Võrumaa Haanja Puhke- ja Spordikeskus suusa- ja jooksurajad | RMK\nTeade Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksurajad riigimetsas plaanitavatele metsatöödele saabunud ettepanekute avalikustamisest ja ettepanekute alusel koostatud metsa majandamise projekti valmimisest\nTäname kohalikku kogukonda, omavalitsust ja elanikke RMK-le saadetud ettepanekute eest, mida silmas pidada metsatööde planeerimisel Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksuradade ümbruses.\nSaabunud ettepanekuid arvesse võttes oleme koostanud Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksuradade ümbruse riigimetsade majandamise kava projekti aastateks 2021-2030. Projektiga ehk kinnitamata kavaga on võimalik tutvuda RMK kodulehel.\nOotame Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksuradu ümbritseva riigimetsa majandamise kava projektile kohaliku kogukonna, elanike ja kohaliku omavalitsuse ettepanekuid aadressile vorumaa@rmk.ee 13. maiks 2021. a.\nTeade Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksuradadega piirneva ala metsatööde plaanide kohta\nRMK plaanib alustada metsatöödega Võrumaal Rõuge vallas Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksuradadega piirnevates riigimetsades. Oleme hinnanud, et tegu võib olla metsadega, mida kohalik kogukond kasutab igapäevaste tegemiste ja vajaduste jaoks.\nKirjeldasime ala, mida käsitleme aktiivsemalt kasutatava metsana ja koostasime selle ala piires olevate metsade kaardid ja iseloomustuse. Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksuradade metsaala piiride ja seal paiknevate metsade kirjeldusega saab tutvuda RMK kodulehel.\nOotame kohaliku kogukonna, elanike ja kohaliku omavalitsuse ettepanekuid, millele pöörata tähelepanu Haanja Puhke- ja Spordikeskuse suusa- ja jooksuradadega piirnevate metsatööde plaanimisel aadressile vorumaa@rmk.ee 7. aprilliks 2021. a.


Kolmas rasedusnädalast - aeg katselabor\nSa ilmselt ei tea rasedusest. Võib-olla, aga sel nädalal märkad kerge, määrib verejooks. See niinimetatud "implantatsiooni verejooks" - see tekib siis, kui viljastatud munarakk on põimitud seina emaka (protsess, mis algab pärast umbes kuus päeva pärast viljastamist). Kuid see veritsus ei ole üldse.\nMis toimub praegu oma ihus? Palju asju. Teie laps nüüd - väike pall mitusada rakkude arv, mis kasvab kiiresti. Kui klastri rakud (blastotsüsti) võtab oma koha emakas, muutub see osa platsenta ja algab tootmine rasedushormooni hCG (kooriongonadotropiini). See hormoon annab munasarjad signaali, mille järel nad enam küps munarakk; see põhjustab ka suurenenud östrogeeni Östrogeen - võti luude tervist ja progesterooni (need takistavad kihistumisele sisemine emaka limaskest - koos oma noore üürnik - ja stimuleerida kasvu platsenta). HCG - sama hormoon, mis vastab kodus rasedustesti. Kolmanda rasedusnädalast hCG, reeglina on nii kõrge, et test võib näidata positiivset tulemust. (Kui testi tulemus on negatiivne, üritan teha teine katse mõne päeva.)\nVahepeal ümber koondunud rakkude õõnsus, mis siis saab lootekotist, lootevesi hakkab kogunema. See vedelik on elupaigaks lapsele järgnevatel nädalatel ja kuudel. Nüüd blastotsüsti võtab hapnikku ja toitaineid (samuti displays jäätmed) kaudu primitiivne ringesüsteemis kuhu kuuluvad mikroskoopilised kanalid ühendavad väikelapse arengus veresoontega seinas emakas. Platsenta ei arenenud piisavalt, et võtta selle funktsiooni.\nJuba kolmandat nädalat võib saada järgmise alguses raseduse sümptomeid:\nRindade hellus - paljud naised kogevad vahetult enne selle lõppu, kuid raseduse sümptom on tavaliselt rohkem väljendunud.\nVäsimus ei ole seotud tegevuse tase - see võib tunduda varsti pärast te ärkate. Suuremaid progesterooni Progesteroon - norm ja patoloogia ja paljud teised muutused organismis, mis sundis paljusid rase ema tunne, nagu nad maratoni jooksma.\nSagedased urineerida. Nüüd see ei ole kindlasti tingitud surve emaka põit Kusepõis - struktuur ja funktsioon Ja muutustega hormonaalse taseme.\nSüvenemine lõhn arvatavasti kõrvaltoime on tõsta östrogeeni. Lõhnad, mis olid varem peaaegu eristamatu või nõrk, saab nüüd põhjustada tugevat vastumeelsust või iiveldus.\nVastumeelsus teatud toiduainete, isegi minu varem, on väga levinud varajane märk raseduse Varajane raseduse tunnustega: uskuda või mitte uskuda? .\nIiveldus või oksendamine ilmuvad tavaliselt paar nädalat hiljem, kuid kõigepealt mõned naised kogevad see sümptom kolmandal nädalal.\nMis juhtub lootele kolmandas rasedusnädalani\nRasedus algab viljastumise mis esineb munajuhas. Nädal pärast viljastumist, embrüo on põimitud limaskesta emakas ja hakkab aktiivselt arendada seal. Samal ajal see hakkab tootma rasedushormooni - inimese kooriongonadotropiini (hCG). Esialgu kogus seda kergelt, kuid see kasvab kiiresti, kahekordistub iga kahe päeva järel.\nPraegu väga eostamisest, muna hakkab jagama pidevalt. See niinimetatud perioodi gastrulatsioon. Aasta lõpuks teisel nädalal embrüo koe jaguneb ectoderm (sellest moodustunud platsenta ja lootekestade) ja endoderm (põhjal keha lootele). Kolmandal nädalal algab teise etapi arendamine embrüo - teket keskel idu kiht ja keeruline akordi ja neuraaltoru. Vastavalt keskjoonel keha embrüo, selle taga servast, rakkude kontsentratsioon - primitiivne vööt, mis kasvab edasi, mistõttu esmane kimp. Alates primitiivne vööt vormid kesktükiga embrüo, mis kasvab vahe ekto- ja endoderm. Esmasest sõlme kolmandas rasedusnädalast kasvab raku nööri - pea (chordal) protsess - idu tulevikus tagasi või akord. See asub all ectoderm ja endodermiga on tihedalt seotud.\nRakke ectoderm kõrval notochord rudiment, hakanud kasvama pikk ja lai kujul närvi plaat - rudiment närvisüsteemi. Reis laotamise keskelt idu kihi lõpus kolmandal nädalal rasedus lõpeb gastrulatsioon ja segmenteerimine periood algab rakud eraldati ja hakkavad omandada mitmesuguseid omadusi spetsiifiline erinevates kudedes.\nHormonaalsed muutused naiste\nNaise organismi jätkuvalt suurendada rasedushormooni - inimese kooriongonadotropiini (hCG). See hormoon hakkab tootma pealisriie embrüo (koorioni), pärast selle kehtestamist emakaõõnde. See juhtub lõpus esimese rasedusnädalast. Esialgu kogus HCG on tühine ja see on raske tuvastada, kuid see kasvab väga kiiresti ning kolmas rasedusnädalast hCG saab tuvastada kodus rasedustest.\nPeamine eesmärk hCG - stimulatsiooni kollaskeha munasari on naissuguhormoon progesteroon. Kollakeha moodustub munasarjas asemel lõhkemine folliikuleid, millest küpse muna. Toimiv kollaskeha kuni neljanda raseduskuu, kui möödus selleks ajaks platsenta võtab üle funktsioon pakkuda hormonaalse raseduse. Progesteroon - hormoon, mis hoiab raseduse tervikuna, edendades puu valmimise ja selle säilitamise emakas (progesterooni pärsib kokkutõmbumine lihaseid emakas). Aasta lõpuks raseduse on asendamine teiste naissuguhormoonide - östrogeeni, mis edendavad väljasaatmise lootele emaka, st lahkuda.\nKuidas avastada raseduse kolmandal nädalal\nKolmandal nädalal, naine ei ole ikka veel oma rasedusest, kui ta leiab, et puhtalt siseelundite tasandil. Aga seal võib esineda raseduse tunnustega nagu iiveldus, unisus, suurenenud isu, ja suurendada rindade hellus. Selle aja jooksul, rasedus on võimalik tuvastada kodus rasedustesti, mis kulgeb veri HCG või vaadates günekoloog-naistearst ja ultraheli (USA).\nKuna proliferatsiooni toimub emaka koe, see suurendab suurusega. Kolmandas rasedusnädalast on täiesti võimalik tuvastada. Raseduse alguses, emakas ei ole üle vaagna luud, suurendades selle suurusest võib määrata tupe uurimine (see toimub kell günekoloogiline läbivaatus) või ultraheli.\nMuidugi, naine konsulteerima günekoloog-naistearst tahaks kõige veenduda, et ta on rase. Täna, see on täiesti võimalik. Kolmandas rasedusnädalast keha tekitab juba piisava koguse hCG, nii et see saab tuvastada kodus rasedustest.\nPeamine rasedustest on pinnad (ribade, plaatide jne) immutatud antikehade hCG. Interaktsioon need antikehad hCG reaktsioon kulgeb tulemusena mille pinnal tainas aset leiavad. Testribasid - see on roosa ja punase triibuga (põhi- ja kontroll), muul testid kuvatakse kiri - "rase / ei ole rase."\nPositiivne rasedustest peaks olema võimalus viidata sünnituseelse kliiniku ja rasedus on kinnitust leidnud.


See kahjustab päikesepõimikku - kuidas valu eemaldada, kas pean olema haiglas? Kas päikesepõimiku valu võib ohustada elu - Dieedid 2021\nValgus päikesepõimikus võib põhjustada mitte ainult haigust või vigastust, vaid ka vaimuhaigust. Ärevushäired on sageli valu põhjused erinevates kehaosades. Närvisüsteemi häired kannatavad sageli oma käitumise muutumisest - huvi varasemate hobide vastu on kaotatud, eneses on sulgemine, alkoholi kuritarvitamine on võimalik. Seda seisundit saate ise toime tulla ja siis tõenäoliselt kaob valu, kuid on parem pöörduda oma probleemiga spetsialisti poole.\nKui teil tekib valu päikesepõimikus, peate valgusti selle küljelt, ruumis peaks olema piisavalt õhku. On soovitav, et keegi oleks lähedane ja suudaks jälgida patsiendi seisundit. Kui süda lõpeb, tehakse kaudne massaaž. Mõnikord piisab, kui kannatanu sirgendab torso. Kui patsient saab iseseisvalt liikuda, siis tuleb see istetuda sellises asendis, et keha on kergelt painutatud ja tema käed puhuvad midagi.\nNäiteks, kui valu tekib mõju tõttu, pole vaja ravimeid võtta, kuid mõnda aega on vaja horisontaalset asendit võtta.\nNeuralgias peavad patsiendid võtma ühendust neuroloogiga, kes arendab tervikliku raviprotseduuri. Sellisel juhul on vaja kindlaks määrata tekkinud seisundi põhjus. Raviabi abil kõrvaldavad spetsialistid esmase diagnoosi.\nKuidas arvutatakse absoluutne neutrofiilide arv?


Gongiõhtu- 4 elemendi vägi: Maa, Vesi, Tuli, Õhk | Sündmus | vikerkaaresild.org\nGongiõhtu- 4 elemendi vägi: Maa, Vesi, Tuli, Õhk\n2019 Okt 05 L 19:00\n2019 Okt 05 L 21:00\nAlgus 2019 Okt 05 L 19:00\nLõpp 2019 Okt 05 L 21:00\nAlgusest aega 667 päeva 20:04\nGongiõhtu Tiina ja Liliaga\n4 elemendi vägi: Maa, Vesi, Tuli, Õhk\nOlete kõik oodatud osa saama kontsert-helirännakust, mille läbivaks teemaks on nelja looduselemendi – Maa, Vee, Tule ja Õhu tunnetamine läbi helide.\nKõikides nendes elementides peitub tohutu jõud\nVESI äratab meis intuitsiooni, paindlikkuse, naiselikkuse, seksuaalsuse\nTULI õhutab aktiivsust, kirglikkust, sihikindlust\nÕHK toetab meis suhtlemisoskust, toob meile kergust, liikuvust, intellektuaalsust\nIgal elemendil on oma positiivsed ja negatiivsed küljed. Näiteks tasakaalustamata Tuli võib väljendada liigses agressioonis, Maa võib teha laisaks, Õhk – liiga jutukaks jne Sel üritusel tasakaalustame looduselemente gongide, helikausside, flöötide helide ja väelauludega.\nHelidega mängivad TIINA KARJATSE ja LILIA MÄRTMAA; nende kasutada on gongid, etnilised flöödid, keelpillid, kristallhelikausid, tiibeti helikausid, kurgu- ja ülemhelilaul.\nIga helis viibimise kogemus on ainulaadne, iga kord on see uus retk sisekosmosesse. Retk, mille ajal muutub kõik võimalikuks ning ajavool kaotab oma tähtsuse...\nSee on praktika, milleks on võimeline iga inimene. Teil ei ole vaja "osata" mediteerida, tuleb lihtsalt heita pikali ja lasta endal viibida. Helis ilma eelarvamuste ja hinnanguteta, olles valmis võtma vastu seda kogemust, mis võib saabuda.\nHelirännakut võib kuulata istudes, kuid sügavama ja rohkem lõõgastavama kogemuse saad kui kuulad muusikat lamades, selleks soovitame kaasa võtta lamamisaluse ja pleedi, saalis on tagavara matid-pleedid ka olemas.\nKontsert algab kl. 19:00\nkestab 1,5-2 tundi ilma vaheajata, uksed avatakse kl.18:30


Isased Darwini konnad kasvatavad suus noori, kaitstes neid kiskjate eest, kuni nad on mitu nädalat laagerdunud, kui isad neid uuesti maailma viitsivad. Kuid miski ei saa neid kaitsta surmava seene eest, mis on aidanud tõsta ühe nende konnade kahest liigist tõenäolise väljasuremise ja põhjustanud teise sordi languse, näitavad uued uuringud.\nSeen, tuntud kui Batrachochytrium dendrobatidis, või chytrid seen, on levinud kogu maailmas ja laastanud paljusid kahepaiksete populatsioone. Kuid see on üks esimesi juhtumeid, kus seeni on otseselt seotud nii laialt tuntud liigi kadumisega, ütlesid teadlased.\nTeadlased vaatasid mõlema liigi muuseumi eksemplare ja leidsid, et seen hakkas ilmnema nendes ja teised konnad 1970. aastatel, umbes siis, kui mõlema populatsioon hakkas vähenema, selgus täna avaldatud uuringust (Nov. 20) ajakirjas PLOS ONE. [40 Freaky Frog fotot]\nÜks liikidest, põhjapoolne Darwini konn (Rhinoderma rufum), pole seda nähtud alates 1980. aastast ja on tõenäoliselt välja surnud. Seen on konna kadumise "tõenäoliselt peamine põhjus", ütles Londoni Zooloogia Seltsi teadlane Marcus Rowcliffe, kes ei osalenud käesolevas uuringus.\nJärjekordne vaade Lõuna-Darwini konnale (Rhinoderma darwinii) ja selle teravale ninale. (Pildikrediit: Londoni Zooloogia Selts)\nThe Lõuna-Darwini konn (Rhinoderma darwinii) on endiselt umbes, kuid on viimastel aastatel arvatust kiiremini langenud, ütles uuringu kaasautor Claudio Soto-Azat ja Tšiilis Santiagos asuva Andrés Bello ülikooli teadur, kes tegi uuringu jaoks uurimistööd Zooloogia Seltsi üliõpilase ajal. London.\nTeadlased leidsid, et väike osa Lõuna-Darwini konnadest oli seenega nakatunud, ehkki teistest liikidest madalamal määral. See võib tähendada, et seen tapab neid teiste konnadega võrreldes kergemini, märkis uuring (samas teised liigid võivad selle haigusega kauem elada ja seepärast leitakse neid rohkem elusana infektsioon). Samuti leidsid nad, et Darwini konnade populatsioon oli madalam piirkondades, kus seeninfektsioon oli suurem. Ühel juhul saadeti 2007. aastal 30 metsikult püütud Lõuna-Darwini konna vangistuses kasvama Saksamaale, kuid kõik 30 surid seenesse.\nSeene võisid Tšiilis levitada Aafrika sõralised konnad, kes olid piirkonda toodud osaliselt kasutatakse rasedustestide jaoks, 20. sajandi keskel. Need konnad munesid rasedate naiste uriiniga süstimisel.\nDarwini konnad on ainsad teadaolevad konnaliigid, kus isased võivad kullikeste küpsemisel "rasestuda" ja poegi suudekambri sees hoida. Nende nimi on Charles Darwin, kes juhtus 1834. aastal kahest liigist.\nJuunis Soto-Azati ja tema kolleegide avaldatud PLOS ONE uuring näitas, et Darwini põhjaosa konn hammustas tolmu 1982. aastal.\nRahvusvaheline looduskaitseliit, keskkonnakaitserühm, nimetas chytrid-seeni "kõigi aegade halvimaks nakkushaiguseks selgroogsete (selgroogsete loomade) hulgas registreeritud, mõjutatud liikide arvu ja nende väljasuremine. "\nElupaikade kadu on ka mõlema liigi vähenemise peamine põhjus, ütles Soto-Azat.\nE-postDouglas Main või jälgi tedaTwittervõiGoogle+. Järgne meile @livescience, Facebookvõi Google+. Artikkel on algselt veebisaidil WordsSideKick.com.\nEngineering OJ: kohutavad lõhnad muudavad mahla värskeks\nAh, värskelt pressitud apelsinimahl - mis teeb sellest nii hea maitse? Kas see on peidetud värviõ...\nSelgus muusika hämmastav jõud\nRohkem kui 7000 jooksjat, kes võistlesid selle kuu alguses Londonis poolmaratonil, olid teaduslik...\nUskmatuse teadus: millal sai kliimamuutustest poliitika?\nVaevalt üle veerandi ameeriklastest teab, et peaaegu kõik kliimateadlased nõustuvad, et kliimamuu...


