08/22/12--13:19: _Haapsalu salli kurs...\n08/29/12--07:57: _Haapsalu stiilis ko...\n09/06/12--09:54: _Hüvasti, vana nimi!\n09/23/12--03:56: _Hõissa, pulmad!\n10/16/12--02:57: _Kohad, kuhu muidu e...\n10/23/12--12:46: _Kuldaväärt Kudumid\n11/14/12--14:46: _Stiilse pruudi räti...\n12/10/12--04:58: _Paberist (jõulu)kau...\n12/12/12--00:03: _Neljapäevane nipinu...\n12/14/12--02:00: _Läti kindaraamat\n12/16/12--12:55: _Loosimise võitja te...\n12/18/12--06:45: _Läti labakud töös\n12/20/12--12:56: _Killuke jõulupeost ...\n12/20/12--14:51: _Käsitööettevõtjana ...\n12/26/12--23:01: _Enesekindlusest ja ...\n12/30/12--01:20: _Lapsukesed laia maa...\n01/10/13--04:54: _ FIE vs OÜ käsitööl...\n01/17/13--10:38: _Läti kindad Talsi r...\n01/20/13--11:12: _Talvel metsas\n01/22/13--07:18: _Mobiilikott WIP\n08/22/12--13:19: Haapsalu salli kursused ja kudumiskursused sügisperioodil\nSai mõeldud ja kaalutud, kas jätkan sel aastal kursuste pakkumisega ja mõtted läksid lõppeks positiivset rada. Ikka jätkan, sest tore on vahel ka kodust välja saada ja innustunud inimesi näha. Ja seda indu veel tagant utsitada.\nSelle aasta lõpuni olen otsustanud kursuseid korraldada hoopis teisel moel kui varasemalt. Otsustama pani mind kaks argumenti. Esiteks- kuigi ma analüüsisin eelmisel kevadel kudukursuseid puudutava küsimustiku vastuseid, jõudsin ma arusaamale, et ei tea ju ikkagi täpselt, kus on need naised, kel õppimisisu peal ja kust leida häid ruume või milline aeg kõige paremini sobilik oleks. Minul kui enda peremehel pole liikumisega probleeme ja seega ma arvasingi, et prooviks hoopis nii, et kes kursust tahab, valib ise aja ja koha. Pole paha, eksole? Teine argument- mulle jäid eelmisest aastast eriti meelde kursused, kus olid omavahel kas päriselus juba tuttavad või netituttavad, kes kiirelt nimed ja näod kokku viisid ja sõbrunesid. Neil kursustel tekkis nii mõnigi kord eriline sünergia ja usun, et olla oli mõnus nii osalejatel kui ka minul.\nNeed kaks mõtet kokku andsid mulle idee olla fleksiibel ja lasta neil, kes kursusi soovivad ise panna kokku mõnus kamp ning leida kudumiseks kõige mugavamad ruumid, mis kohapeal olemas. Kuna organiseerimine ei ole meie kiires ajas lihtne, siis premeerin seltskonna kokkukutsujat võimalusega täiesti tasuta õpituba saada. Jah, täiesti tasuta, ja suured tänud minu poolt veel peale selle!\nMõtlesin, et sellisel moel võiksin mööda Eestit sõita kuni aasta lõpuni. Pakuksin ikka neid kahte kursust, mida ka eelmisel aastal: pitsikudumiskursust algajatele ja Haapsalu salli kursust. Mõlemad on väga intensiivse loomuga ja pole olnud kedagi, kes ütleks, et näed nüüd, mööda külge jooksis maha...\nKel tänase postituse peale mõte või mitu mõtet tekkis, siis olete lahkelt palutud taasavatud rubriiki "Kursused 2012", kus täpsem info kirjas on. Kõik küsimused ja ideed on teretulnud. Kohtume... sinu juures!\n08/29/12--07:57: Haapsalu stiilis kolmnurkrätt\nÜhele pruudile selline kaunis suur rätt. Keskosa Haapsalu räti raamatu mustri järgi kootud, nuppe palju vähendatud ja ääres kiire külgekootud pits. Sellest rätist räägin ma ehk kunagi veel, sest praegu rändab ta... värvipotti.\n09/06/12--09:54: Hüvasti, vana nimi!\n09/23/12--03:56: Hõissa, pulmad!\nEelmisest postist, kus ma teatasin enda vana nime lahkumisest ja elumuutusest on nüüd aega möödas. Ei tahtnud enne tähtsast sündmusest pajatama hakata, kui pulmapildid käes. Nüüd on nad kohal ja saan pidulikult teatada, et oma ühes ja ainsas pulmas sai mu nimeks Liina Langi!\nMe ei ole Priiduga mitte värske paar. Teame teineteist juba 12 aastat ja koos elada jookseb seitsmes aasta. Seega- rahulikult ja armsalt tahtsime seda päeva tähistada ja lähimate sugulaste ringis meie abiellumine Pärnus ka aset leidis. Miks Pärnus kui ise Rapla mailt? Sest Pärnu on lihtsalt nii ilus ja armas koht! Ma tahtsin oma vana nime uputada vallikraavi ja seda ma sain, olgugi, et päeva ainus ja tugevam vihmavaling just sellele hetkele sattus.\nSiin olen ma sidunud vana nime koos kahe sümboolset tähendust omava kiviga hõbekotikesse ja minuti pärast lendab too vette. Kivid korjasime maja vundamendilt, kus me esimest korda kohtusime. Väga proosaline kohtumine oli- mina olin just asunud tööle kui ka Priit samasse asutusse tuli.\nPäev oli nii eriline, et mis sest ümber pajatada. Ei saagi ju sõnadesse valada seda rõõmu ja tunnet, et kõik on väga õige. Räägin hoopis neist detailidest, mis mulle pulmade puhul väga olulised olid.\nMa arvasin, et ei ole üldse minulik uppuda valgesse tüllipilve ja pruutkleite otsides ja uurides olin ka natuke pettunud. Polüestrivirna eest, millel lõige, mis juba peale vaadates ennustab ülimat ebamugavust ei olnud ma nõus mitusada eurot välja käima. Seega- kleit tuli ise teha. 48 tundi enne pulmi ei olnud mul isegi lõige veel lõpuni konstrueeritud, aga tulin kenasti toime ja mingit viimasel ööl nõelavälgutamist ei teinud. Minu puhul saavutus omaette :-) Kangas on kvaliteetne ja stiilne, pärit taaskord mu ühest lemmikkangapoest Solveig Tekstiilid. Ehted ja salli tegin ka ise. Punane, juba ammustest aegadest kaitsev ja jõustav värv oli meie riietuses oluline. Ilma müüja asjatundliku abita ei oleks ma halli jakiga sobivat punast kangast leida suutnudki. Õigete kingade ja särkide leidmise peale kulus ka palju mototunde ja jalameetreid, aga kui üks ja ainus kord on plaanis, siis tasus aega otsida.\nMulle oli väga oluline, et juuksed, mida enam nii palju pole, kui päris noorena, saaksid stiilset püsti aetud. No ikkagi mina ju! Selles aitas mind Elle Sirel, Märjamaa absoluutselt parim juuksur. Ja oluline oli ka, et pruudikimp oleks minulik- ei mingit kulda-karda-uduebemekesi. Ikka korralik ja kena priske tükk nagu ka pruut ise. Lilled Port Artur2 Riketsi lillepoest, eraldi värvi järgi Hollandist tellitud. Sellel pildil on muide pruudikimbu uus omanik taustal näha. Peo lõpus kui kimbu viskamine oli, sai selle mu õeraas. Loodan, et vihjet mehele minna võetakse sõbraliku käsuna, sest ka temal on kooselu kaaslasega pea sama pikk kui meil.\nKoht, kus otsustasime külalistele torti ja vahuveini pakkuda oli meie jaoks ka tähtis. Suured kõledad ruumid ei tulnud kõne allagi ja me tahtsime vaid pisikest paaritunnist vastuvõttu. Absoluutselt parim selleks oli Piccadilly vinoteek, mille teenindust ja suhtlemist ma saan ainult ja ainult kiita. Ja seal oli parim vahuvein, mida viimasel ajal proovinud olen.\nSelline tore päev oli. 7.september 2012. Minu pulmad, loodetavasti ühed ja ainsad. Väga suured tänud Kadri Kalamehele, kelleta minu tänane post poleks üleüldse sündinud. Tema oli meie peo fotograaf ja ma jäin väga rahule! Eks töö ole tellija materjalist ja sellised me olemegi :-)\n10/16/12--02:57: Kohad, kuhu muidu ei satuks...\nTõesti-tõesti, tänu käsitööle olen ma viimaste aastate jooksul tutvunud väga paljude toredate inimestega ja sattunud kohtadesse, kuhu muidu ei satukski. Viimane reis koolitust tehes viis mind Võrru. Koduukselt reis sinnamaile kestis koos tunnise ümberistumisega pea kuus tundi, aga oli seda väärt. Usinad naised ja väga armas võõrustaja Kreutzwaldi muuseumis tegid südame soojaks. Suured tervitused teile sinnamaile! Kursuste noorim liige oli kuuekuune ja vanim nelja võimu ajal käsitöökoolis käinud 84-ne. Tore!\nSellelt pildilt on näha, milliseks kujuneb Haapsalu salli koolituse lõpp. Igal osalejal on olemas oma nö minisall, kust pealt näeb ära nii head kui vead. Naljatamisi olen öelnud, et see ongi lapp, kus tuleb kõik vead ära teha. Et siis suure salli kallale asudes jäävad nad tegemata.\nKursuste lehel ma olen küll kutsunud seltskondi end külla kutsuma, aga on ka võimalus osaleda nö avalikel kursustel. Head koostööpartnerid on need korraldanud ja registreerivad rõõmuga osalejaid. Sedapuhku on pakkuda kursuseid Tallinna-mail:\nSel nädalavahetusel saab Haapsalu salli kududa Käsitööjaamas (registreeru ruttu!) ja algajate pitsikursus leiab 27ndal kuupäeval aset Viimsi Harmoonikumis. Viimsis jätkub üritus 3.-4. novembril Haapsalu salli kursusega ja julgustan osalema kõiki, kes pitsinakkust tahavad saada.\nBlogilugejad, kes viimasel ajal pettunult siia satuvad ja kannalt siis ümber keeravad, et ohh, ei midagi uut!, teile ma ütlen, et õigepea saan uuele hingamisele ja siis ei ole ehk enam uudistest puudust. Miks ma vakka olen olnud? Viimaste aastate "tava" järgi lõppeb suvi mulle tervise logisemisega. Nõnda ka sel aastal. Aga tunneli otsas paistab alati valguskiir ja ma usun, et päev päevalt muutub see kiir eredamaks. Ka kõik muud mured peavad ükskord otsa saama ning sallikudumine, mida ma kõigest hingest ikkagi kogu aeg olen teinud, on ometigi ju väärt, et sellest rääkida :-)\n10/23/12--12:46: Kuldaväärt Kudumid\nTundub, et kõik räägivad ja tundub, et saab juba ka poest... Mul on hea meel, et ilmunud on raamat Kuldaväärt Kudumid.\nSelles raamatus on koos mõnusate Eesti kudumisblogide autorid ja nende poolt väljamõeldud mudelid. Ütleme nii, et tõsised kudumismootorid ja nende mootoriga supervardad on mängus ;-) Ma usun, et pakutav innustab kõiki varrastele, sest mõtteid, mida kududa, leidub tõesti seinast seina selles raamatus.\nNo kust ma tean, kui nii värske asi alles? Eks ikka sedamööda, et olen näinud raamatust piilukaid ja pilte. Ja eks olen ka ise selle raamat kaante vahele sattunud. Tahate ka piilukaid? Aga palun, kirjastus täitsa pakub.\nKes nüüd pilgu peale viskas, märkas kindlasti, et selle raamatu suur trump on fotod. Stina Kase oli tööde fotograaf ja tema nimi oli üks väga suur argument, mis mind selles projektis osalema kannustas. Ma tahtsin näha, kuidas võiks olla kudum, mis minu käest tulnud, tema tõlgenduses ja ülespüütuna. No jäin rahule ja olin rõõmus, aaaga... enamuses piltidest, mis mu suurest tööst sai tehtud, on esil pahem pool vaataja poole. Võtan seda kui saatuse nööki ja ei saa tegijaile pahaks panna, sest pildistamispäeval ei saanud ma ise abiks olla. Okei, eks visuaali läheb valmistööst ikka kaduma ka, nuppude mõttes eriti, aga huumoriga võttes võib öelda, et ka pahem pool võib ühel kudumil päris ilmekas olla :-)\nSellesse raamatusse sattumise eest olen ma tänulik toimetaja Ingridile. Ingrid Selg oli see, kes kõiki meid leidis ja ühendas. Töötas läbi kõik mudelid ja kirjeldused ja tööjuhendid (brrr, ma võin vaid ette kujutada, et see ei olnud lihtne. Õigemini, ma ei kujuta tegelikult üldse ette, millise ühiku tööd see nõudis...). Kui ma mõtlen, palju kirju ja infot me omavahel vahetasime ja siis korrutan selle raamatus osalejate arvuga, tuleb summaks midagi sellist, millele minu hammas küll peale ei hakkaks.\nAga mida ma siis sellesse raamatusse pakkusin? Pakkusin kahte projekti, mis on täiesti eriilmelised. Just selle mõttega, et kududa oleks nii vilunud tegijale kui ka algajale. Minult said raamatusse pitsmustriga näpikud või miks mitte ka "sõrmitud", eestikeeli siis sõrmedeta kindad, millel käeselga kaunistamas Silvia kirjaga paneel. See oli minu kummardus Haapsalu pitsitraditsioonile ja katse taas pitsipisikut inimestele kallale ajada. Sellised sõrmikud on üsna kiired teha, kes salliga ei julge rinda pista, võtku kindad ette.\nFoto: Stina Kase; Kuldaväärt Kudumid, kirjastus Pegasus 2012\nTeine pakutud kudum on aga vastupidi neile vallatutele kinnastele kannatlikkust nõudev ja suur. See on üks täismõõdus päevatekk, millel valmimisel ja mustril on oma pikk eellugu. Loost saate lugeda raamatust ja see tekk oligi siis toosama, mis sai raamatusse enamusel piltidel pahem pool vaataja poole. Muide, eelmisel aastal umbes sellel ajal see tekk kootud sai, seega palju õnne talle sünnipäevaks! Ei ole avalikkusele teda näidanudki, aga mõte on leida talle uus omanik. Kel vaja, palun väga! Kes originaali ei taha, tõmmake aga varrastele hääled sisse, ostke raamat, kus muster sees ja kuduge samasugune :-) Raamatus on mitmeid lähipilte ja eri nüansse näha, siia vaid suurem ülesvõte\n11/14/12--14:46: Stiilse pruudi rätik ja võitlus alanud talveunega\nAugusti lõpupäevil kudusin ühe kolmnurkräti. Kuna vihjasin, et tegemist on rätiga pruudile, eks siis oli neid, kes arvasid, et ma endale kudusin. Aga oh ei, ma jõudsin enne enda pulmi väga produktiivsena katta ka teisi pruute :-) Tegelikult oli see aeg, kus ma jõudsin üldse kuidagi väga palju...