Kadri Tali: au neile, kes oma tee lõpuni käivad | ERSO\nKadri Tali: au neile, kes oma tee lõpuni käivad\nViimasel poolaastal palju kõneainet pakkunud ERSO vastne direktor on suutnud maandada isegi lennuki. Asi tal siis eesti kultuur Euroopasse ja Ameerikasse viia. Sest kui midagi ette võtta, siis ikka suurelt, kõlab tema kreedo.\nKadri Tali lauda ehivad roosad narmasservalised tulbid. Neid on vähemalt tosin, küllap rohkemgi. Tulbid tõi talle helilooja Arvo Pärt. Et soovida edu uues ametis, sügisest üle riigi kirgi kütnud ERSO ehk Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktorina.\n«See oli iseenesest hea algus,» tunnistab Tali. Tegelikult oli uus algus töine. Kohe lavale. «Tere! Siin on uued noodid,» ütles ta orkestrile. Palju rõõmsaid nägusid vaatas talle vastu. Uus algus ju kõigile.\nKadri, sellal kui teid uude ametisse kinnitati, jooksis «Pealtnägijas» põnev lõik, kuidas Saaremaalt pärit kuulsa USA arhitekti Louis Kahni unikaalse orkestrilaeva omanikud tahavad aluse Eestile müüa, küsides selle eest sugugi mitte ulmelised miljon dollarit. Kas teid kui muusikamänedžeri selline mõte tiivustab?\nEsimesena tekitab see mõtte, kas mõnda rikkamat riiki ei ole, kes laeva ära ostaks. Kui Baskimaale Bilbaosse ehitati Guggenheimi muuseum, siis küsiti ka, et miks just sinna. Aga tulebki mõelda kõrgelt. Kui tahta Eestis millegagi silma paista, siis peaks arhitektuurilises mõttes üritama varjutada vähemalt laululava.\nEhk kui ehitada ooperiteater, siis mitte vusserdada seda äärelinna, vaid teha midagi tõeliselt vaatamisväärset ja kallist sellisesse kohta, mis maailmas sinust rääkima paneb. Väiksel riigil ei ole nii palju raha, et teha keskpäraseid projekte.\nLaevaprojekt paistab arhitektuurilises väärtuses küll huvitav, loomulikult oleks tore seal vahel orkestriga mängimas käia, aga minu kui mänedžeri ülesanne on tegelda kontserdisaali kuuluva kõrgkultuuriga, et inimesed tuleksid saali. Seal saavad nad annuse armastust, hingepuhtust ja puhkust.\nKlassikalise muusika tulevik, nagu ajalehe tulevikki, muide, sõltub sellest, kuidas paeluda noori. Mida ette võtta?\nTõsi, laste- ja noorteprojektid kipuvad jääma teisejärguliseks; neid tehakse siis, kui midagi paremat teha ei saa. Aga noort publikut ei tohi alahinnata. Lapsed tunnevad oma loodusliku kunstitajuga hea asja ära. Kunagi tegi maailmakuulus viiuldaja Joshua Bell katse: võttis oma miljoneid väärt pilli ja läks New Yorgi metroojaama mängima.\nTulemus oli, et lapsed jäid seisma ja kuulama, aga vanemad, kes ostaksid sadu dollareid maksva pileti Belli kontserdile, ei peatunud hetkekski, vaid vaatasid, et mingi mees mängib – vahet ei ole, neid on igal nurgal.\nOma taset ja oskusi tuleb katsetada ikka noorte peal. Neilt saab olulist vastukaja. Poolteist kümnendit tegutsesite õe Anuga paarisrakendis, tema dirigendi, teie mänedžeri ja produtsendina. Mil määral pidite ennast maha suruma, et Anu saaks silma paista?\nÜldse mitte. See on mänedžeri eriala spetsiifika, et luua muusikutele võimalus kohtuda maailma tippudega, eri maade orkestritega. Mäletan, kui istusin kihistava tüdrukuna Estonia vanas renoveerimata saalis aknalaua peal – nüüd on tulnud minu aeg Eesti muusikaelu ja -kultuuri edasi viia.\nEga see vist kerge pole olnud?\nMinu ja Anu tohutus vaesuses tehtud Põhjamaade Sümfooniaorkester on olnud pidev raha küsimine, palumine, selgitamine. Hästi palju on tulnud pisaraid neelata. Sest ega paljud inimesed puutugi klassikalise muusikaga kokku.\nNeil ei ole põhjust öelda, et jah, ma tahaksin olla teie toetusrühma liige. On olnud juhtumeid, kus inimene on öelnud, et ta ei näe põhjust toetada. Mäletan, kui olin kord teinud taotlused ja täitnud vormid ja siis julgesin helistada.\nOlin tollal Kuku raadio ees autos ja valasin ikka paar pisarat, kui «ei» öeldi. Olin siis palju noorem ega osanud mõelda, et see on ju töö, mitte eraelu. Kuid minus oli vähemalt nii palju tera, et suutsin tolle telefonikõne lõpetada jutuga, et ehk kunagi veel räägime, et ootame teid endiselt kontserdile.\nPooleteise aasta pärast helistasin uuesti ja sama inimene ütles, et ta on seda kõnet oodanud ja et loomulikult on mul tema tugi olemas. Nii et isegi kui arvad, et väljapääsu pole, tuleb ikkagi kuidagi edasi minna.\nKui suur summa tuleb teil aastas kokku ajada? Kümme miljonit krooni?\nSee summa jääb alla selle, sest paljud toetajad, näiteks Nordic Hotel Forum, ei ole andnud raha, vaid mitterahalise panuse, mis võib olla kõikidest kõige suurem panus.\nMa ei oska arvudest rääkida, sest ega muusikud tule Põhjamaade Sümfooniaorkestrisse raha teenima, vaid kolleegidega kohtuma, ennast arendama. See on märksa suurema väärtusega, kui oskaksin rahasse panna.\nTali saab telefonikõne kolleegilt, kes peab läbirääkimisi, kui suur peaks olema Tallinna kultuuripealinna logo kontserdi plakatil. «Kuule, mõtle midagi välja!» ütleb Tali talle. «Tee lihtsalt järgmine pakkumine!» Pärast pausi lisab: «Tead, ära tee praegu midagi. Ma korraks mõtlen, kuidas selle asjaga edasi minna.»\nMe rääkisime miljonitest, aga tuleb välja, et peate tegelema lausa pisiasjadega. Jah, väga rohujuure tasandil. Kunsti väärtus on küll tohutult kõrge, aga elu toimub väga madalates sfäärides. Sa pead vaatama, et ruumid on olemas, et inimesed saavad duši all käia, et lava taga on kohv ja vesi, et õigel ajal on uksed avatud.\nSul on sada inimest, kellele pead võimaldama töötingimused. Väga suur osa muusiku ettevalmistusest on tema füüsiline töö pilli harjutades. Kui sa elad üheksakorruselises kortermajas, on variant, et saad trompetit harjutada, ja veel mitu tundi päevas, ikka lausa olematu. Et muusikuna oma tööd hästi teha, pead päevas tunde end vormis hoidma. Siis on vaja häid pille, häid tarvikuid. Kontsert on jäämäe tipp.