Aeg elada iseendale\n“Nii m�nus on nagu mutt vaikselt oma elamises kobistada,” s�nab Carmen Mikiver (51), teist aastat j�rjest kolleegipreemia saanud Endla teatri n�itlejanna, olles s�damest rahul, et saab iseenda ja oma tegemiste �le otsustada, olla vaba ja s�ltumatu.\nCarmen ei tea veel, mis t�pselt tema kitsukesel krundiribal peale vaarikate kasvab. See selgub kevadel. Ta on aga hinges r��mus ja rahul, pakkides j�udum��da lahti kaste ja kujundades N�mmel majaosas elamist, mis on t�pselt see, mida ta on endale soovinud. Midagi temale sobilikku. �igupoolest j�udis ta selleni justkui t�ringuga paraja punktisumma veeretanud �nnem�ngija, sest enamasti ei leia sa oma �iget kodu nappide kuudega. Ju siis oli Carmeni lahtilaskmise oskus, milleni ta on t�ie veendumusega viimastel aastatel j�udnud, kinnitamas, et otsused on �iged. Iga�ks teab, kui valulik on loobuda millestki, millega oled olnud seotud pikka aega, mis on t�is m�lestusi nagu v�rvilisi s�gislehti v�i tundeid nagu �rnu lumehelbeid... Aja jooksul muutuvad juba endagi jalaj�ljed armsaks, liiatigi siis nende omad, keda s�damest ja tingimusteta oled armastanud v�i armastad. Siiski tegi Carmen otsuse. Eelmisel suvel. Ta m��s maha oma Viimsi neljatoalise korteri, mis oli justkui tema elu muuseum, kuhu nad poeg Joniga kahekesi olid j��nud, et lasta end ka vastastikustest ema-poja seostest vabamaks, kuigi poeg on Carmenile parim s�ber maailmas. Ent aruka ja intuitiivse emana m�istis ta, et kumbki peab valguslambi oma kujule ja teerajale seadma. “Jon sai ju 25aastaseks ja peab oma kooselu proovima,” m�istab Carmen, mist�ttu oli tal ka kergem otsustada. Aga et k�ik nii h�lpsalt ja kiiresti sujub, seda ei osanud ta isegi oodata. Ju sai p�hjalikult l�bim�eldu n�htamatu soosingu. “Nii m�nus on nagu mutt vaikselt oma elamises kobistada,” s�nab Carmen Mikiver (51), teist aastat j�rjest kolleegipreemia saanud Endla teatri n�itlejanna, olles s�damest rahul, et saab iseenda ja oma tegemiste �le otsustada, olla vaba ja s�ltumatu. web hosting services top\nCarmen ei tea veel, mis t�pselt tema kitsukesel krundiribal peale vaarikate kasvab. See selgub kevadel. Ta on aga hinges r��mus ja rahul, pakkides j�udum��da lahti kaste ja kujundades N�mmel majaosas elamist, mis on t�pselt see, mida ta on endale soovinud. Midagi temale sobilikku. �igupoolest j�udis ta selleni justkui t�ringuga paraja punktisumma veeretanud �nnem�ngija, sest enamasti ei leia sa oma �iget kodu nappide kuudega. Ju siis oli Carmeni lahtilaskmise oskus, milleni ta on t�ie veendumusega viimastel aastatel j�udnud, kinnitamas, et otsused on �iged. Iga�ks teab, kui valulik on loobuda millestki, millega oled olnud seotud pikka aega, mis on t�is m�lestusi nagu v�rvilisi s�gislehti v�i tundeid nagu �rnu lumehelbeid... Aja jooksul muutuvad juba endagi jalaj�ljed armsaks, liiatigi siis nende omad, keda s�damest ja tingimusteta oled armastanud v�i armastad. Siiski tegi Carmen otsuse. Eelmisel suvel. Ta m��s maha oma Viimsi neljatoalise korteri, mis oli justkui tema elu muuseum, kuhu nad poeg Joniga kahekesi olid j��nud, et lasta end ka vastastikustest ema-poja seostest vabamaks, kuigi poeg on Carmenile parim s�ber maailmas. Ent aruka ja intuitiivse emana m�istis ta, et kumbki peab valguslambi oma kujule ja teerajale seadma. “Jon sai ju 25aastaseks ja peab oma kooselu proovima,” m�istab Carmen, mist�ttu oli tal ka kergem otsustada. Aga et k�ik nii h�lpsalt ja kiiresti sujub, seda ei osanud ta isegi oodata. Ju sai p�hjalikult l�bim�eldu n�htamatu soosingu.\nAvaleht > Arhiiv > Veebruar 2015 > Aeg elada iseendale


RevoMuscle Eesti – Goods-EU.com\n– Tagab optimaalse vormi kasvatamise kiire protsessi tänu kergele ja täielikule omandatavusele\n– Sisaldab tasakaalustatud komponentide kombinatsiooni: süsivesikud – 22 g rasvad – 5 g valgud – 70 g\n– Sisaldab ka rasvapõletajat, mis on vajalik keha kuivatamise ajal, lihasmassi kaotamiseta\nSport – on aluseks tervise ja pikaealisuse. Tänapäeva maailmas, inimesed ei saa enam normaalne päev kasutada, nii et hoida oma keha heas vormis, neil on pidevalt minna jõusaali. Kindlasti, see on hea sinu tervisele, aga kui sa lihtsalt lihtsalt kaotada kaalu, siis on tõenäoline hea tulemus sa peaaegu ei ole. Sellepärast, et saavutada tõelist positiivset otsust selles küsimuses, teil on vaja kohandada oma ajakava, mitte ainult tegevuse, vaid ka toitumine.\nIga professionaalne treener ütleb, et normaalse kasvu ja arengut lihasmassi meestel on vaja regulaarselt tarbida valku, samuti erinevaid vitamiine ja aminohappeid. Ideaalis võid proovida korvata päevamäär nende ainete abiga tavatoodete. Aga reaalses elus on väga raske rakendada, sest siis pead tõsiselt piirata oma toitumise ja süüa sama toitu pikka aega. Sellepärast, et lihtsustada selle ülesande leiutati spetsiaalne kompleks, mis aitab anda päevaannusena toitainete organismis abiga 1-2 kapslit kontsentreeritud bioaktiivseid komponente. See toode on kutsutud RevoMuscle sport toitumine ja täna saab osta erihinnaga kui pöördute abi meie kodulehel.\n1) Looduslik ühend, mis on täiesti ohutu keha. Paljud algajad on ettevaatlikud sport toitumine, sest nad koosnevad erinevatest mittelooduslikke komponente. Kui õpid koostisosade loetelus RevoMuscle Eesti, võite olla kindel, et seal on ainult 100% ohutu ja keskkonnasõbralik komponente.\nKui teil lugeda Revo Muscle kommentaare tõeline ostjad, saame aru, kuidas see on tõesti kasulik toode.\nKas olete valmis, et alustada hoone oma ideaalne keha? Siis nüüd on tellida RevoMuscle ja saada see toimetatakse teie ukse.\nPosted on 14.11.2017 14.11.2017 Author adminCategories Estonia\nNext Next post: RevoMuscle România


Nädalavahetusel on rändlindude vaatluspäevad | Bioneer\nSel nädalavahetusel, 5. ja 6. oktoobril kutsub Eesti Ornitoloogiaühing loodushuvilisi vaatlema rändlinde ja oma vaatlustest teada andma.\nOsalemiseks tuleb oktoobri esimesel nädalavahetusel vaadelda linde oma koduaias, pikemal retkel või avalikul lindude vaatlemise üritusel. Märgi üles nähtud ja kuuldud liigid, iga liigi puhul isendite arv, vaatluse tegemise aeg, täpne vaatluskoht ja vaatlejad. Andmed palume sisestada esimesel võimalusel andmehalduse keskkonda PlutoF või rakenduse Legulus kaudu, kust need jõuavad ka portaali eElurikkus.\nHuvilised saavad osaleda avalikel lindude vaatlemise üritustel Põõsaspea neemel ja Pärnus. Laupäeval, 5. oktoobril saab terve päeva jooksul jälgida lindude rännet Põõsaspea neemel Läänemaal. Oodata on kauride, laglede ja partide hoogsat rännet. Juhendab ornitoloog Margus Ellermaa. Pühapäeval, 6. oktoobril kella 9.00–10.30 saab linde vaadelda Pärnu linnas Mai tornis ornitoloogi Eedi Lelovi juhendamisel. Osalemine on tasuta. Palume riietuda vastavalt ilmale, soovitame kaasa võtta binokli, märkmiku ja pliiatsi, sooja joogi.\nRahvusvahelised linnuvaatluspäevad EuroBirdwatch toimuvad sel aastal 26. korda ning kaasa löövad inimesed 41 riigis. Vaatluspäevade eesmärk on pöörata tähelepanu lindudele ja nende vajadustele rände ajal.


Selle lihtsa nõksuga oled sa tööl palju õnnelikum - Karjäär - sõbranna.ee\nSelle lihtsa nõksuga oled sa tööl palju õnnelikum\nMeryl Streep filmis "Saatan kannab Pradat"\nFOTO: Rights Managed / TM and © 2006 Twentieth Cen\nKui asjad tööl päris lepase reega ei liigu, kipuvad negatiivsed tunded kiiresti võimust võtma. Õnneks saab asjad imelihtsasti uuesti sujuma panna.\nTööl ei ole sugugi kerge naeratust lõputult huulil hoida. Eriti kui tähtajad liiguvad järjest lähemale, projektid toodavad veel ainult stressi ja kolleegidega tekib üha rohkem (kommunikatsiooni-) häireid. Nii on tuju pidevalt nullis, tasakaal libiseb käest ning uuesti end püsti ajada ja põlved rõõmsa naeratusega tolmust puhtaks kloppida pole sugugi kergete killast.\nPositiivne hoiak on aga nimelt õnneliku tööpäeva võtmeküsimus, nagu leidsid Birminghami ülikooli teadlased oma värskes uuringus. Ja mitte ainult! Ühtlasi muudab positiivne meelestatus inimesed ka loovamaks.\nKuidas hirmudest lahti saada?\n«Väga lihtne on olla negatiivne,» selgitab Nina Flanagan, üks uuringu autoritest. Tööl öeldakse sageli, kui midagi on valesti tehtud või kui ei ole piisavalt panustatud. See tekitab ebakindla õhkkonna, mis võib omakorda vallandada hirmu, et nagunii jääd varsti oma töökohast ilma. Flanagan on aga veendunud, et viis, kuidas me reageerime mis tahes muudatustele, võib aidata meil hirmudest vabaneda.\nArgipäeva paremaks kujundamiseks võiks alustada töökaaslastele komplimentide tegemisest, tänutunde näitamisest ja rohkemast naeratamisest. See muudab õhustiku positiivsemaks ja teeb ka tervisele head. Eriti tähtis olevat positiivne suhtumine just juhtpositsioonidel töötajatele, et negatiivsus ei laieneks kogu tiimile ega saaks valdavaks meeleoluks.