\nSelle pildi eest võlgnen tänu pruudile ja pruudi emale Üllele. Tänan, et vajalikul hetkel meelde tulin ja tundub, et rätt täitis oma ülesande kenasti. (Brr, tegelikult tuleb mulle meelde, et see nädalalõpp oli ekstra tuuline ja niruvõitu...) Kuna ma teadsin, et tegemist ei ole nö tavalise pruudi katmisega, siis seda põnevam oli kududa. Okei, värvida tegelikult. Ka minul käis enne pulmi mitu korda peast läbi mõte, et abielluks mustas. See ju nii šikk värv! Otsustasin siiski mitte pulmarahvast ehmatada ja valisin sügavama punase, mis samuti jõuline ja kena toon, kah minulik. Sellel pildi on muide minu lemmikdetailiks pruudikimp. Jube äge, kas pole?\nPostituste vahed selles blogis on häbiväärselt pikad. Ma tahaksin, et nõnda poleks, aga põdesin hiljuti just muudele tervisehädadele lisaks täielikku arvutimürgitust. Ma ei tea, kas päris nii võib öelda, aga tegemist oli tõsise stressiga. Mingil hetkel tundus tehnika olevat vaenlane ja muu maailm nii ähvardavalt pealetükkiv läbi ekraani, et hakkas imelik. Suur osa enda käsitööde turundamisest käib ju üle interneti ja paljud sõbrad on just sel moel mu kõrval. Mingil hetkel ma avastasin, et kuna meie arvuti taga on mitu kasutajat (mehe oma läks vanaduspuhkusele ootamatult), siis ma ei saagi löögile kui isu oleks ja mingil hetkel avastasin, et olen meile unustanud vastata ning see ajas veel ekstra närvi jne jne Olid mingid nädalad, kus ma sõna otseses mõttes tõmbasin end kerra, urisesin arvuti peale, pistsin tableti keele alla ja hakkasin kuduma. Ei, tablett oli muidugi igati legaalne ja sisaldas peamiselt vitamiine ja mineraale, aga urisesin ma küll. Tundub, et praeguseks on arvutimürgistus möödumas ja ma olen jälle maailmaga valmis suhestuma. Vahepealse kudumismaratoni tulemuseks olid mitmed sallid ja üks suurrätt. Kesse usub, kui pilte pole? Saab, pilte saab, aga omal ajal :-)\nKuna varsti on lähenemas suur juubel, 100., siis ma olen mitmeid mõtteid selle ümber mõlgutanud. 100 tähendab siis seda, et tulemas on õigepea sall number 100! Jah, ma pean arvet ja aja jooksul on arvepidamine muutunud kaunis täpseks, sest vahel tahetakse tehtud töödest kordusi. Mõlgutatud mõtted on sellist kokkuvõtlikku laadi, ette- ja tahavaatavad ja vahel ka filosoofilised või siis isegi õelad. Vääriks ehk kajastamist? Täna näiteks mõtisklesin eeskujude üle käsitöömaailmas ja olude sunnil ka käsitöölise palga üle. Esimene teema oli muidugi lõbusam kui teine. Mulle on kogunenud koju päris palju käsitöist kirjandust, mida olen maailmast kokku ostnud. Mõtisklesin ka sellest, et miks mitte refereerida põnevamaid loetud osi ja tarkuseteri. See mõte tuleb juba pikemat aega taas ja taas meelele.\nAnnaks nüüd kudujumal, et uuesti arvutiallergiat peale ei tuleks! Onju. Milleks blogi pidada, kui sinna midagi ei kirjutata? Siis võiks kudujumal lõpetada ka selle polaaröö või pool aastat kestva päikesevarjutuse, misiganes ta nimi ka poleks, et saaks natukenegi pildistada. Tiba lundki võiks ju abiks olla.\n12/10/12--04:58: Paberist (jõulu)kaunistused\nVana arm ei roosteta ja nii ei saa ma kunagi külmalt mööda minna, kui näen paberi nutikaid taaskasutusvõimalusi.\n12/12/12--00:03: Neljapäevane nipinurk tulekul\nÕhtusest kohvist hommikuse kohvini oli mul aeg mõelda ja nüüd on otsustatud, et minu blogi saab eraldi koha, millel nimeks nipinurk. See võiks olla koht ideede, nippide ja küsimuste lahkamiseks olgu teemaks siis kudumine, Haapsalu sall või käsitööettevõtlus sotsiaalmeedia abiga. Mõtlesin, et miks mitte kirjutada sinna neljapäeviti, et oleks olemas järjepidevus ja blogi saaks sellega uue hingamise. Olgu öeldud, et kindlasti ei pretendeeri ma absoluutsele tõemonopolile, sest niipalju kui on kudujaid, on ka nippe, kuid räägin meeleldi, millistele mõtetele olen jõudnud või mida head lugenud.\nMida nipinurgas aga lahata, öelge teie! Ootan küsimusi (olgu siis konkreetseid või üldisemaid) ja ideid. Kui siia postitada pelgad, kirjuta meilile liina.rees[at]gmail.com\nEt jõuluaeg on jagamise aeg, pane enda kommentaari juurde kontakt- pühapäeval on aeg, kus päkapikk tahab välja loosida sallijagu head lõnga!\nEt miks siis? Eile lugesin ühe toreda blogija jutuveerust, kuidas talle laadal küsimuse peale, kust saab tegija head puuvillanööri vastati, et ärisaladus :-) See oli minu jaoks niivõrd naljakas lugeda, et intrigeeris täielikult. Maailm muutub ju paremaks, kui headest asjadest rääkida!\n12/14/12--02:00: Läti kindaraamat\nMa tänan kõiki, kes on küsimusi saatnud vastuseks eelmise postituse üleskutsele! Jätkake, kohe julgesti! Mida täpsemalt küsid, seda paremini ma pihta saan. Ja nagu ma alati toonitan, siis ainsad rumalad küsimused on küsimata jäänud küsimused\nPühapäevase loosimiseni on veel tiba aega, et siis ootan heal meelel lisa!\nMul olid eile, nagu öelda armastan, segajad peal. Ennelõunal mõtlesin nipinurka esimese tera kirja panna, aga kui pakk saabus, läks mul kõik meelest ära. Ka õhtune söögitegemine, muide. Paki sees oli paks, üle neljasajaleheküljeline kindaraamat, mille eest ma pean tänama sõbranna Monikat. Tänu talle jõudsid Läti kindad minu riiulisse ja otse muidugi ka südamesse. Ma olen lätlaste kindaraamatuid varem ka mõelnud nillida, aga nagu heade asjadega juhtub, ei ole neid igavesti müügil. Siit võid vaadata Läti uudistest, kuidas autor tutvustab raamatut (0.40 pealt hakkavad kindapildid):\nTäna olen kudunud kinnast nelja värviga ja vardaga nr 1,25. Uskuge, Haapsalu salli kudumine on nagu kirvetöö selle kõrval. Nagu lapsemäng. Pusimist ja harjumist on kõvasti. Kui õige tunde juba kätte sain, selgus, et kinnas tuleb ikkagi liiga suur ja ma pean nüüd materjalide osas võtma nuputamispausi. Muidu oli jõudlus nii 1-1,5 cm tunni kohta, aga tõenäoliselt tuleb minna kas peenema lõnga või peenema varda peale.\n12/16/12--12:55: Loosimise võitja teada!\nPühapäev on oma kena lõpuni jõudmas ja viimane aeg loosimise tulemus teatavaks teha. Kõigpealt ma tänan südamest kõiki, kes hoolisid ja küsimustega mind turgutasid! Tore, nüüd tean, kuhu suunda nina seada :-)\nKuna pühapäev on meie majas see päev, kus väike Jakob ka arvutikasutaja on, siis lasin loosida temal. Ikkagi tehnikaajastu, eksole, paberile ei kriimugi. Kopisin vastused ühele lehele, ka nimed meilboksist, vähendasin lehe suuruse ekraani suuruseks ja seletasin noormehele, et nüüd on vaja üks suvaline koht ära märgistada. Lugu on aus, sest meie usin arvutisõber ei oska tegelikult veel lugeda :-P\nKui töö tehtud, seletasin, et üks naine saab sinu tõttu täna päris rõõmsaks, sest ma saadan talle sallilõnga. Selle peale kostis Jakob "Oh, kui tore! Ma sain kellelegi head tuju teha!" Palju õnne, Neljandik! Loodan, et lõng toob sulle rõõmu!\n12/18/12--06:45: Läti labakud töös\nNii nad sünnivad, aegamööda ja läbi valu. Hakkasin kuduma reedel, enne tegin mitu untsuläinud katset väheke suurema, nr 2 vardaga. Praeguseks on siis selge, et varras 1,25 nõuab minu käes ühekordset lõnga ja kuna ma olen pehme käega kuduja, siis pisut rohkem tähelepanu tööle. Päris kuulikindlaid ma teha ei armasta, kui vaja, olen valmis kuuma veega pigem kinnast vanutama.\nNeed praegused on lõppviimistlusest päris kaugel. Kudusin terve nädalavahetuse ja näete ise, et lõpuni on veel minna! Terve selle aja mõtlesin pidevalt ja sügavalt Kristi Jõeste ja tema kindakudumiskunsti peale. Oh armas aeg, kui mul juba sajale läheneva silmustearvuga ringil on tunne, et koon kui varandust, siis tema tööd on eranditult lugupidamist väärt. Kõik. Eranditult. Ka kõik tulevased :-)\nNende labakute sündimise valu tähendab aga seda, et nagu algaja ikka, olen oma vasema käe nimetissõrme haavule toksinud. Püüdsin küll vardaotsa taltsutada, aga kinda kokkuvõtmise juures oli tähelepanu niivõrd tööl, et ei märganudki kuidas täpikesest sai haavake. Kui juba päris valus hakkas, siis otsustasin töö kõrvale panna ja sallikudumisega sõrmel paraneda lasta. Te ei kujuta ette, milline raskus oli esimestel ridadel oma 2.75 varda ja pitsilõngaga toimetada! Käsi oli ju nii harjunud teise varda ja pingega! Nagu oleks jooksja puujalad alla saanud, ausõna. Õnneks läksid need segased tunded ja kobamine üle ja ma tõesti ootan juba, millal saaksin taas tunde ja kümneid tunde nende kinnaste alla panna.\nP.S. Mul on varasemast ajast vasema käe nimetissõrmele jäänud mitmedki armid. Kudumisest. Või oli see heegeldamisest... Sõrmejäljed niisiis täiesti käsitöölisele omistatavad.\n12/20/12--12:56: Killuke jõulupeost Sillaotsal\nMeie poja lasteaiarühma tänane jõlupidu leidis aset Sillaotsa talumuuseumis. Pidu oli tore, kohast tingituna päris palju teistmoodi kui tavaliselt. Sai kodutehtud saia ja moosi ja kohalikke õunu ning natuke teadmisi vana aja jõuludest. Lastele oli natuke ehmatav, kui üksäkki räägiti sea tapmisest ja siis kohe järgnes mäng kingsepal silma peast torkamise peale, aga no mis teha, kui vanasti oli rohi rohelisem ja päriselu ehedam. Täna tuuakse ju sink poest ja tõrkuva kingsepa puhul pöördutakse tarbijakaitseametisse. Aga teate, kui pikalt kuuse tuppatoomise komme üldse olnud on? Umbes 150 aastat, mida ma ka omas mõttes arvasin. Ja jõuluvana ei ole ka igavene, umbkaudu saja aasta jagu käinud.\nMinu jaoks oli pidu puhas silmarõõm, sest seintel rippusid tikitud lillvaibad ja telgedel kootud kirjud vaibad. Ei saanud kuidagi neid tähele panemata jätta.\n12/20/12--14:51: Käsitööettevõtjana alustamisest- proloog\nPealkirjas olev teema tuleb mitte tehniline ja selge, vaid jutukam ja väga subjektiivne- seega ei liiguta ma teda nipinurga alajaotusse, vaid paigutan siia. Ja räägin siis asjast tõesti vaid enda mätta otsast vaadates, seadusi ümber "tõlkima" ei hakka. Tuleb nagu tuleb, kusagilt peab ju jutuga pihta hakkama. Kui sul on mõtteid või vastuväiteid, siis ma meeleldi näeksin neid kommentaariumis.\nOlen mõelnud, et meediasse jõuavad ikka ja ainult positiivsed lood kässitööettevõtmisega edukalt alanutest. Selge see, sest keda huvitaks stressist haigeks jäänud, kehva marketingi või mõtlematult võetud võlgade koorma all kohe ka lõpetanud käsitöölised? Tegelikult need lood oleksid ju ka õpetlikud, sest ma usun, et iga eduka komeedi kohta tuleb ikka paar-kolm tolksti alla kukkunud tähte. Võib-olla ka rohkem.\nTeemaga ei saa ma kindasti ühele poole ühe postitusega. Ma räägin järgmistel kordadel käsitööettevõtlusest võrrelduna FIE ja OÜ-na ja miks ma olen neist praegu esimese kasuks otsustanud. Kindlasti tulevad jutuks turundamisviisid ja asjade hinna kujunemisest peaks kohe päris eraldi ja pikemalt rääkima. Seda võib-olla siis kunagi edaspidi, sest teema on tõesti oluline. Tootearendusest ma ei räägi, kui siis riivamisi. Sobib? Täna siis teemad, mis võiks olla proloogiks, või nii.\nMis on kõige põhilisem käsitööettevõtlusega alustamise juures? Õige, sa pead seda tahtma ja olema juba loomult ettevõtlik inimene. Tahtma peab ikka väga palju ja olema ka enesekindel. See enesekindlus ei tule kohe, seda peab kasvõi algul teadlikult upitama. Mõned näiteks lähevad kooli sellepärast. Minu jaoks oli suureks abiks blogimine ja selle kaudu tagasiside saamine. Aitäh kõikidele hea sõna ütlejatele! Olgugi, et oma esimese blogi olen avalikkuse eest ära koristanud, ei saa jätta mainimata, et seda oli jube armas pidada. Ja mulle meeldis, et see läks ka teistele korda.\nKas sa oled kunagi midagi kellelegi müünud? Ei, mitte sõbrannale. Ma mõtlen nii üldisemalt. Kuidas läks? Mida tundsid ja kas protsess kui selline oli sinu jaoks meeldiv? Analüüsi natuke, see ütleb, kas peaksid olema ettevõtja ja usin ise turundaja või pigem kellegi abijõuna palgal olev või hoopis mõnda käsitööliste ühendusse/kildkonda kuuluv. Üks väga tugev tekstiilikunstnik, keda tean, on selle müügipoolega püstihädas. Ta on kõva tegija ja tal on ka oma nö tootmisüksus, aga müük kui selline ei ole tema jaoks nauditav. Tegelikult kui ta nii kuramuse hea ei oleks, siis oleks ta ammu juba põhja läinud, aga õnneks ta on. Sel juhul oleks müügimees või mänedžer vajalik. Mõtle ka ise, milline variant võiks olla sinule parim.\nSa peaksid olema suuteline ennast promoma ja enese/tehtud tööde üle vajadusel kiidulaulu laulma. Ma olen näinud imelist käsitööd tegevaid naisi, kes ei julge valjult ja selgelt öelda, et näe, ma olen parim ja see siin on minu tehtud üliäge asi! Nad ei ütlegi midagi, nagu häbeneksid hoopis! Asju, mis ise ja ainult ise ennast tänapäeval müüks, ei ole palju. Vetsupaber ja tikud on need, mis meelde tulevad... Muude puhul pead sa natuke turundamisest teadma, et hakkama saada. Ja häbelikkus ei tule kasuks, ausõna!