\nKuidas te pea suudab selles virvarris kainelt raalida, et lühiseid ei tekiks?\nSee ongi mänedžeri töö – suhteliselt väheglamuurne. Iga kontsert tuleb võtta perspektiivis ette kui üks projekt, siis mõelda hooaeg tervikuks ja seejärel vaadata, mis abi on vaja, millised on reklaamivajadused, millised on võimalused. Näiteks nüüdismuusika kallid partituurid tuleb kuid ette tellida.\nMis teid selles rahmeldamises innustab?\nMa ju tean, et osake aplausist tuleb ka mulle. Ma ei ole kunagi vajanud, et oleksin ise ka laval. Aga ma ei tea, kas ma armastaks muusikat nii palju, kui see ei oleks nende inimeste pärast, kes seda teevad. Inimeste tänu on mulle hästi oluline – mitte nõretav tänu, vaid see, et neil on hea olla, nad tahavad oma tööd teha, ja uskuge, see paistab laval muusikute näost välja.\nKust te võtsite õega 24-aastaselt julguse luua oma sümfooniaorkester?\nTegime alguses ühe kontserdi. See oli 1997. aasta 6. detsembril, pühendasime kontserdi Soome Vabariigi 80. aastapäevale. Seal olid eesti ja soome muusikud, juhatasid Anu ja Mikko Franck, kes tollal oli 17-aastane, aga nüüd on Soome rahvusooperi kunstiline juht ja peadirigent.\nGeniaalne muusik! Geeniuse alge oli tal juba lapsest saadik olemas. Anu esitas Tormise «Kalevipoja» ja Franck Sibeliuse «Lemminkäineni süidi». Sünergia, mis muusikute vahel tekkis, andis mõtte, et teeks veel ühe kontserdi.\nKui keegi oleks meile öelnud, et nüüd lõite just Põhjamaade Sümfooniaorkestri, oleksime selle peale naernud. Meil ei olnud suurusehullustust ega janu luua suuremat instantsi. Liiati – kui oleks teadnud, et see nii pikka aega ja raskelt kestab, kas siis olekski seda teed jätkanud? On ju tunduvalt lihtsamaid meetodeid oma elu ära elada. Aga siis see kasvas ja kasvas ning on nüüd kümne maa muusikutest koosnev kollektiiv, kes kohtub Eestis.\nMis nipiga nii kirjut kollektiivi koos hoida?\nSee ongi asja iva. Kui oled professionaal, siis otsid uusi väljundeid, uusi eneseteostusi, ja see neid seobki. Ajaleht The New York Times on öelnud, et see on orchestra with the soul of a rock group, rokkbändi hingega orkester. See annabki jõudu muusikutele oma igapäevatööd teha, kui sul on võimalik saada kolleegidelt energiat.\nSee bisnis, kus tegutsete, on valdavalt meeste maailm. Kui raske oli teil ja õel, kahel noorel naisel, end maksma panna?\nOleme Anuga teinud otsuse, et me üldse ei räägi naiseks olemisest. Naisdirigendid, naisautojuhid, raamatud naisspetsialistidest – see pakub huvi vaid naistele endile. Mehed teevad oma tööd lihtsalt edasi, olgu neil kõrval või juhiks või koostööpartneriks kes tahes, neile ei oma see tähtsust.\nProfessionaalsete muusikute maailmas võtab naisdirigendiga harjumine kümme sekundit. Sa ütled «Tere! Beethoven.» Ja alustad teosega. Sa ei hakka rääkima, kust sa tuled, mis koolis oled õppinud, kes su ema on ja mis ta teeb. Teid seob muusika. See on orkestri ja dirigendi ainus side. Töö käib ühtse eesmärgi nimel – anda kontsert.\nOmeti on seitse aastat tagasi teie suust ilmunud väljaandes Eesti Elu laused: «Ma arvan, et naised peavad ilusad välja nägema. Ma arvan, et naiste üks tähtsamaid relvi on välimus.»\nTõsi ka?! See ei kõla üldse minulikult… Mida ma küll olen öelnud, ja seda pärast 2006. aastal emaks saamist – aga see oli öeldud pisut sarkastiliselt –, et naistele on antud Eestis väga väiksed kohustused: olla hea perenaine, käia tööl, olla oma mehele toeks ja lastele hea ema, ja seejuures hea ja noor välja näha.\nKui olin noorem, võis välimuse küsimus olla natuke aktuaalne, aga olgem ausad, kui jõuad 40 ligi, siis… mulle meenub, kuidas minult taheti intervjuud, et millised mehed mulle meeldivad. Ütlesin, et vabandage väga, aga mulle tundub, et te ei saa materjali kätte. Küsija palus, et teeks ikka proovi. Siis ta küsis: kas heledad? Vastasin: jaa. Tumedad? Jaa. Pikemad? Jaa. Sportlikud? Jaa.\nKõigile küsimustele vastasin «jah». Lõpuks ütlesin talle, et teate, kui oled nii paljude inimestega koos töötanud, siis sulle meeldivad inimesed, punkt. Paljudes inimestes on nii palju sära, et see peegeldub ka välimuses, kuigi inimene ei pruugi olla väga sale või ilus. Võtke Montserrat Caballé: tohutult ülekaalus, aga milline karisma, milline hääl ja kui soe!\nTeile on vist pigem nina peale hõõrutud hoopis noorust.\nJah. Pidevalt oleme õega olnud liiga noored. Ise alati naerame selle üle. Pigem arvan, et võib-olla oleme liiga lahked. Meil puudub irriteeriv faktor ühiskonnas, ja ma kavatsen oma elu niiviisi ära elada, et puudub põhjus öelda, et näe, 60 aastat tegi kontserte, aga nüüd selline värk, tegi sellise aplombi.\nOn teil elus üldse midagi ebaõnnestunud ka?\nIkka on olnud olukordi, kui kontsert hakkab ära jääma. Ma ei saa öelda, et see on lihtne elu olnud. On tulnud maandada lennuk ja pidada läbirääkimisi streikivate lennukontrollijatega. See oli minu säravamaid kriisiläbirääkimisi üldse.\nAasta oli 1999 ja Soomes Vantaa lennuväljal käis lennukontrollijate streik. Meil oli «Kalevala» 150 aasta juubelikontsert 28. veebruaril, aga päev enne sain kell pool neli õhtul teada, et päev pärast meie kontserti, kui me rahvusvaheline kollektiiv peab lendama eri riikidesse, Tallinna-Helsingi lende ei toimu ja omakorda järgmisel päeval on Vantaa lennujaam üldse suletud.\nKui alustad reedel kell pool neli läbirääkimisi Finnairi peadirektoriga, et ta võtaks kuskilt Helsingist lennuki ja paneks selle Tallinnast käima, pole see tõsiseltvõetav vestlus. Ma ei mäletagi, kuidas temani jõudsin ja mis alustel temaga üldse jutule sain. Kõik toimus suures udus. Mingil hetkel sain lennukontrollijad telefoni otsa.