10/10/2018 22:03 – Käsipall24\nPäev: 10/10/2018 22:03\nJohannsoni koduklubi sai Rumeenias teise järjestikuse kaotuse\nIvo Dobkevitsch 10/10/2018 22:03 Kommenteeri bukaresti steaua, martin johannson, rumeenia käsipallimeistrivõistlused\nEesti käsipallikoondise kapteni Martin Johannsoni koduklubi Bukaresti Steaua sai Rumeenia meistrivõistlustel teise järjestikuse kaotuse, kui jäi kodus 24:27 (12:13) alla CSM Bukarestile. Pea kogu kohtumise tagaajaja rollis olnud Steaua juhtis kohtumist kahel korral 12:11 ja 15:14. Suurem vahe hakkas kärisema külaliste 18:17 eduseisul, kes peagi juhtisid 24:20. Võõrustajatel õnnestus üks värav tagasi mängida, kuid kaotusest…\nIvo Dobkevitsch 10/10/2018 21:54 Kommenteeri eesti käsipalli meistriliiga, hc kehra/horizon pulp&paper, viljandi hc\nAinsas kolmapäevases käsipalli Eesti meeste meistriliiga kohtumises läksid esmakordselt sel hooajal vastamisi mullused medalistid Viljandi HC ja HC Kehra/Horizon Pulp&Paper. Tasavägise kohtumise Viljandis võitsid pärast kaotatud avapoolaega kehralased 34:30 (13:16) ning tõusid liigatabelis HC Tallinna järel teisele kohale. Kodumeeskonna ridadesse naasis näpuvigastusest paranenud Andrei Hapal, Kehra sai rivvi tagasi kolm nädalat reietraumaga eemal olnud Dmõtro…\nSTATISTIKA | Serviti oli tegemas negatiivset ajalugu\nIvo Dobkevitsch 10/10/2018 20:16 Kommenteeri eesti käsipalli meistriliiga, põlva serviti\nValitsev Eesti käsipallimeister Põlva Serviti kaotas eilses meistriliiga kohtumises võõrsil Tallinnale 23:27 (12:14). Veel viis minutit enne mängu lõppu olid külalised 18:26 kaotusseisus. Kui seis oleks selliseks jäänud, täiendanuks Serviti oma ajaloo negatiivset külge. Ka mullu viskasid põlvalased põhihooajal korra nii vähe väravaid, kui kaotasid Viljandi HC meeskonnale 23:24. Selle aastatuhande meistrivõistlustel on Serviti alla…\nN-Lübbecke põhipommitaja on pikaks ajaks rivist väljas\nIvo Dobkevitsch 10/10/2018 19:19 Kommenteeri marian orlowski, saksamaa 2. bundesliga, tus n-lübbecke\nEesti käsipallikoondislase Dener Jaanimaa koduklubi TuS N-Lübbecke käimasoleva hooaja resultatiivseim mängija Marian Orlowski sel aastal enam väljakule ei tule. Orlowski vasak õlg sai eelmises esiliigakohtumises Dresdeni Elbflorenzi vastu taas viga ning mees peab minema operatsioonilauale. Sakslane Orlowski on tänavu kaheksas mängus visanud 39 väravat. N-Lübbecke paremuselt teine skooritegija on Jaanimaa 30 tabamusega.\nSTATISTIKA | Kehrat võõrustav Viljandi üritab kodust punktiarvet avada\nIvo Dobkevitsch 10/10/2018 16:26 Kommenteeri eesti käsipalli meistriliiga, hc kehra/horizon pulp&paper, viljandi hc\nMullu Eesti meeste käsipallimeistrivõistlustel pronksmedali teeninud Viljandi HC võõrustab täna algusega kell 19.00 eelmise hooaja hõbedat Kehra/Horizon Pulp&Paperit. Viljandi on tänavust hooaega alustanud ühe võidu ja kahe kaotusega. Viimati tehti nii kehv sissejuhatus hooajale viis aastat tagasi, kui põhiturniir lõpetati neljandana ning kokkuvõttes saadi pronksmedal. Kehral on tänavu kirjas kaks võitu ja üks viik. Noorenenud…


Sissejuhatus Porthoselt endalt võiks välja näha umbes selline:”Mängisime parajasti ema ja vendadega üksteise mahamurdmist, kui meie õuele keeras sinine auto, millest välja tulnud inimestele peremees eriti lahkelt “Labas dienas” ütles. Ei tea, kas see tähendab, et nad on mingid tähtsad tegelased või lihtsalt oli peremehel rõõm neid näha? Lähen igaks juhuks nuusutan nad üle, tunduvad kuidagi tuttavad olevat. Ohhoo, nad on isegi nõus meiega mahamurdmist mängima, lahe!\nEmale tundus see auto aga hiiglama kahtlane. Ta käis seda mitu korda mõtliku näoga lähemalt uurimas enne kui rahunes. Siis tõsteti mind autosse ja ma olin selle üle väga uhke, sest teised vaatasid kadeda näoga pealt. Alguses oli see täitsa põnev, aga kui auto sõitma hakkas ja teised maha jäid, ehmatasin hullupööra. Müriseb, raputab, lõhnab veidralt ja ümberringi ainult võõrad, appiii! Hirmus oli. Hakkasin päris nutma. Üks inimene püüdis mind lohutada, aga mis on pai või närimiskont omaenda empsi ja vendade kõrval, ümmargune null ma ütlen. Varsti õnneks enam nii hirmus ei olnud, sest väljas vilksatasid mööda asjad, mida ma polnud varem näinud ja pai oli ka üsna mõnus. Kui veel metsas peatus tehti ning ma juua, pissida ja ringi lipata sain, ei olnudki edasine enam nii hull, kui alguses paistis. Aga nutma ajas vahepeal ikkagi.\nSõit oli pikk ja peatusi üsna mitu. Lõpuks ma olin kõigest uuest nii väsinud, et otsustasin—tulgu, mis tuleb, mina igatahes jään magama. Ja edaspidi las peab minu päevikut hoopis inimene.”\nHeakene küll, eks ma kirjutan edaspidi seda päevikut ise, sest koerale sõnu suhu panna on raskem kui ma alguses arvasin :)\nKoju saabusime eile hilisõhtul. Piiride ületamine läks lihtsalt, ei tahetud näha ei lemmikloomapassi ega lemmiklooma ennastki. Tutvustasime Porthosele peret, maja ja aeda. Seni, kuni inimesed vaateväljas olid, oli kutsikas üsna rahulik, kuid üksi jääma polnud ta eriti nõus. Lõpuks jäi siiski esikusse magama, kuid paari tunni pärast üles ärgates läks lahti kõvemat sorti kontsert. Käisime teda paitamas ja pakkusime, kas ta tahaks näiteks Vanilla Ninjasse taustalauljaks minna, aga Porthos ei arvanud meie lollidest naljadest midagi, vaid nuttis vahelduva eduga terve öö. Ka täna on hirm üksijäämise ees alles üsna suur, katsume siis kordamööda uut beebit hoida ja lohutada. Õnneks on nutuhoogude vahelt juba näha ka tema päikeselist iseloomu, mänguhoos hüppab meil siin ringi tore, rõõmus ja heasüdamlik mõmmik.\nKasvataja andis meile toidu ja söötmisjuhendid kaasa koos hoiatusega, et kutsikas on ülisuure isuga. Täna pole küll isupoegagi märgata, koer limpsib ainult krõbinate pealt natuke sooja piima ja kogu lugu. Aga küll ta ise teab paremini, millal sööma hakata.\nTäna ööseks võtame ta tuppa magama, panin ka enda jaoks madratsi põrandale, et väiksema vaevaga Porthosele tema raskel ajal “sõbra õlga” pakkuda.\nÖö oli üllatavalt rahulik, Porthos magas õiglase und ja ei niuksunud, ainult ohkas aeg-ajalt kogu südamest, kui oli pikutamisega uude kohta kolinud.\nTuppa ta ei pissi, hakkab ärevuses ringi tatsama ja eks siis lähme õue. Tänane esimene pissikas oli kell kolm öösel, teine kell kuus. Peale kuut ta enam edasi magama nõus polnud ja üksi aias olema ka mitte. Hmm, tavaliselt ma magan katkestamatult kella kümneni ja võimaluse korral ka kauem, kas nüüd algabki uus elu - öökullina?\nSöögiga on juba parem lugu, hommikul ärgates limpsib krõbinatelt piima ära, siis teen natuke hommikusi toimetusi ja lähme pikemale jalutuskäigule. Sealt tagasi tulles sain juba aru, mida kasvataja mõtles, kui ütles, et kutsikad on suure isuga :D Igatahes on tore teda lõpuks rahulikult ja isukalt söömas näha.\nÜksi aeda jäädes hakkab koerapoiss jälle viiulit kääksutama, meie enda poolest võiks ta ju seal natuke omaette lärmi lüüa, aga naabritest on kahju. Nii ma siis istungi aias pingikesel päikese käes ja loen ning kuts jälgib mind silmanurgast.\nMeie poolt välja pakutud uhkest kuudist ei arva Porthos tänaseni midagi. Pigem keerab ennast paljale maale kerra või magab nohisedes põõsa alla uuristatud mullaaugus. Naabrimees käis mõõtmas ja ütles, et kuudi sissekäik asub veesoonel ja sinna koer ei hakkagi minema. Ootame siiski ümberpaigutamisega mõne nädala, äkki ühelt maalt võtab omaks, kuna “magamistuba” jääb neutraalsele pinnale. Panin koera poolt kaevatud aukudesse heina, et ta päris paljal maal ei magaks. Sama on ka kuudis sees, äkki ühel heal päeval jõuamegi nii kaugele, et kutt magab öösel kuudis. Saab see vast alles õnnepäev olema! :D\nPorthos jalutab rihma otsas nagu vana mees—ei teinud väljagi, kui kaelarihma kaela panime. Jalutusrihma peale kortsutas küll alguses pisut kulmu, aga rõõm jalutamaminekust kaalus mossitamiseisu üles. Phuh, see läks küll kergelt! Järjekordne positiivne üllatus, olin valmistunud hullemaks.\nAuto pagasiosas ta sõita ei taha, õigemini ma ise ei suuda pagasiruumi luuki niiviisi kinni lükata, et tal ükski kehaosa vahele ei jääks. Seetõttu ostsime loomakliinikust spetsiaalse veekindla tagaistmele laotatava teki, mis haakidega peatugede külge pannakse. Traksidega turvavöö külge kinnitatuna istub ta seal nagu vannis, ning kõik asjaosalised on rahul. Ostsime ka suure koti Royal Canin Giant Baby-dog toitu, et seda kasvataja poolt kaasa antud toiduga tasapisi segama hakata, kuna soovitatud toitu Eestis ei müüda. Krõbinatele lisaks saab ta mõnikord ka lihasaaduste, köögiviljade ja lõheõliga teraviljaputru - kõik läheb alla, mitte küll kohe kui ette pannakse, aga mõne aja jooksul tühjeneb toidukauss justkui võluväel.\nAvastasime, et kutsa kasukas jalutavad kirbud ringi. Tegime turjalemääritava kirburohuga tõrjet, eks näis, kas/kuidas mõjub. Loomaarst andis küll julgustavaid lubadusi, et vähemalt kuuks ajaks on kirbumure murtud. Tahaks loota.\nÕhtuse tuppatulemisega seoses on ta juba edukalt ära õppinud, et kohe tuppa tormata ei tohi. Istub uksematile maha ja ootab, kuni süles vannituppa viiakse - “käpad puhtaks, käpad puhtaks” tasandil oskab ta juba eesti keelt. ;) Aga üldiselt tahaks, et toas magamine võimalikult ruttu lõpeks, märja koera lõhn toas on selline… nohh… harjumatu asi.\nKõikvõimalikest närimisobjektidest meeldis Porthosele tänaseni kõige rohkem kuivatatud pullipeenis. Seda oli ta nõus nätsutama tundide kaupa, endal õnnis nägu peas. Oleme igasuguseid närimisasju erinevatesse kohtadesse laiali pannud, et koeral huvitav oleks. Üks neist asjadest on mahlakaid aroome eritav suur kuivatatud seakõrv. Seda Porthos alguses natuke nagu pelgas. Kui kõrv talle tee peale ette jäi, siis alguses võpatas, siis tardus ja seejärel hakkas ümber kõrva konnahüppeid tegema ja bassihäälega haukuma. Aga ligineda ei söandanud. Täna sai ta lõpuks oma hirmudest jagu ja nüüd nätsutab kõrva tõelise andumusega. Vahepeal, kui ära tüdineb, siis kaevab käppadega pojengipõõsa alla augu, paneb oma väärtusliku seakõrva sinna põhja ja seejärel lükkab ninaga kuhja jälle kinni. Päris usinasti triigib oma koonuga, et kaevandatud koht kellelegi näha ei jääks. Seejärel jookseb mõne tiiru õues ringi, aga süda vist ei anna rahu—läheb mõne minuti pärast kaevab oma kraami jälle välja ja matsutab edasi. Loomulikult näeb ta ise sealjuures välja nagu söekaevur, valge rõngas koonu ümber on ainult õrnalt aimatav :)\nHääl on tal võimas. Võiks arvata, et paarikuune koer suudab ainult peenikese tenoriga klähvida, aga Porthosel on juba praegu kõlav bassihääl. Eriti ta seda just demonstreerima ei tõtta, haugub ainult siis, kui keegi väravast sisse tuleb, tänaval kõndivad kahe– ja neljajalgsed ei tundu olulised. Võõra võib see A U H H—W A A U H H H ju korraks ära ehmatada, aga kui ta taipab seejärel Porthosele “pluti-pluti” teha, on kutsika süda võidetud ja üritab tulijale käppa anda. Räägime talle, et viisakus viisakuseks, aga päris igaühega südamesõbraks ka ei maksa saada :D. Aga see osa eesti keelest on talle veel täiesti mõistetamatu.\nÜksijäämise hirmudest on Porthos kenasti üle saanud, oma aedikus ta eriti olla ei taha, kuid kui terve aed tema päralt on, siis kimab üsna õnnelikuna ringi. Kas või ihuüksi - pole probleemi. Aed meil väga hästi just kindlustatud ei ole, tagant aiast saaks ta hea tahtmise korral heki vahelt läbi pugeda, aga see ei tundu teda huvitavat. Kutsal on oma kindel marsruut, kus ta tatsab, ja kindlasti hõlmab see regulaarset kompostihunniku kontrolli.\nInimene on Portokale suur iidol. Kõik, mida inimene teeb või sööb, on maailma parim. Kui aias õuna süüa, siis vaatab Porthos sööjat täpselt sellise pilguga - "oo, just see, mida sa sööd, on minu unistuste õun..." Loomulikult on ta erakordselt rõõmus, kui õunasüda talle närimiseks antakse. Pool õuna - veel vägevam. Pirnidest ma üldse ei räägigi.