\nSee aga eeldab, et sa ise tead ja oled ka veendunud kui hea sa tegelikult oled. Isegi kui ei ole veel päris veendunud, siis enda kui tegija esitlemine on igati õpitav. Loe avaliku esinemise kohta (on olemas sõbralikke blogisid näiteks), mõtle sellele ja pane häid mõtteid kõrva taha. Treeni! Viska ennast ise külma vette ja testi ujumisoskust! Kes minu kursustel on käinud, need võivad kinnitada, et ma ei ole vaikne ja igav, monotoonne rääkija (ma vähemasti loodan seda :-)). Samas olen ma kuue aasta eest olnud olukorras, kus pidin kaks päeva juba ette peaaegu hirmu kätte surema, sest oli vaja rääkida oma kolleegidele tööst, mida teen. Asi, mida ma tundsin ja inimesed, keda ma tundsin hästi, aga see mõte- mina ja avalik esinemine- jooksutas mu täielikult kinni ning tagantjärele analüüsides ma tean, et tapsin ise selle esinemise. Hiljem tagasisidet küsides öeldi täiesti siiralt, et keegi ei saanud aru, et ma üleüldse pabistan ja tekstil polnud ka viga. Vaid ma ise tean, et oma ressursist kasutasin ehk vaid 15%! Jumal temaga, jube etteaste oli, aga ka seda oli vaja. Võta ämbreid ja läbikukkumisi kui õppetunde, sest ükski viga ei ole parandamatu.\nKui sul on juba midagi käegakatsutavat abiks, siis on see suurepärane. Portfoolio tehtud töödest, kogus häid tootefotosid või häid asju endid, mõne suure meistri soovitused või abikäsi, väljapanek mõnes müügikohas, aga miks mitte ka toimiv blogi või sõpruskond FBs- need kõik on puhas varandus, mille abil tööd tegema hakata. Kui sul ei ole neist mitte ühtegi, siis pakun, et poole aasta ja suure tööga võid nad endale muretseda. Ma olen seda kõrvalt näinud, et teadlikult tegeledes saavutatakse palju.Aga mõtle ikka täpselt välja, mida sul VAJA on, panusta aega ja jõudu tähtususe järjekorras.\nNii, tahe sul on. Valmidus end müüa ka, ütleme nii... tinglikult ja kokkuvõtlikult. Enne kui punuma paned, oleks kasulik teha äriplaan. Jah, seesama jura, mida igal ettevõtluskoolitusel tegema sunnitakse. Kunagi varem, koolis, olen ma teinud briljantse plaani, millega saaks ka tänapäeval raha teha, aga see oli sootuks midagi muud... Mina tegin enne palgatöölt äraminemist käsitöise plaani ja kui ma ausalt ütlen, siis seda ellu ei kavatsenud rakendada põhimõtteliselt juba kirjutamise hetkel. Need numbrid seal ei meeldinud mulle. See oli aga väga vajalik kasvõi selleks, et selgitada välja oma suund ja võimalused/võimed, ka rahanumbrite abil. Plaanis ei meeldinud mulle numbrid, sest nende järgi oleks pidanud ma olema miinimumpalgaga hull, kes töötab pea 24/7. Ma ütlen ausalt, et minu tee on kulgenud sootuks teisiti, kui plaanis kirjas oli, tulemus pole paha. Ma lihtsalt ei osanud näha mingeid võimalusi tol kirjutamise hetkel. Kohe esimesest kuust võtsin päriselus eesmärgiks sissetulekus pigem Eesti keskmist rihtida kui et miinimumil endale kandadele astuda lasta. Ühesõnaga oli minu puhul äriplaani kirjutamine vajalik selleks, et teada saada, kuidas pigem MITTE oma äriga toimetada, aga millises suunas ja kuidas võiks asju vaadata.\nKindlasti mõtle välja oma nišš- see kuidas ja millega sa silma jääd. Ilma selleta võib lihtsalt juhtuda nii, et kuna sa oled sama nägu nagu sada tegijat enne sind ja sada pärast, siis kukudki äritaevast alla ilma igasuguse särata. Kas sa võiksid erineda oma toote poolest, brändida iseennast kui nähtust või lüüa hindadega? Siinjuures alati oleks parem lüüa kõrgete hindadega. Hiinlastega ei ole võimalik võistleda. :-) Tea väga täpselt, milline on sinu koht teiste tegijate seas ja tea ka, kuhu sa plaanid liikuda. Ära karda olla ambitsioonikas, sest muidu ei jää ellu.\nAbsoluutselt kindlasti mõtle läbi lisaks sellele mida teed ka kellele teed. Kes on sinu sihtgrupp ja kuidas sa nendeni jõuad? Kui otseteed ei ole, siis ole kaval. Ja otseteed kindasti ei ole, sest konkurendid on sul igatepidi ees. Sihtgrupi puhul- mida täpselmalt suudad määratleda, seda parem, sest idee "kõik käsitööd armastavad inimesed on mu kliendid" ei aita sind kusagile. Mida täpsem määratlus, seda suurem võimalus ka valida täpne ja sihitud turundamine.\nMõtle läbi ka mida sa teed siis, kui su ideid varastama hakatakse, kuidas toimetad kopeerijate puhul. Kas sul on midagi uut kohe varrukast võtta või lähed rinnutsi kokku? Mõlemal variandil omad "võlud". Tean ühte käsitöölist, kes eelistas seda viimast. Kui aga lõppeks tal läks nii palju auru sõdimiste, seadustega tegelemiste, suhtlusvõrgustikes enda kui idee autori rehabiliteerimise jms peale ning kuna ta tegi ägedaid asju ja kopeerijaid muudkui ilmus taas ja taas, siis ta orienteerus ümber, teeb-toodab nüüd hoopis midagi muud. Ja on valmis taas suunda muutma, kui peaks vaja olema. Tal läheb seetõttu hästi, kindlasti paremini kui neil kopeerijatel, kes nüüd nagu silgud rivis ühte nägu asju teevad.\nTulemused on mõõdetavad. Lisaks hingerahule ja positiivsetele emotsioonidele, mida käsitööd tehes saad, pead mõtlema rahale. Sa pead enne alustamist teadma, mis oleks vähim summa, millega ellu jääd ja kuidas seda kindlalt tekitada. Sul peab tegelikult olema tagataskus päris parasjagu raha ka varuks, et ettenägematuid kulutusi katta. Usu mind, neid tekib! Või siis teise variandina, mida ma olen märganud, et kasutatakse, peab sul olema tubli ja rahakas kaasa, kes ei ole ihne :-) Ainuüksi laenude jms najal alustada on väga riskantne, sest isegi hästi informeeritud inimesed ei oska majandust nii hästi lugeda, et teaks täpselt öelda, kus oma rahaasjadega näiteks kolme aasta pärast oled. Mina ka ei tea, millised on summad, mida teenin kolme aasta pärast. Aga kuna mu tahe on ikka nii raudne, siis ei prognoosi halba.\nHinda alati realistlikult oma aega ja võimeid! Ära mõtle, et sa suudad toota 10-12 tundi päevas. Okei, paar nädalat suudad, aga kas ka pikemalt? Kas see väärib seda? Hoia ennast, sest kui sul ikka tõsi taga on, siis nagu varasemalt alustanud tegijad ütlevad, esimese puhkuse saad sa endale lubada viie aasta pärast! Mina olen ühe tillukese läbipõlemise juba üle elanud. Õnneks ma taipasin ja tundsin selle ära ja võtsin kohe midagi ka ette. Päris paljud räägivad, et esimese aasta lõppedes näiteks, kui hoog juba sees, võib reaalsustaju kaduda. Kuna ma olen pigem töönarkomaani tüüpi kui kodukana tüüpi, siis ma päris hoolikalt jälgin, mis minuga toimub ja toimunud on. Kui sa ei ela üksi, siis ära kindlasti unusta, et sul on PERE. Tegelikult on inimesed alati tähtsamad kui äri. Ausalt. Ja ennast tuleb vahel ka välja lülitada, sest mõte, mis töötab pidevalt ja hooga, võib ka su läbi põletada. Minult on küsitud, et noh, mis siis kõige raskem on? See tegelikult ongi.\nNii, viimaste sõnade valgel tunnistan häbiga, et jälle... jubajälle! olen ma töötanud end öösse. Neljapäevane nipinurk algas neljapäeval, aga lõpetan selle nüüd, niimoodi äkki ära, sest kell saab kohe üks. Reede öösel. Selline ajaline määratlus ütleb, et käsitööettevõtlusel on ka pool, mis on nii positiivne kui negatiivne. Teen mis tahan ja siis kui tahan! Ja just niipalju kui tahan Oi, mulle meeldib! :-)\nKui sul tekkis mõtteid või sa tahad näiteks millelegi täiesti vastu vaielda, siis ole lahke, kommentaarium on ootamas. Proloog sai küll pikk, aga ma rääkisin väga vähestest asjadest, kui aus olla. Ma loodan siiralt, et neist oli ehk abi.\n12/26/12--23:01: Enesekindlusest ja enesehinnagust\nEelmine post leidis vastukaja ja see ütleb mulle, et ju siis teema läks asja ette. Mõtlesin pisut arutleda käsitöölise enesehinnagu ja enesekindluse teemadel, kuna see nii mõnestki kommentaarist välja tuli. Kui veel kommentaaride juurde tulla, siis kallid sõbrad, ma päris kindlasti ei taha pretendeerida ühele ja kindlale tõele ja päris kindlasti ei saa minust alustava käsitööettevõtja aabitsa kirjutajat- seks olen ma liiga mittemetoodiline, harimatu ja ausaltöeldes ka laisk :-) Küll räägin ma aga meeleldi kogemusest ja sellest, mida arvan olevat olulise. Nii et tehke aga küsimustega mingi teema, intriig, see paneb mind kindlasti kirjutama.\nEnesekindluse juurde siis. Enesekindlus põhineb suuresti enesehinnangul, eksole. Kuigi see on subjektiivne asi, saab seda ometigi mõõta ja selle kallal tööd teha. Paljudel on probleeme, mis pärit lapsepõlvest, paljud isegi ei saa aru, miks ja kuidas nad endast just nii arvavad ja mitte teisiti. Puhas psühholoogia. Muide, liiga kõrge enesehinnang on palju hullem asi, kui madal. Siis ei ole kriitikameelt tõenäoliselt ollagi ja enesega töö tegemine võib ikka maru raske olla :-) Õnneks pole seda põdenud, pigem ikka eestlaslikul kombel pisut madalat enesehinnangut.\nKui sa tead, et oled loomult liig kriitiline, siis teades seda, on see on ju positiivne märk- püüa anda endale ikkagi adekvaatne hinnang, püüa vaadelda end täiesti kõrvalseisjana. Kui sulle tundub, et sa pole lihtsalt piisavalt hea, siis mõtle uuesti. Püüa aru saada, miks sa nii arvad. Tõenäoliselt oled sa piisavalt hea ja tegija küll! Alati saab küsida ka kellegi teise käest hinnagut või abi analüüsiks. Isegi olen korduvalt palunud "kaasvõitlejatelt" nõu või hinnagut, sest nemad näevad ju mind hoopis teise nurga alt. Aga sel juhul ole valmis ka vastust saama, mis ei pruugi sulle meeldida ja mis võib tähendada ränka tööd.\nNagu ma ütlesin, oli mulle suureks toeks blogipidamine ja selle kaudu positiivne tagasiside. Panin ennast ka korduvalt proovile ja see andis mulle kindla märgi, et ma suudan, kui vaid tahan. Mäletate, ma korraldasin sallide kudumise maratoni 2010 suvel? Alustasin postitusega, mille nimeks "Kuni kehavigastusteni..." ja lõpetasin tõdemusega, et saab küll, kui tahab. Ma käisin siis veel palgatööl ja see oligi proovikivi, mille endale meelega kaela sidusin, et vaadata, kas ujub välja. Ujus. Täna ma võin öelda, et kokkuleppel endaga olen kudunud salle ka sellise tempo järgi, et neli päeva ja sall valmis. Paar kuud jaksab niimoodi vastu pidada küll, iseasi, kas see aga lõpmatult rahuldust pakub.\nTeiseks, mida ma palju olen tähele pannud ja millele mõeldnud- kuna käsitöö on tegelikult loomine ja selle tulemus on looming (mida mu keel kuidagi ei taha tooteks nimetada), siis päris tihti tegija samastab end looduga. Kui öeldaks kriitiline sõna sinu tehtud asja kohta, siis see torkab südamesse ja enesehinnag saab pihta ning võib langeda. Käsitööese on nagu oma lapsuke, armas ja kallis. Paljud põevad selle pärast, et ei tahaks teist nagu käestki anda... Ma õnneks olen sellest puust, et mulle on pigem põnev ja rahuldust pakkuv tegemise protsess kui selline. Kui asi valmis, las läheb ja kui saaja selle üle rõõmu tunneb, jääb soe tunne südamesse. Teinekord on juhtunud, et salli ennast ei mäleta üldse, aga saaja on meeles. Kui sinu tehtud asi ei ole piisavalt hea, siis mõtle selle parendamisele-arendamisele, sina ise oled ju hea ometigi! Kui tehnika ei ole piisavalt tasemel, saab alati juurde õppida. Muide, ma tean ka ühte käsitööettevõtjat, kes ise on vaid ideede genereerija ja müüja, tema tööd teeb kõik valmis meeskond, kelle ta on palganud.\nVäga õpetlikku momenti nägin kõrvalt ühel koolitusel. Osalejad pidid presenteerima enda tehtud asju ja tagasiside tuli õppinud meistritelt ja käsitöistelt autoriteetidelt. Laua taga oli neid mitu. Ühe osaleja slaidiseanss tekitas suurt ärevust ja kommentaare, sest koosnes kellegi teise poolt mõeldud mudelite teostusest. Piltidel oli mitte päris just reakaup laadalt, aga mitte ka absoluutne originaallooming. Kuna kommentaarid ei olnud väga leebed, siis oli märgata, et esitleja võttis neid südamesse ja tundis end ehk ka päris halvasti. Keegi ei nõudnud ju, et peaks olema isiklike disainide esitlus! Paljudel meil neid üldse hinge taga on, et saaks väga äratuntavalt neid esitleda? Kuigi tegemist on väga usina ja armsa käsitöölisega, siis see võis olla küll hetk, mis teenimatult tema enesehinnagut kõigutas.\nOkei, aga läheks siis päris konkreetseks. Mul on pakkuda üks väga hea küsimustik, mis aitab selgitada, kuidas on sinu kui tulevase käsitööettevõtja enesehinnanguga lood just selles ettevõtluse-võtmes. Need on väga head küsimused nii ükshaaval mõelda ja arutleda, kui kokku tulemina hinnangut andma. Ei saa öelda, et kui on nii ja nii mitu "ei" vastust, siis sinu potentsiaal käsitööettevõtjana on olematu. Samas, kui sul enamus vastustest on ikkagi "jah", siis on selge, et oled selle peale juba mõelnud ja sul on head eeldused. Kui enamus vastuseid on "ei", tuleks tööd teha ja end arendada. Nii nagu inimene on ajas muutuv, on muutuv ka tulemus. Selles olen ma kindel.