\nNeist ma enam lahti ei lasknud ja rääkisin neile, et teie eepos ja puha… Ega ma teadnud, millele täpselt rõhuda, ja tegelikult ei saanud ka aru, kellega täpselt räägin. Igatahes, et teha pikk lugu lühemaks: olin kümnele inimesele rentinud Aviesi firmalt lennuki ja sain maandumisloa kell 6.50 hommikul.\nSiis küsisin, mida ma nüüd edasi tegema pean. Kuulsin, kuidas lennukontrollijad, surudes telefoni peopesa sisse, omavahel rääkisid, et jälle see eeposetüdruk oma kontserdiga tahab oma lennukit maandada. Neil vist lihtsalt sai minust villand ja nad ütlesid, et saada oma kiri ja teeme ühe sloti.\nSee on halenaljakas lugu, aga sai lahendatud: inimesed lendasid suure tormi ajal väikese lennukiga Helsingisse, sealt edasi Detroiti ja kes kuhu oma orkestrite juurde.\nKus sellist asjaajamist õppida saab? Elust enesest?\nMuusikakeskkoolis õppides nägin andekaid lapsi, kes olid tulnud sinna oma pisikeste viiulite ja muude pillidega ning elasid väiksest peale internaadis.\nSee on karm eluviis. Kui oled nii noorest peast andnud muusikale oma sõrme, oma talendi, siis au kuulub neile, kes oma tee lõpuni käivad. Lisaks on see päris kallis haridus, nii et sul on suisa kohustus anda publikule tagasi, jääda lavale – sest mida muidu sa oma tooli nühid ja kahe klaveri vahel askeldad.\nMa tegin oma otsuse varakult, kooli lõpetades, et mina oskan kontserte korraldada. Mul on lihtne leida muusikutega ühine keel ja mul on piisavalt energiat, et nende tööd koordineerida. Ja kui sa õige tee valid, on põhjust arvata, et jõuad ka kohale.\nKui palju on tulnud nende aastate jooksul reisida?\nVäga palju. Minu väike poeg oli juba enne aastaseks saamist käinud minuga koos kümnes riigis. Ta oli siis kahekuune, kui Anul oli debüüt Berliini Filharmoonias. Teine poeg seevastu pole peaaegu kuskil käinud.\nKui perre sünnib esimene laps ja sa ei ole 18, siis esimene asi, mida paljud mõtlevad, on see, et laps ei sooviks, et ma ütleks oma elule ja ettevõtmistele «ei». Ka mina püüdsin kõik kaasa teha, mida ennegi olin teinud, ja Anu aitas väga palju.\nAga teise lapsega tahad panna vankri juba rahulikult männi alla. Igatahes selleni on ühiskonnal palju liikuda, et lapsega oleks mõnus reisida.\nKas saite lennukis kaasreisijatelt võtta?\nJah. Näiteks inimene ütleb, et tal on oma koht ja ta ei lähe sinu kõrvalt istumast ära, ja siis sa istudki seal kitsas nurgas oma lapsega, kes oksendab või köhib. Või näiteks küsin, et vabandust, kas tohin pardale minnes järjekorras raske lapsevankriga, laps teises käes, ettepoole minna, ja siis öeldakse, et excuse me, we don’t have that service (vabandust, meil ei ole sellist teenust).\nÜtlesin, et vabandust, ma ei pea seda service’iks, see on common courtesy (tavaline viisakus).\nEstonian Airi, samuti Finnairi suhtumine laste ja pillidega reisijatesse on sellega võrreldes erakordne.\nMeie, põhjamaalased, oskame üksteisesse suhtuda mõnusa distantsiga, kuid lugupidavalt. Seetõttu usun, et eestlased on head koostööpartnerid, õpivõimelised, head dialoogi loojad, me suudame teistega arvestada. Me ei poe teise hinge.\nMind alati solvab, kui eestlasi peetakse vähe naeratavaks rahvaks. Kui ameeriklane läheb poekassasse, siis ta eeldab, et kui ta tuleb, jätab kassapidaja kõik pooleli, naeratab tohutult ja ütleb, et ta on nii õnnelik teda siin nähes. Aga ta ei ole ju õnnelik teda nähes, ja teda ka ei huvita, kuidas kellelgi läheb. Minu meelest piisab sellest, kui öelda lihtsalt «tere».\nMillised külastatud kohad on teile enim meelde jäänud?\nSuure nostalgiaga vaatan tagasi Venemaale. Anu õppis Peterburi konservatooriumis. Ta oli vaene üliõpilane, ootas väga, et saaks tudengi sooduspiletiga Peterburi Filharmooniasse. Peterburi 300 aasta juubeliks korraldasin Eesti Kontserdi produtsendina kontserdi «Eesti muusikud tervitavad Peterburi», kus oli Neeme Järvi juhatusel laval 300-liikmeline kollektiiv.\nSaabusime sinna 9. mail, väga palju kaineid inimesi linna peal polnud. Mulle usaldati kimp roostes võtmeid linna ühte pühamusse, kuhu olin varem ainult viimasel hetkel seisukoha saanud, aga nüüd läksin ja tegin võtmetega ise proovisaali ukse lahti.\nValvetädi, tundus, nagu oleks veel blokaadi ajast sinna tööle jäänud, aga ta oli äärmiselt erudeeritud daam. Ütlesin talle, et s prazdnikom (õnnitlused pühade puhul), mille peale proua ütles, teades, kust ma tulen, et kakoi eto u vas prazdnik (mis pidu see teile ikka on).\nVastasin, et teie linnale on see ikkagi suur pidu. Peale šampanjalõhna hõljus mulle tol päeval oma ukselt ainult direktor vastu. Kuuldavasti on seal lava taga Rahmaninovi klaver. Ta ei saanud kunagi koju tagasi ja pärandas kõik kohtadele, mida ta armastas. Seal on tsaari toad, kõik on jäänud nii, nagu need autentselt välja nägid.\nKas nüüd, ERSO juures, saab elu rahulikumalt võtta, sest reisimist tuleb vähem?\nPärast teise lapse sündi tuli mõistus pähe, et kõige arvelt ei saa… Mul ei olnud enam põhjust satiiriliselt öeldes glamuurset elustiili elada, sest kahe lapsega liikumine on ikka kahe lapsega liikumine.\nTeiseks tuleb tunnistada, et lastel on ka tore käia lasteaias, kohtuda sõpradega, olla kodus ja mängida õues. Mul ei ole õigust oma eluga nende ellu nii palju sekkuda, et nende elu oleks häiritud.\nKuidas te nendega töö kõrvalt hakkama olete saanud?\nMul on erakordselt kihvt mees, kes on nagu Mary Poppins. Ta on ürituste korraldaja, praegu aitab ka Põhjamaade Sümfooniaorkestri töös. Ilma temata ma suurt ei teeks. Ja muidugi aitab mind palju Anu, kui ta on Eestis.