с шеметна скорост нанякъде и в ушите ми оглушително засвистя вледеняващ вятър.\nПо някое време усетих, че се рея безтегловен. Отворих очи. Носех се сред непрогледна мъгла, възседнал огромен черен гарван. Перата му блестяха и бяха твърди като стъкло. Усещах с кожата си хладината им. Изведнъж с птицата излязохме от облака и слънцето ме ослепи. Примижах и наведох глава.\nЩом привикнах със светлината, видях, че летим над безкрайно поле с узряло жито. Когато на хоризонта проблесна морето, поехме надолу. Снишихме се още и тогава забелязах мъжете, маршируващи в прежълтялата нива. Бяха подредени в боен строй, в редици по четирима. На няколко метра пред тях крачеше водачът им. На главите си воините носеха блестящи шлемове. Доспехи покриваха потните им мускулести тела. Всеки от тях държеше в лявата си ръка щит, а в десницата – къс римски меч. Изключение правеше само деснофланговият в строя – той размахваше тежък боздуган. Беше мъжага, висок над два метра. Вгледах се в него – имаше профила на Максимин Трак, първия войнишки император. През двама души от тракиеца, в другия край на първия ред, крачеше голобрад момък. И неговия лик разпознах. Нямаше как да объркам Гордиан III – младежа, поставен едва 13-годишен на римския трон. После потърсих с очи и открих на мястото му в третата колона узурпатора Силбаннак. Добре помнех неговия образ от двата запазени антониниана. В края на императорския строй маршируваше Карин непобедения. Той се взираше втренчено напред, а в къдравата му брада се бяха заплели няколко осила.\nВоинското формирование стигна края на нивата, пресече един тесен коларски път и продължи марша си през пясъчна дюна, осеяна с бодливи бели цветя. Водачът на строя първи се покатери на върха ѝ, спря се там, сложи длан над очите си и загледа морето. Чак тогава видях, че това е Васил Странджев. Беше облечен със зелена войнишка униформа, препасана с колан, на който висеше нож. На краката му лъщяха черни кожени ботуши, високи до коленете. На главата си носеше съветска пилотка.\nИзведнъж откъм морето се разнесе протяжен звук на рог. Гарванът ме понесе натам. На брега, заорал корпус в пясъка, беше спрял древен едномачтов кораб. На носа му стоеше неподвижно крилат мъж с лъвска глава.\nБез да разваля строя си, отрядът на императорите премина на бегом плажа. После мъжете нагазиха във водата и един подир друг се качиха на кораба. Последен по стълбата се покатери водачът им. Веднага след това платното се разви с плющене, вятърът го изду и плавателният съд пое навътре в морето.\nС гарвана дълго следвахме курса му, кръжейки високо над него.\nПо някое време на хоризонта изплува късче зелена земя и корабът се устреми към него. Щом видяха накъде отиват, императорите извадиха на палубата голяма бъчва. Наляха си вино и започнаха да пеят с дрезгави гласове. Тогава гарванът описа широк кръг и полетя обратно. Така и не успях да зърна по-отблизо златните плажове на Острова на блажените. Скоро слънцето залезе и ни обгърна мрак.\nОтворих очи и отново се озовах в подземния митреум. Трябваше ми малко време, за да осъзная къде съм. После грабнах с едната си ръка фенерчето, а с другата – войнишката торба, пълна със злато, и тръгнах назад към света на живите.\nИзпълзях като гъсеница нагоре по калния улей. Излязох в тунела и затворих входа към пещерата с дъсчения капак. Нахвърлях върху него цялата кал, която успях да огреба наоколо, но маскировката не беше достатъчно надеждна. Хич не ми се щеше някой друг да открие пътя към императорските ауреуси.\nСпомних си, че преди време на изхода на тунела бях оставил алпинистко въже. Донесох го и завързах единия му край около основата на подпорната греда, изправена точно до дъсчения капак. После тръгнах в посоката към къщи, опъвайки с ръка въжето. Отдалечих се на десетина метра и започнах да го тегля с всички сили.\nПодпората беше гнила и килната – успях някак да я изтръгна от мястото ѝ и веднага след това тунелът се срути с грохот. Така входът към митреума беше затворен, а императорите – погребани завинаги. Те вече се разхождаха по златните плажове на остров Елизиум. Заслужаваха да са там.\nПрибрах се вкъщи кален и ухилен. Ухото, Попа и Махалото вече бяха загубили търпение, но щом видяха какво има в мешката, забравиха за мене и златото потече между пръстите им.\nТова не е краят на историята за ауреуса на Силбаннак. През април 2015 година, точно пет години след деня, в който го бях заменил срещу торба злато, отново срещнах тримата колекционери.\nВ една неделна сутрин, докато се излежавах в кревата, телефонът ми зазвъня като на пожар. Вдигнах го и разпознах гласа на Махалото:\n– Слез долу на улицата пред вас. Има изненада за тебе – каза той и затвори.\nОблякох се, без да бързам, защото ми мина през ума, че колекционерът ми е донесъл за проверка някоя монета.\nЩом отворих портата, се опулих. Пред нас беше паркиран автомобилът от сънищата ми – Мазерати Мерак, модел 1972. Лъщеше като нов. До него стояха засмени тримата колекционери.\n– Тая кола е за тебе, Юлиане – обясни Попа. – Това е твоят дял от сделката ни със Силбаннак. Императора поръча да ти я намерим, при условие, че не разпродаваш колекцията му.\nМазерати Мерак, модел 3.0 SS от 1972-ра година, шестцилиндров, със скрити фарове и 220 конски сили. Липсващият № 23 от моята колекция. Масленозелен.