\nMina vastasin neile küsimustele pea kaks aastat tagasi. Ei-vastuseid oli mul kindlalt neli. Praeguseks, vaatan, et kaks on ikka ja ega need muutu. Üks vastus on küsimusele "Kas ma olen hästiorganiseeritud inimene?" ja teine "Kas mul on piisavalt majandamisoskust?". Irooniline, eksole? (esimene küsimus on mu küsimustikus paberversioonis) Tegelikult ma olen kaunis organiseeritud inimene ja hindan ka teatava piirini rutiini positiivseks, aga vastaksin ikkagi pigem "ei" kui peab nende kahe vastuse vahel valima. Majandamisoskuse vastuse juurde käib aga kommentaar, et teades, kuidas peaks tegema pikaajalisi rahavoogude plaane ja kuidas ning mida kõike arvestama toote hinna sisse, ma olen aeg-ajalt liiga loominguline :-) Võib-olla peaks minu puhul kõlama hoopis küsimus nii, et kas mul on piisavalt arvutamisoskust ja arvutamistahet? Või et kas ma suudan oma ostutuhinat taltsutada kui vaja? Majandamisega olen ma seni küll kenasti toime tulnud, sest miinustesse jäin vaid kahel kuul päris alguses, kuid kokkuvõttes olin siiski eduline ja vajalikul määral positiivses. 22.küsimus, võimalik, et on paari aasta pärast "ei" vastusega. Mõned asjad, mis teha tuleb, on ikka jube tüütud...\nKuidas on, kas keegi saab ka ainult "jah" vastused? Või mis mõtted üldse tekivad?\nVastuseks on kaks varianti : jah või ei.\nKas ma tõepoolest tahan olla iseenda peremees ja mitte töötada kellegi teise alluvuses?\nKas ma tunnen vajadust talitada omaenese äratundmist mööda?\nKas mul on algatusvõimet?\nKas mul on piisavalt majandamisoskust?\nKas mul on kogemusi seda tüüpi ettevõtluseks, millega kavatsen tegelema hakata?\nKas mul on piisavalt vastutusvõimet?\nKas ma nõustun kandma investeeringute kaotuse riski, kui ettevõte peaks ebaõnnestuma?\nKas mul on soov juhtida ja suunata teisi inimesi?\nKas ma tunnen vajadust kontrollida ettevõtte tegevust?\nKas ma suudan kiiresti otsuseid langetada kui vaja?\nKas mul on piisavalt tervist ja energijat ettevõtjana tegutsemiseks?\nKas mul on rahalisi vahendeid alustamiseks ja krediiti jätkamiseks?\nKas suudan ettevõtet algusaastatel ülal pidada?\nKas inimesed (kliendid ja teenistujad) võivad minu sõnu uskuda, kui ma midagi ütlen?\nKas ma tunnen vajadust võtta endale raskeid ülesandeid ja neid täita, et seejärel püstitada uusi eesmärke?\nKas ma tunnen soovi olla uuendaja ja looja?\nKas ma eelistan enne tegutsema asumist tegevusplaani koostada?\nKas minu abikaasa toetab minu kavatsust?\nKas ma kasutan oma aega efektiivselt?\nKas mul on soovi teha pikki tööpäevi, mida ettevõtjalt nõutakse?\nKas mul on piisavalt tahtmist oma ettevõtte juurde jääda ka rasketel aegadel?\nKas mul on isu teha kõiki vajalikke töid, meeldivaid ja mitte nii meeldivaid, mis on vajalikud ettevõtte edukaks tööks?\nKas ma olen "kõva töömees" ?\nKüsimustik lehelt: http://e-ope.khk.ee/oo/evoti/ettevotlus/ettevtja_enesehinnang.html\nKuigi sel lehel ei ole viidet autorile, on mul andmeid, et koostaja on Aivar Pere. Minuni jõudis see Tartu Ülikooli Ettevõtluskodus koostatud materjalide kaudu.\nLõppeks ma pakuksin ühte head videot EASilt mõtete liigutamiseks ettevõtluse alustamise kohta. Räägib Toomas Saal, kes on olnud ka minu õppejõud ja kellest ma väga lugu pean.\nJärgmisel korral tahaksin näidata kindaid, mis vahepeal käeharjutuseks kootud. Muidu kisub siin pildituks jutunurgaks :-P\n12/30/12--01:20: Lapsukesed laia maailma\nVõtan aastat kokku. Head ja halvad asjad saavad ritta pandud. Headest asjadest on mul rõõm teatada, et Ravelrys on olemas juba mõnda aega lehekülg minukirjutatud sallimustritega.\nIdee uusi sallimustreid teha tuli nagu head asjad ikka, juhuslikult. Sirvisin pärast ostmist Pärnu linnas kohvikus Muhu Mustrite raamatut ja kuna ma olen ikka lootusetult rikutud, siis hakkasid Muhu männad ja muud vahvad asjad kohe kangastuma pitsikirjana. Mõte hakkas liikuma. Elu on näidanud, et kui millestki ikka väga oled sisse võetud, siis lihtsam on kohe ilma piinlemata järgi anda ja nii nad tulema hakkasid. Pitsikirjad inspireerituna geomeetrilistest mitmevärvilistest mustritest. Mõni detail värvilise mustri juures hakkab silma ja püüan selle siis pitsi panna. Uskuge, see on päris haarav ja lõbus tegevus.\nUute mustrite avaldamine nõudis minult ka prasjagu julgust. Ma olen aeg-ajalt enda vastu päris nõudlik ja kuna ma hindan väga kõrgelt neid, kes midagi nullist loovad, siis mõtlesin ikka mõned head korrad, kas uusi mustreid on vaja. Jõudsin mõttega sinnamaani, et miks ka mitte. Kuna ma ei kiida heaks neid tegijaid, kes lisades mõnest vanast ja vähetuntud pitsiraamatust leitud motiivile nuppe end autoriks nimetavad ja pikalt loomepalangutest pajatavad, siis võtsin rahulikult. Esiotsa nimetasingi neid "tõlgeteks" ja neid muudkui kogunes.\nMingist hetkest hakkasid mõned motiivid niivõrd meeldima, et mängisin nendega kohe mitme salli juures. Mul on mustreid kaustikusse kribatud umbes poolesaja jagu ja aegamööda koon neid läbi, et näha, kas mõte, mis paberil, on ka sallina hea. Õnneks on mul ka abilisi.\nMustrid on tihedad, rikkaliku kompositsiooniga ja tundub, et nupurohkusest ei saa ma kuidagi mööda. Need ju annavad Haapsalu pitsile selle õige vurtsu, või mis? Mõeldes algajatele on tulemas ka lihtsamaid salle.\nIga salli juures on tegelikult oma vahva lugu ka. Tulevikus saan neid kindlasti pikemalt tutvustada. Lisaks on mul tagavaraks veel kolm mustrit, mis kootud ja kirja pandud, hoian aga saladuses. Veebruarini. Kui aeg käes, küll siis räägin :-P\nEt mitte lihtsalt siin eputamisnoodiga esineda,teen superalet- pakun kuni vana aasta viimase minutini neid PDF-formaadis olevaid mustreid kudumiseks vaid ühe euro eest tükk. Kirjuta sulle meeldiva sallimustri nimega meil postkasti liina.rees@gmail.com\nTänasest on ka avatud blogi mustrinurgake, kust leiate needsamad mustrid linkidena Ravelrysse. Igale kudujale püüan vajadusel nõuga toeks olla.\n01/10/13--04:54: FIE vs OÜ käsitöölisena? Reesi näide.\nPaar nädalat taas läinud, ei suutnud lubadusest igal nädalal kirjutada kinni pidada. Pühad ja tervisemured ja muu... ehk on andestatav.\nTäna vaagiks natuke vormi, millesse end peab suruma, kui oled otsustanud käsitööga raha teenima hakata. Tõenäoliselt ei jää sul mingil hetkel muud üle, kui pead end registreerima mingi ettevõtlusvormina, lisaks pealkirjas olevatele on muidugi võimalik veel MTÜna toimetada või UÜ või TÜ luua. Võid küll mõelda, et milleks, aga mingil hetkel on ettevõtmise tegemine ametlikuks siiski vajalik. Kasvõi kusagile komisjonimüüki omi asju pakkudes võib see hädavajalikuks osutuda või mõnes projektis osaledes. Mina näiteks kartsin niisama toimetamist, sest esiteks see ei ole eetiline ja seaduslik, teiseks- ilmas on nii palju õelaid hingi, kes kasvõi naljapärast võivad pahandused kaasa tuua ja see on asi, mida mul kindlasti vaja pole. Nii ma mõtlesin kui end FIEna arvele võtsin. Kui kaupa internetis pakud, siis ei suuda Maksuametile kuidagi kuuli pähe rääkida, et kõik need kolmsada paari kõrvarõngaid netilehel on mu isiklik vallasvara ja müün neid lihtsalt ajaviiteks, mitte tulu saamiseks :-P Ja kuulutuse peale pöördujatele koon tasu võtmata. Ha-ha, eksole. Aga kes viimasena naerab, see naerab paremini ja kindel on see, et MA naerab alati viimasena :-)\nÜks kindel asi, vali milline ettevõtlusvorm tahes- esimese asjana tutvu seadustega ja loe läbi Äriseadustik! Kui sul on juba mingidki teadmised, siis saad otsustusi vastu võtta ja edasi minna. Mina väga põhjalikult otsisin infot ka EASi alustava ettevõtja lehelt, LoovEesti ettevõtlusega startimise lehelt ja Raamatupidamis/makusportaali ja foorumit loen siiani iganädalaselt. Maksuameti leht, see on ka vajalik! Mainori kooli paar aastat tuli ka igati kasuks, mõnda konspekti on pilku visata tulnud ikka korduvalt.\nFIEnduse ja OÜ vahel on mõned põhimõttelised erinevused ja pärast palgatöölt äratulemist ma kaalusin, kas minna ehk üle OÜ vormile. Otsustasin seda siiski mitte teha, aga sellest hiljem. Ma ei hakka kõiki erinevusi FIEnduse ja OÜnduse vahel kirjeldama, seda loeb iga huviline ise kas seadustest või pakutud lehtedelt välja. Räägin neist, mis mind mõtlema panid hoopis.\nMis siis erinevat on? FIEna on osa asju lihtsamad, ütleme nii. Kindlasti erineb maksuarvestus ja raamatupidamine, see üks ja põhiline teema. FIE saab raamatupidamist teha lihtsalt, kassapõhiselt, OÜl peab olema tekkepõhine raamatupidamine ja ma arvasin, et milleks maksta raamatupidajale, kassapõhisega saab igaüks hakkama. Mõne asja puhul olen küsinud nõu ka Maksuametist, aga muidu olen exceli abil toime tulnud. Arvete koostamine tuleb endale ka enne alustamist selgeks teha, sest arve on raamatupidamise algdokument ja ilma nendeta ei saa :-) Käibemaksukohuslaseks ma ei pürgi ja kuniks käibe summa seda ei nõua, ka sellele ei mõtle. Hoian asjad nii lihtsad kui võimalik. Ma olen viimaste aastate jooksul läbinud kaks raamatupidamiskoolitust, aga ma ei ole nõus ise endale tekkepõhist raamatupidamist ja bilanssi tegema, andmebaasidega töötama. Miks? Esiteks- ei viitsi, ei armasta numbreid nii väga, ausõna, kardan ka ja teiseks- mul on muudki teha, kui end pidvalt RTJ-de ja seadusemuudatustega kursis hoida. OK, foorumit loen küll ja Äripäeva ka, sest põhimõtteliste muudatustega ja uudistega peab kursis olema. See lihtsalt ei ole minu tassike teed nagu öeldakse. Las jääb targematele.\nEt mismõttes ma kaalusin FIEnduselt OÜle minemist? See oli siis, kui ma lõpetasin töösuhte ja hakkasin vaid ise endale palka maksma. Seniks olin Politseiameti palgal. Töösuhte lõpetamine tähendas seda, et ma pidin hakkama ise maksma riigile enda eest sotsiaalmaksu. Muidu oli nii, et PA poolt makstud sotsmaks kattis täielikult vajaoleva summa ja ma ei maksnud midagi juurde. Pane nüüd tähele- selleks, et FIEna oleks Haigekassa kindlustatus ja kõik need teised soodustused, mida sotsmaksu maksmine pakkuda saab, annan ma riigile igas kvartalis ~278 eurot raha ja ma ei tohi seda kuludesse kanda. Seadus selline (täiesti nõme, ma leian, aga sellisena ei ole see seadus olnud igavesti). See summa on vaid avansiliste maksete summa, korra aastas arvestatakse sotsmaks ka teenitud tulult. Ja see protsent on 33%. Avansilised maksed on riigi kehtestatud ja sõltuvuses miinimumpalgast, aasta 2013 eest ootab mind ees näiteks 1112,4 euro maksmine riigile. Kas teenid tulu või mitte, see summa peab makstud olema (kui ettevõtluse peatad mingiks perioodiks, siis muidugi mitte).\nSotsmaks sotsmaksuks, aga miks ma siis OÜks end ei teinud? Paljudele on jäänud arvamus, et tõesti, rahus saab OÜga toimetada nii, et võtad tulud välja dividendidena ja ei mingit palgamaksmist. Dividendi võtmisel maksab OÜ vaid tulumaksu ja kogu moos. Eks Maksuamet ole neid dividendidena palga maksjaid ka rookinud, aga ega see kusagile kao, seda enam, et paljud kohtukeisid MA lihtsalt kaotab omast lollusest. Kuna ma tõesti olen kohati nõmedalt eetiline inimene, siis ma mõtlesin, et OÜna toimides peaksin ikkagi enesele palka maksma ja no ega siis kuludel suurt vahet tule. Vahe küll see, et OÜst palka makstes maksab tööandja maksud ja need saab kuludeks kanda. Kui ka osatööajaga end tööle võtaksin, siis sotsmaksu tuleb maksta ikkagi vähemalt sama summa, mis FIEna, see tuleb miinimumpalgalt ja seadus kehtestab selle. Võidaksin palga väljamakselt summa sotsmaksu jagu... Ja see summa, mille võidaksin, maksaksin siis raamatupidajale, rohkemgi veel. Ei ole mõtet, ma ütlen. Suurema osa OÜ varast oleks minu puhul moodustanud mitterahaline sissemakse, st mul ei oleks olnud ka tagavaraks palju summasid, millega toimetada. Elan päris palju peost suhu. Sissetulek on vahel hüplik ja tegelikult ma päris palju ikkagi investeerin. FIEl on ettevõtluse rahakott sama, mis tema enda oma. Kui sisse tuleb, siis on hästi ja saab seda raha ka kohe kasutada, pole vaja Maksuametile igal kuul midagi teatada ega deklareerida. Samas, kui põrud, siis sellest sinu väikesest rahakotist ka kõik välja tõmmatakse :-) Aga see ei ole mul plaanis.