\nTäna võtab ta Oskari enda juurde, nad käivad kinos ja kohvikus ja teevad väikse muusikatunni. Jõudumööda aitavad ka vanavanemad. Nüüdisajal ju ei ole enam sotsiaalvõrgustikku, et üks vanaema õpetab vene ja teine saksa keelt ja vanaisa teeb lastega sporti. Nüüd on inimestel paljus oma elu ja seda tuleb aktsepteerida.\nEsimese lapsega tahtsin kangesti eeldada, et kõik mind aitavad, ja ikka jäi veel väheks. Teisele lapsele leidsin ühe erakordse inimese, tädi Urve. Nad on väikse Ottoga suured sõbrad ja ajavad oma asja männimetsa all.\nKas elate nimme Tallinna kärast kaugemal põhjarannikul?\nEi saa öelda, et mul oleks elu suhtes olnud visioon paigas. Mu oma elu on olnud pigem juhuste tahe, aga tööelu on olnud täpselt läbimõeldud.\nIlmselt on linnast kaugemal rohkem hingamisruumi ja vabadust, kas pole?\nSeda kindlasti. Kui keegi küsib, kuidas on liikuda autoga iga päev nii pikalt, siis koju sõites suudad muremõtted kõrvale panna, ja kui jõuad oma külakohta, on hoopis teine tunne. Erakordselt mõnus on Eesti looduses olla. Paljud head mõtted tulevad just isekeskis olles.\nLiikumise ja hingamisruumiga on see, et kui sul on kaks poissi, siis mõtled, kas 10 või 15 aasta pärast võib juhtuda, et tunned nende kisast ja lärmist puudust. Samas ma ei vahetaks seda elu millegi vastu.\nOlen kuulnud vahvat lugu, et olite ise teinud mehele abieluettepaneku. Oli nii?\nSee kõlab nii, et siin ta nüüd oli ja võttis oma mehe ka ära… Oleme Martiniga head mõttekaaslased ja sealjuures ka parimad sõbrad. Toetame teineteist kõiges. Kelle poolt too ettepanek tuli, ei ole üldse küsimuseks. Võib öelda, et Martin on nii väärtuslik inimene, et ma ei jäänud ootama ega aega kaotama.\nPaljusid huvitab, kas suudate tuua Neeme Järvi ERSO peadirigendiks. Mida kostate?\nNeeme Järvi on suur visionäär, väga hea õppejõud dirigentidele, eeskuju noortele. Üks mu mõte on luua tema ümber akadeemia, mis hakkaks järelkasvu eest hoolitsema. Et meil oleks ka 17-aastaseid dirigente, nagu omal ajal Mikko Franck Soomes.\nMeil on suur kultuurifiguur olemas, ja mul oleks kahju, kui tema panus ei jää Eestisse. See oleks suisa traagilise varjundiga mõte. Teen omalt poolt kõik, räägin palju Neeme ja Paavo Järviga, kuidas koos edasi minna. Ma ei saa lubada Neeme Järvi eest, et homme on ta siin, aga annan endast parima.\nMis on see siht, kuhu tahaksite välja jõuda?\nTahaksin ERSOga maailma jõuda, teha aastas ühe plaadistuse, minna festivalidele, minna kontsertidega Euroopasse ja Ameerikasse. See, et eestlased on maailmas, on meile olnud millegipärast vähetähtis uudis, see jookseb teleekraanil väikse tekstina – nii palju see siiski uudisekünnise ületab.\nNii et mõtlete suurelt?\nMis mul üle jääb. Muusika on suur asi.\nSündinud 18. juunil 1972\n1979–1987 Tallinna 3. keskkool\n1987–1991 Tallinna muusikakeskkool\n1991–1996 Eesti Muusikaakadeemia, koorijuhtimise eriala\n1991–1992 Eesti Raadio noortesaadete toimetuse uudistereporter\n1996–… MTÜ Hea Muusika Selts algataja ja tegevjuht\n1997–2005 Eesti Kontserdi\n1997–… Põhjamaade sümfooniaorkestri looja, mänedžer ja produtsent\n2005–2006 kammerorkestri Kremerata Baltica mänedžer\n2005–2011 Tali Management OÜ tegevjuht ja juhatuse liige\n2011–… Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor\nProjekte ja kontserdisarju produtsendina:\n2001 ERSO Rootsi-turnee\n2002 festival «Dreiklang»\n2003 eesti muusikute tervituskontsert Peterburi Filharmoonia saalis\n2007 Põhjamaade Sümfooniaorkestri kontserdid Berliini\nFilharmoonia saalis ja\n2010 Põhjamaade Sümfooniaorkestri kontserdid Viini Konzerthausis ja Sloveenias Maribori Union-saalis\n2004 «Swan Flight»\n2010 Nordic Symphony\nTähtsamad rahvusvahelised koostööprojektid:\n2001 YLE dokumentaalfilm eesti muusikast\n2003 ARD dokumentaalfilm «Ice and Oranges»\n2005, 2006 Deutsche Welle dokumentaalfilm «Estonian Encounters» (6 lühifilmi eesti kultuurist)\n2006 ARTE dokumentaalfilm «Maestra Baltica»\n2010 festival «Jeunesse»,\nAbikaasa Martin Lehtonen,\npojad Oskar (4,5) ja Otto (1,5)\nKaksikõde dirigent Anu Tali\n8. aprillil ERSO, dirigent Toomas Vavilov, solist Mati Lukk (kontrabass). Kavas: Tšaikovski, Rautavaara, Šostakovitš, Ravel.\n29. aprillil ERSO, dirigent Ainārs Rubiķis, solist Rein Rannap (tšelesta, klavessiin). Kavas: Vasks, Rannap, Tamberg.\n2. ja 3. mail «Kohtumispaik Tallinn – WoW» – Põhjamaade Sümfooniaorkester ja dirigent Anu Tali, solistid kaksikõdedest sopranid Anu ja Piia Komsi (Soome). Kavas: Tamberg, Salonen, Mahler, Ravel.\nKõik kontserdid algavad Estonia kontserdisaalis kell 19.\nKadri oli viis-kuus aastat Eesti Kontserdis produtsent. Üheks tema tugevuseks on see, et ta seisab oma asja eest, ja samal ajal on see ka puudus – isegi siis, kui see, mille eest ta seisab, on vale, seisab ta lõpuni. Kui ta on idee või ülesande endale pähe võtnud, on seda kummutada väga keeruline. Hoidku jumal selle eest, et need ideed, mis tal peas on, ei oleks valed – muidu saavad ka need teoks.\nTegelikult, «valed» ei ole õige öelda; pigem liialt lennukad, mis antud ajahetkel, antud majandusolukorras ja kontekstis ei ole juba eos teostatavad.\nArvestades, et Põhjamaade Sümfooniaorkestris on tegemist freelancer’itega, et Kadri on ajanud kokku 80–100 inimest, leidnud selleks raha – see näitab, et sisu tal on. Kas seda kõike saab üle kanda ka riigiorkestrisse, kas on võimalik ka riigiorkestris motiveerida inimesi, kes n-ö iga päev laval mängivad, see on juba järgmine väljakutse. Kõike üks ühele üle kanda ei saa.\nEnne kui Kadri ERSO direktoriks kandideeris, arutasime seda temaatikat. Tõin nelja silma all ka tema puudused välja, oleme kogu aeg avatud kaartidega mänginud. Aga olin üks, kes soovitas tal kindlasti haarata tehtud pakkumisest. Ma arvan, et sisu tal on.