Цени за хотел ИГЛИКА ПАЛАС 2* Боровец | DNTUR Вашата почивка\n11/07/2018 – 30/11/2018 Студио Само нощувка 63.28 Лева\nСтудио Разширено Само нощувка 74.58 Лева\nАпартамент Само нощувка 88.14 Лева\n01/12/2018 – 18/12/2018 Студио Само нощувка 92.67 Лева\n19/12/2018 – 25/12/2018 Студио Само нощувка 128.82 Лева\nНовогодишна вечеря: 176.80лв за възрастен и 88.40лв за дете\nОТСТЪПКИТЕ ЗА РАННИ ЗАПИСВАНИЯ НЕ ВАЖАТ ВЪРХУ ПРАЗНИЧНИТЕ ВЕЧЕРИ\nДете /02-11.99/ на допълнително легло – фиксирано доплащане на ден.\nДете /02-11.99/ на редовно легло – не ползва отстъпка.\nВъзрастен на допълнително легло – фиксирано доплащане на ден.\nПериод: 11/07/2018 – 30/11/2018Описание: Анулации без неустойка се правят до 2 дни преди датата на пристигане. След този срок или при неявяване се дължи неустойка в размер на 1 нощувка на съответната база.\nПериод: 01/12/2018 – 18/12/2018Описание: Анулации без неустойка се правят до 4 дни преди датата на пристигане. След този срок се дължи неустойка в размер на 1 нощувка на съответната база.\nПериод: 19/12/2018 – 25/12/2018Описание: Анулации без неустойка се правят до 8 дни преди датата на пристигане. След този срок се дължи неустойка в размер на 1 нощувка на съответната база.\nПериод: 26/12/2018 – 08/01/2019Описание: Анулации без неустойка се правят до 21 дни преди датата на пристигане. След този срок се дължи неустойка в размер на 1 нощувка на съответната база. При неявяване – 100% неустойка.\nПериод: 09/01/2019 – 28/02/2019Описание: Анулации без неустойка се правят до 8 дни преди датата на пристигане. След този срок се дължи неустойка в размер на 1 нощувка на съответната база.\nПериод: 01/03/2019 – 30/04/2019Описание: Анулации без неустойка се правят до 4 дни преди датата на пристигане. След този срок се дължи неустойка в размер на 1 нощувка на съответната база.\nАпартаментен комплекс “Иглика” 3* гр. Боровец\nМестоположение Апартаментен комплекс "Иглика" е разположен в сърцето на планинския курорт Боровец. Намира се на 50 метра от ски пистите в курорта и само на 100 метра от кабинковата въжена линия. Стаи Комплексът разполага с 80 студиа и апартамементи. Всяко помещение има кухненско оборудване, хладилник, телевизор, бюро, машина за кафе. Хотелски услуги На разположение на гостите са следните хотелски услуги: - Интернет в общите части - дневен бар - ресторант - вътрешен басейн - ски гардероб - сауна - парна баня


Четири нови социални услуги създава община Велико Търново по проект – Радио Велико Търново\nЧетири нови социални услуги ще създаде община Велико Търново, като за целта ще кандидатства за безвъзмездна финансова помощ. Една от новите услуги ще е изграждането на Дневен център за подкрепа на деца с тежки множествени увреждания и техните семейства с капацитет 30 места за дневна грижа и 60 места за консултантски услуги.\nПо проекта ще бъде ремонтиран съществуващият Център за обществена подкрепа и ще се изградят две преходни жилища за деца на възраст 15 – 18 г. с капацитет 8 места.\nЗа нуждите на социалните услуги общината отрежда сградата на бившата детска ясла на ул. „Симеон Велики” в кв. „Колю Фичето”.\nС проекта община Велико Търново ще кандидатства за финансиране по ОП „Региони в растеж” по приоритетна ос „Регионална социална инфраструктура”, като максималният размер на безвъзмездната помощ е 1 110 000 лв.\nНоминираха състезатели и треньори за Спортист на годината на Велико Търново\n12.12.2020 10.12.2020 Радио Велико Търново\nЯсни са имената на великотърновски състезатели и треньори, номинирани от клубовете за анкетата “Спортист на годината”. Предложенията са внесени в Община Велико Търново и вече тече гласуване. При юношите и девойките номинациите са за бореца Борислав Колев от СК „Илия Павлов“; боксьора Билян Смолецов от СК „Ивайло“; хандбалистката Веселина Иванова от СК „Етър-64“; борците Никола […]\nТестово въвеждат еднопосочно движение край ОУ „Бачо Киро” във Велико Търново\n05.05.2017 Радио Велико Търново\nВъв Велико Търново тестово ще бъде въведено еднопосочно автомобилно движение край основно училище „Бачо Киро”. Това реши на свое заседание днес общинската комисия по транспорт, паркиране и обществен ред. Промяната е заради искания на граждани, живеещи в района, или чиито деца са възпитаници на учебното заведение, както и заради становище на общински съветници. Заместник-кметът на […]\nОткрит урок по пътна безопасност в с. Балван\n16.09.2020 16.09.2020 Радио Велико Търново\nОбщина Велико Търново, сдружението на кметовете и кметските наместници „Янтра 2001” и дарителско сдружение „Св. Иван Рилски” се включват в акцията на полицията „Децата тръгват на училище! Да ги пазим на пътя!“ и седмицата от 16 до 22 септември, която е определена за „Седмица за превенция на детската пътна безопасност“, в контекста на Дните на […]\nРемонтират осветлението на стадион „Ивайло” за 411 657 лв.\nОбщина Велико Търново отделя 508 720 лв. от целевата субсидия за неотложни ремонти


Конструктор Lego Star Wars - TIE Fighter Attack (75237) | Ozone.bg\nПредпази се от бунтовниците с невероятния TIE Fighter космически кораб. Конструкторът, произведен от Lego, е предназначен за деца над 4-годишна възраст. В кутията ще откриеш 77 елемента.\nСпестявате 9,60 лв. -20%\nПредпази се от бунтовниците с невероятния TIE Fighter космически кораб, който ще сглобиш самостоятелно. Конструкторът, произведен от Lego, е предназначен за деца над 4-годишна възраст. В кутията ще откриеш 77 елемента. Заниманията с продукта подпомагат развитието на въображението, логическото мислене и координацията око-ръка на децата, докато едновременно с това ги забавляват.


Ходих на театър. Познаващите ме знаят, че не си падам много по тази форма на допир с изкуство, която изисква заковаването ми на един стол в продължение на поне час и половина без възможността да стана, да се разтъпча или пък да отида до тоалетната за разнообразие. Но както и да е, за друго иде реч.\n„В защита на пещерния човек“ е типична комедия. На билетите тържествено пише „Истерично смешно!“ и вероятно е така, защото 99.5% от залата се заливаше от смях. Останалите 0.5% бяха едно дете, което беше заспало на предния ред, аз и човека, с когото бях, на които ни се спеше повече, отколкото ни вълнуваха разсъждения в стил мъжки вариант на Cosmopolitan.\nОт постановката разбрах няколко неща, за които дори не подозирах:\nвсички жени смятат, че всички мъже са задници;\nвсички жени са оперирани от логика, чувство за мярка при пазаруването и елементарна способност да водят безскандален диалог;\nвсички мъже живеят, за да си хвърлят бельото на пода...\nИ т.н. факти и разсъждения в стилистиката на „Женени с деца“ и „Двама мъже и половина“. Ако си падате по такъв тип комедии, постановката е точно за вас.\nТова, че на мен не ми хареса, не означава, че не е приятно написана и че актьорската игра не е съвсем подходяща за подобен спектакъл – stand-up comedy с централна тема „Мъжете са от Марс, жените – от Венера и ако приемем, че сме различни по природа, ще ни е по-лесно да се обичаме“.\nДимитър Бакалов, който е защитника на пещерния човек на сцената, се справя добре, въпреки че според мен на моменти е малко дървен. Но пък му лепва добре ролята, в която влиза. А и се усеща искреност. Което е важно за въздействието все пак.\nИ за финал – китайският ресторант на „Славянска беседа“ бил все така добър, като преди 5-6 години, което е важно, когато театърът е „Сълза и смях“.