\nEesti riik tegelikult kogu jõust püüab FIEndust välja suretada. Seadused on tehtud sellised, et kui kohustused on mängus, siis FIE on täie eest väljas, kui aga seadustega lubatud erisused, mis pakuks soodsamaid olukordi, siis ei peeta teda juriidiliseks isikuks (mida ta seaduse mõttes tegelikult ju ka ei ole). Olavi Kärsna on FIEndusest palju kirjutanud, ka käsiraamatuid ja tema artikleid aeg-ajalt lugedes tekib selline väga nõme tunne, et MIKS ma veel ausalt maksu maksan ja FIEndan üldse? OK, aga mis se riik siis minu käest saab? Saab avansilise sotsmaksu (õigemini ma saan ise selle eest ju riigilt teenust), tulult võtab ta tulumaksu ja sotsmaksu, kokku põhimõtteliselt poole lõppsummast, kasumist. Minu puhul on hea see, et kuna mul on kaks last, siis ma saan nende pealt juurde ka maksuvaba tulu summat ja lõppkokkuvõttes ma ei nurise midagi. Kätte saan ikkagi rohkem, kui enne palgatööl käies. Eks näis, kaua ma nii töökas olla tahan :-) Eelmise aasta pealt maksis riik mulle hoopis summasid tagasi. Ma päris täpselt ei saanudki aru, kuidas need sendipealt tekkisid (olin ju maini ka palgatöötaja), eriti sotsmaksu tagastus, aga kui antakse, ikka võtan vastu. Kuna mulle on summad tagastatud, siis ma ei ole pidanud tulumaksu avansilisi makseid tasuma. Need on ka muidu FIE maksukohustused, alates teisest tegevusaastast, oli vist kolmel korral aastas vaja maksta. Aa, muide, ka kohtutäiturid, notarid ja vandetõlgid on riigi poolt maksustatud täpselt samuti kui FIEd, kuigi nende ettevõtlusvormi nimes see kuidagi ei kajastu. Najah, ma ei saa endale lubada sama tunnihinna küsimist, mis notar... Kahjuks.\nKui nüüd jutt nimest tuli, siis kindlasti algab su suhtlus riigiga enese registreerimisest. Selleks pead valima nime ja tegevusala. Tänapäeval on kõik nii hirmus lihtne- saab asjad aetud üle veebi kodunt lahkumata. Riigilõivud tuleb ka maksta, kuid need ei ole nii ületamatult suured. Ma valisin FIEna alustamise ka sellepärast, et see tundus nii palju lihtsam. Ma ei pidanud kirjutama asutamisotsust, ma ei pidanud kirjutama põhikirja ega raamatupidamiseeskirja enda töö alustamiseks. Need võivad olla, aga ei pea olema FIEl. Bilansiga sama jutt, vaja vist ainult siis, kui mingeid toetusi/laene taotled vms (aga nende saamisel on mõistlik avada erikonto, muidu riik loeb summa automaatselt tuluks ja tahab maksu. Naljakas, kas pole...). Riigilõiv oli odavam ja mingeid sissemakseid põhikapitaliks ei olnud vaja teha. Alustasin nullist ja nulliga. Alati saab oma tegevusega üle minna FIE-vormilt OÜks, vastupidi aga mitte. Loogiline, et palgatöötajana ma otsustasin siis alustada lihtsamal moel. Õigemini, päris alguses oli FIE üldse mu abikaasa, mingil ajal, kui end registreerisin, siis tegime päris suure vara ülevõtmise ühelt FIElt teisele.\nJutt pikk, kui keegi viitsis läbi lugeda, on tore. Kui tekitas mõtteid, siis nagu ikka, teretulemast kommentaariumisse! Kordan aga veelkord, et kirjutasin täpselt ja ainult enda kogemusest, kindlasti ei puudutanud kõiki aspekte, mida võinuks.\nJärgmisel korral registreerimisest pikemalt. Peale Äriregistri pead end, kui müüa tahad, veel MTRis registreerima. Ja EMTAK on see, millega pead pead murdma, sealt tuleb su tegevusala registreerimisel. Ja võib-olla tuleb mulle veel midagi olulist, meelde, mis peaks päris alguses kohe tehtud saama. Küsimused teretulnud!\n01/17/13--10:38: Läti kindad Talsi regioonist\nEt vahepeal oma katkiseid sõrmi puhata, võtsin kududa ühed kindad ka jämedamate varrastega. Kootud 2mm vardaga.\nSõrmed sain katki õige peenete varrastega, need kindad ei ole hetkel veel ka lõpetatud. Kootud on teise kinda peopesa poolte sõrmedeni, aga praeguseks on nad ootele pandud. Varras 1,25 ei hirmutanud mind sugugi lõplikult ära, isu tekkis hoopis veelgi peenemate järgi ja nüüd olen võtnud plaaniks muretseda enda pehme kudujakäe jaoks 0,7mm vardad.\nNeid kindaid tegema inspireeris mind lõng. Mul oli kapis paar kera angoorasegust lõnga ja ei suutnud vastu panna. Natuke karvane, seda on piltidelt ka näha ja imepehme. Mustri valis mees, kellele need kindad nüüd kuuluvad. Ta ütles, et väga meeldivad just valgel põhjal kindad ja Maruta Grasmane raamatust Latvieša Cimdi leheküljelt 246 leidis just sellised kindad, mis meeldisid, ei pidanud värve muutmagi. Kuna nad ka mulle kenad tundusid, siis võtsin töösse ja oli väga mõnus kudumine. Algul ei olnud ma kindel, kas suurus klapib ja nii alustasin tööd kiirelt ja lihtsalt- jätsin ära esimeste ridade vitsad ja muud keerukad nipid, alustasin ikka häbematult lihtsalt. Nüüd isegi piinlik natuke, oleks ju võinud ikka "võimelda".\nVardad olid suuremad ja silmi vähem, kui muster ette nägi ja nii ma vähendasin servadelt silmuseid viie võrra. Kuna mingi sümmeetriataotlus või tont seda teab mis Monklus ei lase mul kududa kindaid nii, et käe servadel muster ei klapi, siis ma valisin peopessa hoopistükkis teise, kiire ja lihtsa mustri. Ma lihtsalt ei suuda kududa nii, et muster ei jookse ringiratast ümber käe ühtlaselt. Selline lahendus, pihu kudumine lihtsa mustriga, oli ka mu vanaema suur lemmiknipp. Tal olid vist pooled kindad üleni kirjatud, pooled käeseljalt. Enam ei ole, kellelt küsida, et miks nii. Kas põdes ka mustri-Monklust, vat ei tea...\nOmanik on rahul, mina olen rahul. Kindad kudusin vasema käes nimetissõrme paranemiseks metallvardast, aga järgmised tulevad pea kuulikindlad. Ei pehmele lõngale, ei pehmele pitsikudujakäele!\n01/20/13--11:12: Talvel metsas\nMa käisin eelmisel nädalavahetusel metsas rohelust otsimas ja täna käisin seenel... Täna võtsin isegi fotoka kaasa, a eelmisel nädalavahetusel oli päikest :-) Teised, julgemad, lasid kelku ka. Mina ei julgenud, ausalt!\n01/22/13--07:18: Mobiilikott WIP\n102 silma ringil, vardad nr 1 ja lõng Aade Artisticu ühekordne.\nMobiilikott sai 8,5cm lai ja on tänaseks korralikult valmis ja lõpetatud, kuigi pildid on pooleli tööst. Vanaema oleks selle värvide kombinatsiooni ja mustri tiheduse kohta öelnud et "silma nikastamine". Tal aeg-ajalt mõned tööd tundusid sellised ja siis ta nurises tavaliselt valjul häälel, aga kudus ikka edasi...\nTegelikult pidi asjast tulema ikka kinnas, aga vardad said ostetud Karnaluksist (Prymid) (ei suutnud ära oodata kaugelt maalt tulevaid tugevamaid ja peenemaid) ja need va vardad läksid otsemaid kõveraks. Vat ei kannata kõverat varrast ja oli kohe selge, et kahte kinnast nende makaronidega ei tahaks kududa! Varraste kiituseks olgu öeldud, et otsad olid väga mõnusad, ei torkinud sõrme katki. Mis seal´s ikka, uus mobla oligi paljas mis paljas... Maitse sai suhu ja nüüd on mul absoluutselt kindlalt kõige šefim mobiilikott. Kui ma päikesepaistega samal ajal nüüd kodus juhtun olema, saab pildi lõplikust versioonist ka.\nMuster Maruta Grasmane kindaraamatust Latvieša Cimdi lk 370.


Süva-Holland ja uued hollandlased — Vikerkaar\nHollandi keelest tõlkinud Ilvi Liive\nKas hollandi kirjanduses on midagi, mille üle uhke olla? Kui ma välismaal olen, kuulen seda küsimust sageli. Kes siis on need, kes kujundavad hollandi kirjanduse palge? Sageli ei suuda mu vestluskaaslane nimetada ainsatki hollandikeelset kirjanikku. Erasmus, Spinoza, Anne Frank – need on nähtavasti nimed, mis kohemaid Hollandiga ei assotsieeru, olgugi et Erasmus elas Rotterdamis, Spinoza sündis Amsterdamis ja Anne Franki päevik “Tagakoda” on kirjutatud Amsterdami kanaliäärses majas.\nKes tahab viimase viiekümne aasta hollandi kirjanduse teemal sõna võtta, ei saa mööda viiest suurest kirjanikust: Willem Frederik Hermans, Gerard Reve, Harry Mulisch, Cees Nooteboom ja Hella S. Haasse, neist kaht esimest ei ole enam elavate hulgas.\n1995. aastal suri mees, kellele meeldis end nimetada Hollandi suurimaks kirjanikuks (ja kes seda ehk oligi), Willem Frederik Hermans (1921). Pärast seda alustas tema kirjastaja De Bezige Bij ta kogutud teoste väljaandmist: 24 paksu köidet romaane, kirju, esseesid, luulet ja näidendeid. Hermansi põhiteemaks on inimese mõttetu püüdlus tabada korda kaootilises tegelikkuses, tema tegelased leiavad end olukordadest, millega nad hakkama ei saa, ja otsivad asjatult mingit identiteeti. Hermansi suurtest romaanidest neljas toimub tegevus Teise maailmasõja ajal, mis on sobivaks taustaks ta filosoofilisele ja kohati nihilistlikule tundetoonile. Mõne aja eest kirjutas Milan Kundera kirjanduslisas Le Monde des Livres imetlevalt ja lummatult Hermansi romaanist “De donkere kamer van Damocles” (“Damoklese pimekamber”, 1958), mis oli prantsuse keeles küll ilmunud, ent jäänud seni tähelepanuta. See on romaan tubakapoodnikust, kes oma jõulisest alter ego’st ajendatuna osaleb vastupanuliikumises. Kui maa on vabaks võideldud, avastab ta, et teda kahtlustatakse kollaboratsionismis.\nKundera kirjelduse järgi on see raamat ühtaegu reaalsusest painatud ja samas lummatud ebatõenäosusest ning iseäralikust. Ta kiidab Hermansi maailma sünget lüürilisust ja moraalset mitmetähenduslikkust ja nendib peaaegu üllatunult, et see suurteos on ühtlasi haarav põnevusromaan. Hermans näitab, kuivõrd drastiliselt üks Teise maailmasõja ajal elatud individuaalne elu võib erineda sellest, mida peetakse sellesama perioodi kollektiivseks mälestuseks.\nAlles äsja suri Gerard Reve (1923–2006). Tema elukombed tekitasid sõjajärgses Hollandis kõvasti poleemikat, samas oli ta armastatud kirjanik, kes oma teostes alati äärmusi katsetas. Tema keelekasutuses ja sõnavalikus segunesid ülev ja irooniline igapäevasega, mis tegi temast uuendusliku kirjamehe. Reve debüütraamat “De avonden” (“Õhtud”, 1947) tähendas hollandi kirjanduses täiesti uut häält, mis oma stiiliga vajutas pitseri paljude järeltulevate põlvede loomingule. Ta pidas end – oma romaanides, luules ja kirjakogumikes – kuuluvaks kirjandustraditsiooni, mis ühendab romantismi ja dekadentsi, ning püüdis leida mingit kõrgemat ühtsust “olemise” paljude esinemisvormide taga. Tema stiilis võib sageli tajuda piibellikku ülevust. Jumal, armastus ja surm on Reve tähtsaimad kirjanduslikud teemad. Ei oma elus ega loomingus peljanud ta tabuteemasid, olgu siis need religioosset, seksuaalset, emotsionaalset või kirjanduslikku laadi.\nPikka aega oli Teine maailmasõda hollandi kirjanduses kõige viljakam teema. Ilmusid mitmed paljastavad mälestused ja autobiograafilised romaanid aastate 1940–1945 kohta (näiteks juutidest sõjaohvritelt Marga Mincolt ja G. L. Durlacherilt) ning kümned kirjanikud võtsid käsitleda n-ö teise põlvkonna probleeme (Leon de Winter, Adriaan van Dis).\nÜks tuntumaid Teist maailmasõda käsitlevaid romaane on kahtlemata Harry Mulischi (1927) “De aanslag” (“Rünnak”, 1982). Mulisch on üks suurtest veel elus olevatest hollandi kirjanikest, kelle teoseid on tõlgitud paljudesse keeltesse. “Rünnak” on täiuslikult konstrueeritud põnev romaan kallaletungist kollaboratsionistile. Perekond, kelle koduukse ees rünnak toimub, saab hukka, välja arvatud 11-aastane poiss, keda jääb kogu ülejäänud eluks vaevama süütunne.\n1992. aastal ilmus Mulischilt, kelle isa oli natsidega koostööd teinud austerlane ja ema juuditar, tema suurteos “De ontdekking van de hemel” (“Taeva avastamine”) – müütilis-realistlik “totaalne romaan” väljavalitust, kes peab käsulauad taevasse tagasi toimetama. Romaanis “Siegfried, een zwarte idylle” (“Siegfried: Must idüll” 2001) laotab jutustaja lugeja ette traagilise loo Hitleri (fiktiivsest) pojast. Euroopa koolilapsed valisid selle romaani hiljuti Euroopa parimaks raamatuks (Livres en Europe).\nHollandi autor, keda välismaal peetakse Euroopa kirjanikuks par excellence, on Cees Nooteboom (1933). Otsekui järgides kõnekäändu, et ükski prohvet pole kuulus omal maal, on tema romaane ja esseesid piiri taga valjemate kiiduavaldustega vastu võetud kui kodumaal. Autor ise kirjutab selle oma katoliikliku tausta või kosmopoliitilise hoiaku arvele. Tegelik põhjus on ehk pigem selles, et Nooteboomi-moodi mitterealistlikele romaanidele ei hakka hollandi lugeja hammas kuigi hästi peale. Teemad, mille juurde autor üha tagasi pöördub, on aja haaramatus ja mälestuste petlikkus, nagu näiteks romaanis “Het volgende verhaal” (“Järgmine lugu”, 1991), mis omal maal suurt vastukaja ei leidnud, kuid mida tõlgiti edukalt paljudesse keeltesse.\nSuurest viisikust ainsana tuli mõne aja eest uue raamatuga välja Hella S. Haasse (1918), kes debüteeris 1948. aastal jutustusega “Oeroeg”, mis põhineb ta mälestustel oma sünnimaast Hollandi Ida-Indiast, kunagisest Hollandi kolooniast. “Oeroeg” on jutustus ühe hollandlase poja ja Sunda saarte poisi sõpruse purunemisest – lugu traumast, mis tabas paljusid hollandlasi, kes olid elanud oma elu Hollandi Ida-Indias kuni vabadussõjani ja koloonia iseseisvumiseni.