\nEile sadas maha esimene vihm, mida Porthos oma elus nägi. Päris korralik padukas. Esialgu arvas ta nähtavasti, et keegi loobib teda millegagi ja püüdis lõugade lõksudes kõiki ülevalt sadavaid vihmapiisku kinni püüda. Mõne aja pärast loobus ja keeras ennast maja seina äärde paljale mullale allaandnult magama. Aga läheks näiteks kuuti vihma eest varju - mkmm, hoidu taevas selle eest, seda küll mitte. Oleme kuuti närimiskraami ja mänguasju peitnud - ei midagi, läheb sisse, otsib üles, toob välja ja selleks korraks on kuudihuvi jälle möödas. :(\nOktoobri keskel on teine vaktsineerimine + marutaudivaktsiin ning pärast seda hakkame kutsikate suhtluskoolis käima. Senikaua peab kutsikas metsas käbidega või tagaaias varestega suhtlema. :) Suhtlemisvajadus on tal suur ja inimese lähedal olemise vajadus veel suurem. Eriti hommikuti on ta nii ärevil ja energiat täis, et poeks kas või püksisäärest sisse, sest terve öö on ju sisuliselt ilma suhtlemata möödunud. Magab ta ikka koridoris, aga hommikupoole ööd teeme niuksumise peale välisukse lahti, et ta saaks iseseisvalt sisse-välja pendeldada, keegi ei viitsi ju ometi nii varakult kohe täie auruga koeraga tegelema hakata. Öine niuksumine on ikka veel kergelt päevakorras, aga mis seal ikka, kuts ju alles tita kah.\nOhhoo, Porthos käib vist oma kanaleid kaudu salaja lugemas, mida ma siia kirjutan. Igatahes täna päeval tuli ta haigutades ja ringutades kuudist välja ning vaatas meid sellise näoga nagu poleks kuudis magamises mitte midagi erilist. Et kah mul asi, mida teie siis mõtlesite?\nÕhtul ta tuppa enam ei tulnud, keelitasin mis ma keelitasin, aga tema istus välistrepil nagu Gibraltari kalju. Äkki käppade pesemine käib talle nii kõvasti au pihta, et otsustas parem õue jääda? Või on seal lihtsalt huvitavam—hääled, lõhnad, vaba voli ringi käia? Magasin terve öö lahtise aknaga ja kõrvad kikkis, ise ärevil, et kuidas Porthos üksi hakkama saab. Terve öö valitses sügav vaikus, ainult üksikud koerad klähvisid kusagil kaugemal (huvitav, varem pole ma sellist asja kunagi tähele pannud), kuid kell kuus algas ka Porthose hommik— niuks-auh-niuks-klähv-auuu. Marssisin siis toidupotiga õue ja kiitsin, kiitsin, oh kuidas ma kiitsin Porthos-poissi tema tubliduse eest :)\nJõudsin siin just hiljuti kiidelda, et näe, koer teab oma aia piire ja välja ei kipu. Võta näpust, täna kimas hekist läbi vanaemale naabri aeda järgi nagu valge sabatutiga rakett. Sellepeale istusime autosse ja sõitsime otsejoones ehitusmaterjalide poodi, ostsime aiavõrku ning –poste ja kopsisime pool päeva aeda teha. Ära tegime! Oma kätega! :) Ja süda ka poole rahulikum, seda enam, et ta ka öösiti üksi väljas— vähe sellest, et ise võib jalutama minna, mine tea, kes hoopis külla võib tulla.\nTäna helistas kasvataja. Küsis, kuidas elate ja tuletas meelde, et kutsikale on vaja teha ussikuur, kuna 10 päeva pärast peaks vaktsineerima minema. Suures aiaehitamistuhinas oli see muidugi meelest läinud. Käisin kliinikus ussirohtu ostmas ja seal pakuti võimalust, et kui soovime, võime hoopis kakaproovi viia, nad kontrollivad seda parasiitide suhtes, ja kui on tõesti vaja ussitõrjekuur teha, siis helistavad ja annavad teada. Loobusin siiski sellest võimalusest ning ostsin tuubi Strongholdi, kuna hiljuti tehtud kirbutõrjekuur ei aidanud ja tarvis oli nagunii koer kõigist pisipahategelastest puhtaks saada.\nÕhtul hiljem mõtlesin sportlikust huvist kutsikale ja tema otsestele ja kaudsetele ülalpidamiskuludele kulunud summad kokku lüüa. Oi-oi, summa läks juba praegu kosmiliselt suureks, mis siis veel sellest ajast rääkida, kui ta rohkem sööma ja koolis ning näitustel käima hakkab. Aga sõprust ei mõõdeta rahas ega soojamaareisides, mida selle eest saanud oleks. Veelgi enam—need emotsioonid on hindamatud, mida kutsikaga kukerpallitamine annab. Täna just imestasingi, et kuhu on kadunud mu stress? Äkki peaks minema aeda vaatama, kas Porthos on selle mõne pojengipõõsa alla matnud? :P\nOlen juba mitu päeva tasapisi lugenud vana paksu beeþi raamatut pealkirjaga “KOER”. Mõne koha pealt natuke naljakas ja ajast maha jäänud, kuid üldiselt asjalik raamat. Annab koerte koolitamisest väga hea ülevaate. Lähiajal peaks vist hakkama suunamist ja õpetamist poole tõsisemalt võtma, kuna mõnest tobedast kombest on tarvis Porthos kiiremas korras võõrutada.\nEsimene on käte, käiste või kinnaste närimine—seni pole aidanud ei hea sõna ega kuri toon, ripub käte küljes nagu takjas. Pakume talle tähelepanu kõrvalejuhtimiseks mänguasju ja närimisliha, peidame käed taskusse, käratame järsult “ei näri” - aga närib ikka. Ja kuidas veel.\nTeine probleem on inimeste najale püsti hüppamine. Enamasti on mul aias liikudes sellised riided seljas, et koera poriste käppade jäljed nendel ei pane kedagi minestama. Käisin lausa espetsiaalselt pereliikmetele kuhjade kaupa pakse pükse ostmas, et saaks koeraga ringi trööbata ja jaguks puhtaid pükse igaks päevaks jalga panna. Kui koer läheneb, siis kükitame, et ta ei peaks ühtepuhku kekslema, ja anname talle nii palju tähelepanu kui võimalik. Ühesõnaga—teeme kõike seda, mida targemad inimesed on soovitanud. Seni tulemusteta.\nAga vahel tahaks ju parema riidega ka väravast välja minna. Üldiselt seda saab. Aga ainult juhul kui hiilida vaikselt nagu varas ja igal ilmakaarel üheaagselt silma peal hoida, et millisest küljest see Porthos nüüd maa müdisedes suure hurraaga saabub. Õnneks ta eelistab rohkem aega veeta maja taga, see meid päästnud ongi, aga ühelt maalt peaks ikka korra majja saama.\nKäisime kliinikus pookimas. Samas lasime ka kiibi panna, ehkki tätokas on olemas. Tagamõttega, et topelt ei kärise. Porthosel on nüüd kaela vasakul pool mikrokiip ja paremas kõrvas tätoveering. Kantud Eesti Koerte Registrissee ja Eesti Lemmikloomaregistrisse. Nüüd tuleks veel omaniku telefoniga kikilips (s.t. kaelarihm) ka soetada, siis on täiskomplekt :)\nKui aga tõsiselt rääkida, siis ei kujuta küll ette, kas ja kuidas märgistusest abi on, kui koer juhtub kaotsi minema. Ega tavaline möödakäija ikka ei lähe küll võõra koera kõrvu uurima, et kas seal ka midagi kirjas on. Kiibilugejaid on ka ainult valitud kohtades, enamasti linnas, kuid maal?\nTäiendasin veel närimispalade varu, et iga päev oleks õue minnes midagi uut näppu võtta. Igasuguseid kuivatatud produkte on saadaval kümnetes variantides, kuid pirakaid mahlakalõhnalisi seakõrvu ei leia enam kusagilt, ainult mingid kahvatud rasvavabad (just-just!) variandid. Täna tõin kuivatatud maksa, kuivatatud kanakaela ja kuivatatud magu, vaatame, mis meeldib ja mis mitte. Kuigi eelaimdus on, et kõik meeldivad, anna ainult kätte.\nMere ääres pargis jalutades oleme päris paljude koertega tuttavaks saanud. Huvi teiste koerte vastu on suur. Täna kohtasime retriiveriplikat Rosie’t, kellega Porthosel oli eriti hea klapp. Küllap ka seetõttu, et kutsikad on peaaegu ühevanused. Mürasid väsimatult rohkem kui tund aega. Neid oli väga muhe vaadata—kui Rosie jooksis tip-tip-tip, siis Porthos jooksis mütaki-mütaki-mütaki, endal keel täitsa vesti peal.\nAga mitte sellest ei tahtnud ma rääkida. Tänase päeva nael alles tuleb. Ei tea, kas põhjuseks oli päevane kaunite daamide seltskond või midagi muud, kuid õhtul jõe ääres jalutades tõstis Porthos esimest korda jalga. Kui ta tavaline pissimise poos on selline, et venitab ennast pikaks-pikaks, justkui tahaks naba vastu maad painutada, siis täna lisas ta sellele asendile veel ülestõstetud parema tagajala. Poos nõudis tõelist akrobaatilist meisterlikkust—vedas, et ümber ei kukkunud oma tähtsa tegevuse ajal. Aga tudises küll kõvasti.\nTäna oli meie esimene tund kutsikate suhtluskoolis. Esimene mulje oli õudustäratav. Kohe nii jube, et Porthos jooksis esimese hooga, tuline jutt järel, autosse tagasi.\nPalusin tal välja tulla, sasisin turja ja saatsin uuele katsele. Teised kutsikad olid kuuekuused ja vanemad, selge see, et uustulnuk lükati põmmdi pikali, roniti selga ja näksiti tagumikust. Porthos lidus vahepeal jälle tagasi oma inimese juurde, jalgade vahele peitu, aga seal ei lastud tal pikalt redutada. Tasapisi tuli julgust juurde ja kui teised koerad rihma otsa pandi ja kuulekuskoolitusega alustati, siis oli meie bern isegi nii tähtis vend, et käis paar korda teiste peale haukumas.\nVaatasime kõrvalt, kuidas “istu”, “lama”, “siia” ja “kõrval” õpetamine käib. Proovisin ka “istu” käsklust õpetada, aga nii kui ma maiuse taskust välja võtsin, hakkas Porthos hoopis sitsima ja hüppama. Nii et käsklus “hüppa kahel jalal” peaks meil küll lihtne olema selgeks õppida. Kuid selleks korraks loobusin. Mõttega, et hakkan tulevikus tasapisi kodus harjutama. Vaatasime teiste koerte (ja eriti koeraomanike) jõupingutusi lihtsalt kõrvalseisjana pealt ning sain aru, et targa ja tubli koera kasvatamine on päris raske töö. Meil Porthosega on väga väga pikk tee käia, põhiline on, et jaguks mängulusti ja püsivust.\nPraegu saab ta edukalt pihta käsklustele “ei näri”, “lähme” ja “autosse”, mõningatel juhtudel ka käsklusele “siia”. Need on kõik kätte tulnud nagu muuseas, “töö käigus”, ilma sihipärase koolitamise ja maiusekasutamiseta. Äkki siis sihipärane koolitus viib lõpuks sihile?\nIgatahes lõplik mulje koertekoolist oli positiivne. Kutsikas oli koju jõudes silmnähtavalt “väsinud, aga õnnelik”. Inimene muidugi ka :). Eks siis järgmine nädal jälle.\nTäna leidsin HüperRimi lemmikloomapoest lõpuks kauaotsitud suured kuivatatud seakõrvad. Ainult kaks tükki oligi järele jäänud. Ostsin mõlemad ära. Kui siin ükskord ennist kirjeldasin, kui uhke näoga Porthos seakõrva nätsutas, siis nüüd oli mul endal arvatavasti veelgi uhkem nägu peas, kui (eriti sirge rühiga) Rimis ringi kõndisin, kilekott seakõrvadega näpu otsas. Uskumatu, kui palju rõõmu see mulle endale valmistab, kui saan koerale rõõmu valmistada (või siis vähemalt endale ette kujutada, et valmistan koerale rõõmu). Milline lihtne elu! :)\nLisaks koerale on meil ka kass majas, aga kokku nad ei puutu, kuna üks elab ainult õues ja teine ainult toas. Ma pole sugugi kindel, et koer kassi olemasolust teadlik on või et see talle mingilgi viisil korda läheb. Mida aga ei saa öelda kassi kohta. Alatasa taban kassi pingsalt teise korruse aknast aeda jõllitamas ja koeral valvsalt silma peal hoidmas. Täna limpsas kass lausa keelt, kui koera jälgis. Laps arvas, et kuna ülevalt vaadates paistavad asjad palju väiksemad, siis kass arvab, et koer on hiir. Loogiline, kas pole :D\nJaiks. Tulin täna koju ja avastasin, et Porthos on omale selja peale karvutu augu tekitanud. Kole pilt. Eile teda kammides nägin küll, et miski imelik koht, aga et asi kohe nii hulluks läheb, ei osanud karta. Eks siis koer autosse ja—kliinikusse.\nLoomaarst võttis kätte surra-vurra-apastraadi ja ajas kutsikal selja pealt suure laigu karvadest paljaks. Et olevat nahapõletik ehk hotspot ja sellega nalja ei ole. Tekkivat paksukarvalistel koertel, kui nahk niiskeks jääb ja mingi kriimustuse tõttu sügamisvajadus eriti tugevaks läheb. Ühesõnaga—bakterite tallermaa. Pistis pihku Sanoderm kreemi ja käskis kaks korda päevas peale määrida ning samal ajal jälgida, et põletikus koht märjaks ei saaks. Samuti sai kutsikas omale kaela plastmassist krae, mille alles 5 päeva pärast ära tohib võtta.\nKuna põletikulaigu ümber olid ka pisikesed kärnad, tegi arst veel igaks juhuks parasiidisüsti, mida peab 10 päeva pärast kordama. Arvas, et Royal Caninit ei maksa mõnda aega anda, parem oleks kodutoit, sest kärnad võivad olla mingi allergiline reaktsioon. Oehh, elu kisub keeruliseks :)\nÕhtul helistasin Leetu kasvatajale ja vuristasin talle kõik meie mured ette. Ta kuulas rahulikult ära ja andis julgust, et allergiaga nähtavasti tegmist siiski ei ole, kuna allergia peaks idee poolest avalduma suhteliselt kohe pärast allergeeniga kokkupuutumist, kuid RC-d on koer söönud juba rohkem kui kuu. Andis nõu, et kui viga saanud kohale kärn peale tekib, siis määrida seda pehmendamiseks tsinksalviga või kasutada propolise-saialille salvi. Soovitas iga päev koera kammida, kuid pesta ainult äärmisel vajadusel. Kui märjaks saab, siis võimalusel fööniga ära kuivatada (yeah right, kujutasin vaimusilmas elavalt ette, milline madin ja müdin siis lahti läheb, kui ma Porthost mööda kööki põriseva fööniga taga ajama hakkan). Jälgida, et kuudis oleks põrand ja põhk kuiv. Ja peamine—ise mitte närveerida, sellised asjad lihtsalt kuuluvad koerapidamise juurde.\nOkei siis, püüame säilitada optimismi. Õigupoolest on see torbikuga koer päris lahe.