Ердоган използва преврата, за да осъществи своя екстремистки план, смята Асад - News.bg\nСирийският президент Башар Асад обвини турския си колега Реджеп Ердоган в екстремизъм. По думите му, държавният глава е използвал провалилия се опит за преврат в страната му, за да осъществи своя екстремистки план и дневен ред. Това заяви той в интервю за Prensa Latina.\nТой обаче отклонява въпроса дали иска да бъде свален от власт Ердоган, тъй като "това е вътрешен въпрос и турците трябва да го решават". "Ние няма да се намесваме", отсича президентът.\nАсад обаче изразява притеснението си от мерките, които турските власти взеха след потушаването на метежа. Според него, те са опасни не само за самата страна, но и съседките й, сред които и Сирия.\nПрипомняме, че се провежда чистка на всички нива в държавата, уволнени бяха 50 000 души, срещу много от тях бяха заведени дела, а днес бе въведено и извънредно положение за срок от 3 месеца.\nна 22.07.2016 в 08:37:24 #2\nСанкции срещу Ердоган и Турция няма и не може да има...В сравнение с властите в Киев, които извършиха преврат и избиха хиляди украински граждани с авиация, артилерия, танкове и ракети "град", използваха фосфорни бомби, Ердоган е кротко агънце. Така че няма причини да бъде наказван...Е , ще има декларации за по-кротка и невидима саморазправа с опозицията....Но до там.Ердоган както и Порошенко може да са кучета, но "наши кучета"....Те може да са свирепи, но се подават на дресировка и могат както да лаят, така и да ближяат ръцете на тези, които ги използват...поне докато са нужни....После може и да ги сменят, ако не внимават кого лаят....\nна 22.07.2016 в 04:50:36 #1\nПрав е Асад. Това си е жива репресия. Как може 50,000 души да саучаствали в заговор. Че се прицели точно в университетите - там са интелигентните хора, които биха попречили на плановете на Ердоган за връщане на Халифата и порядките на Османската Империя. Това е голям тест за Турция. А Западът да не мълчи тъпо, а моментално да го зачеше. Ако трябва дори да им бъдат наложени санкции или да бъде забранено на турски правителствени представители да пътуват до ЕС докато репресиите не спрат.\nНачало / По света / Политика / Ердоган използва преврата, за да осъществи своя екстремистки план, смята Асад\nСледизборно общината пробутва лобисткото метро до ИКЕА, негодуват активисти


Кошлуков стигна до показване на среден пръст в национален...\n09.02.2018 20:25 10296 17\nМанолова: Липсата на Закон за частния фалит толерира сивия сектор\n10 Много внимавайте!!!! преди 1 година Профил на трол?\n9 Владо преди 1 година Профил на трол?\n9.2 българин преди 1 година Профил на трол?\n5 Дивергент преди 1 година Профил на трол?\n4 Бай Иван преди 1 година Профил на трол?\nТръмп заплаши Иран с унищожение ... 314 2\nНовините: Най-важното за деня, 25 юни ... 700 30\nСАЩ подменят съветското оръжие със западно ... 827 28\n4-те зодии, които ще спечелят от лотарията... 4784 0\nДневен хороскоп за 26 юни... 3986 0\nСлави Трифонов: Имам добра и лоша новина... 3824 14\nНова любов за тези 3 зодии през 2020... 3801 0\nНеймар взе решение къде да продължи кариерата... 3225 0\nВисяща арматура от мост в Русия е повредила... 832


Евтини акумулатори veber - правилното решение за всеки студент с личен автомобил – Spukm.org.mk\n14th March 2018 PukSmD58 Тема : Автомобили 0\nСтудентския живот основно свързваме с купони, лекции и тежки изпити. Всъщност ако трябва да анализираме този период от живота си можем да кажем, че това е момента, в който всеки млад човек се сблъсква д живота, отговорностите и задълженията, които са последствие от отделянето от семейното гнездо. В това наистина няма нищо лошо, но трудностите, които тепърва предстоят изискват от страна на студентите да вземат решения, да се справят и да разпределят определена сума пари, която да им стигне за месечната издръжка. Това, че вече са самостоятелни личности дава и големи възможности. Покупката на първата кола на старо си е голямо постижение, както и необходимост, ако студентската квартира е в единия край на града, а университета на десетина километра от нея. Но автомобила освен като необходимост и средство, което улеснява предвижването на студента до крайната му цел изисква и съответните грижи. Както знаете покупката на кола втора употреба изисква пълно обслужване. Това си е перо, което няма как да отлагате дълго във времето. Но има наистина много важен момент – дали колата може да запали и да потеглите? Ако и вашата нова употребявана кола дава симптоми за такава нередност значи е добре да смените акумулатора. Както и предполагате цените на акумулаторите в търговската мрежа са доста разнообразни. Като всеки студент, който се учи да се справя сам с възникналите обстоятелства вероятно търсите изгоден и качествен акумулатор. Решение има и то е евтини акумулатори veber.\nАвтомобила е голяма необходимост за съвременния човек. Действително, когато сме претрупани с ангажименти и бързаме да стигнем до крайната точка в точно определен час да сме зависими от градски транспорт не е препоръчително. В това са се уверили и студентите, които яла нощ са се подготвяли за изпит и на сутринта трябва да покажат знания пред преподавателя. Да разчитате на колата си означава тя да е в добро техническо състояние. Но пък поддръжката ѝ наистина не е никак евтино. Ето защо смяната на акумулатора с качествен и надежден ще гарантира потеглянето, независимо от това дали времето е адски студено или пък изключително горещо. Акумулаторите на Вебер се справят с всякакви метеорологични условия и всеки, който търси наистина евтино, но качествено решение може да се доври на онлайн магазина, специализиран в продажбата на акумулатори за всякакви модели и марки превозни средства. А вие студенти се концентрирайте върху важните неща в живота и оставете грижата за акумулатора на колата Ви на Вебер – тук не само ще получите най-качествено и правилно решение, но то ще бъде и на най-ниската цена. Защото няма по-евтини акумулатори от тези на veber.