\nHaasse debüüdile järgnes väga ulatuslik looming – romaanid, näitemängud, luuletused, esseed. Temagi kirjastajal Queridol on parasjagu käsil ta kogutud teoste kauniköiteline väljaanne. Haasse loomingut on tõlgitud paljudesse keeltesse ja prantsuse keeles on see kättesaadav peaaegu tervikuna. 1950. aastatel kirjutas ta eelkõige ajalooromaane: “Het woud der verwachting” (“Ootuse mets”), “De scharlaken stad” (“Ergavpunane linn”), hiljem nutikalt komponeeritud romaane, kus sellised motiivid ja teemad nagu kurjus, labürint, armastus ja abielu sulasid ühte mütoloogiliste ja eksistentsiaalsete teemadega. Mõistatuslik saladus ja selle võimalik lahendamine on teema, mille juurde Haasse üha tagasi pöördub. Ta on kirjutanud ka n-ö dokumentaalromaane, mis toetuvad tegelikkusele, arhiivist leitud kirjadele või muudele dokumentidele, näiteks “Mevrouw Bentinck of Onverenigbaarheid van karakter” (“Proua Bentick ehk karakterite sobimatus”, 1996) ja “Schaduwbeeld of Het geheim van Appeltern” (“Vari ehk Appelterni saladus”, 1989).\nOlulisel kohal on ta loomingus nn “Hollandi Ida-India romaanid” (millest “Oeroeg” oli alles esimene), kus tegevus toimub osaliselt tema sünnimaal ja koloniaalset problemaatikat käsitletakse taas uue nurga alt. Tõeliseks bestselleriks saab dokumentaalromaan “Heren van de thee” (“Teekaupmehed”, 1992) – lugu ambitsioonikast Hollandi istanduseomanikust, kes oma teekasvanduse hea käekäigu nimel ohverdab perekonna. 2002. aastal ilmus romaan “Sleuteloog” (“Võtmesilm”), mis võtab taas üles “Oeroegi” teema, seekord küll pisut teisest, vana daami vaatevinklist, kes heidab pilgu tagasi oma noorusaja sõprussidemetele Hollandi Ida-Indias.\nMõne aja eest ilmunud jutukogu “Het tuinhuis” (“Aiamaja”, 2006) on Haasse stiili ja temaatika täiuslik näide. Haasse teostele on iseloomulik, et inimestevaheliste suhete sügavamast olemusest ei kõnelda, neist antakse vaid aimu. Haasse usub, et see, mida me maailmast näeme, on üksnes murdosa, ja et seda, kuidas maailm tegelikult toimib, ei saa me kunagi täpselt teada. Sageli on Haasse loomingut võrreldud India batikamustritega, kus erinevatest kujunditest moodustub tabamatu mosaiik, täis kummalisi värve ja vorme ning nendevahelisi üleminekuid.\n“Aiamaja” koondab nii uusi kui vanu, kuid seni avaldamata jutustusi. Lood, mis on kirjutatud aastal 1948, ei erine tonaal-suse, teemade ja stiili poolest neist, mis on kirja pandud aastal 2000, neis leidub üha tabavaid formuleeringuid, põnevaid karaktereid ja ohtralt salapära. Näiteks “De korè” (“Kore”) on lugu ühel Kreeka saarel viibivast abielupaarist. Mees tunneb kirglikku huvi koha vastu, kus toimuvad väljakaevamised, ning on võlutud ka ühest noorest tütarlapsest. Lahkumisel toob viimane tema naisele kingiks lilled – nagu selgub, surmalilled, sest naine on äsja saanud teada oma surmatõvest.\nMütoloogilised sümbolid mängivad Haasse jutustustes sageli olulist rolli. Seda ka samast kogumikust pärinevas loos “Een kruik uit Arelate” (“Arelate kruus”), kus tegevus toimub meie ajaarvamise alguses Nîmes’i lähedal. Karjusneiu on teel naaberlinnakesse, et minna järele oma õemehele ning tuua too tagasi oma naise ja nende äsjasündinud poja juurde. Mees annab talle kaasa tühja kruusi, et ta selle külakesse viiks. Midagi muud lugeja kuulda ei saagi, kuid aimab lähenevat õnnetust. Samamoodi dramaatiline on jaapani naise saatus jutustuses “Lidy Boeaja”, mis oma laadilt kuulub Haasse India-teemalise loomingu juurde. Töödrügav naine on oma autoritaarse ja egoistliku mehe ohver, kellega ta oli sunnitud abielluma, kuid kes nüüd valmistub teda hülgama. Selleski kogumikus demonstreerib Haasse oma kirjanduslikke võimeid, luues mõnest tähtsusetust olukorrast või ajaloofaktist lähtudes hingemineva loo, kauni ja tähendusrikka jutustuse, mis ootab fantaasiarikkust ja leidlikkust ka lugejalt.\nAdriaan van Dis (1946) on Haasse kõrval üks väheseid olulisi tänapäeva kirjanikke, kes pöördub oma loomingus Hollandi Ida-India teema juurde. Mitmes romaanis kirjutab ta oma noorusest, mis möödus Ida-Indiast tagasi Hollandisse saadetud perekonnas. Ta debüütromaan “Nathan Sid” (1984) moodustab koos romaanidega “Indische duinen” (“India düünid”, 1994) ja “Familieziek” (“Perekonnatõbine”, 2002) nutika triloogia, mis ohtra musta huumoriga vürtsitatult kirjeldab poja vihkamis-armastussuhet isaga ja üleskasvamist perekonnas, mille juured ulatuvad nii Indiasse kui ka Hollandisse. Van Dis on kirjutanud ka reisijutte, eelkõige Aafrikast, kus ta on palju ringi rännanud.\nVan Disi seni viimane romaan “De wandelaar” (“Rändaja”, 2007) on saanud mõjutust Pariisist, kuhu ta mõne aasta eest kolis. Hollandlasest vanahärra, kes elab tillukeses Pariisi korteris ja kannatab südamehaiguse all, on autori alter ego. Ühel päeval jalutab ta mööda illegaalsete immigrantide ühiselamust, kus on puhkenud tulekahju, üks koer hüppab talle sülle ega lahku sellest hetkest enam ta kõrvalt. Koer, too rändaja, olevat tulnud Aafrikast ja käinud maha tohutu pika tee. Koera kaudu puutub peategelane kokku Pariisi äärealade asukatega, inimestega sans papiers, supiköökide ja vaesusega, kartongkarpides magavate hulkuritega.\nNii illustreerib Van Dis rikka läänlase võitlust süütundega, mida tuntakse nende suhtes, kel on elus vähem vedanud. Ta ei saa enam sulgeda silmi vaesuse ja selle sügava lõhe ees, mis rikast vaesest eraldab ning mis on samuti üks Pariisi tunnusjooni. Peategelane püüab kogu hingest “head teha”, midagi “parandada”, aga kuidas seda teha? Van Disi romaan on ka väga päevakajaline, osutades plahvatuslikule olukorrale Pariisi äärelinnades ja hiljuti toimunud tulekahjudele Pariisi kesklinnas.\nJust see teema – aktuaalsete maailmasündmuste kujutamine või õieti nende puudumine hollandi kirjanduses – on viimasel ajal olnud Hollandis sagedasti vaidlusküsimuseks. Hollandi kirjandus tegelevat liiga vähe kesksete päevaprobleemidega. Kuhu, küsitakse, on jäänud romaanid, mis räägiksid 11. septembri sündmustest, kus on poliitik Pim Fortuyni või filmimees Theo van Goghi mõrvast rääkivad teosed? Millest selline põlgus päevakajaliste teemade vastu? Miks uurib hollandi kirjanik, erinevalt näiteks oma ameerika kolleegist, alati omaenda naba, selle asemel et kordki aknad jõuliselt valla lüüa?\nKuid nõuda kirjanikelt suuremat sekkumist aktuaalsetesse ühiskonnaprobleemidesse, tähendaks teha kirjandusest ajakirjanduse käepikendus. Vastuvõtlikkus oma aja pettekujutlustele, päevaprobleemide teadvustamine ja neist ettekandmine ei ole ega pea olema kirjanduse peamine loomujoon. Ajalehed, televisioon ja raadio pööravad kõik tähelepanu sellele, mis on äsjane ja uus: uusim film, äsjailmunud raamat, vastavatud näitus. Romaanil, nagu näib mõtlevat hollandi kirjanike enamik, on täielik õigus seda kõike vältida. Enamgi veel, romaani olemasolu õigustus lähtub just vastupidistest põhimõtetest: sündmuste pikaajaline kulg, pidevus, arendatus, nende omavaheline seotus. Romaani ülesanne on mujal. Romaanikirjanik ei peaks kunagi tundma sundi kommenteerida parasjagu tegelikkuses aset leidvaid sündmusi. Romaan ei pea reageerima päevauudistele. Romaan on välja kasvanud isiklikest painajatest ja lummustest ning talle on vajalik distants. Romaan juhib aega. Vastandudes ajavaimule, põgususele ja ühetaolisusele, on romaani osaks lasta kõlada originaalsel ja individuaalsel häälel, mis astub dialoogi eelkäijatega ja pakub ajaloolist, kirjanduslikku konteksti eksistentsiaalsetele küsimustele, mis ongi kirjanduse pärusmaa. Romaani osaks on luua ruum, kus on kohta küsitavustele, kus tohib kõva häälega kahelda, kus tõe monopol ei kuulu kellelegi. Romaan on vaba vaimu varjupaik.\nSamas kätkeb kirjandus, olgu ta rüütatud millisesse kuube tahes, endas alati iseloomulikke jooni ajast, mil ta on loodud. Ta heidab valgust muutustele, mis mõjutavad mõtlemist ja tundmusi, ning illustreerib ühiskonnas toimuvat, olgu siis teadlikult või alateadlikult.\nÜks romaane, mis selgelt ütleb midagi tänapäeva Hollandi kohta, on Jan Siebelinki (1938) “Knielen op een bed violen” (“Põlvitades kannikesepeenral”, 2005). Raamatu edu on olnud tohutu, ühe aasta jooksul müüdi enam kui 300 000 eksemplari, mida pole hollandi kirjanduses kunagi varem juhtunud. Siebelinkil oli ilmunud juba umbes 30 raamatut, kui ta pöördus tagasi oma 1975. aastal ilmunud debüütromaani teema juurde – lugu isast, kes satub religioosse fanatismi mõju alla. Tulemuseks oli ajavaimust tiine raamat. “Põlvitades kannikesepeenral” räägib lillekasvatajast, kes ortodoksse kalvinistliku sekti mõju alla sattudes mitte üksnes ei lase põhja minna oma äril, vaid võõrdub täielikult ka oma naisest ja kahest pojast, kuni oma surivoodini.\nSee on raamat teatavast kurjuse vormist, mis võtab võimu äärmuslikult religioossete inimeste üle, kes hukutavad nii oma abielu, oma paradiisliku ümbruse ja perekonna. Pehmeloomuline, kahtlev ja otsiv peategelane muutub üha üksildasemaks, mida enam ta sekti mõju alla satub. Kuid ta ei ole võimeline vastu hakkama, vastu seisma muistsetele tekstidele, mida talle serveeritakse kui tõde.\nOluline teema on siin ka naise vankumatult truu armastus oma mehe vastu. Peategelase kaasa teeb kõik, et meest mõista ja talle ta usuhulluses toeks olla, isegi kui usufanaatikud teevad kõik, et meest pankrotini viia. Viimaks salgab peategelane maha ja kaotab kõik, mis talle kunagi õnne tähendas: armastuse, abielu, oma aiandi, perekonna ja isaksolemise.\nVeel hiljuti oli enamik 20. sajandi lõpu hollandi kirjanikke enesestmõistetavalt ateistid. Usklikkus oli intellektuaalsetes ringkondades tabu. Usk oleks 1980. aastatel otsekui kadunud, samaaegselt teiste suurte ideoloogiate kadumisega. Vaid mõni üksik maakonnakirjanik kirjutas veel kristlikke raamatuid.\nTänapäeva Hollandis on tuuled pöördunud. Usk ei ole enam ajast ja arust, ei kirjanduses ega poliitikas, vaid on jälle märkimisväärne tegur. Religiooni comeback’ist hollandi kultuuris annab muu hulgas tunnistust ka romaani “Põlvitades kannikesepeenral” edu. Raamat näitab sügavalt juurdunud ja isegi vagameelse usklikkuse jätkuvat võimu Hollandis. Moodsad käsitused “sekularisatsioonist”, “globaliseerumisest” ja maailmast kui globaalsest külast on selle romaani elamusmaailmast valgusaastate kaugusel. Selles uskumatult edukas romaanis puudub vähimgi modernne joon: seal ei ole ei internetti, e-maili, arvuteid ega telereid, truudusetust ega seksi ning veel vähem on seal juttu kaugetest reisidest või eksootikast.\nSiebelink on ise võrrelnud oma raamatu maailma vana Hollandiga, “la Hollande profonde’iga”, endise aja Jumalaga. See “süva-Holland” esindab minevikku, mis oli alates 60ndatest ja vasakpoolsest, ateistlikust mõtlemisest jäänud tagaplaanile, kuid ilmselgelt polnud kuhugi kadunud. Siebelinki peategelast tabanud usuhullus haakub mõnes mõttes ka ühe hoopis teise tänapäevaprobleemiga, mis on nüüdseks võtnud džihaadi kuju. Ortodokssed protestandid, kes peategelase oma võimu alla saavad, on samasugused usuvärbajad, kes on väljas selle peal, et keerata täiesti pea peale inimese elu, kelle nad on välja valinud.\nKogu selle massilise sekulariseerumise ja Lääne inimese dekristianiseerumise tulemusena on paljude jaoks midagi kaduma läinud. Taas otsitakse turvatunnet, hinnatakse seda, mis on oma, ja püütakse vastukaaluks globaliseerumisele leida mingit teistest eristuvat identiteeti. Inimestele on vaja rohkem kindlust, uusi pidepunkte, uut ideoloogiat. Siit-sealt võib isegi kuulda kaitsekõnesid teatavale rikkumata provintsialismile. Paljud on tüdinud meie tarbijaühiskonna lamestumisest ja mandumisest, materialismist ja pinnapealsusest ning püüavad leida sügavust uut laadi religioonis.\nSamas on Hollandis väga populaarsed ka risti vastupidise suunitlusega – nihilistlikud, postmodernsed ja eksistentsiaalsest lootusetusest pakatavad romaanid. Üks tänapäeva andekamaid kirjanikke on Arnon Grunberg (1971), kes alates oma debüütromaanist “Blauwe maandagen” (“Helesinised esmaspäevad”, 1994) on olnud Hollandi imetletumaid ja ka viljakamaid kirjanikke. Seni on ta kirjutanud üheksa romaani. Tähelepanuväärselt palju pärineb ta sulest ka muid tekste, kolumne, poleemikaid, artikleid, följetone – pole olemas žanri, mida ta ei valdaks, lisaks veel televisoon, kus ta juhib kultuuriprogramme. Nii et tegemist on tõesti ülimalt produktiivse autoriga.