\nEile läks pabistamise ja arstilkäigu peale nii palju aega ära, et koertekooli ei jõudnudki. Ega ma poleks oma invaliid-koeraga sinna väga julgenudki minna—huvitav, kuidas teised koeraomanikud suhtuvad pooleldi karvutu seljaga koera? Ikka kohe tõsine auk keset selga… Kuni eilseni ma ise oleks kindlasti suhteliselt võõristavalt suhtunud, aga eks elu õpetab vahel ka asju teise nurga alt nägema :) Õnneks hotspot ei ole nakkav. Seega sõitsime päeval mere äärde jalutama, et Portokal väga igav ei oleks.\nOli kaunis sügisilm ja rannapark koeri täis. Küllap Porthos oma kraega nägi üsna UFO moodi välja, igatahes kõik koerad, keda mere ääres kohtasime, kartsid teda nagu tuld. Mis te arvate, kuidas selline asi meie bernika egole mõjus? Oi-oi. Tema ego, igatahes, omandas, igatahes, üüratud mõõtmed. :) Koer läks lausa õnnest õhku täis, kui nägi, et isegi võimsad rottweilerid tema eest punuma pistavad. Võluvatest retriiveriprouadest rääkimata. Nägime ühte imeilusat iiri setteri kutsikat, kes oli samuti kolmekuune. Meie koer kibeles hirmsasti temaga mängima, aga väike armas setter oli torbiku poolt nii koledasti ära hirmutet, et ei julgenud ennast liigutadagi, kui meie isehakanud “härg” talle konkreetselt pähe istus. Vaeseke ei paistnud Porthose alt väljagi. Nii et seekord ei tulnud mängust midagi välja. Patseerisime siis niisama ja nautisime vaadet. Muuhulgas praktiseerisime koertekoolis õpitud käsklusi, “siia”, “istu” ja “kõrval”. Lõpuks oli nii, et nii kui ma viineriampsu taskust välja võtsin, nii Porthos kohe istus, ükskõik, kas ma sealjuures midagi piuksatasin või mitte.\nÕhtul läks õues lausa käredalt külmaks. Kraed puhastades nuputasin pikka aega, kas paljaselgne koer võib üldse külmaga õues magada. Lõpuks otsustas kutsikas minu eest ise selle asja ära, kolides poole kammimise pealt kuuti, tõmbas ennast seal kerra ja lülitas mobiili välja.\nArvatavasti tegi külm “krae” plastmassi rabedaks, igatahes hommikul olid aias plastmassitükid laiali ja torbikuta koer ise säras õnnest nagu pühademuna. Küllap tundis ennast üle pika aja jälle vaba koerana vabal maal. Ei saaks öelda, et haige koht täielikult paranenud on, aga kuna kutsikas ei paista selle koha suhtes mingit ebatervet huvi üles näitavat, ei hakkagi praegu uut kraed talle kaela sokutama. Jätkan ainult Sanodermi määrimist, vaatame, kas saame naha korda.\nHuvitaval kombel ei taha Porthos samas kohas mitu korda jalutada. Kui näeb, et jälle on ta tuttavas kohas autost maha laaditud, siis annab igati mõista, et on tarvis autosse tagasi minna. Pargin siis mõnedsajad meetrid eemale—ja kohe on asjal hoopis teine tera. Autost välja tulles koeral silmad säravad, pea on püsti ja pilk uudistav. Meil on selline süsteem, et kui koer ei ole rihma otsas, siis jalutan mina teda. Ehk teisisõnu—otsustan kuhu minna, valides suuna ja tempo ning tema kuuletub. Kui aga koer on rihma otsas, siis ta kujutab ette, et tema jalutab mind, võttes rihmaotsa hammaste vahele ja hakates suunda näitama. Ma tean küll, et seda ei tohiks lasta juhtuda, kuna see “õõnestab minu kui karja juhi autoriteeti”, kuid väga lahe on Porthost kõrvalt vaadata, kui ta tähtsa näoga ristteel otsustab, kuhupoole pöörata. Nüüd on tal isegi lausa selline komme, et tuleb paneb ennast ise “rihma otsa”, s.t. jalutame lahtiselt, hoian flexi-rihma lihtsalt jalutades käes ja tema tuleb võtab hammastega rihmaotsast kinni, venitab selle pikaks ja hakkab uhkel sammul ette näitama, kuhu minna tuleb. Suunataju on tal väga hea—isegi kui autot ei paista, võtab ta jalutamisest ära väsides ühel hetkel ilmeksimatult suuna auto poole. Praegu ta kaalub 20 kg, aga veojõud on nagu 110 hobujõulisel traktoril. Seega suunanäitamise lõbu ma ei saa talle eriti rohkem enam lubada, üsna mage oleks tulevikus viiekümneviiekilosel koeral rihmapidi järel lohiseda. Ehk siis täna oli tema viimane päev Suure Juhina.\n“Siia” käsklusele pole me veel pihta saanud, kuid praegu pole seda õnneks eriti vaja olnudki, kuna ta püsib ka rihmata jalutades igal ajal üsna inimese lähedal. Kui näen eemalt teisi jalutajaid (loe: soome turiste) või rattureid lähenemas, panen kutsika aegsasti jalutusrihma otsa. Muidugi oleks tore küll, kui koer käiks nagu nööri mööda kõrval ja tuleks esimese käsu peale juurde, kui juhtub kaugemal olema, aga praegu ma küll ette ei kujuta, kuidas selle selgeks saame. Elame, näeme.\nTäna oli kahtlemata minu senise koerakasvatajakarjääri kõige vürtsikam päev.\nNimelt käisime mere ääres jalutamas ning kutsikas nagu tavaliselt nuuskis vahepeal põõsastes ja vahepeal kõrkjates. Tal on ülimalt loll komme haisvaid asju nätsutada ning mere ääres igasugu linnukorjuseid ja muud saasta ikka leidub. Kui asi piirdub sellega, et tal lihtsalt suu haiseb, siis selle ma elan vabalt üle. Lähme koju, sööme natuke, larbime puhast vett peale ja probleem lahenenud.\nAga seekord nii lihtsalt ei läinud. Keegi kurask (ma kahtlustan, et kahejalgne) oli kõrkjatesse kolossaalse pasalasu maha jätnud ja Porthos nagu pimedusega löödud idioot keeras ennast sinna otsa külili. Ja püherdas! Mõnna-mõnna... Kui taipasin, miks koer kuidagi kahtlaselt entusiastlik on, oli juba lootusetult hilja. Kui õnnejoovastuses bernikas täies hiilguses mu ette astus, siis tundsin küll, et põlved lähevad nõrgaks. Räme hais! Ja junnid lausa tolknesid ta küljes! Milline ere hard-core elamus, ¤¤%&/#¤#”~!!!!!. Oleksin sel hetkel andnud pool kuningriiki (ja rohkem ka) võimaluse eest ajaratas minut aega tagasi keerata. Ei osanudki muud teha, kui kõvera suuga virilalt naeratada ja oma “Paskervillide koeraga” tagasi auto poole tüürida. Sügava ahastusega püüdsin kalkuleerida, kuidas see armas sitarull niiviisi autosse paigutada, et tema poolt tekitatav kahju oleks minimaalne.\nKoju jõudes otsisin välja kummikindad ning manööverdasin musketäri müraki vanni. Kui kaelarihma ära hakkasin võtma, selgus, et avamise mehhanism oli paksult kakane. Täitsa tore oli seal käsipidi sees olla. Ja veel see võrratu aroom! Hammaste kriginal (minu enda omade loomulikult) küürisin koera nii puhtaks kui võimalik. Õnneks ei pidanud seda kohta pesema, kus hotspot on. Tema muidugi mõnules sooja duši all ja tundis rõõmu toredast, elamusterikkast ja kordaläinud päevast. Nühkisin koera vannilinaga kuivaks ja seejärel… ehhhee, seejärel pidin ju föönitama.\nFöönitamine oli eelnenud katsumustega võrreldes üsna leebe meelelahutus. Pidin kõigest ennast koos koeraga kööki sulgema, rätsepaistes põrandale istuma, märja koera raudsesse haardesse lukustama ja siis üheaegselt tal karvu sasima, föönitama ning mesijutuga maha rahustama. Kõigest nii umbes tund aega. Föön isegi ei läinud selle ajaga kärssama. Mida oli meeldiv tõdeda, kuna fööni läbipõlemisest oleks mul tõsiselt kahju olnud. Föönitamise teises pooles hakkasid koeral vaikselt silmad kinni vajuma ning lõpuks nõrkes mõnu kätte lõplikult ära. Minust ta sinna kööki magama jäigi, läksin sõpradega kohvikusse ennast turgutama, et läbielatud ekstreemist toibuda. Kuuldavasti olevat mu lemmiksõber maganud õiglase und üsna pikalt, kuni pissihäda ta üles äratas ja peale seda ta õhtul enam tuppa ei tulnud. Ja ta on päris kindlasti minu lemmiksõber, sest ühegi teise sõbra nimel ma sellist õuduste kambrit (või äkki kõverpeeglite tuba?) läbi poleks nõus tegema. :)\nKoertekooli päev. Esimese asjana uurisin instruktorilt, kas on üldse õige nii väiksele (22 kg nüüd siis väike, arvab mõni, aga tegelikult pole ta ju veel neljakuunegi) koeramudilasele käsklusi õpetada. Et me parem oleme omaette vakka ja vaatame pealt, kuidas teised õpivad. Hiljem, kui harjutuste aeg läbi, saab siis koos suurematega joosta ja mürada. Sest targad raamatud räägivad, et koera hakatakse dresseerima alles kusagil 10 kuu vanuses. Koolitaja aga seletas ilusti ära, et ega see polegi veel dresseerimine, mida me siin teeme. Need on lihtsalt elementaarsed teadmised, mis juba kutsikaeas tuleks sisse juurutada, et endal lihtsam oleks kiiresti kasvava jõmmiga toime tulla.\nTegime siis harjutused kaasa ja minu suureks üllatuseks käitus Porthos igas asjas eeskujulikult. Esimese “ISTU” peale istus, “LAMA” peale lamas, “KÕRVAL” peale jooksis kõrval. Selgus muidugi ka see, et “istu” olime kodus talle valesti selgeks õpetanud. Olime olnud vastakuti, s.t. ta istus inimese ette maha, nii et silma sai vaadata. Koolis aga on oluline, et ta istuks vahetult vasaku jala kõrval, nii et nina oleks mõlemal ühte suunda.\nMaiutusteks olin taskusse pistnud krõbinaid, aga järgmine kord soovitati kaasa võtta viineri- või vorstitükke, et koer ei peaks närimise peale aega kulutama, vaid saaks harjutusi järjest edasi teha. Ka point, ise alati selliste asjade peale ei tule.\nMe vaatame Härra Porthosega koos telekat. Mis näeb välja nii, et mina istun ühes tugitoolis ja vaatan telekat. Ja koer istub teises tugitoolis ja jõllitab üksisilmi mind. On oma koonuga üsna mu põse ligidal. Ja istub niiviisi vaikides kasvõi pool tundi. Sfinksist eristab teda ainult see, et vahetevahel kallutatakse pea ühe nurga alt teise nurga alla. Aga lõpuks tuleb tal uni peale ja voolab ära põrandale, kus ta siis külmemat kohta otsides ringi sõuab.\nKarjasuhted saime ka kenasti paika. Lugesin Jan Fennelli raamatut “The Dog Listener” (e.k. "Koerkauulaja") ja sain kristalse selgusega aru, mida ma valesti olen teinud. Põhiline idee on selles, et koerad suhtlevad kehakeeles, inimkõne ja hääletoon on neile sama, mis meile näiteks mesilaste tants. Ehk suhtlusvahend küll, jah, kuid suurt mittemidagiütlev. Kõige mõjuvamaks vahendiks enda maksmapanemisel pole mitte vali hääl ega valutekitamine, vaid vaikus. Enesekindel ignoreerimine. Minu muutunud käitumise tulemusel on lõppenud nii üles hüppamine kui ka käte närimine. Mõned näited. Ma ei tervita enam koera ega miilusta temaga, kui uksest välja lähen, ei vaata ta poole ega kõneta. Pööran talle tähelepanu siis, kui see mulle sobib ja kui mul on tuju mürada. Siis muidugi mürame nii, et maa must. Kui pole tuju, siis ei toimu midagi. Kui laua taga sööme, siis koera poole keegi ei vaata, isegi siis kui ta niheleb nagu tulistel sütel. Kui endal kõht täis, on koera kord. Ja veel palju muid pisikesi igapäevaseid teadlikult manipuleeritud situatsioone on meil hierarhia päris hästi paika loksutanud.\nKoeraga mööda puiesteid ja metsaradu promeneerimine on kindla koha leidnud minu “maailma parimate tegevuste top 5”-s. Kui mõni päev juhtub vahele jääma, on justkui midagi puudu või paigast ära. Kuts arvab nähtavasti samamoodi, sest vahelejäänud päevale järgmisel päeval käitub ta pisut teisiti kui tavaliselt. Nagu otsiks aktiivselt kohta, kuhu oma pulbitsev energia maha laadida. Ent jalutustiirult tagasi tulles on ta vana rahu ise. ’Väsinud, aga õnnelik’ oleks siinkohal küllap liiga klišeelik öelda :)\nKarv seljal on ilusti tagasi kasvanud, kuid see pole enam kutsika udusulepehme kasukas, vaid on õige pisut karmikarvalisem ja kergelt lokkis. Kammin Porthost igal õhtul, vaatan ta nahka, kõrvu, silmi, hambaid, küüni. Paar hommikut on koeral silmanurgad rähma täis olnud. Puhastasin täna kummeliteega, kuid homme peaks minema loomakliinikust silmade puhastamiseks õiget vedelikku küsima. Olen lugenud, et peaks varvaste vahelt üleliigsed karvad ära lõikama ja samuti ka küüneotsi lühemaks. Kuid küüned on tal nii lühikesed, et sealt küll midagi lõigata ei anna, veresooned kumavad sees peaaegu küünetipuni. Aga varbavaheliste karvade trimmimise võtan küll üks õhtu ette, vaataks huviga, kuidas kutsikas sellesse suhtub.\nSõelusin netis ühelt saidilt teisele ja samal ajal imetlesin silmanurgast Porthost, kes põrandal pikutades ennast võimalikult pikaks ja laiaks venitas. Kuna mingeid tarku mõtteid peas ei olnud, siis ootamatu inspiratsiooni ajel trükkisin täiesti “ehku-peale” www.amazon.co.uk lehel otsingusse sõnad “bernese mountain dog”. Et vaatan, mis juhtub. Ohsa, mis sealt siis tuli. Seinakalendreid alates aastast 1998. Tasse. Särke. Õppevideosid. Nokamütse. Õhupalle. Kirjatarbeid. Ja raamatuid bernikate kohta, vähemalt viisteist erinevat varianti.