Начало » Искате да намерите най-добрите хотели созопол специално за вас – вие сте на най-доброто място\nДнешният пазар и всичките ни хотели созопол\nВ наши дни пазарът предоставя много и уникални хотели созопол, които отговарят на разнообразните искания и необходимости на купувачите. Търсенето на различни хотели созопол в много случаи определя и разширяването на пазара. Днешният ден предлага много възможности за откриване на подходящи хотели созопол. Съществуват хотели созопол, които са желани по-малко, по този повод и тяхното предлагане е много по-малко от предлагането на другите хотели созопол, които са качествено по-желани.\nНашите хотели созопол изпъкват със своята забележителност\nЦелият асортимент от хотели созопол, които в нашата фирма създаваме, са отличителни, интересни и несравними. В нашия магазин целим да предлагаме без чужда помощ несравними хотели созопол, защото смятаме, че нашите клиенти са уникални. Неповторимостта на предлаганите от нас хотели созопол следствие от дълготрайността на качеството и ефикасността им, на съвременната им страна плюс това, че те са единствени по рода си.\nВсички наши хотели созопол са в пълно съответствие с иновативните тенденции на пазара\nДруга от нашите базови цели е перманентно да изследваме както пазара, така и желанията на клиентите ни. Ние сме готови да отговорим на всяка ваша потребност, защото вие сте нашата приоритетна потребност. Основен белег на нашите хотели созопол е напредничавото, актуалното, най-стойностното.\nВсички хотели созопол в асортимента ни са по-добри, много по-добри\nРаботейки с нас, вие ще продължавате да сте в крак с новите възможности и паралелно с това иновативни и неповторими. Изключителните характеристики на създадените от нас хотели созопол могат да се видят само при пръв поглед. Като вземате решението да се присъедините към нас, вие взимате на своя страна качеството, което е разпознаваемо и привлича вниманието. Досавете удоволствие на себе си с произведените от нас хотели созопол.\nВ нашите магазини откриваме как да надграждаме представените от нашето производство хотели созопол непрекъснато, за да са артикулите подходящи за настоящото търсене. Разходите за нашите артикули са изчислени по вашите средства. Няма как да не обърнем внимание, че успоредно с времето се преподреждат вижданията на потребителите, техните идеи, нужди и намерения.\nЦена и хотели созопол в абсолютен синхрон с вашите финанси и потребности\nКогато изберете да се присъедините към нас, вие се сдобивате с превъзходни хотели созопол, докато отношението между цена и качество несъмнено е изключително в хармония с незаменимостта и на предлаганите от нас хотели созопол. Увеличаващ се брой потребители разглеждат разнообразните типове хотели созопол, които са им нужни през седмицата спрямо цените, които са на тях, а такъв процес понякога е в състояние да ви заблуди. Да, някой би казал, че цената е най-важната, обаче в нашата фирма сме убедени, че по-водещо в снабдяването с хотели созопол е способността да се спреш на информиран и правилен избор.\nНие ще ви предложим разнообразни хотели созопол, които са изцяло съобразени с индивидуалните приоритети, които потребителят има. Ако ви е необходим начин да направите своя ден по-добър, заложете на нашия магазин. Ние отдаваме нашите усилия и енергия в това, вие да останете доволни от фирмата ни и вашето ежедневие сигурно да се подобри.\nСпрете се на нас и открийте необходимите ви хотели созопол по най-удобния начин\nВече са зад гърба ни времената, в течение на които се изискваше да стоим на редици за хотели созопол и даже да не сме сигурни, че ще има бройки за всички чакащи. Непрекъснатото развитие, изпипването на всеки детайл и безкомпромисното качество са сред базовите критерии за конкурентноспособните хотели созопол. Полезността на уеб покупките е проверена от милиарди хора по всички континенти.\nСпрете се на нашите хотели созопол, тъй като те са точно за вас\nПри положение, че предпочетете нас и направените от нас хотели созопол, вие се сдобивате с безкрайни възможности и достъпност. Отзивите са основна съставка на всяко добро развитие и движение напред. Доверилите се на нас клиенти са нашият най-висок успех, тъй като те са тези, които използват всички артикули, които продаваме. Смятаме, че ни е по силите да оказваме помощ на нашите купувачи и заради това не бихме се спрели пред каквото и да е, за да се развиваме и да усъвършенстваме всичките ни хотели созопол.\nДинамичният пазарен процес и всички наши хотели созопол\nКогато избирате да сте един от потребителите ни, вие се доверявате на фирма, с желание да прогресира успоредно с развитието на пазара и да осигурява все по-висококачествени хотели созопол на клиентите ни. Фактът, че пазарът расте ежеминутно ни дава основание да мислим, че ние несъмнено би следвало да предоставяме най-качественото на потребителите, които ни избират, за да бъдат те задоволени и да поддържат своя интерес към фирмата ни. Компанията ни е устремена към ежедневно надскачане и в тази насока всички иновации за желаните от вас хотели созопол можете да намерите именно в нашите магазини.\nДа завършим така за представените от нас хотели созопол\nПредлаганите от нас хотели созопол са елегантни, иновативни и в крак с времетоЗа нашия магазин е извънредно важно клиентите ни да останат доволни. В нашия магазин ние без прекъсване се опитваме да има равновесие между всяко нещо, което ви е необходимо и потребно. Спирайки се на нас вие всъщност ще се почувствате доволни и впечатлени. Ние сме безценен съветник, който всеки би било добре да държи на своя страна.\n« Previous Post: Спрете се на най-високо качество и чудесни продукти – изберете премахване на целулит ООД\nNext Post: Изберете чудесно качество и отлични ваучери за почивка – доверете се на нас »


Изповедта на елитна проститутка! Ето защо Вашият съпруг идва при мен | Вестник СТРУМА\nДата: 25.09.2017 / 22:49\nСаманта Х. е една от найелитните копаньонки и разкрива неща за „Daily Mail“, които жените трябва да знаят за техните мъже:\n1. Да ви желае.\n2. Той се нуждае от повече любов, отколкото си мислите.\n3. Мисли, че на кучето си обръщате повече внимание, отколкото на него.\n4. Липсва му задоволяването на вашите нужди.\n5. Нуждае се от секс, както и на вас ви трябва добра пудра за лице\nЕдно от най-честите неща, които чува от мъжете, които са споделяли в нейната компания е, че си обичат жените.\n„Те с удоволствие биха прекарали своето време и внимание с вас, но си мислят, че не ви пука“, се обръща Саманта към жените.\n„Последното нещо, което искат, е да ви боли и със сигурност не искат развод, не само заради финансите или децата, но тъй като не искат да ви оставят. Повечето мъже са егоистични и имат различни нужди, когато става дума за секса, но търсенето на интимност другаде, не е отражение на чувствата към собствените си жени „, твърди Саманта.\nТя казва, че повече става дума за задоволяване на потребности, които не са изпълнени у дома. Саманта твърди, че мъжете предпочитат нежност повече, отколкото си мислите.\n„Повечето мъже искат да се държа като да съм им любима. Искат да ги галите, нежни докосвания, целувки и нежен секс“, казва тя и добавя, че интимността им е по-важна от жесток секс.\nМалко им е един час и обикновено искат два или три часа.\n„Не искат тези три часа за секс, а за разговор и ласка“, твърди Саманта.\n„Девет от десет пъти мъжът просто иска някой да го прегърне. Мъжете ми казват, че спят със съпругите си в различни стаи и че мразят това. Вярвам, че техните съпруги имат своите причини, но не забравяйте, това е мъжката страна на историята „, казва тя.\nСаманта разкрива, че на мъжете най-много им липсва орално да отговарят на съпругата си.\n„Може би става дума за тяхното его, но за тях е важно на вас да ви е добре. Оралният секс е нещо, което искат и им липсва в живота. Те са доволни, ако сте доволни. Престанете да мислите, дали сте депилирали добре краката или как ви изглежда влагалището. Просто легнете, отпуснете се и се наслаждавайте“, съветва Саманта и добавя, че не е зле и вие да върнете услугата.\nЩе се изненадате, кога са най-ревниви.\n„Често чувам: не ме забелязва, когато си дойда, повече е насочена към децата и кучето, отколкото към мен … Сигурна съм, че и мъжете не са ангели, но постарайте се да се чувства специален“, казва Саманта.\n„Всички заслужаваме добър секс, така че обърнете се към сексуална връзка“, завършва Саманта. За жената\nПредишна : Наим Сюлейманоглу в кома, състоянието му е критично\nСледваща : ТЕЛЕВИЗИЯ ЗА 26 СЕПТЕМВРИ\nГръмна голям скандал в Украйна! Хванаха депутат да...\nЗадържаха сутеньора на самоубилата се жрица на люб...\nПроститутка ограби постоянен клиент, не си платил,...\nПроститутка предизвика катастрофа с тирове и коли ...