\nTragikoomilisi romaane on Grunberg kirjutanud nii enda nime all kui ka Marek van der Jagti pseudonüümi taha varjudes. Need kõik on täis luusereid, kes meeleheitlikult üritavad oma tühjale elule mingit sisu anda, olgu nad siis migrantidest noorukid, äpardunud kirjamehed või töö kaotanud toimetajad. Tema proosale on omane lühike lause, korduste, pseudofilosofeerimiste ja teravmeelsuste rohkus ning nii on seda sageli seostatud jantlikkusega. Ta varases loomingus on kesksel kohal ema ja poja vaheline võitlus ning tegelasteks noored auahned mehed, teel oma suure tuleviku poole. Esimestes romaanides sarnanevad need noormehed tugevasti Grunbergi endaga. Murranguliseks sai romaan “De geschiedenis van mijn kaalheid” (“Minu kiilaspäisuse ajalugu”, 2000), mille puhul ta esimest korda kasutas pseudonüümi. Seal oli juba kirjanik fiktiivne ja ka Grunberg ise polnud enam romaanitegelane.\n“De asielzoeker” (“Varjupaigaotsija”, 2003) märgib järgmist pööret. Peategelaseks ei ole enam noor, vaid natuke vanem mees. Ebaõnnestumised, mis eelmistel kangelastel alles ees seisid, on sel minajutustajal juba seljataga. Sellel mehel ei ole enam ambitsioone ja pöördumatu haigus ennustab trööstitu elu peatset lõppu.\nGrunbergi seni viimane romaan “Tirza” (2006), mida on kroonitud mitmete prestiižikate auhindadega, räägib eakast mehest, endisest kirjastuse tõlkeilukirjanduse toimetajast. Alates hetkest, mil talle selgeks tehakse, et enam ei ole tarvis tööle tulla, hulgub ta ringi lennujaamas, just nagu oleks ta kellelegi vastu tulnud või kedagi ära saatmas. Peategelasel on tütar Tirza, kellega ta sellest ajast koos elab, kui naine ta aastaid tagasi maha jättis. Ta elab oma tütrele ja teeb kõik endast oleneva, et olla eeskujulik isa. Ta on tütrele pisikesest peale tahtnud õpetada kõike seda, mis on elus tähtis. Tänu nutikatele investeeringutele on ta heal järjel. Kuid vabadus on tema jaoks liiga distsipliinitu, ja distsipliinitus viib lõpuks katastroofini. Armastuse ja õnne eeltingimusteks on talle stabiilsus ja paigalseis. Ta suudab saada üle sellest, et abikaasa vahetab ta välja paadis elava noorusarmastuse vastu ja et osa tema varandusest näib pettuse tõttu haihtuvat, kui saab vaid hoolitseda Tirza eest.\nRaamat algab hetkest, mil ta eksnaine tagasi tuleb – heast peast, õhtul enne tütre lõpueksamipidu. Tragöödia, mis järgmistel nädalatel lahti rullub, on meisterliku, kindla ja täpse käega maalitud. Järk-järgult muutub aistitavaks isa hirm tütart kaotada: naisel on plaan oma sõbraga (kes nagu kaks tilka vett sarnaneb ühe tuntud terroristiga) Aafrikasse sõita. Paratamatult lööb tublis ja heatahtlikus peategelases välja koletis, kes luurab meist igaühes, kui luua selleks vajalikud tingimused. Sel moel illustreerib Grunberg oma nihilismi, kuigi traageldab sinna külge – raamatu lõpuosas – ka moralistliku elemendi.\nKõrvuti romaani õitsenguga – ohtrad perekonna- ja autobiograafilised romaanid jätan siinkohal vaatlemata – on tänapäeva Hollandi kirjanduses esile kerkinud ja üha populaarsemaks muutunud selline tähelepanuväärne nähtus nagu kirjanduslik non-fiction. Geert Mak, Annejet van der Zijl, Frank Westerman, Christine Otten, Joris Luyendijk ja Judith Koelemeijer esindavad selle žanri tippu.\nGeert Mak (1946) on muude seas kirjutanud raamatu “De eeuw van mijn vader” (“Minu isa sajand”, 1999), perekonnasaaga vormis 20. sajandi Hollandi biograafia, kus ta tunneb huvi selle vastu, mis ühendab meid kõigi nendega, kes elasid möödunud sajandil. 2004. aastal ilmus tal telliskivipaksune raamat “In Europa” (“Euroopas”), mis osutus väga edukaks ka Inglismaal ja Prantsusmaal. See põhineb reisil läbi Euroopa, mille Geert Mak tegi 1999. aastal. Tema eesmärgiks oli teha omamoodi kokkuvõtlik ülevaatus: mis seisus on kontinent 20. sajandi lõppedes? Ühtlasi oli see “ajalooline reis”, mille käigus Mak läks ajaloo jälgi otsides ajas tagasi nii kaugele kui võimalik. Ta reisis läbi kõikvõimalikud Euroopa nurgatagused, rääkis lõputu hulga eurooplastega, uuris, kuidas oli Suur Ajalugu nende elukäiku mõjutanud, ja pani kokku hiiglasliku ajalooseoste pusle. Nüüdseks on see raamat Euroopa bestseller.\nKa nooremad autorid nagu Annejet van der Zijl (“Sonny Boy”, 2004) ja Frank Westerman (“De graanrepubliek”/“Tera-viljavabariik”, 1999; “El negro en ik”/“El negro ja mina”, 2004) viljelevad uut kirjandusliku non-fiction’i žanri ja samuti edukalt. Nad kirjeldavad tegelikkust kirjanduslike vahenditega. Nende raamatud toetuvad tõsiseltvõetavale ajakirjanduslikule või ajaloolisele uurimistööle, kuid on loetavad romaanina. Loomulikult ei ole see žanr midagi olemuslikult uut – visuaalse meedia puudusel kasutati sellist kujundlikku kirjasõna juba 19. sajandil –, kuid selle taaselustumine viimase kümmekonna aasta jooksul väärib tähelepanu. Alguse sai see 1996. aastal, kui ilmus Geert Maki “God verdween uit Jorwerd” (“Kui Jumal Jorwerdist kadus”) – ühe Friisimaa küla lugu n-ö vaikse revolutsiooni ajast aastail 1945–1995, lugu talupoegadest, rahast, väikepoodnikest, linna pealetungist ja maakoha allakäigust.\nSelle žanri edu võib olla seotud ka Hollandi ühiskonnas toimunud muutustega. Religioossete tugisammaste kadumine 60ndail, feminismi teine laine ja seksuaalrevolutsioon hoolitsesid selle eest, et inimestel polnud enam millelegi toetuda ja võrdlusmaterjali hakati otsima mujalt, teiste inimeste elust. Biograafiad olid selleks muidugi suurepärane allikas. Kirjandusliku non-fiction’i edus võibki näha selle arengu loogilist tulemust. Oma osa on ka n-ö beebibuumi põlvkonnal, kes omal ajal taotles kujutlusvõimele vaba voli andmist, kuid nüüd näib uurivat oma põlvkonna mõju ühiskonnale, seda, milleni see kõik viis, millised on nende käivitatud 60ndate ja 70ndate mentaliteedimuutuse konkreetsed tagajärjed. Kas on see teadlikuks saamine, vajadus õigustada oma varasemaid tegusid, pead tõstev ebakindlus või paljas nostalgia? Ilukirjanduslik non-fiction mängib kogu selles protsessis juhtrolli. Kirjandus näitab, kui keeruline, mitmetähenduslik ja läbinähtamatu on tegelikkus. Aga ka non-fiction’ile tulevad ambivalentsus, iroonia ja paradoksid kasuks.\nMöödunud sajandi jooksul on hollandi kirjandust rikastanud Indoneesiast ja Hollandi Antillidelt pärit autorid ning nende looming, kus oluline koht on endistel kolooniatel. Umbes kümne aasta eest lisandus hollandikeelsesse kirjandusse uusi hääli muudestki maailma nurkadest, Iraanist, Iraagist, Somaaliast, Liibanonist ja mujalt, kuid kõige rohkem on neid uusi kirjandussetulijaid, kellel mängib kaasa Maroko päritolu.\nEsialgu nimetati neid Maroko-Hollandi autoriteks: noored hollandlased, kes on sündinud Marokos ja tulnud Hollandisse varajases nooruses. See kehtib Abdelkader Benali, Naima El Bezazi, Hafid Bouazza ja Mustafa Stitou kohta, kes viimastel aastatel on kindlustanud endale koha hollandi kirjanduses. Ka algupäraselt prantsuse keeles kirjutav Fouad Laroui ei ole hollandikeelsel kirjandusmaastikul enam tundmatu nimi.\nNii Benali kui Bouazza debüteerisid 1996. aastal, esimene romaaniga “Bruiloft aan zee” (“Pulmad mere ääres”), teine jutukoguga “De voeten van Abdullah” (“Abdullahi jalad”). Mõlemaid kiideti ja auhinnati nende väljendusrikka ja uuendusliku stiili eest. Benali oli eri traditsioone ja kirjandusžanre segades loonud jõuliselt nägemusliku maailma. Idamaised fantaasiad ja läänemaailma romaanitraditsioon kõndisid seal käsikäes. Bouazza puhul kiideti tema õitsvat keelekasutust, mis pärines Tachtiger’idelt, nagu nimetati 1880. aastate uuenduslikku kirjandusliikumist. See oli aistinguterikas keel, mis oli tulvil algupäraseid ja kummalisi, isegi 18. sajandi hollandi keele sõnu ja väljendeid. 1994. aastal ilmus tollal 19-aastase Mustafa Stitou luulekogu “Mijn vormen” (“Minu vormid”). Ka tema anne leidis kohe tunnustust.\nHollandi kirjandusse oli jõudnud uus inspiratsioonipuhang. Ja see oli tulnud, et jääda. Benali on kirjutanud suuri romaane, mitu näidendit, ülevaate Liibanoni sõjast ja kolumne ning on Amsterdami Vaba Ülikooli juures külaliskirjanikuks. Bouazza süvenes araabia luule tõlkimisse, koostas luulevalimikke ning on samuti kirjutanud mõned näidendid ja pikemad romaanid. Ka Mustafa Stitou jätkas avaldamist.\nSeda uut Maroko päritolu hollandi kirjanike põlvkonda nimetati esiotsa marokolasteks või maroko-hollandlasteks. Neid võeti kui “allohtoonidest kirjanikke” ja kutsuti sageli üheskoos kirjandusõhtutele esinema, demonstreerimaks “allohtoonide kirjandust”. Sõna “allohtoon” kasutusviis on kummaline nagunii, kuid kunstis ja kirjanduses mõjub see lausa kohatuna. Oma essees “Een beer in bontjas” (“Karu karusnahas”, 2001) lõõbib Bouazza selle sildistamismängu üle, võttes kasutusele tähistuse N.S.M.A.N.N. (Nederlandse schrijver van Marokkaanse afkomst met Nederlandse nationaliteit ehk “Hollandi kodakondsusega Maroko päritolu hollandi kirjanik”). Ta naeruvääristab kalduvust kiita immigrandist kirjaniku puhul tema “eksootilisust” ja paigutada ta mingisse kindlalt määratletud “ulualusesse”. Ta väidab, et immigrantidest kirjanike loodava kirjanduse peamiseks eesmärgiks ei peaks sugugi olema kultuuriülekanne: eelkõige on nad kirjanikud, “keel on nende identiteet, stiil nende isikutunnistus”. Ammutagu kirjanik siis oma loomingu ainese oma päritolumaalt või uuelt kodumaalt, kirjanduse juured on ikkagi kujutlusvõimes, omamoodi juurtetuses, kodutuses ja väljaspoolseisja positsioonis, mida ei saa defineerida ja sildistada, kuid mis on omane igale kirjanikule.\n“Hollandi kultuur,” kirjutab Bouazza samas essees, “on jõuline, hoolitsev emakänguru. Kirjanik võib endale viletsamaidki kukruid ette kujutada.” Sedasama nendib Fouad Laroui essees “Vreemdeling: aangenaam” (“Võõramaalane: meeldiv tutvuda”, 2001). Laroui on sündinud Marokos, üles kasvanud osalt Prantsusmaal, elab ja töötab Hollandis, kirjutab oma romaane prantsuse, kuid luulet (“Verbannen woorden”/“Pagendatud sõnad”, 2002) hollandi keeles. Mainitud essees teeb ta kokkuvõtte omaenda “võõras-olemise” kogemustest eri maades ja nendib, et on leidnud vähemalt ühe koha, kus on hea olla võõramaalane: see on Amsterdam.\nProovida mõista elu – juba üksi selles on romaani olemasolu õigustus. Või nagu Hella S. Haasse seda kord vestluses minuga sõnastas: “Seal, kus pelgalt sõnadest jääb vajaka, juhtub kirjanduses midagi, mis avardab kogu su arusaamist tegelikkusest. Asi ongi avardumises. Ühtäkki avastad sa, et koged midagi, mis ei kuulu igapäevategelikkusse ja mida ei ole võimalik kirjeldada. Kirjanduse ülim väärtus on selles, et kui ei olegi võimalik midagi kirjeldada, on siiski võimalik seda aimatavaks teha.”\nIkka ja jälle küsitakse kirjanduses, et “kust me tuleme?” ja “kuhu me läheme?” – samu küsimusi kuuleb praegu päevast päeva Euroopa kohta. Kirjanik jutustab lugusid, mis avavad lugejal silmad, viivad ta kokku maailmadega, millest ta midagi ei teadnud või oli kuulnud vaid klišeesid. Kirjanduses ei ole sa mitte üksnes sina ise, vaid oled ka teine. Kirjandus võib anda juurde teadmisi mineviku kohta ja aidata mõista teist, meie (uusi) naabreid. Seepärast on tähtis, et ka uus eurooplane, olgu ta sisserännanu seest- või väljastpoolt Euroopat, kirjapulga kätte võtaks. Ja see Hollandis praegu toimubki, nagu ka kogu maailmakirjanduses.\nMargot Dijkgraaf, La Hollande profonde en de nieuwe Nederlanders. 29.06.2007. http://www.eurozine.com/articles/2007-06-29-dijkgraaf-nl.html\nMARGOT DIJKGRAAF (1960) on kirjanduskriitik ajalehe NRC Handelsblad juures ja õpetab kirjandust Amsterdamis.\n Eesti k-s on Willem Frederik Hermansilt ilmunud romaan “Igavene uni” (2004, tlk K. Tergem) ja novell “Viimane suitsetaja” (Vikerkaar, 2005, nr 12; tlk M. Sirkel).\n Eesti k-s 2004, tlk V. Aabrams.\n Eesti k-s 1993, tlk M. Sirkel. Eestindatud on ka ta romaan “Rituaalid” (2006, tlk K. Tergem).\n Eesti k-s 2000, tlk V. Aabrams.\n Pärast käesoleva artikli ilmumist (2007) on Grunberg avaldanud veel ühe romaani, “Onze oom” (“Meie onu”, 2008).\n Allohtoon (allochtoon) on Hollandis laialt levinud sõna immigrantide ja nende järeltulijate tähistamiseks; ametlikus pruugis kasutatakse seda kitsamalt niisuguste immigrantide kohta, kes ise või kellel vähemalt üks vanematest on sündinud väljaspool Hollandit. Kolmanda põlve immigrandid – kui nende mõlemad vanemad on sündinud Hollandis – enam allohtoonid ei ole, ehkki see ei tähenda veel, et nad oleksid automaatselt hollandlasteks arvatud. Toim.