\nRaamatud. Üks ahvatlevam kui teine, teine paremate retsensioonidega kui kolmas, kolmas teaduslikum kui neljas, neljas värvilisemate piltidega kui viies. Inimese ahnus on piiritu, mul oli vaja tellida seda, seda, seda ja seda ka! Kokku panin ostukorvi 6 raamatut, 3 bernikate kohta ja 3 üleüldist koeranduse kohta tarka nõu sisaldavat. Oleks veelgi valinud, aga krediitkaardi limiiti tähistav mõtteline kelluke hakkas väga nõudlikult helisema. Nüüd jääb üle ainult pikkade silmadega kirjanduse saabumist oodata ja siis mitmeks päevaks ennast maailmast ära lõigata, et raamatutesse sukelduda. Kui osutuvad asjalikeks, siis soovitan ka teistele :)\nIkka Portokal silmad rähmased ja punasevõitu. Kuna kummeliteest pole kahjuks abi, olin sunnitud kliinikusse silmavett ostma minema. Valisin sealt igasuguseid muid vajalikke asju ka välja, nagu helkurrihm, maiustuste pall, uus mänguasi ja šampoonid-palsamid. Hakkan maksma ja mida pole, on rahakott. Ainult see krediitkaart, mida paar päeva tagasi raamatute tellimiseks kasutasin, vedeles lahtiselt kotipõhjas, kuhu hoolikas kaardiomanik ta laias kaares visanud oli. Kaart tõmmati terminalist läbi. Vastus—“arvel pole piisavalt raha”. Andsin mänguasja ja maiustuste palli tagasi. Ikka polnud piisavalt raha. Andsin šampoonid tagasi. Vähe abi. Leidsin koti sahtlist 10-latise raha, mis hiljutisest Jurmala-sõidust sinna jäänud oli. Aga müüja ei tahtnud lattidest midagi kuulda. Ainult vaatas mind sellise pilguga, nagu vaadatakse pettureid või asotsiaale. Lõpuks, ise juba kõrvuni punane, andsin ka helkurrihma tagasi. Tunne oli täpselt selline, et kui nüüd ka raha ei piisa, siis lihtsalt krahman letilt selle silmarohu ja jooksen poest välja, sest olin ju ekstra selle jaoks üldse kodust välja tulnud :D . Aga lõpp hea, kõik hea—selle ühe pudelikese jaoks kaardil ressursse imekombel piisas.\nKodus saime silmade puhastamise ja vedeliku silma tilgutamisega ka ilusti hakkama. Oli näha, et toiming oli koerale üdini ebamugav, aga ta sai nähtavasti aru, et see on hädavajalik ja istus püüdlikult paigal, ise võõristavalt kõõritades.\nÜleüldse on ta ääretult heasüdamlik. Tahab kogu südamest hästi tubli koer olla. Kui juhtun talle näiteks kogemata kombel saba peale astuma või muidu otsa koperdama, siis vaatab kutsikas mind sellise pilguga, et 'anna mulle andeks, et ma oma saba sedasi ripakile jätsin' ja püüab takkapihta veel eriti hea olla. Justkui hoopis tema oleks midagi pahasti teinud...\nTäna oli Porthosel pesupäev, kauaks-kauaks meelde jääb… :) Esimene täiesti põhjalik pesu, üle kere puhtaks. Alustuseks harjasin pealaest päkkadeni karvad läbi. Siis panin ettevaatlikult kõrvadesse vatid, et vesi pesemise käigus juhuslikult sisse ei läheks. Koer vaatas sellise tegevuse peale mind nii pika pilguga, et mul hakkas endal ka imelik. Aga ma ei heitunud. Lasin vanni pisut vett, tõstsin koera sisse ja hõõrusin šampooni vahule. Pesuvesi muutus tumepruuniks. Koer üritas vannist välja ronida. Kui nägi, et see ei õnnestu, siis hakkas ennast raputama, nii et kõrvatropid lendasid laias kaares välja. Ja mina olin märg. Lõuast põlvedeni. Aga ma ikkagi ei heitunud ning missioon jätkus—musketär sooja dušiga puhtaks ja uus šampoonikuur ning nühkimine. Nüüd jäi vesi üsnagi puhtaks. Ja šampoonipudeli põhja jäi isegi natuke šampooni alles ;). Palsam peale ja uus loputus. Siis suurem vesi karvadest välja vajutada. Ja koer vannist välja tõsta. Sest kuna nüüdseks talle asi juba päris meeldis, siis ta vabatahtlikult enam välja polnud nõus tulema. Suure käterätiga võimalikult kuivaks ja siis föönitama. Kokku võttis see protseduur meil mitu head tundi ära. Rääkimata sellest, et oli otsatult väsitav nii minule kui ka koerale.\nPärast kuivatamist jäi kutsikas kööki magama ning ma ise läksin aeda kuuti puhastama. Tõstsime katuse pealt ära ja alguses vaatasin, et põhjas olev hein on kuiv ja puhas, polegi vaja kraamida. Kui aga heina üles tõstsin, oli seal all meeletus koguses liiva ja muud puru, nii et oligi tagumine aeg harja ja lapiga vibutada. Põhi puhtaks, värske hein alla, katus uuesti peale ja endal ka kohe meeldivam ja kergem tunne, et suur töö jälle tehtud.\nLäksin tagasi tuppa, kus puhas, siidise karvaga ja mõnusalt lõhnav suur must sõber mind juba sabaliputades ootas. Puhas koer on ääretult mõnus ja meeldiv kaissu võtta :) Seda taipasid kõik meie katuse all olevad asjaosalised, isegi kass ei jooksnud enam müdinal koera eest ära, vaid lasi ennast turja pealt suure keelega üle limpsida. Nii omad lapsed kui ka võõrad, kes parasjagu külas olid, haakisid ennast kutsika külge nagu takjad ja rahmeldasid ninapidi koos päris hoolega.\nNeil jätkus jaksu veel hilja õhtul õues lumememmegi teha. Porthos, vaene vennike, aga kartis üha suurenevaid lumepalle—hüppas ringi ja lõrises tundmatute veeretatavate objektide peale. Kui aga pallid üksteise otsa tõsteti, siis sai aru, et asi läheb jamaks ning kimas hoopis kaugemale peitu. Igaks juhuks, sest mine tea, mida see jõmakas teha võtab.\nKujutan ette, et kui koer lõpuks oma kuuti pääses, tänas ta mõttes oma koertejumalat, et see pikk ja väsitav päev ära lõppes ja lõpuks rahulikult magama sai minna :)\nPorthos lonkab paremat esikäppa. Liibaki-liibaki. Sisuliselt hüppab kolmel jalal, aga ise samal ajal päris rõõmus asja juures. Helistasin loomaarstile, panin homseks ortopeedile aja kinni, lähme uurime, milles asi. Loodan, et tegemist pole millegi tõsisega, mis vajaks operatsiooni või lahast.\nTäna käpaga päris hull lugu, ei pane seda sekundikski maha. Kolmejalgne koer siis nüüd meil. Jõudsime pool kümme arsti juurde. Kliinikus vaadati ja kombati, uuriti tausta (s.t.vanemate düsplaasiauuringute tulemusi) ja toitumist. Esimese asjana kohe mainiti, et parema käpa küünarnukk päris paistes. Tehti uimastav süst ja viidi röntgenisse. Peale kahte pilti tuli arst koos koeraga tagasi, tegi kutsikale taas ergastava süsti ja rääkis, et midagi hullu ei ole, liiges korras nagu Norras. Aga tegemist võib olla õlavarre kolmpealihase venituse või rebestusega. Andis kaasa tabletid, mida poole kaupa hommikuti ja õhtuti võtta tuleb, ning õpetussõnad - pikkadele jalutuskäikudele ja trepist käimistele vähemalt kaheks nädalaks kriips peale, liigesele paar korda päevas soe kott. Tunni ajaga pilt selge ja rahakott 1050.- kr võrra tühjem...\nPhuhh... hea, et niigi läits. Kujutasin juba düsplaasiat või lahtisi liigesekilde ette. Nüüd on vähemalt süda rahul, et diagnoos klaar.\nArstil lasime ühtlasi ka silmaproovi teha - mingil põhjusel on koera parema silma sisemine laug jätkuvalt punane. Proovi tulemuse saab homme teada. Ühtlasi käis Portokas ka kaalu peal - tulemuseks 33 kg koerailu.\nÕhtul rääkisin ühe koerakasvatajaga, kes kodus bernhardiinidega müttab. Tema sõnul hakkab mõni koer külmaga lonkama, ja nii igal aastal - suviti kõik ok, talviti aga muutub aeg-ajalt invaliidiks. Ei teagi, mida asjast arvata - ootame ja vaatame, kui kiiresti ja kui hästi paraneb.\nPärast õhtust söömaaega üritasin käpale sooja kompressi teha, tagamõttega et nüüd koeral kõht täis ja meel rahulik. Aga oleks uuesti uimastavat süsti tarvis olnud. Ei tahtnud see äsjaostetud soojenduskott sugugi seal püsida, kuhu ma ta suure vaevaga paigutasin. Osav poiss Porthos kangutas selle esimese viieteistkümne sekundi jooksul käpa otsast ära. Paar korda proovisin, siis andsin alla, panin koera pikutama ja tegelesime harjamise, paitamise ja muidu mõnnatamisega.\nÖöseks lasin koera õue, ilmateade lubas küll paukuvat pakast, aga toas lõõtsutamine pole ka just meeldiv tegevus ühelegi osapoolele. Oma kuut ikka kõige etem :)\nJärgmisel päeval helistati kliinikust ja öeldi, et silmas midagi sellist ei ole, mis ravi vajaks. Kummaline, sest üks silm on kohe silmanähtavalt punasem kui teine. Aga kui proov midagi kahtlast ei näidanud, ju siis muretsen ilmaasjata.\nVaatan koera ja imestan - kes see oli, kes eile kolmel käpal ringi liipas? Tänaseks on üleöö meie kolmekäpalisest jälle neljakäpaline saanud. Kui küünarnukki katsuda, siis natuke võpatab, aga enam ei niuksata. Väga tore!\nKuna jalutama minna ei tohi, siis kindlasti saab koeral aias üsna igav olema. Porthos on selles mõttes kummaline koer, et teda ei huvita mänguasjad ega tirimismängud. Kui keegi üritab teda midagi tirima innustada, siis vaatab kutsikas hämmastusest suurte silmadega otsa ja annab tiritava eseme kohe käest ära. Et hakkame me nüüd siis selle pisikese asja pärast jagelema. Koertekooliski on seetõttu raske - treener palub meil iga kord koera lemmikmänguasja kaasa võtta, aga mis see küll olla võiks, seda me pole osanud veel välja mõelda. Närima on ta nõus igasuguseid asju, aga ainult lühiajaliselt. Põhiliselt tekitab sära silmadesse mingi kuivatatud subprodukt - seasaba, magu, maks, kops, nahkkont. Aga sellega ju trenni ei lähe.\nTäna kallasin autosse klaasipesuvedelikku ja tühi viieliitrine kanister jäi hetkeks maha vedelema. Porthos kohe kohal ja asjast nii huvitatud, et ma ei tundnud teda äragi - hakkas kanistrit mööda aeda ringi lohistama, hüppas ümber selle ringi nagu pall ja seda pool päeva. Hmm, tundub, et edaspidi hakkame siis koertekoolis viieliitrise kanistriga käima. Gigantomaanide värk.\nEndalgi igav ilma harjumuspäraste jalutuskäikudeta, mis siis veel koerast rääkida. Kuna silmaga nähtavat lonkamist enam ei ole, ükskõik kui teravalt põrnitseda, siis julgesin kutsika täna metsa viia. Valisin vaikse koha, kus tavaliselt teisi koeri pole näha olnud, ja jalutasime pisut ringi. Täitsa värskendav üle pika aja.\nTeiste koertega Porthos ainult jookseks-hullaks-müraks, seega tavaliselt katsun meie trajektoori niiviisi sättida, et tõenäosus teisi koeraga jalutajaid kohata oleks võimalikut suur. Aga kuna mõnda aega ei tohi käpale koormust anda, siis valisime seekord teise tee. Huvitav on see, et koerad, kellega oleme kohtunud ja mürgeldanud, jäävad väga hästi meelde, ja tunnen need nägu- ja nimepidi edaspidi juba kaugelt ära. Aga kui sellesama koera omanik juhtub näiteks ilma koerata vastu jalutama, siis arvatavasti kõnniks täitsa kivinäoga mööda ja ei tekiks mõtetki, et sellele inimesele võiks näiteks tere öelda. Selektiivne mälu vist :) Siinkohal meie tervitused teile - Filipa, Greit, Ami, Connor, Rosie, Meku, Pontu, Pärri, Sheeba ning teised, kes meid ära tunnevad...\nKäisin täna lemmikloomaregistri kodulehel, et huvi pärast uurida, kas Porthose kiibikoodiga loom on registreeritud. Ei olnud. Veider.\nLäksin siis kliinikusse, kus kiip paigaldatud sai, asja uurima. Lappab seal onu mitu minutit pabereid ja vaatab mind uskumatu pilguga, et mida sa tahad siit saada. Ja üleüldse, koos registreerimisega on kiibipanek ju kallim. "Jah, oligi kallim," vastasin, "ekstra küsisin veel seda, et kas kantakse registrisse ning vastus oli, et jaa, loomulikult." Onu ikka ei usu mind, lappab visiitide kausta, lõpuks leidis üles, et näe, oletegi siin kirjas. Ja oi, oletegi tasunud kiibipaneku eest koos registreerimisega. Ja oi, meil on see registreerimise värk teate kahe silma vahele jäänud. Aga tulge kunagi koera passiga tagasi, teeme selle siis ära.\nKummaline suhtumine. Ma saan aru, et kes teeb, sel juhtub, aga kui juhtub, siis on viisakas vähemasti vabandadagi. Olen kõik see aeg pärast kiipimist elanud helges teadmises, et olen enda poolt parima teinud - kui koer peaks juhtumisi ära kaduma, siis tuvastatakse ta kas tätoveeringu või kiibi järgi ning kõik saab korda, s.t. asi piirdub väiksemat sorti ehmatusega. Ent võta näpust...\nKoerajunnide korjamist aiast teostab meil tavaliselt vanaema. Mitte et noored hirmus laisad oleks, aga lihtsalt on kuidagi nii välja kujunenud. Porthos on endale võtnud töödejuhataja auväärse rolli, katsudes selle tähtsa toimingu juures ihu ja hingega abiks olla. Nimelt näidates klähvimisega õiged kohad kätte, kuhu kummarduda tuleb. Siit ka, siit ka! Noh, tule juba siia ka!\nTäna hommikul oli aga Porthos ekstra tubli püüdnud olla. Või siis tahtis inimestele mõista anda, et tähtis töö mitu päeva tegemata. Koer oli oma külmunud känkrad kõik aiast üles otsinud ja trepi ette ritta ladunud. Huumor :) Sellegipoolest avaldasin talle tänu ja kiitust. Mõtlesin, et peaks teda õpetama niiviisi, et teinekord viib need ise otse taha aeda kompostihunnikusse. Ega neid trepi eestki keerukas koristada ei ole, aga kui tal näiteks õhtul koristamise tuju peale tuleb, siis on oht, et pimedas neid junnusid lihtsalt trepil enne ei märka, kui sisse astutud. Siis oleks asi muidugi tänu avaldamisest kaugel.