Руски дипломат задържан в Чехияпреди 1 минута\nМарешки: ВНС е ненужна конструкцияпреди 6 минути\nЗвездна двойка си създаде проблеми след разкритието за секс в моретопреди 11 минути\nЛидерът на БОЕЦ: Пеевски и статуквото да пишат новата Конституция? Не, благодаря!преди 11 минути\nРецепта за вечеря: Турски кюфтенца от лещапреди 15 минути\nСАЩ отново среща Сърбия и Косовопреди 21 минути\nБалтов е човекът, отговарял за сигурността на боса в продължение на години\nПубликувана: 3 Юли, 2020 14:26\n80 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 10041\nПрипомняме, че днес две акции с участието на тежко въоръжени командоси и прокурори от Специализирана прокуратура се проведоха в столицата София.\nЕха цели 3 десни ръце?! :)\nЯвно квот каже Цеката е "чиста истина" и веднага биват арестувани ? Цека, кажи и името Боково па белким го приберат и него, явно прокурорите ти вярвТ на 100% !?\nДо коментар #1 от "Бибока":\nАааа чакай да чуеш, колко средни крака ;)))\nТОВА Е БЕЗОБРАЗИЕ!!!!\nда не е индийско божество с десет ръце ?\nДорде не арестуват шкафа с пачките, все едно нищо не правят\nГешефтурата кога ще арестува и кучето на Божков?\nМодераторите са от ГЕРБ и работят за Гешев,Бойко и еничера Пеевски.\nСега вече става интересно\nБреййй,30 години никой не беше чувал за Божков,а сега десни ръце,палци,топки,всякакви части от тялото...Въххх,какво доживях да чуя и видя...\nУсърдно търсят и със сигурност ще си го намерят накрая, но може да боли ...\nКучето на Божков кога ще арестуват?\nИма ли офицери в България!?\nСмешно въоръжените командоси ходиха да арестуват мъж по потник! А ще докажат ли тезата си арестуващите? Жака държавачка!\nАма нещо почнаха да ни плашат ли с тези пмфлек командоси? Слугичките за 1000 левчета ходят да арестуват и да си играят на мъже.\nИздирват го със сателит. Засечено е да препуска полята около Требич въоръжено с фотоапарат насочили са тежко въоръжено звено да го заловят живо или мъртво!\nКолко 600 въоръжени пратиха да арестуват мъжът с джапанки и потник? Ще ги похвалят ли за дибре свършената профи работа? Ще им дадът ли премия кроасан с айрян?\nБраво на Гелев, най после нормален човек\nВсичко престъпници в панделата това е истината😉 Отдавна не сме имали прокуратура която няма страх от престъпници като Божков, защото смея да твърдя той си беше на върха в България🤔\nТиквата отвръща на удара !!!!!!\nСтана ясно кой е давал кюлчетата злато и пачките евро на Тиквата !!!!\nСъщият е заплатил и снимките им в чекмежето на тиквата кога ги отпразнувал и спи щастлив аркаръ на креватьо си ....\nДо коментар #22 от "Браво на Гелев, най после нормален човек":\nЛапкаш ли със сиренцето или не обичаш калций?\nПерчем, бизнесмена Божков има само една дясна ръка и те му е на торса! Ако търсиш октопод си сбъркал адреса. Прекаляваш с криминалетата.\nДо коментар #2 от "бреййй":\nДа каже и името “ Бочето “ и ще му олекне,\nА баш мутрата Банкянска КОГА?\nА тоз Найденов догодина Тиквун като падне от власт знае ли какво го чака\nИ на какво основание го задържат? Затова, че се познава с Божков, ли??? Че то по тази логика цялото правителство е за кауша....\nА колко крака има Божков?\nКОГА ЩЕ АРЕСТУВАТ\nБОКО ПРОСТАКА. .?ТОЗИ ЧОВЕК НЯМА НИЩО ОБЩО С ПРЕСТЪПНИЦИТЕ? ПРОСТО Е РАБОТИЛ ЗА КОМПАНИЯТА? ??ДА ПОКАЖАТ ДЕЙНОСТ НА ОБЩЕСТВОТО. .РЕАЛНИТЕ ПРЕСТЪПНИЦИ УПРАВЛЯВАТ ДЪРЖАВАТА\nВече можем да кръстим Божков, Шива! Това индийско божество има повече от една дясна ръка и още толкова леви!\nУпрaвлявaт ни изврaтени преcтъпници и крaдци: бориcов, гешев, помярите от герб. Още не им cе вярвa, че ще лежaт в зaтворa.\nВече е ясно чии са опасните отпадъци заровени в едното място,това до червен бряг.Само сайта факти мълчи.....защо ли\nАбе това новосъздадено "Звено за защита на свидетели" какви свидетели е защитавало там? Май си е чиста бухалка новото формирование...\nТоя с@пол меката цека е празно лапацало ! Единствената работа която ще свърши на кукловодите си е когато се изчерпа да го свитнат и да обвинят Божков !!!\nВече са разкрити над 120 тона,само на това място.Следите водят до бизнесмени от Русе покровителствани от президентството.\nЗначи най-много до 5 дена ще гледаме кратун,или в някой видео или пак снимки от спалнята,или пък някой запис как псува овцете от жалката му партия..\nДо коментар #39 от "Васил Левски":\nАко беше човек с морал,нямаше да използваш това име\nТоя Цецко дано си е вързал добре гащите, че яко на....не ще пада скоро...\nКак е възможно такава демонстрация на силова власт. Ако напиша , че е като фашизъм ,ще ми изтрият коментара...Просто нямам думи!!!! Тия отгоре загубиха представа за престъпленията, които продължават да извършват.,.А вие се надпреварвате да остроумничите тук.... КАК Е ВЪЗМОЖНО..\nТОВА Е ПРЕСТЪПЛЕНИЕ !!!! НЕ , НЯМАМ ...ДУМИ!\nЖалка държава, жалки мизерници облечени във власт. Но скоро и вашият ред ще дойде гешевчии\nДоколкото ми е известно той няма нищо против да го опъват !\nДържавата си идва на мястото.Приветствам работата на правоохранителните органи.\nСега разбрах защо Цеката е толкова нагъл. Преди 2 дни писа кои да бъдат арестувани. Днес ги арестува тежко въоръжена жандармерия и командоси от специалните части. Божков след арестите написа че ако трябва да арестуват всички които го подкрепят няма да им стигнат затворите. Преди малко написал в профила си че отговора му след време ще бъде безмилостен\nСамо десните "ръце" да не се окаже, че са няколко хиляди. Какво правим тогава?\nТози Череп заприлича на бог Шива с няколко десни ръце.....значи има и толкова Леви...\nТОЯ БОЖКОВ: КОЛКО ДЕСНИ РЪЦЕ ИМА БРЯ??? ТО ТОГАВА БУДА ЗАПРИЛИЧА НА ШИВА....\nБЯХА НА ВЛАСТ ПРЕДИ 30 ГОДИНИ И МУТРИТЕ ИМ ВЪРШЕХА РАБОТАТА. .СЕГА СЪЩАТА РАБОТА. .МУТРИ НА ВЛАСТ. .МУТРИ ИМ ВЪРШАТ РАБОТАТА. .