Alexela kogukonnaprogrammi raames asuti istutama üle-eestiliselt 20 000 puud | Alexela - anname jõudu!\nAlexela on eestimaine ettevõte, mis tegutseb peamiselt energeetika valdkonnas. Eesti turul unikaalse kombinatsioonina kuuluvad ettevõtte tooteportfelli elekter, maagaas, balloonigaas, mahutigaas ning läbi 104 üle Eesti asuva tankla ka autokütused. Alexelal on lisaks 33 mugavuspoodi. Alexela on pärjatud Kultuuriministeeriumi poolt välja antava Kultuurisõbra tiitliga ning on andnud ja annab jõudu mitmetele kultuuri- ja spordiorganisatsioonidele, sealhulgas Eesti Korvpalliliidule, Eesti Ratsaliidule ja Tallinn International Horse Showle, Suusaliidule, Eesti Tenniseliidule, Põhjamaade Sümfooniaorkestrile, Alexela Kontserdimajale.


Nutikindad - www.teeise.com\nHome kindad nutitelefon talv Nutikindad\nby Kai 10:54\nKai leidis mõnusa artikli ja video sellest, kuidas ise nutikindaid teha.\nKülmal ajal on nutitelefonidega õues helistamine, meilide lugemine või mistahes muu tegevus päris piinarikas. Olen isegi pidanud mõned põnevad kõned sõpradele tegema lühemad, kui olen tahtnud, sest "sorry, aga mu käsi külmub kohe ära".\nNutikindaid võib küll leida poodidest, aga võimalik on tavalistest kinnastest ise nutikas versioon õmmelda :)\nSeda võib teha nii ise kindaid kududes, kui ka olemasolevaid kindaid täiustades. Tähtis on meeles pidada, et näpuotstes tuleks kasutada niiti, mis sisaldaks metalli. Puutetundlik ekraan reageerib siis, kui seda puudutab midagi, mis juhib elektrit.\nPisikese artikli antud teemal leiab siit>>\nArtiklis on ka video, kus näidatakse väga lihtsalt, et nutikal kindal ei ole vaja, et metalliniidiga oleks õmmeldud kogu näpuots, vaid piisab vaid üsna pisikest alast. Nii ei pea ilusat kinnast esteetiliselt rikkuma teist värvi sõrmeotstega. Ja tegelikult saab pisut niiti sisse õmmelda ju ka käpikule :)\nNutikindad Reviewed by Kai on 10:54 Rating: 5\nTags : kindad nutitelefon talv\n2015 teeme ise!\nSel aastal tegime ise!


Jamila henna BAQ 100 g @ Hennaserai\nEsileht » Jamila henna BAQ 100 g\nJamila henna teeb Su juuksed tugevaks, läikivaks, säravaks ja terveks. Katab hästi ka halli, ei kulu maha ega luitu. Jamila on puhas ja väga kõrge värvisisaldusega henna, mida võib kasutada keemiliselt töödeldud juustel. BAQ – body art quality - tähendab, et see on väga puhas ja hästi läbi sõelutud hennapulber. Peenest pulbrist tehtud pastat on kerge pähe kanda ning selle väljaloputamine ei ole probleem ka pikkadest juustest. Korralikult segatud ning ainult 4-6 tundi nahal hoitud Jamila annab nahale 2-3 nädalat kestva tooni!\nHennamaalinguteks: Sega pulber korralikult sidrunimahlaga kartulipudru-paksuseks massiks, kata nõu pealt kilega ning lase pastal 12 tundi toasoojas seista. Lisa juurde natuke suhkrut, sega korralikult ja lisa natuke vedelikku, et pasta oleks jogurtipaksune. Lase pastal veel 8-12 tundi seista ning sega uuesti korralikult läbi, et viimasedki tükid välja saaks - ja ongi kasutamisvalmis. Kanna nahale kas tiku, koonuse või J-pudeliga. Pasta on peene tekstuuriga, siidine ning sellega on väga mugav ja meeldiv tööd teha. Hoia pastat nahal kuni kuivamise ja mahapudenemiseni. Kaitse värsket hennamaalingut vee ja seebi eest 48 tunni jooksul.\nKoonusekolmnurgad, 10 tk


Adventistide Kogudus - Elu ja perekond\nJanne Kütimaa: Liblikalend – kõrgele, kaugele...\nTavaline troll ühel täiesti tavalisel päeval. Olin teel tööle keset hommikust liiklusrägastikku. Istusin ja vaatasin aknast välja, omi mõtteid mõlgutades. Äkitselt haaras mu tähelepanu aknaklaasil väl...\nIvo Käsk: Ma annan ennast Sulle\nKäesoleva aasta juunis esilinastunud filmis „Kõikvõimas Evan” („Evan Almighty”) selgitab „Jumal” Evani naisele oma tegutsemispõhimõtteid: „Kas ma võin sinult midagi küsida? Kui keegi palvetaks kannatl...\nMiks käia kirikus?\nOn päris tavaline, et kristlikus internaatkoolis käiva lapse vanemad muretsevad oma järeltulija vaimulikkuse pärast. Kuid mitte just sageli ei ole üks isa mures selle pärast, et tema tütar on liiga va...\nÕpeta meid palvetama\nÜks hämmastav lugu Forge’i oru lahingu ajal olid revolutsiooni juhtivad väeosad lahinguväljal kaevikutega ümbritsetult külmas ja näljas. Ühel päeval tõi lähedalelav farmer väeosadele hädavajalikku...\nMaria lapsed (mai)\nÜhel aprillikuu reedehommikul sõitsin Rakverest Tudulinna, et teha tutvust Tudulinna Lastekoduga. Kohale jõudes nägin armsat väikest maja ja olin natuke segaduses, sest arvasin, et tegemist peaks olem...\nKodu Tartu südalinnas (aprill)\nOo, milline nuku!” imetlevad mu kaastöötajad uksel seisva naise süles roosasse kombekasse pakitud titat, kes tihedalt ema haardesse surutult uduste silmadega imetlevaid tädisid uurib, käed-jalad laial...\nJanne Kütimaa: Eile, täna ja igavesti\nAja kulg on kui pikk tee. Keegi ei ole sammugi ees- ega tagapool, kui just see samm, mida parasjagu astub. Tihtilugu meenutatakse sammudes juba läbikäidud kilomeetreid kas siis tänulikkusega või hoopi...\nMida saaksime teha Pereabikeskuse heaks\nTeretulnud on järgmised asjad: ¤ kõiksugu lauamängud; ¤ joonistamiseks, käsitööks ja meisterdamiseks vajalikud asjad, alates tavalistest värvipaberitest ja liimist, ¤ pusled, ¤ meisterdamise m...