\nMida lähemale aastalõpule, seda kõvemaid pauke ja kärgatusi ümberringi kostab. Olen paar korda jälginud, kas see koerale mingit muljet või mõju avaldab, aga õnneks on Porthosel paugutamisest ükskõik. Aastavahetuseks plaanin siiki ta tuppa komandeerida, las sööb koos meiega verivorsti, limpsib vahuveini (või tegelikult äkki hoopis... Värska vett) ja vaatab telekast presidendi kõnet.\nTäna tõime kuuse tuppa ja ehtisime ära. Päris kena sai. Kujutasin juba vaimusilmas ette, kuidas ma Porthosele päkapikumütsi pähe surun, kuuse ette istuma panen ja pilti teen. Loodan selle plaani enne kuuse väljaviskamist teoks ka teha, ehkki ma juba aiman, mida Porthos sellest arvab :)\nÕhtul käisime mööda peatänavat jalutamas. Asja iva oli Porthost inimhulkadega harjutada. Praegu pole ta väga palju inimesi korraga koos näinud, enamasti paari-kolmekaupa ja seetõttu tunneb ta nende vastu ülemäära elavat huvi. Jookseb juurde, lehvitab sabaga, müksib koonuga. Ent elu on näidanud, et mitte kõigile selline teguviis ei meeldi. Mulle endale kõige vähem. Nii et siis koer rihma otsa, viineritükid näpu vahele ja peatänavale edasi-tagasi promeneerima. Kui neljajalgsel kellegi vastu huvi tärkab, siis krõbistan viinerikotiga ja püüan tähelepanu kõrvale juhtida. Õnnestus päris edukalt, tuleme homme uuesti.\nHuvitaval kombel eestlased berni karjakoera eriti ei ära ei tunne. Iga päev küsitakse, mis tõugu see kutsikas on. Soomlased seevastu hakkavad juba kaugelt hõiskama - oi bern, oi bern - ja tulevad käsi pikal Porthose kukalt sasima.\n31.12.2005 - 01.01.2006\nUus aasta hakkas uksele koputama. Esialgu oli plaanis see kodus vastu võtta. Ent plaanid jäävad plaanideks nagu ikka :) Helistas hea sõber, kes arvas, et kodus küll ei maksa passida. Lähme parem mehhiko restorani. Mõeldud-tehtud. Ja Portokaski autosse pakitud. Läksimegi "Mõnusasse Margaritasse". Küsisin seal oma kõige viisakama pugejahäälega, et kas koeraga võib. "Võib, võib", vastati heatujuliselt ja nii me nurgalauda maandusimegi. Kui nüüd täpsem olla, siis üks meist lausa laua alla. Porthos ei olnud varem restoranis käinud. Seega vahtis ta suurte silmadega ringi - mis värk on? Laua all lamades oleks ta põhimõtteliselt märkamatuks jäänud, ent ta otsustas naaberlaua noortele poistele vahepeal paar kõvemat sõna öelda. Täiesti arusaadav - minu arust ka ei tohiks noored õlut juua, mis siis, et vana aasta lõpp. Ikkagi ei või. :D Kui kell hakkas lööke tosin täis saama, läksime uue silla juurde kogunemiskohta, et rakette vaadata. Huhh, oli see vast alles mürgel! Kutsikat paugud väga ei huvitanudki, inimkobar oli palju põnevam ja nii ta üritas kõik ümberseisjad üle nuusutada. Suuremalt jaolt see tal õnnestus ka, nuuskiva koera peale keegi otseselt kurjaks ei saanud, pigem oldi sõbralikud, elevil ja uudishimulikud, et mis koer see selline on ja kas ta pauku ei karda. Selge see, et ükski koer ei tunne ennast 100% komfortaablilt, kui sisuliselt nina all ilmkärakad käivad, aga võisin silmnähtavalt kinnitada, et ei karda jah. No kui, siis õige natuke :)\nPoole ühe paiku jõudsime koju ja olime.... väsinud, aga õnnelikud. (Sain jälle seda harukordselt harvaesinevat väljendit kasutada, jesss!)\nSellega lõpeb ka minu viitsimine kutsikapäevikut kirjutada. Nii et jah, "uuel aastal uue hooga" minu puhul ei kehti, nagu näha :) Näitustest, kuulekuskoolituse katsetest, terviseuuringutest ja muust olulisemast kirjutan tulevikus paari sõnaga uudiste alla. Seniks aga - tänan, et viitsisid meie päevikut lugeda. Rõõmu igasse päeva. Koerad on võrratud :))


Et selliseid päevi veel rohkelt tuleks! – Tikri Päevaraamat\nEt selliseid päevi veel rohkelt tuleks!\nTäna läks kõik nii mõnusalt ja rahulikult – ei mingit närvitsemist, palju sai tehtud, Abikaasaga saime ka üle pika aja piisavalt koos olla.\nHommikul aknast välja vaadates ei tundunud jala ja käruga uude koju minek kuigi ahvatleva ideena. Panin siis lapsed kibekiirelt valmis, et ema saaks meid tööle minnes autoga ära visata. Kümme minutit enne ühtteist olin kohal.\nKuna eelmiste päevadega oli köök takistusrajaks muutunud, pühendasin esimese tunni selle koristamisele. Vaevalt sain kõik ebavajalikud asjad eest ära pandud, kui juba jõudiski Maris kohale. Tegin talle ringkäigu ja panin siis lastevalvesse – tema mängis Plikaga ja hoidis vajadusel Poissi süles, mina sain rahulikult sättida ja samal ajal juttu ajada. Täiesti suurepärane kooslus!\nOtsisin nagu lollakas nõudekaste taga – kõik, mis vähegi oleks võinud olla, tegin lahti. Lõpuks helistasin Abikaasale, et muret kurta, ja sain teada, et ta oli osa kaste teise kööki tõstnud. Nii palju vaeva nägin ilmaasjata :P Igatahes leidsin kõik tassid-taldrikud-kausid-söögiriistad ilusasti üles ja panin kappidesse ära.\nKülmkappi (sihuke suur, igivana ja veneaegne) puhastasin juba üleeile. Tegin vea ja kasutasin mingit kangemat vahendit – lootsin veega hakkama saada, aga oli liiga räpane, lasin emal kaasa tuua, mis tal töökorteri vannitoas oli, miskine Amway puhastusvahend. Puhtamaks tegi küll, aga vahendi haisu oli veel kaks päeva hiljemgi tunda – oleks pidanud ikka ootama, äädikat muretsema, mingi lahuse segama jne. Aga no mul oli ju KOHE vaja :D Täna siis hõõrusin sidruniga sisse, panin ukse kinni ja lasin tunnikese seista. Pärast oli nii puhastusvahendi kui sidruni lõhna tunda, ei osanud rohkem midagi tarka teha, lülitasin sisse, vast läheb see ajaga ikka ära.\nNihutasime Marisega raske riidekapi magamistoa teise nurka. Õnnestus nurkadele sokid alla panna, nii et eriti kahju ei tekitanud, ainult paar väiksemat kriimu. Igatahes on kapp nüüd õiges kohas – kes see jõuab neid mehi oodata, eks! Elutoa riidekappi oleks vaja ka nihutada, aga pole veel päris kindel, kuhu – ootame vist ära, kuni Abikaasa vanaonu diivani ja tugitoolid kätte saame, siis otsustab.\nPakkisin oma uue pesuresti lahti ja vaimustusin – leidsin veel ühe võrratu pisiasja, millest varem ei teadnud. Seal on need sakilised ääred, et riidepuud paremini ripuks, nüüd nägin, et kaasas oleval viiel riidepuul on riputuskonksu sees väike täke, nii et need saab klõps ja klõps selle sakilise ääre külge kinni panna, mitte kuidagi ei saa siis ära kukkuda, täiesti geniaalne! Ja see sokiriba on ka väga praktiline. Ühesõnaga ma ei jõua ära oodata, millal ükskord tavalist pesu pesen, täna oli ainult igav voodipesu, polnud midagi puudele ega selle riba külge panna :P\nPesin kolm masinatäit. Esimese praktiliselt tühipesu paari vana käterätiga maksimaalsel kuumusel – selleks, et masin igasugu tehase jääkidest ilusti puhtaks saaks. Siis kaks täismasinatäit heledat pesu, voodiriideid peamiselt, mõned rätikud ka. 20 meetrist kuivatusruumist jäi isegi väheks, aga panin suti topelt ja osa sai võrevoodi äärtele riputada, mahutasin kõik ära.\nTirisin kokku kõik riided, mis aasta aega Tartus kastides olid, ja sortisin värvide järgi hunnikusse. Ei kujuta ettegi, mitu masinatäit veel pesta tuleb, enne kui kõik puhas on. Tähendab, puhtad on rangelt võttes praegugi, aga vajavad värskendust, sihuke kopituse lõhn on, kütteta ruumis ju olid. Neli-viis hunnikut ootab pesemist ja tõenäoliselt võib veel juurdegi tulla.\nSoneti pesugeeli lõhn tundus pudelit nuusutades normaalne, aga pesu küljes ei meeldi – täielik feil. No krt, pean ju leidma ometi ühe, mis oleks nii keskkonnasõbralik kui norm lõhnaga (Ecover oli veel jäledam) – kõige parem, kui oleks täiesti lõhnatu. Aga noh, kui ei leia, kasutan edasi Mayer Sensitive’i või Miniriski.\nPesumasin tundub muidu täitsa loogiline. Alguses ajasin küll juhendist näpuga järge ja küllap teen seda veelgi, aga põhilisele sain pihta ja on lihtne menüü tõesti. Ma muidugi pole veel teisi programme kasutanud, eks jõuab aja jooksul kõike katsetada. Seal on teki pesemiseks ka eraldi programm :D Ja teksade pesemiseks… Ja ma ei tea, mis veel.\nPeame turbabriketti muretsema, sest puud põlevad liiga kiirelt – pliidil peab praktiliselt terve päeva tuli all olema, muidu läheb üsna kiirelt külmaks. Pole õrna aimugi, palju maksab või mis koguse korraga osta saab. Eks peab Pärnu Postimehe ette võtma ja sealt kuulutusi uurima. Meil on nagunii ainult kaheksa ruumi puid, memme sõnul läheb talvega 12, meie tahaks veel vannitoa ahju lisaks kütta… Nii et peab siis arvutama, kui palju seda briketti vaja oleks, kuna see põleb aeglasemalt, siis ehk puudega saame hakkama. Rahadega on muidugi ka kehvasti, ei tea, kas briketi hind ka talve jooksul tõuseb või kas seda üldse väikeste koguste kaupa müüaksegi… Täiesti tume maa.\nPlika läks peale kahte emaga koju sööma ja magama, siis saime meie Marisega rahulikult süüa – hommikul läks nii kiireks, et mul polnud aega midagi kaasa pakkida, aga ema tõi meile sooja toitu ja salatit, Marise toodud kook oli ja kohvi tegin ka, täiega pidusöök. Nojah, Poiss ärkas muidugi just siis üles ja oli nõus ainult süles olema, aga saime hakkama :P Viiest viskas Maris meid ära (Abikaasa korjasime töö juurest peale) ja läks ise koju, meie võtsime ainult ema auto, viisime ta trenni ja läksime tagasi sättima. Pool seitse, kui Plika lõpuks “lõuna”unest ärkas, käis Abikaasa kiirelt ära ja tõi Plika ka meie juurde. Kolmveerand kaheksast käis emal trennis järel ja saatis Plika temaga jälle koju ning tuli siis tagasi. Kolmekesi koju jõudsime alles peale üheksat.\nKuna vee äravool oli liiga aeglane, vahetasime köögi kraanikausil haisuluku ära – see oli igivana, teibiga parandatud, lahti võtmisel ja puhastamisel oleks ilmselt katki läinud, segisti paigaldaja soovitas uue panna – ta ise ostis vajalikud jullad, Abikaasa pani paika. Pmst vahetas kogu selle toruvärginduse välja, mis seal kraanikausikapis oli, maksis kogu see värk ainult miskine 115 krooni.\nÄravool on paraku sama aeglane ja nüüd veel lisaks lekib kah :D Lekib sellepärast, et kraanikauss on roostetanud ja äravooluaugu juurest kulunud. See tuleb silikooniga ära paigata, küsisime igaks juhuks üle, ega midagi ära ei käki niiviisi, saime loa. Ummistus on aga kuskil sügavamal, nii et katsetame Torusiiliga. Tean küll, et pmst võiks kõigepealt äädikaga vms proovida, aga ma täpseid juhendeid peast ei teadnud, arvutit polnud, homme hommikul vaja juba peale valada, seega sai otsemat teed pidi poodi mindud ja keskkonnavaenulik Torusiil ära ostetud :) Näis siis, kas see aitab või tuleb traadiga sorkima hakata või torud läbi puhuda… Uhh, kui palju uut informatsiooni!\nRimist Torusiili ostes otsisin metallist söögiriistade kasti ka, Pärnu omas kahjuks ei olnud. Aga sain juba uue soovituse, et Home4you-st punutud varianti vaadata, lähen kiikan siis võimalusel sinna. Seniks võivad ju sahtlis niisama ka olla – on küll sassis, aga üles leiab ikka.\nMa arvan, et kindlasti tegin ma täna veel midagi kasulikku, aga õhtu on hiline ja juhe koos, ei tule rohkem meelde. Igatahes oli ütlemata mõnus päev – tänu Marise külaskäigule ja eriti muidugi sellepärast, et Abikaasa õigel ajal töölt ära tuli ning me temaga koos nii palju tehtud saime. Lapsed said isaga koos olla ja üldse oli hea. Ei tülitsenud, ei närvitsenud – ehkki olime lõpuks mõlemad päris väsinud, kulges kõik kuidagi loomulikult, saime nii laste kui muude vajalike tegemistega ilusasti ühele poole. Ema ja tema mees olid muidugi ka suureks abiks – Plika oli ju pool ajast nende hoole all.\nOh, ja kui ma siis kell kümme õhtul lõpuks jälle süüa sain (lõuna oli mäletatavasti kolme paiku), see oli ikka puhas õndsus! Kartulipuder küüslaugu-hapukoore kastmega, kotletid, peaaegu liiter piima :D Ja värskelt küpsetatud leib, no jumalik. Pärast rasket tööd maitseb kõik ikka eriti hästi.\nNii et ma olen füüsiliselt taas kord rampväsinud, aga emotsionaalne rahulolu on piiritu. Iga päev peaks nii olema :)\nKui Abikaasa nüüd homme suurema auto saab, et siit Poisi voodi ja oma ema keldrist Londonist kaasa võetud suure ümmarguse laua ning viimased kastid ära tuua, siis võibki juba homme õhtul päriselt uude koju jääda.