АМИН\nМутренската сган бива окошарвана всеки ден а русофило-комунистическата сган е в паника и вие безпомощно - музика за моите уши и мед за моята душа ... :)\nДо коментар #53 от "Русский":\nВЪСКРЕСИТ СТАЛИНО. .ТАК БУДЕТ ЛУЧЕ. .ВСИЧКИ ОТ ГЕШЕФТАРСКОТО ПРАВИТЕЛСТВО ДО СТЕНАТА. .НЯМА ЧОВЕК. .НЯМА ПРОБЛЕМ\nДо коментар #56 от "НАДА":\nИ при Сталин, баба ми каза-не мамят в магазините и година след година намаляват цените! След войната!\nС препаска на устата ушите и очите\nААААААААААААААА, ЩОМ СЕ ЗАДЪРЖАТ ХОРА НА ПРИНЦИПА ...................ЦЕКАТА ТАКА КАЗА , ЯСНО ЧЕ ПРАВОСЪДИЕТО НИ "НАПРЕДВА"................. ПРЕЗ ДЪНОТО !!!!\nНие в Русия сега-същото.\nДо коментар #58 от "Русский":\nНЕ МАМЯТ. .ТУК ЖИВ ТЕ ДЕРАТ. .С БИЗНЕС. .БЕЗ БИЗНЕС. .ЧЕСТЕН НЕЧЕСТЕН. .ВСИЧКО ПОД НОЖА. ...ГЕНОЦИД СРЕЩУ НАРОДА НА. .Н. .Р. .Б\nДо коментар #62 от "В БЪЛГАРИЯ":\nИмате много добри хора. И тих. Затова се случва. Но ми харесва да съм сред вас. Приятно. Много пъти съм бил в България и искам още. Много ви обичам! :))))\nМъгла, граждани! За да не коментирате, че днес съда обяви, че отнемането на Еврофутбол от даржавата е пълно беззаконие!\nСталин е бил тиранин. Но при Сталин Жоро и Васил Илиев, Божков, Маргините и други подобни - щяха да бъдат вкарани в затвора или застреляни. Нямаше да съществуват и две седмици.\nВерно, сигурно са поне шест, ама и ръцете не са малко, ако едната се измори, другите две продължават така и линията на живота по трудно ще се изтърка.Абе те задържат сега демонстративно, Баце е казал да показват 💪 мусколи, ама да видим после ако се окаже всичко неправомерно, кой, кой ще плаща по европейските съдилища, ама що ли питам като се знае кой 🐑 🐑 🐑 🐑 🐑 🐑 🐑 🐑 🐑 🐑 🐑 естественно!\nКак се нарича това? Гонене на Вещици. Вещици гонят вещици. Европа гледа голям сеир. Пълно фиаско. Уникално просто\nВРЕМЕТО Е МИНАЛО\nВЕЧЕ. ..ТОГАВА БЯХМЕ МЛАДИ НЕ ЗНАЕХМЕ КАКВО СТАВА. .СЕГА ВЕЧЕ Е КЪСНО И НЯМА ЗНАЧЕНИЕ. ..САМО МОЖЕ ДА СИ ЧЕШЕМ ЕЗИЦИТЕ. .КАКТО КАЗВАТ В БЪЛГАРИЯ. ...БИТИЯТ Е БИТ. .Е. ...БАНИЯТ. ..Е. ..БАН. .БОЙ И Е. ..БАН НЕ СЕ ВРЪЩАТ\nТой Цеката защитен свидетел, ся го пазят докато е нужен да фабрикуват, после като стане ненужен, ще му набият здраво чевиите\nПрави впечатление че Нинова не взе страната на Божков бобокови президентството.Изглежда е знаела каква е истината и за отровните отпадъци и за Божков.\nтри десни ръце ,сигурно има и два чифта...нека Гешев ги лови всички са бетери,ама да хване за ушите и тия педали найденови ,щото и те са съмнителни. баща им бил шпион те големи бизнесмени нека и тях да проверят\nБе този Божков много ръце има. Колко ли са му левите ръце, след като има толкова десни? Гешев, Гешев, я си намери някоя друга играчка. Ходи да ловиш цигани, че нещо ги позабрави в последно време и тази напаст пак си разиграва коня. От това поне разбираш. Все пак си бивш милиционер. И то от достойните комунисти, щом те има на снимки зад бившия първи Живков. До него нямаше случайни хора. Ама и ти бързо се пребоядиса и стана голям демократ, след като се кле във вечна вярност на БКП.\nМного тъпо заглавие, това да не е Шива\nНе се разбра какво престъпление са извършили.Изгшежда по късно ще открият О.П.Г. или ще омпрепишат някое престъпление.\nа кога почваме левите\nМненияГеорги Георгиев, БОЕЦ, пред ФАКТИ: Вярвам в победата над политико-икономическата мафия


Герикапс/ Gericaps капс. х20 Afya pharmacy\nГерикапс / Gericaps 20 меки капсули\nВсички продукти от марката Adipharm »\nКомбинация от витамини А и Е, която подпомага растежа и здравината на косата и ноктите.\nГерикапс е комбинация от Витамин А и Витамин Е, която подпомага растежа и здравината на косата и ноктите. Благоприятсва за свежестта и еластичността на кожата, имунната защита на организма и поддържа остротата на зрението. Витамин Е допринася за защитата на клетките от оксидативен стрес. Пълноценната чревна резорбция на витамин А се подпомага от витамин Е като по този начин взаимно усилват действието си.\nVitamin A – 1 500 µg RE (ретинил палмитат 5 000 IU);\nVitamin E 20 mg α-ТЕ (DL- алфа-токоферил ацетат 30 IU);\nПо 1 капсула дневно в продължение на 1 месец.\nЗа постигане на добър ефект, подновете приема след същия период на прекъсване.\nГерикапс/ Gericaps капс. х20 е комбинация от Витамин А и Витамин Е, която подпомага растежа и здравината на косата и ноктите.\nГеритамин, Geritamin 20 капсули Стимулира растежа и здравината на косата и ноктите. Подобрява състоянието на кожата.\n4.98 лв. 3.99 лв. Допелхерц актив За коса и нокти 30 капсули Възстановява и подхранва увредената, без блясък и жизненост коса.\nКанадерм Атопос измивна пяна 180 мл\nДюкре Кертиол PSO / Ducray Kertyol PSO ш-н 200 мл\nНукс, Nuxe Rеve de Miel олио балсам за тяло 200 мл\nSVR Sebiaclear мицеларна вода 400 мл


РАЙСКА ПОЧИВКА В ЗАНЗИБАР\n24 Окт. - 01 Окт.\nВ края на октомври месец (24.10.19 - 01.11.19) Tripsy club ще ви отведe на едно незабравимо пътешествие до острова на подправките - Занзибар! Присъединете се към нас за една седмица пълна с релаксация под aфриканското слънце на белите плажове на този рай и опознайте кораловите рифове на кристално синия Индийски океан, както и богатата история и завладяваща атмосфера на острова!\nДейности по избор\nДен 1 /2019-10-24/\nСъбиране на групата\nДен 2 /2019-10-25/\nДен 3 /2019-10-26/\nВреме за плаж - Кендуа\nДен 4 /2019-10-27/\nДен 5 /2019-10-28/\nДен 6 /2019-10-29/\nОстровът на затворниците\nДен 7 /2019-10-30/\nДен 8 /2019-10-31/\nПлаване до залива Менай с лодка dhow\nДен 9 /2019-11-01/\nЕто че започва приключението ни в Занзибар - събираме групата, настаняваме се и всеки има достатъчно време да се настани и почине след дългия полет. Вечерта ще организираме събиране на цялата група, така че ще можете да се запознаете с останалите приключенци и ще получите подробна информация от гида за това, което ви очакват следващите дни. А след това ще направим едно парти за добре дошли.