\nHead lapsed (märts)\nSiia ei ole kunagi sattunud ühtegi halba last, ainult head lapsed. Igaühel on erinev taust ja erinev lugu, kuid mingil põhjusel on nad just siia jõudnud, need head lapsed. See siin on Pärnu Pereabikes...\nJanne Kütimaa: Tiivad kannavad\nLendamine ja lennukid on minu jaoks alati üks suur môistatus olnud. Nagu laevadki. Ôhk ja vesi kandmas suuri plekikolakaid ühest punktist teise. Lennukid liiguvad pealegi üpris suure kiirusega, märkam...\nMida saaksime teha Väikemõisa lastekodu heaks\nEsimese asjana mainib Väikemõisa Väikelastekodu direktor tugiperet. Kui keegi sooviks olla ühele-kahele lapsele tugipereks, oleks see parim, mis juhtuda saab. Tugipereks soovija peab minema kohaliku o...\nVäikemõisa kaisupesa (veebruar)\nViljandi külje all on üks vana mõisahoone, kus kallistatakse ja paitatakse ehk rohkem kui tavalistes kodudes. Väikemõisa Väikelastekodu juhataja Ilona Eesalu nimetab seda maja oma jutu sees asenduskod...\nMeie Aja aasta teema (jaanuar): Katkised lapsed\nViti asub Harjumaal Harku vallas, Tallinnast 17 kilomeetri kaugusel. Maja pika ajaloo jooksul on nähtud igasugu aegu ja tegijaid. Alates 1994. aastast tegutseb uhke ajalooga mõisas Vääna Noortekodu, m...\nKäesoleva aasta viimasel Adventistide Koguduste Eesti Liidu juhatuse koosolekul kinnitati ajakirja Meie Aeg 2007. aasta teemaks „Lapsed – Jumala kingitus”. „See teema hakkab iseloomustama järgmise...\nJanne Kütimaa: Igal asjal on oma aeg\nVäljas on kevad. Puudel ei ole veel hiirekõrvu. On aprilli viimane nädal. Linnud sebivad paigast paika, et endale võimalikult tore pesakene meisterdada. Poegadel peab ju ometi korralik kodu olema! Jõe...\nKus on noored pered?\nOleme abikaasa ameti tõttu (tervishoiu konsultant) käinud paljudes ühendriikide osariikides. Kuna meie viibimine nendes paikades on olnud lühiajaline, oleme külastanud erinevaid kogudusi nii suurtes l...\nAarne Kriisk: Valgus on hea!\nTaavet, kes väljendas end sageli kujundlikus keeles, räägib oma 57. psalmis koidu äratamisest laulu ja pillimänguga. Kujutlegem nüüd ette: kőikjal valitseb pimedus, sest idamaine öö on kői...\nPiiblitegelased SOS lastekülas\nKas teate, mis eristab kirikus käivaid lapsi kõikidest teistest? Mitte midagi. Mõned ainult elavad kirikule lähemal, teised kaugemal. Lapsed on lapsed ja Taevaisa silmis armsad. „Vaata, ma olen s...\nAdventperekonnad: lastekasvatuses peaks viimase võimaluseni füüsilisest karistamisest hoiduma\nAugusti esimesel nädalavahetusel Võru-Kubijal perelaagrit pidanud adventusklike perekonnad jõudsid lastekasvatuse teemal arutledes järeldusele, et karistamisel tuleb silmas pidada lapse arengut ja füü...


Lady Gaga laupäeval Tallinnas! - party.ee\nK, 22.aug.2012 17:09\nJuba sellel laupäeval, 25. augustil esineb Tallinna Lauluväljakul popmuusika staar Lady Gaga! Suurejooneline show leiab aset Lady Gaga uue maailmaturnee "The Born This Way Ball" raames.\nLady Gaga uue maailmaturnee show põhielemendiks on keskaegne loss oma vaatetornide, kõrgete seinte, keeruliste käikude ning paljude teiste arhitektuursete atribuutidega. Tänapäeval peetakse seda suurimaks lavakonstruktsiooniks maailmas, mis kunagi ühe turnee tarbeks ehitatud on.\nUmbes 15 meetri kõrgune ja üle 20 meetri lai loss koosneb viiest tasandist, mille vahel Lady Gaga ning tema saatebänd ja tantsijad show jooksul liiguvad ja esinevad. Lavakonstruktsiooni sees on ka viis lifti ja mitu liikuvat osa. Lava ees on 30-meetrine lavakeel, mis ümbritseb Monster Pit'i fänniala.\nJuba teisipäeval saabusid Tallinna Lauluväljakule esimesed rekkad, mis veavad Lady Gaga showks vajalikke lavakonstruktsioone. Kokku saabub Tallinnasse 65 suurt rekkat varustusega, mis hõlmab kogu show produktsiooni ja tagaruumide sisustust. Lava ülespanek kestab koos showks vajaliku heli- ja valgustehnika paigaldamisega viis päeva.\nTallinna show raames kannab Lady Gaga maailmatuntud moemajade poolt valmistatud kostüüme - oma panuse "The Born This Way Ball" kostüümide valmimisele on andnud sellised kuulsad moemajad nagu Giorgio Armani, Versace ja Moschino.\n"Minu jaoks on alati pakkunud suurt rõõmu Lady Gaga'ga koostööd teha," kommenteeris Armani. "Imetlen tema oskust siduda moodi enda suurejooneliste lavashowdega. Võib julgelt öelda, et Lady Gaga on sündinud mitmekülgsete annetega artistiks." Kostüüme luues eksperimenteeris Giorgio Armani kunstküünte, lateksi, läbipaistvate trikoode ning tulnukaid imiteeriva disainiga.\nDonatella Versace arvamusel on Lady Gaga tänapäeva kõige revolutsioonilisem ja inspireerivam artist. "Ta on olevik ja tulevik. Ta on kartmatu ja väljakutsuv. Ma ei jõua ära oodata inimeste üllatunud nägusid, kui toome nende ette kõige selle, mille koos kokku oleme pannud!" lisas moekunstnik.\nTallinna Lauluväljak avab sellel laupäeval, 25. augustil väravad kell 17.00. Publikule on avatud Mere, Oru ja Lasnamäe väravad. Kontserdiprogramm algab 18.30. Erikülalistena astuvad lavale Briti glämmroki ansambel The Darkness ja DJ Lady Starlight.\nLady Gaga kontsert toob liiklusmuudatusi! Külastajaid palutakse kontserdile tulla ühistranspordiga või jala. Parkimine Tallinna Lauluväljaku ümbruses on raskendatud. Külastajatel palutakse pöörata tähelepanu ka ürituse ohutuse tagamise nõuetele.\nPiletid on müügil Ticketpro internetipoes ja kõigis Ticketpro müügipunktides ning Statoili teenindusjaamades üle Eesti.