\nAhjaa, süüa on ka vaja osta – ja ma lubasin endale, et kõik tuleb kas mahe või lihtsalt lisaaineteta kodumaine kraam, ei ühtki mõttetut emotsiooniostu valmistoodete, poekookide, krõpsude ja muu säärase näol. No hea küll, Maris juba täna tõi poekooki, külalised vabalt võivad :D Aga ise tahan nüüd küll väga teadlikult süüa ostma hakata – pean ennast tõsiselt käsile võtma, muidu ei saa kunagi järje peale. Hetkel on köögikapis ainult õli, suhkur, kahte sorti pudruhelbeid ja Plika krõbuskid (kamapallide sarnased) – kõik mahepoest ostetud. Jahu ja kohv olid vanast ajast, üks Rimi mahekohvi pakk ootab kah.\nSain Mormelarilt igasugu häid soovitusi, peaksin nüüd piisavalt informeeritud olema, et muude asjade jahile minna. Tahaks näiteks homme turule jõuda, et Vändra leiva autost nende kraami prooviks osta (kunagi, kui kodu sisse seatud, proovin ilmselt ise küpsetama hakata, aga praegu selleks küll aega pole) – kui ei jõua, siis tulevad Selverist lahtine leib ja sai. Oo, ja maapiima tahan, sain teada, kus meie kodu lähedal müüakse, ainult et sellel autol üle nädala päevad vahetuvad, seega pean halvemal juhul kaks päeva järjest peale passima. No ja juurikad ja lihakraam… Ikka turule oleks vaja. Tegelikult läheme vast laupäeva hommikul terve perega, on mõnusam. Vändra leiva auto on küll vaid reedeti, eks ma homme hommikul mõtlen uuesti.\nKirjutasin jälle voodi tegijale, et uurida, kusmaal asjad on – viimati lubati selle nädala lõpuks, kui näiteks laupäeval ära toovad, siis me oleks ehk veel homse öö siin, ei hakkaks üheks ööks madratseid niisama põrandale sättima. Samas nii kangesti tahaks juba homme… Ja Abikaasal on ka terve nädalavahetus vaba – parim algus elule uues kodus!\n8 Responses to “Et selliseid päevi veel rohkelt tuleks!”\n19. November 2010 at 01:47\nKülmkappi või panna pooleks lõigatud sibula – tõmbab lõhna endasse. Ja täitsa öko on ka.\n19. November 2010 at 10:22\nOhh kui äge. Mul nii hea meel teie üle :) Tahaks juba kohta näha ;)\n19. November 2010 at 11:06\nKas Sodasani pesugeeli oled proovinud? Mulle alguses tundus lõhn õige pisut imelik, aga nüüd täiesti ära harjunud ja lausa meeldib.\n19. November 2010 at 11:19\nMa loodan, et kui mul kunagi midagi vaja on, siis see langeb sinu vajadustega kokku, ma küll ei suuda millegi kohta nii põhjalikku uurimustööd teha.\nPõhimõtteliselt võiks sulle mõned firmad reklaami eest tasu ka maksta, sest kui mu kipakas pesurest kohe otsad annaks, ma jookseks seda sinuga ühesugust ostma.\n19. November 2010 at 14:09\nnäe tahtsid ju kiiklammast? :D\n19. November 2010 at 15:42\nSibula triki proovin järele.\nSodasanilt on praegu ainult nõudepesuvahend, kui Sonett otsa saab, proovin pesugeeli ka kindlasti ära.\nMalviina, mul on väga hea meel, kui saan ka kedagi teist oma kiiksudega aidata :D\nMallu, väga kasulik tähelepanek, loodame nüüd loosiõnne kah!\n20. November 2010 at 03:23\nHehee… nooruses tegin mina kah niimoodi uurimustööd iga suurema või olulisema ostu eel. Nüüd aga on mu suurimaks jõulusooviks, et keegi teeks minu eest ära uurimustöö, kuskohast oleks õige ostma hakata endale ja üsna peagi ka oma praegu 3,5 kuu vanusele pojale juurikaid ja muud stuffi ostma hakata, nii et iga kuu emapalgast jätkuks rohkem kui üheks nädalaks ja edaspidi ei hakkaks kuluma kordi rohkem raha oma poja allergiate ravimiseks.\nAga briketist võin rääkida küll. Kaks aastat Pääskülas ahju- ja pliidiküttega elades õppisin nii mõndagi. Mina, igavene ja alatine külmavares, ei kannatanud välja ahjuga kütmisest tulevat pidevat kõikumist – enne kütmist liiga külm, pärast kütmist.. ei, mitte liiga palav :) vaid noh, peaaegu ok. Seega – tuli appi pliit ja brikett. Meie köögipliidiga toimis superhästi süsteem – iga 6 tunni tagant briketilaadung sisse, täpselt 12 tk mahtus ja see hoidis püsivat temperatuuri 24 ja 26 kraadi vahel nii köögis kui magamistoas. Täpselt paras mulle. Ja sobis ka ajaliselt, sest elukaaslasel oli reeglina tööpäev kl 10-14 ja just enne äraminemist ning kohe pärast kojujõudmist sai pliiti laadida. Briketi ja soojaga kaasnes kahjuks ka kaks ebameeldivust, tahm ja spetsiifiline turbahais. Proovisime ka puidubriketti, aga kahjuks ei põlenud see nii ühtlaselt ning neljast laadimisest ei piisanud. Tuhka tuli muidugi sada korda vähem aga siiski loobusime mugavuse kasuks.\n22. November 2010 at 00:19\nÄkki on abi pesupulbri valikul? Mina olen juba aastaid ainult Mini Riski usku :) Tabel on küll natuke vananenud selles mõttes, et seal ei ole mõningaid uusi tootjaid, aga hea teada.\nKülmkapist lõhna kätte saamiseks – pane sinna üks kortsutatud ajalehe leht seisma päevaks. Kogub kenasti halva lõhna endasse.\nPesulõksuskeemid Otseülekanne uuest kodust


Soovitusi muutuval ajal stressiga võitlemiseks I osa - Alkeemia\nPraegused majandusprobleemid tähistavad märkimisväärset pöördepunkti muutustes, mis kõikjal maailmas toimuvad. Ülemaailmset kogukonda kutsutakse üles muutma oma suhtumist, vahetades teiste inimeste arvelt omakasu jahtimise tasakaalukama süsteemi vastu, mis hoolib inimeste õigustest ja vajadustest. Terved struktuurid ja kogukonnad on kõrvale kaldunud teelt, mis hindab põhiväärtustena koostööd, ausust ning üksteise ja ühiskonna eest hoolitsemist. Paljude inimeste jaoks on lootus hääbumas. Siiski usuvad paljud, et asjad on pööratud pahupidi selleks, et need taas õigeks keerata.\nKahjuks põhjustab see ümberkorraldus suurt stressi ja tõsiseid majanduslikke tagajärgi, mis meid kõiki mõjutavad. Ilmselgelt ei toimi majanduse järjele aitamise protsess kiirelt, aga lõpuks stabiliseerub asi siiski. Iga samm, mille otsustajad teevad tavainimeste elu parandamiseks, viib meid kõiki lähemale selle hetkeni, mil keskklassi inimesed ja ka vaesemad võivad rahulikumalt hingata.\nNendin kaastundega, et mõnele inimesele on see palju raskem kui teistele. Kriisi tekkimisel läbivad inimesed mitu erinevat tundeseisundit: šoki, eituse, viha, teiste süüdistamise, meeleheite ja palju muidki tundeid. See protsess on küll valus, aga aitab meie meeltes, tunnetes ja närvides tekkinud šokiseisundit leevendada. Pärast seda sammu on meil lihtsam oma südant taas avada. Seejärel võivad inimesed tõeliselt pingutades alustada oma toimetulekuvõime taastamist, seda kõike tänu pea selgitamiseks ja edasiliikumiseks vajaliku enesekindluse saavutamisele.\nTee tervenemiseni ei ole kõigi jaoks samasugune, sest iga inimese puhul on tegemist erineva olukorra ja suhtumisega. Kuid leidke julgust sellest, et võite kõige toimuva käigus täielikult ümber pöörata oma mõtteviisi ja seeläbi parandada oma võimet asjadega toime tulla – eriti siis, kui tekkinud hädade lahendamisel teiste abi kasutada.\nKui tekib ulatuslik kriis, nagu seda on praegune paljusid inimesi mõjutav majanduslik madalseis, langeb meie stressitaluvuse lävi juba esialgse šoki ja emotsionaalse valu järel. Seda kõike on korraga meile liiga palju, mistõttu on meil raskem olukorraga toime tulla. Siiski on täiesti mõistetav, miks me end niimoodi tunneme.\nSelle esimese etapi ajal võib osutuda kasulikuks kogeda ja vabastada šokist, leinatundest, vihast ja meeleheitest kogunenud emotsioone või lihtsalt vaikselt oma valu seltsis istuda. Mingu selleks kaua tahes, aga pärast seda esimest etappi peame lõpuks mõtlema ka enese eest hoolitsemisele ja oma tervisele. Seejärel võime teha paar lihtsat sammu, millega stressi mõju tõrjuda, mis omakorda teeb meie jaoks taastumise palju lihtsamaks. Mõistagi on see esialgu raske, aga selle artikli lihtsad soovitused võivad lihtsustada meie seesmise tugevuse ja turvatundega taas sideme leidmist.\nKuigi me ei saa oma muresid ja hädasid silmapilguga haihtuma panna, suudame siiski taastada oma võime nendega kergemini toime tulla. Astudes samme stressi vähendamiseks, lisame seega jõudu ja meelteselgust enda raskemate probleemidega toimetulekuks.\nKuigi asjad "on sellised, nagu nad on", võime alustada oma mõtteviisi ümberpööramist, et stress ei tekitaks meie tervise jaoks allakäiguspiraali. Me võime tõrjuda stressi paari kerge võttega, mis lihtsustavad muudatusi me suhtumises ja vähendavad energiakulu. See aitab meil ka selgemalt mõelda, kuidas leida vajalikku abi meie enda ja perekonna jaoks.\nKasvanud stressihulga kogemisel on raske endale teadvustada mõnda soovitust, mis meid väga edukalt aidata võiks. Selles artiklis mainin ma paari eri nurga alt mõnda tähtsat punkti, mis minu arvates võivad kasulikuks osutuda.\nJärgnevalt mõned võtted, mille abil vähendada stressi ja turgutada meid sellel muutuval ajal eluga edasi minema.\n1. Suhtle ja lävi teiste inimestega.\nÜks tähtsamaid asju, mida teha võiksid, on oma tunnete kirjeldamine kellelegi või tervele rühmale inimestele, kes on midagi sarnast läbi elanud. Seejärel näita üles muret ka teiste olukorra suhtes ja paku neile emotsionaalset tuge. See on eriti tõhus viis oma südame taasavamiseks, mis omakorda suurendab su meelekindlust ja emotsionaalset tasakaalu. Sõltumata sellest, kas otsustate koos naerda või nutta, kaasneb sellega sageli ulatuslik ja kasulik tunnete vallandumine.\nKui inimesed kogunevad üksteist toetama, siis mitmekordistab selle kollektiivi energia igale inimesele eraldi tõusvat tulu. On teada, et kollektiivne energeetiline koostöö võib parandada probleemide lahendamiseni viivat sisetunnet ja tõhusate lahenduste ilmnemise tõenäosust. Kui rühm inimesi töötab südame, mitte ainult mõistusega, võib kollektiivi toetus tõsta inimeste tuju, mis omakorda vähendab kogunenud stressi ja ärevuse hulka.\nKui pisut uurida, leiad tõenäoliselt kuskilt rühma inimesi, kes saavad kokku selliste probleemide arutamiseks, mis ka sind vaevavad. Paljud on vastu mõttele niimoodi teiste seltsis olemisele, aga kriisi ja stressi aegadel võib rühma pakutav tugi end ära tasuda. Sageli takistab see terava stressi ülespaisumist, mis võib su tervise ohtu seada. Võid interneti kaudu leida ka interaktiivseid rühmi, blogisid ja muid kasulikke teenuseid.\n2. Südametunde taasavamine\nPole ebatavaline, et kriisi algul sulguvad meie südametunded täiesti, eriti esialgse šoki ja viha etapis. Kui mõistus töötab liiga kaua ilma südame tarkuseta, tavatseb aju end kuhjuva kaotustunde tõttu üle koormata ning kogu meie keha otsekui seiskub viha, hirmu ja meeleheite pärast. Selle kogemine on küll mõistetav, aga on ka tähtis võimalusel taasavada oma südameside teiste inimestega. Pärast südame taasavamist naasevad aeglaselt ka enesekindlus ja turvatunne. Ole selle protsessi käigus kannatlik ja suhtu endasse mõistvalt.\nHea viis südametunnete taasavamiseks on teistele lahkuse ja kaastundliku toe pakkumine või vabatahtlikult kuskil abivajajate aitamiseks töötamine, isegi siis, kui oled ise abivajaja rollis. Ka väikestel heategudel ja kaastundeavaldustel võib olla suur mõju. See on üks kiiremaid viise taas jalule tõusmiseks ja stressi vähendamiseks, mis muidu su tervist mõjutada võiks.\nUuringud on näidanud, et hoolitsus ja kaastunne vallandavad kehas kasulike hormoone, mis aitavad kehal tasakaalu jõuda ja tervist taastada. Muretsemine ja ebakindlus suurendavad stressihormoonide levikut, seda isegi juhul, kui sinu arvates on muretsemiseks põhjust. Enamikku stressist võib vähendada teiste inimeste eest hoolitsemise ja nendega suhtlemise teel.\nKui terviseprobleemid takistavad sul inimestega kohtumist, võid sellest hoolimata saada kasu teiste vastu hoolitsuse ja kaastunde ilmutamise teel. Kui oled sunnitud koju jääma, kutsu endale külalisi, et võiksid nendega jagada oma tundeid ja vähendada kogunenud emotsionaalset survet. Kui ka see variant pole võimalik, püüa vähemalt suhelda teistega kirja, telefoni või meilivahetuse kaudu.\n3. Praktiseeri lugupidamist ja tänulikkust.\nKasulik võte stressi vähendamiseks ja emotsionaalse tasakaalu taastamiseks on veeta iga päev natuke aega kellelegi või millelegi siira tänutunde saatmisele, olgu selleks lapsed, pereliikmed, lemmikloomad või keegi muu, kelle vastu sa tõelist tänu tunned. See tunnustus peab tulema südamest (mitte ainult mõistuse toel), sest tänulikud tunded aktiveerivad keha biokeemilised süsteemid, mis aitavad stressi kahandada ja psüühikat stabiliseerida. Lugupidamise ja tänulikkuse praktika on tõestatult aidanud inimestel leida taas ühendust lootusega ning andnud südamele indu kindlalt edasi rühkida.\nLoe ka II osa: http://alkeemia.ee/artiklid/Soovitusi-muutuval-ajal-stressiga-voitlemiseks-II-osa/l-26/c-877/