\nПредвид часовата разлика и климата, днешният ден сме отредили, за да се запознаем с мястото, където сме отседнали. Ще го даваме лежерно - ще полежим на плажа, ще направим разходка до съседното рибарско селище, където ще видим местната култура и поминък, ще се забавляваме. Така неусетно ще дойде вечерта, когато ще се съберем за второто си парти.\nплаж Кендуа/ Cheetah's Rock\nДенят ще посветим на още един от пленителните плажове на острова - Кендуа. Ще релаксираме на пухкавия бял пясък, ще плуваме в тюркоазеното море, а това тук е безпроблемно, защото плажът не се влияе от приливите и отливите, както повечето от плажовете тук. Няма да ни е скучно, защото има различни водни активности, които се предлагат, а също така и заведения по плажа. А следобедът можете да посетите едно уникално място - Cheetah's Rock, където ще застанете лице в лице с диви животни и дори можете да ги докоснете! Сред тези животни са белият лъв Аслан, гепардът Тайсън, зебрата Чака. Поради уникалната си концепция и близкия досег с животните, броят на хората, които могат да влизат са ограничени. Вечерта е време за поредното парти под звездите.\nОсвен да се наслаждаваме на неземните красоти на острова, днес ви предлагаме един интересен начин да прекарате част от деня си като опознаете не по-малко пленителния морски свят. Ще излезнем на Seafari (или морско сафари) както го водят местните, като ще направим разходка с лодка, от която ще имате възможността да направите шнорхелинг сред кораловите градини на атола Мнемба, една от световните топ локации за гмуркане. Както се досещате от името на екскурзията - тук ви очакват и множество морски животинки, на които може да се насладите. След това ще си починете под сянката на палмови дървета на невероятно белия пясък, докато пийвате и хапвате вкусна морска храна и барбекю.\nСлед като се наспим ще отскочим до един от най-известните плажове на Занзибар - Нунгви. Ще бъдете заслепени от кристално чистото и гладко море, и искрящата бяла плажна ивица. Тук имаме много възможности за разнообразно прекарване на деня, тъй като мястото е много добре туристически обособено - ресторантчетата са близо разположени, съседното селце е на кратко пешеходно разстояние, Аквариумът за консервация на малки костенурки и фарът също са на близо. Късният следобед ще се приберем за кратка почивка, след което ще се организираме за вечерно парти.\nОстровът на затворниците/ Стоун таун\nДнес можете да оползотворите деня си, както сметнете за добре. Ако искате разнообразие можете да посетите едно интересно място - Островът на затворниците. Зловещото му име е свързано с факта, че в миналото тук е имало лагер за робите на богат арабски търговец, а след това се е използвал за затвор и изолатор на болните от треска. Въпреки тъмната си слава, днес това място е дом на колония на гигантски костенурки, някои, от които са столетници! Ще можем да се запознаем от близо с тях, а и ще имаме време и за плаж, тъй като ще се убедите, че тук плажната ивица и океана са просто райски. Когато се върнем на нашия остров можем да направим кратка разходка из изпълнените с история и аромати улички на Стоун таун. Ще се върнем в хотела за почивка и ще се съберем за хапване и пийване.\nДнес имате свободен ден на разположение, за да останете на плажа или да направите разходка. При желание можете да се запишете за дайвинг - островът е свeтовноизвестна дестинация, дължаща се на невероятните коралови градини и разнообразие от морски обитатели като костенурки, делфини, а ако сте късметлии ще видите дори китова акула! За тези, които не си падат по дайвинга гайда на групата ще ви предложи други интересни неща, които може да правите. Вечерта отново ще се съберем и ще се повеселим.\nРазходка с ветроходна плоскодънна лодка до залива Менай\nСлед като се наспим и хапнем, ще поплаваме в автентичната лодка dhow до защитената зона залив Менай. Очакват ви шнорхелинг из тюркоазените води, докато лодката е акостирала на сянка на пясъчна плитчина. А за обяд ще бъдете поглезени с кокосова вода, морски дарове, екзотични плодове. А за завършек, ако приливът позволява, ще поплувате в мангрова гора. Ще се приберем привечер, ще си починем и ще излезем на вечеря.\nВреме за прибиране\nТова е последният ни ден от райската почивка и за жалост е време да си ходим. Разполагате с малко свободно време преди да освободим хотела си, за да купите сувенири в последния момент или да останете на плажа още малко.\nГотов ли си за приключение?\nОстровът на подправките\nНа изток от Танзания ще намерите райския остров Занзибар - архипелаг, състоящ се от два основни острова - Занзибар и Пемба, както и 51 по-малки островчета. В превод името означава "Земя на черните", а страната исторически приютява хора от Ориента, Иберийския полустров и Индия. Тук ви очаква автентична атмосфера със смесица от аромати на канела, карамфил и индийско орехче, традиционни ветроходни плоскодънни лодки, екзотични, но и романтични легенди от миналото и топло гостоприемство. Говори се, че ако останете за по-дълго време тук, то никога няма да напуснете, очаровани от магнетизма на Занзибар.\nПлажът е като изваден от приказка - бяла пясъчна ивица, тюркоазени води, един от малкото, при които няма разлика при прилив и отлив. Мястото е популярно и с партитата, които се организират на плажа, като по време на пълнолуние или новолонуе /известни като Full Moon партита/, те са най-мащабни и привкличат гости от целия остров.\nТова е един от най-добрите плажове на острова. С ослепително бялата си плажна ивица и нереално прозрачна тюркоазена вода, освен че можете да прекарате деня си в пълен релакс, можете да се гмуркате, да се качите на круиз на плоскодънна лодка, или да седнете в някое от барчетата и ресторантчета покрай плажната ивица.