oi | Mallu jaburdab\nsaladus 4. veebr. 2013 kommentaari 3\nTahaks oma blogist kõik negatiivse hala ära kustutada ja keskenduda pigem õnnelik olemisele. Selles tundub olevat midagi ääretult…võimatut? KES on tänapäeval veel õnnelik, ah?\nAga mina tahaks.\nEsiteks, kuna eilse ja tänase peale olen ma kokku pissinud kolme pulga peale, mis kõik mulle teatasid, et mu sees on tulnukas. No tegelikult ei ilmunud testidele vilkuv kiri “you have an alien inside of you!”, aga no saate aru küll, eks. Ja teiseks.. No ma arvan, et tegelikult piisab esimesestki.\nJa ma tahaks olla megaõnnelik. Ma juba olen tegelikult, mingis mõttes, aga mulle tundub, et on ääretult vale olla õnnelik. Et samal ajal, kui ma võiks olukorrast leida 3744 asja, mis võiksid olla paremad, siis ma tahaksin olla rahul sellega, mis on. Aga ma ei tea, kas ma oskan.\nPluss ma tahaks IGA ASJA PEALE NUTTA. Ma oleksin võinud võtta seda vihjena, kui ma üks hommik pisara poetasin, et Kurg, keeleotsakene suust väljas, mul kaisus magas. Või siis, kui ma vaatasin umbes minutipikkust lõiku meeleheitel koduperenaistest, kus Lynette ja Tom ära leppisid ja reaalselt RÖÖKISIN nutta. Aga see selleks. Ma tahan olla õnnelik ja nutta.\nMingi osa minust tahaks, et see seik oleks ainult minu oma. Siis ma ei peaks tundma seda hirmsat süüd, mis minu rõõmu kuidagi tappa tahab. Mitte, et K. üldse kuidagi öelnud oleks, et ma peaksin ennast süüdi tundma, aga ma teadsin, et see ei olnud ju nii mõeldud. Ja see, et MINA nüüd ütlen, et tavai, mis minu sees, see minu oma, siis teen nagu mina selle valiku. Ja K, tahab ta siis või mitte, peab sellega kaasa tulema ja leppima.\nEks ta ju tegelikult ei PEA, aga kuna ta on selline, nagu ta on, siis ta teeb seda. Ja ma kardan, et ta leiab end umbes aasta pärast olukorrast, kus ta salamisi vihkab mind ja mu tulnukat, selle eest, et ta ei saa enam teha “neid haigeid ja lahedaid asju, kuhu lapsi kaasa võtta ei saa”. (Jah, see kõlab nagu jutt käiks 6 päevasest sado-maso festivalist).\nJa äkki mu laps on mega douchebag? Äkki on ta lihtsalt kole? Äkki tal POLE NÄGU, SEST MA EI SÖÖ JUBA EILSEST FOOLHAPET?! Äkki ma leian end ühel hetkel ihuüksinda? Äkki mu ema raiub mu jalad maha, kui ma talle olukorrast räägin (ok, ma tean, et seda ei juhtu, see oleks üsna imelik). Äkki ma lähen megapaksuks? Äkki ma olen siis surmani paks ja rõve ja no loomulikult üksik, kes sellist ikka tahaks (lisa sinna juurde veel, et lapsega ka). Äkki ma ei olegi rase ja kolm testi valetavad mulle näkku? Äkki ma ei kasva kunagi suureks? Äkki Joosep tapab mu lapse ära? Äkki on K. juba praegu Kuubale põgenenud, sest ta ei võta mu kõnet vastu ja..\nOk, ma juba jälle tihun nutta. Ma jätan selle õnnelikuks olemise homseks.\nPildist nii palju, et ma otsisin sellist sobivat pilti ja vaatasin seda ja mõtlesin, et see vist ei ole rasedatele inimestele sobiv huumor. OH GOD, ma ei kasva kunagi suureks.\nNiiet see pilt on siin ainult, et teile näidata, et ma ei valiks viisaka rasedana inimesena sellist pilti :)\nEDIT: Nüüd, miljon aastat hiljem, või siis paar kuud, on üsna imelik näha, kui paanikas ma olin :D\n← i’m thinking i was wrong\n3 thoughts on “oi”\nAndra 24. sept. 2013, 12:40 p.l. Reply\nSu paanika tundub nii pisuke kuidagi minu omaga võrreldes. :D Ma leidsin selle kolme sekundi jooksul, mil see pagana kriipsuke sinna pulgale ilmus, umbes 3247298642764204 MIKS ma ei saaks/tohiks praegu rasedaks jääda. Ja siis nutsin.\nJa siis võtsin oma väga väriseva südame rindu ja ütlesin Keiole. Kes muidugi ei saanud aru, miks ma nutan, sest see on ju superlahe!\nMallukas 24. sept. 2013, 12:47 p.l. Reply\nEks ta oli ikka SITAKS suur, aga ma ikka rohkem olin nagu õnnelik kah :D\nP 25. sept. 2013, 10:44 e.l. Reply\nOooh, kui mina teada sain, siis ulgusin wc-s 10 minti, siis saatsin elukaaslasele sõnumi ja siis ulgusin veel paar tundi, siis vahetasin riided, sõin ja ulgusin veel mitu tundi, siis tuli ema koju .. siis ma enam ei ulgunud ja siis kui mees koju tuli, siis lihtsalt istusime, et mis nüüd saab. (Ja me oleme juba ikka mitu aastat koos olnud, et see oli tegelikult asjade normaalne kulg) Ja siis me lihtsalt olimegi, läksin reedel oma ülikooli lõpetamisele, õhtul oli pidu, mul oli terve õhtu üks ja sama shampaklaas käes, noh nii pettuseks. Panin arstile aja ja vot kui seal ära käisin ja UH nägin, siis ulgusin veel oma pool tundi, aga siis juba õnnest! Ja siis mingil hetkel rääkisin lõpuks oma emale, kes pidi õnnest hulluks minema.. veidi probleeme oli papsiga, aga nüüd võin öelda, et ta on maailma parim vanaisa ever. Mu laps lihtsalt ongi nii tema laps, isegi täitsa beebina, kui tal oli kõht tühi, siis vanaisa kaisus jäi ikkagi magama. Ja nüüd olen ma nii ÕNNELIK, sest ei kujutaks elu ilma selle vahva tegelaseta ettegi.\nJa nüüd mul mees ütles lapsele: “oleks ma varem teadnud, et sa nii lahe oled, ma oleks su juba varem valmis teinud” :D