Kaugõpe Majandusuuringud BA Adelaide - BA 2020\nKaugõpe Majandusuuringud bakalaureuseõpe - leia info Adelaide ülikoolide kohta siit! Võta ülikoolidega otse ühendust!\n%%MODE&& õppimisvõimalused Adelaide - alusta oma Majandusuuringud bakalaureuse õpingutega! Siit leiad kogu info Adelaide ülikoolide kohta!\n3 Tulemused Majandusuuringud, Adelaide, Kaugõpe Filter


– 13/11/2015Rubriik: Teema\nLAST EI TOHI UNUSTADA: Psühholoogi Lia Hanso sõnul tuleb lahutuse korral pöörata õiglast tähelepanu kindlasti ka lastele.\nKui eelmisel kuul elatise teemadest kirjutasin ja paljude lapsevanematega suhtlesin, tuli välja, et rahaliste vaidluste kõrval on palju tõsisem mure see, et paljud lahkuminevad vanemad unustavad ära, et seeläbi saavad kõige rohkem haiget pere pisimad.\nAbielu lahutamise aeg on valus mõlemale poolele, ka sellele, kes pere juurest ära kolib. On lahkujaid, kes ei taha edaspidi oma lastest enam midagi kuulda. On ka neid, kes teisel vanemal enam lapsega kokku saada ei luba. Aga lapsel on valus, sest ta vajab ja armastab mõlemat vanemat.\nLaps ei tohiks olla vahend, kellega vanemad teineteisele haiget tegemiseks manipuleerida saavad. Seega, kui oma emotsioonidega toime tulemine on mõnes elusituatsioonis keeruline, tasub pöörduda spetsialisti poole.\nLastekaitse töötaja aitab\nKui ekskaasade vaidlus puudutab lapsi, on kõige parem nõu küsida lastekaitsetöötajalt, kes kui kõrvaltvaataja suudab laste jaoks parimaid lahendeid leida. Kindlasti võib pere uuest elukorraldusest teavitada väikelapse huvides ka lasteaia õpetajat, kes kindlasti oskab väikestele toeks olla.\n“Olen kindel, et rahuliku lahutuse korral on tegemist igati mõistlike ja arukate täiskasvanutega, kes on võimelised lahkuminekut ka lapsele aktsepteeritavalt selgitama,” ütles lasteaiaõpetaja Siret Liiv. Ta lisas, et ka sellises olukorras tunneb laps siiski valu ja muret, mis võib teatud olukordades kaasa tuua teistele suisa üllatava ja ebameeldiva reageeringu.\nKogemustega õpetaja sõnul etendab riiuga lahku minevate vanemate lapse puhul suurt rolli lapse temperamenditüüp – mõni elab kõik tülid teiste peal välja, enamasti samas stiilis, mida ta on kodus näinud või kuulnud. Teine tõmbub endasse, kaob huvi kõige vastu.\nÕpetaja Liiv on näinud, et lastel esineb ka seletamatut kurvameelsust ning mõni otsib õpetajalt hellust, teine ei lase üldse ligi. Kuidas keegi, oleneb Siret Liivi sõnul lapsest, tema vanemate vaadetest ja oskusest olukorraga toime tulla.


On suurepärane aeg muuta asjatoimetused hõlpsaks - Microsoft Windows\nOn suurepärane aeg muuta asjatoimetused hõlpsaks\nMicrosoft Office’i programm OneNote on käepärane digitaalne märkmik, mida saate kasutada teksti, piltide, digitaalsete käsikirjade, heli ja video salvestamiseks. Üks hämmastavalt kasulikke asju on see, et see võimaldab teil teha üheainsa lihtsa ostunimekirja, mida kõik pereliikmed saavad mis tahes võrguarvutist või nutitelefonist näha. Ning kui OneNote’i ühiskasutuses loendit värskendatakse ühes kohas, värskendatakse seda reaalajas kõikjal. Kõik, kes näevad nimekirja, näevad alati uusimat versiooni. See on lihtne! Siin on üksikasjalikud juhised.\n1. Kõikjal kättesaadava loendi loomine OneNote’is\nKui avate OneNote’i koduarvutis, klõpsake vahekaardil Fail, valige suvand Luba ühiskasutus ja seejärel suvand Märkmiku talletamise koht: veeb, et teha märkmik oma SkyDrive’i võrgukontol kättesaadavaks. SkyDrive on tasuta võrguteenus dokumentide talletamiseks ja ühiskasutuseks. Kui teil SkyDrive’i kontot pole, saate selle häälestada vaid mõne minutiga.Kui olete loonud SkyDrive’iga ühendatud OneNote’i dokumendi, ei pea te oma muudatusi kunagi salvestama ega sünkroonima. Teie käsutuses on alati uusim versioon, ükskõik kust oma märkmiku avate: arvutist, telefonist või kaugarvutist. Ostunimekirja loomiseks OneNote’is klõpsake lehel suvalisel kohal ja alustage tippimist. Lisage OneNote’i akna ülaosas plokis Sildid märkeruut suvandiga Vaja teha üksuse juurde (või kasutage kiirklahve Ctrl + 1).\n2. Andke oma nimekiri SkyDrive’is ühiskasutusse\nNimekirja ühiskasutusse andmiseks SkyDrive'is looge uus kaust (klõpsake lihtsalt SkyDrive'i brauseriakna ülaosas lingil Uus kaust ja järgige juhiseid). Seejärel klõpsake kaustast paremal pool käsul Anna ühiskasutusse ja sisestage inimese nimi, kellega soovite ühiskasutusse anda. Kui see inimene on teie kontaktiloendis, kuvatakse tema nimi kohe, kui tippimist alustate.Kui soovite, saadab SkyDrive sellele inimesele teilt ka meili selle kohta, et nimekiri on saadaval. 3. Värskendage oma nimekirja kõikjaltOneNote hoiab teie pere sõna otseses mõttes ühel leheküljel. Nii et kui värskendate ühiskasutuses olevat ostunimekirja koduarvutist ja teie abikaasa on samal ajal poes, näeb ta oma nutitelefonis kohe täiendusi, mis on esile tõstetud teie initsiaalidega.See töötab ka teistpidi. Kui teete muudatuse oma telefonis, kajastub see kohe ka koduarvutis. OneNote Mobile’i leidmiseks Windows Phone 7-s tehke järgmist. Menüüs Start libistage loendis Rakendus vasakule ja seejärel tippige Office. Avaneb OneNote. OneNote Mobile’i leidmiseks iPhone’is tehke järgmist. Otsige App Store’ist lihtsalt teksti OneNote. Lisateave OneNote’i kohta iPhone’is.Ja see ongi kõik, mida tuleb teha. Nüüd olete valmis pidama sidet nii, nagu te seda kunagi varem pole teinud. On suurepärane aeg perekonna jaoks ning kõik see saab alguse Windowsist ja arvutist. Windows Phone’i saadavus oleneb riigist ja piirkonnast. Vaadake siit kohalikku saadavust.\nSelleks vajate järgmisi asju\nWindowsi arvuti Sirvige uusimaid ja parimaid laua- ja sülearvuteid.\nWindows Phone Avastage telefon, mis asetab inimesed esikohale. SkyDrive Tasuta võrguruum, ühiskasutus ja koostöö.\nOffice (sisaldab rakendust OneNote) Lihtsustage kodutöid, eelarvete tegemist ja muid perega seotud ülesandeid.\nPowerPoint ja veenmise jõud Videote redigeerimine ja ühiskasutusse andmine on tehtud lihtsaks Kehtib Windows 7-le


Kirjed kus märksõnaks on "öökülmad (Eestis)" (4)\nPõud teeb liiga. Orased ja rohi närbub. Kaevud ja jõed tühjad. Linnud surevad põua tõttu janusse. Veepuuduse tõttu on raskes seisukorras metsloomad, kui ka linnud. Viimastel päevadel on Põhja-Järvamaa metsadest leitud sagedasti janust nõrkenud ja isegi surnud linde.\nPõud teeb liiga. Orased ja rohi närbub. Kaevud ja jõed tühjad. Ambla ümbruse põlevad rabad. Suure kuivuse tõttu on Ambla vallas põlema süttinud sood ja rabad. Iga päev, eriti õhtuti, hõljub maakonna kohal tihe suitsuloor, varjates ära isegi päikese.\n551.5E + 634.043\nöökülmad (Eestis) / erakordsed ilmastikunähtused (Eestis) / hallad (Eestis) / ilmaennustused (Eesti kohta) / ilmastik (Eestis) / ilmateated (Eesti kohta) / jääolud (Eestis) / kliima (Eestis, üldiselt) / loodusõnnetused (Eestis) / metsatulekahjud / põud (Eestis) / rabade tulekahjud / sademed (Eestis) / soode tulekahjud / temperatuur (Eestis) / torm (Eestis)\nPõud teeb liiga. Orased ja rohi närbub. Kaevud ja jõed tühjad. Võrumaal kolletub rohi ja puud kuivavad. Veekogud ja kaevud on kuivaks jäänud. Paljud peavad oma loomadele vett vedama vaatidega kilomeetrite kauguselt. Põua tõttu on kolletama löönud rohi ja puud. Kõikjal annab end tunda põud. Äsja külitud rukkipõllud janunevad vihma järele. Niisugune on pilt Võrumaalt.\nBiblioserver 2.8 | tarkvarastuudio | külastajaid: 233340017


Rohelise Energia tarbimine sama suur kui kogu Viljandi linnal | Bioneer\nRohelise Energia tarbimine sama suur kui kogu Viljandi linnal\nEesti Energia Rohelist Energiat ostetakse aastas 20 GWh, millega saaks rahuldada kogu Viljandi linna kodude elektrivajaduse. Iga nädalaga lisandub ligi 50 uut Rohelise Energia kasutajat.\nEesti Energia juhatuse liikme Margus Rinki sõnul on Rohelise Energia müük läinud väga hästi. “Teeb rõõmu, et vaatamata keerulisele majandusolukorrale on siiski tuleviku ees vastutust tundvaid firmasid ja eraisikuid, kes hoolivad puhtast elukeskkonnast ning on valmis Rohelise Energia eest veidi kõrgemat hinda maksma,” ütles Rink.\nRohelise Energia kliendid tarbivad vaid taastuvatest energiaallikatest, peamiselt tuulest ja veest, toodetud elektrit. Rohelist Energiat edastatakse klientideni ühtses elektrivõrgus. Eesti Energia peab Rohelise Energia koguste üle täpset arvestust. Nii garanteerib Eesti Energia, et iga müüdud Rohelise Energia kilovatt-tund vastab toodetud taastuvenergia hulgale.\nTäna on suurimad ja tuntumad Rohelise Energia tarbijad Rocca al Mare kaubanduskeskus, E-Piim, Rakvere linnavalitsus ja ABB. Rohelist Energiat tarbib ka ligi paarkümmend Eesti omavalitust ja üle saja erineva ettevõtte.\nMida rohkem on Rohelise Energia kliente, seda suuremaks saab Eestis taastuvenergia osakaal ning väheneb mittetaastuvatest allikatest toodetud elektri kogus. Hetkel toodetakse kogu Eestis tarbitavast elektrienergiast ligi 3% taastuvatest allikatest, millest suurima osa annab Eesti Energiale kuulub Baltimaade võimsaim tuulepark Aulepas.


Meilisõnumite vastuste suunamine teisele meilikontole - Outlook\nMeilisõnumite vastuste suunamine teisele meilikontole\nSee funktsioon on saadaval enamiku POP3- ja IMAP (Internet Message Access Protocol)-meilikontode puhul. Funktsioon pole saadaval, kui kasutatakse Microsoft Exchange'i meilikontot.\nProgrammi Microsoft Office Outlook 2007 saab konfigureerida nii, et kui sõnumi saaja vastab teie sõnumile, ei saadeta vastust mitte sellele meilikontole, millelt algse sõnumi saatsite, vaid mõnele muule.\nNäiteks kui saadate sõnumi ja lähete pärast seda puhkusele sõpra külastama, võite määrata, et sõnumi vastused saadetaks hoopis sõbra kontole. Või kui olete näiteks tööl ja ei saa saata sõnumeid oma isiklikult meilikontolt, saate meilisätteid muuta ajutiselt nii, et vastused töölt saadetud meilisõnumitele saadetakse teie isiklikule kontole.\nMuudatused mõjuvad ainult nende meilisõnumite vastustele, mis on saadetud pärast nende muudatuste tegemist.\nValige vahekaardil E-post meilikonto ja klõpsake nuppu Muuda.\nKlõpsake nuppu Veel sätteid ning tippige väljale Vastuseaadress selle konto meiliaadress, millele soovite vastuseid saada.\nMõni ISP (Interneti-teenuse pakkuja) ei luba saata meilisõnumeid vastuseaadressiga, mis erineb kasutatava konto meiliaadressist. Kui ISP on sellise piirangu määranud, ei saa seda funktsiooni kasutada.\nMuutke kindlasti välja Vastuseaadress väärtust, kui te ei soovi enam, et vastused teisele aadressile saadetaks.\nKui kasutate Microsoft Exchange'i kontot ning soovite, et keegi teine haldaks teie e-posti ja kalendriüksusi, kaaluge delegaadi juurdepääsu või Exchange'i konto avamis- ja juurdepääsuõiguste andmist kellelegi teisele.


Suurem kokkupuude keskkonnareostusega suurendab lapsepõlve astma ohtu - tervist - 2021\nPõhiline - tervist - Suurem kokkupuude keskkonnareostusega suurendab lapsepõlve astma ohtu\nSuurem kokkupuude keskkonnareostusega suurendab lapsepõlve astma ohtu\nElu suurlinnades põhjustab mitmeid terviseprobleeme. Stressitempo suurenemisest, mis on tingitud elu kiirenemisest teistele, mis on seotud füüsilise olekuga. Autode ja muude kiirgavate elementide suur olemasolu kahjulikke gaase põhjustab saastetaseme tõusu, mis võib põhjustada selliste haiguste ilmnemist nagu astma.\nSee määratakse kindlaks mitmete juhtumite läbivaatamisega astma mida viib läbi Global Health of Barcelona (ISGlobal) ja Leedsi ülikool. Selles töös oleme püüdnud näidata, kuidas suurem kokkupuude keskkonnakaitsega lastel muudab nad tõenäolisemaks selle hingamisteede tekkimise.\nLapseeas astma suurenemine\nSelle uuringu eest vastutavad isikud näitavad, et neid on umbes 334 miljonit eurot astmahaiguste arv, mille puhul esineb laste juhtumeid. Selliste hingamisteede all kannatavate laste arv on alates 1950. aastatest murettekitavalt kasvanud, ilma et see suundumus peatuks. Sel hetkel soovisid teadlased näha, mil määral on suurte linnade liiklusest põhjustatud õhusaaste suurenemisega olnud midagi teha.\nSelle hüpoteesi kontrollimiseks vaatasid uurijad üle 4000 uuringut 1999. aasta ja 2016. aasta septembri vahel läbi viidud epidemioloogilised uuringud. Analüüsiti ka 41 neist töödest saadud andmeid, eriti neid, mis viidi läbi viimastel aastatel. Oli otsitud seos eluaseme ja keskkonnareostuse vahel selles elukohajärgses piirkonnas ning lapsepõlve astma olemasolu või puudumine.\nLeedsi ülikooli teadlase Haneen Khreise sõnul on tänu sellele ülevaatusele olnud võimalik läbida mitme juhtumi andmeid ja luua "ühing õhusaaste ja lapseeas astma tekke vahel. "\nSee uus uuring näitab, et lapsepõlve ajal mõjutab sõidukite, näiteks lämmastikdioksiidi, tekitatud kahjulikke elemente, NO2, must süsinik või tahm ja suspendeeritud osakesed PM2,5 ja PM10, suurendab astma tekkimise võimalusi.\n"Meie analüüs näitab, et kõige tugevamad mõjud on seotud kokkupuutega mustaga, sõidukite heitgaasitorude spetsiifilise markeriga ja diiselmootoriga seotud saasteainega," ütleb arst Khreis kes juhib tähelepanu ka sellele, et lõplike järelduste tegemiseks on vaja rohkem uuringuid. Need uued uuringud peaksid teie arvates hõlmama heitgaasitorudest kaugemale ulatuvate saasteainete uurimist.\nTeine selle töö uurija, Mark Nieuwenhuijsenütleb, et on vaja võtta meetmeid nooremate põlvkondade pikaajalise tervise säilitamiseks. See professionaal hoiatab, et juba 2015. aastal elas umbes 70% maailma elanikkonnast suurtes linnades, kus nende kokkupuude nende saasteainetega oli pidev.\nVideo: DVPH - KALAMAJA KOGEMUS (TÄISPIKK VIDEO 2012)