\nКаменният град е старата част на град Занзибар и ще ви отведе в свят на виещи се алеи, оживени пазари с всевъзможни аромати и големи каменни имения с дърворезбовани резби. Миксът от арабски, индийски и европейски култури му придават специфичен образ, а славата му на един от център на търговия с роби се заменя с такава на райско кътче.\nОстровът на затворниците днес е домът на колония гигантски костенурки, донесени от Алдабра през 19ти век. На този тур ще имате възможност да се запознаете по-отблизо с тях и дори да ги нахраните. Освен това тук можете да прекарате незабравимо време на плажа, да направите шнорхелинг и да хапнете в местно заведение.\nСКАЛАТА НА ГЕПАРДА\nТова е едно специално място, където можете да общувате лице в лице с диви животни, без прегради между вас. Сред тях са белият лъв Аслан, зебрата Чака и гепардът Тайсън. Всички животни тук са или спасени, или подарени от легални центрове за консервация. За да не се безпокоят животните и за по-личен контакт с тях, се допускат само малък брой хора.\nЛюбителите на морската флора и фауна, а и не само, ще останат пленени от това преживяване. Ще правите шнорхелинг на две невероятни места в Мемба, които в същото време са различни една от друга. А плоскодънните лодки ще ви понесат на пътуването до закътан плаж, където да си почивате под сянката на палмовите дървета докато хапвате и пийвате.\nЗанзибар предлага страхотни възможности за дайвинг, благодарение на кристалната си вода, богати на морски живот и коралови рифове. Така че без значение дали сте опитен в дайвинга или ви е за първи път, ще може да се насладите на невероятната красота, която предлага морското дъно на Заназибар\nПЛАВАНЕ С ПЛОСКОДЪННА ЛОДКА ДО ЗАЛИВА МЕНАЙ\nКачвайки се на плоскодънната лодка ще плавате до островчетата в защитената местност на залива Менай, като по пътя има шанс да видите делфин. След това имате време за шнорхелинг, плуване или релаксиране на плажната ивица. Обядът ви включва типичните за Занзибар вкусове на прясна морска храна и екзотични плодове, а за завършек, ако приливът позволява, можете да плувате из красива мангрова лагуна.\nIfa Beach Resort 3*\nНамиращ се на бреговете на Индийския океан, Ifa Beach Resort ще те накара да се влюбиш в спокойствието и красотата на Занзибар. Курортът е разположен на перфектен плаж с бял фин пясък, тюркоазени води и сенчести палми - идеалната дестинация за почивка!\nВземи приятел и се включи в приключението!\n880 лв на човек настанен в двойна стая с гледка към градината\n1035 лв на човек настанен в двойна стая с гледка към морето\n8 нощувки със закуски в Ifa Beach Resort\nЦялостна организация и екип на място по време на екскурзията\nТуристическа застраховка "Помощ при пътуване в чужбина" с покритие от 10 000 евро от застрахователно дружество Армеец\nТранспорт: осигуряваме съдействие за закупуване на самолетни билети\nДопълнителна застраховка "Отказ от пътуване" - сключва се само в момента на подписване на договора\nДопълнителни екскурзии и разходи от личен характер\nВиза за Танзания - 65 евро\n1 гмуркане и шнорхелинг\nПри резервация се дължат 30 % от стойността на избрания пакет /ако е минал някой от сроковете в долните точки, се дължи съответния за дадения срок процент/\nдо четири месеца преди заминаване трябва да се плати 50 % от стойността на избрания пакет\nдо два месеца преди заминаване трябва да се плати 100 % от стойността на избрания пакет\nот 61 до 90 дни преди пристигане - 50% такса за анулация от цената на целия престой\nПосочената екскурзия ще се проведе при минимум 10 записани. Краен срок за обявяване, че не се е събрал необходимия минимум от хора - 30 дни преди датата на заминаването. Ако до тази няма записани поне 10 човека, трипа ще се анулира и всички събрани суми по резервации ще бъдат възстановени на хората\nПлащанията стават по банков път, като банковата сметка, ще получите заедно с договора при направа на резервация\nПътуването се организира от туроператор „Трипси Интернешънъл“ ООД с удостоверение за регистрация от Министерство на Икономиката, Енергетиката и Туризма: РК-01-7641 и сключена застраховка "Отговорност на туроператора" с номер 181301315000068161 от Алианц България.


Stela Todorova Потребител\nРаботя във една фирма от 2 години и 2 месеца, като с дата 18.07.16 подадох молба за напускане. Работодателят прие молбата ми и в момента тече срок на предизвестие от 1 месец, както е по договор.\nДо коя дата включително аз трябва да бъда на работа? По какъв член от КТ мога да бъда съкратена? Какви са вариантите и съответно правата ми? Какво трябва да ми изплати работодателят в момента на напускането и какви документи трябва да подпиша и какви да получа от него и в какъв срок, за да се запиша в бюрото по труда?\nКъм настоящия момент съм ползвала 10 дни платен годишен отпуск от общо 20 полагаеми за 2016 г. На какво обещетение за безработна мога да разчитам? Преди тази работа съм работила и в 2 други фирми и общо имам около 6 г. трудов стаж, без да съм ползвала до сега услугите на бюрото по труда.\nСрока на предизвестието ви почва да тече от следвашия ден на приемането на молбата за напускане.\nЗависимост на кой член от Кодекса на труда бъде прекратен вашия трудов договр спрямо това, ще се изчисли периода и размера на обезщетението за безработица.\nНо във вашия случай изглежда, че трудовите взаимоотношения ще бъдат прекратени съгласно чл. 326 ал. 1 - отправено писмено искане за прекратяване на трудовите правоотношения от страна на служител/работник. Съгласно това основание ще имате право на обезщетение за минималния срок и за минимален размер.