KRÄSUS JUUKSED, KUIV PEANAHK MUSSOONI AJAL? SEE DIY AYURVEDA JUUKSEÕLI ON KÕIK, MIDA VAJATE - ELUSTIIL\nkõrged kitsad igihaljad puud, tsoon 6\nviie kroonlehega valge lillepuu\nKui rumalad mehed võivad olla? Surmav!\nKas narkootikumid võivad takistada pedofiilidel kuritegusid toime panemast?\nKas emotsionaalne üleujutus rikub teie suhteid?\nMuutuste esilekutsujad: võimsad naised, kes tõid India interjööris sisse uue tervishoiuteenuste laine\nViis tätoveeringut, mida peaksite vältima\nKuulsuste toitumisnõustaja Rujuta Diwekar, kes jagab sotsiaalmeedias tervisenäpunäiteid, soovitas hiljuti mussoonihooajal ise teha juukseõli.\nKasutage omatehtud Ayurveda õli oma juukseprobleemide raviks. (Allikas: getty images/file)\nJuukseprobleemid on mussoonihooajal tavalised, alates kräsus juustest kuni kuiva peanaha ja lõhenenud otsteni. Kui otsite lahendust, võite uue juuksetoote proovimise asemel alati loota omatehtud vahendile.\nKuulsuste toitumisspetsialist Rujuta Diwekar, kes jagab pidevalt sotsiaalmeedias tervisenõuandeid, soovitas hiljuti ise teha juukseõli, mis võib teie juukseprobleeme ravida. Kui sajab vihma, siis enamikul meist on üks või hullem kõik tingimused. Šampoonifirmad teevad isegi spetsiaalseid reklaame, et meelitada meid oma tooteid ostma. Aga chill, emake loodus on selle kraami meie jaoks juba ära sorteerinud, kirjutas ta Instagramis.\ntaimed ilma akendeta vannitubade jaoks\nDiwekar soovitas teha juukseõli, milles on vala (vetiveri või khus juured), goonja seemned (rosaariumihernes) ja tulsi koos selle seemnetega. Kõik need koostisosad on juustele kasulikud ja neid kasutatakse Ayurveda ravimites.\nOma antibakteriaalsete omadustega vetiver on teadaolevalt juukseid noorendav. See parandab juuksefolliikulite vereringet ja hoiab ära ka peanaha infektsioonid, vahendab nutmeds.com. Roosipärja hernes seevastu hoiab ära juuste väljalangemise, mainib easyayurveda.com. Tulsi vähendab ka juuste väljalangemist, parandades vereringet, ravib kõõma ja sügelevat peanahka ning lisab juustele niiskust, vahendab athayurdhamah.com.\nPostitust jagas Rujuta Diwekar (@rujuta.diwekar)\nSiit saate teada, kuidas õli valmistada:\n*Võta laia põhjaga klaaspudel.\n*Pange 2-3 vala juurt, 1-2 tulsi, 1-2 goonja seemet ja pange need pudelisse.\n*Vala pudelisse kookos- või sinepiõli ja jäta 48 tunniks ürtide sisse imbuma.\n*Jäta õli üleöö mõjuma ja pese läbi. Palsamit pole vaja.\n*Kuivatamiseks kasutage ilma, mitte puhurit.\nvahajas lehtedega taim roosade õitega\nDiwekar lisas, et see DIY juukseõli võib lahendada ka juuste väljalangemise probleeme. Niisiis, kuidas oleks seda proovida?\nHip -hop on tugev jõud ja see muudab maailma, ütleb räppar Raja Kumari


Vabadussõja mälestusmärk Rakveres | Taastatud sammas 1992 -\nEsimene sammas 1925 - 1940\nAjutine sammas 1942\nTaastatud sammas 1992 -\nFotod mälestussamba taasavamisest\nAusamba taastamise ideega tuli välja Peep Kärp, hilisem Rakvere „Memento“ eestvedajaid, juba 28. juulil 1988.\nJärgmise aasta augustis kutsus linnapea Tiit Kullerkupp kokku muuseumi, Rahvarinde, Muinsuskaitse Seltsi ja „Memento“ esindajad, et arutada ausamba taastamise küsimust. Otsustati, et kõigepealt tuleks mälestusmärgi asukoht tähistada kivi või plaadiga, teiseks taastada samba alus selle esialgsel kujul, kolmandaks – püstitada uus ausammas. „Memento“\nRakvere Ühingu ja Lääne-Virumaa ühisüritusena asetati ausamba endisesse asukohta mälestuskivi tekstiga: SIIN ASUS / 1925-1940 / VABADUSSÕJAS / LANGENUTE / MÄLESTUSSAMMAS“. Mälestuskivi avati 24. veebruaril 1990. Avasõnad lausus ja pühitses EELK Viru-Jaagupi kirikuõpetaja Madis Oviir. Kõnelesid Rahvarinde juht Edgar Savisaar, maavanem Lembit Kaljuvee ja maakonna volikogu esimehe asetäitja Jüri Peinar.\nPärast seda vaieldi pikalt ajakirjanduses, kas taastada A. Adamsoni skulptuur või teha päris uus. Lõpuks paluti Viru Sõna lugejail oma arvamust avaldada – selleks trükiti ära talong kolme valikuvariandiga. Tulemuseks oli: taastada endisel kujul ja endisesse paika! 2. juulil 1990 võttis Rakvere Linna Rahvasaadikute Nõukogude Täitevkomitee vastu otsuse „...taastada Vabadussõja ausammas Rakveres...“ Loodi vabadussõja ausamba taastamise toimkond järgmises koosseisus: Tiit Kullerkupp – linnapea, P. Kärp – „Memento“ esindaja, Jüri Peinar – ajalehe „Viru Sõna“ peatoimetaja, Kalev Uduve – linna kunstnik ja Riina Rillo – linna kultuurinõunik. Annetuste jaoks avati pangas arve. Esimene annetaja oli Õitsengu kolhoos 5000 rublaga. Samba pronksfiguuride taastamise hinnaks kalkuleeriti siis 115 000 rubla. Töö anti kujur Lembit Palmile ja arhitekt Kuno Raudele, Virumaalt pärit meestele.\n15.novembril kaevati lahti ausamba vundament. Aasta lõpuks taastati ausamba peamised mõõtmed. K. Raude koostas mälestussamba taga asuva pargi ja samba lähema ümbruse uudse lahenduse projekti. Pargi elektrivarustuse tööjoonised tegi insener E. Tõnuvere. 4. mail 1991 avaldati Viru Sõnas L. Palmi modelleeritud skulptuuride foto. Ehitajale anti üle ausamba aluse tööjoonised. Müügile jõudsid Vabadussõja ausamba kujutisega meenekaardid hinnaga 5 rubla. Sügisel kaevati välja maa-alune vundament ja tugevdati see betoonvaluga. 5.märtsil 1992 tunnistas Monumentaal-dekoratiivkunsti Riiklik Ekspertiisikomisjon valminud bareljeefi kavandi heaks ja 14.aprillil monumendi rekonstruktsiooni õnnestunuks. Maikuuks oli inflatsioon tõstnud hinnad lakke. ARS-Monumentaal hindas oma pronksivaluks minevaid kulutusi ligi 950 000 ja samba aluse tegija AS Uus Ehitus ligi 500 000 rublale. Annetustest oli laekunud selleks ajaks umbes 90 000 rubla ja 80 000 juba ka kulutatud. Suvel valati skulptuurid pronksi. Aluse konstruktiivse lahenduse autoriks sai insener G. Lipstok. Arhitektuuriliste-ehituslike ja konstruktiivsete jooniste alusel koostas Asi Uus Ehitus insener Arvo Tuuling mälestussamba aluse valamiseks vajalike üksikplokkide rakiste joonised. Tema juhatas ka aluse valmimistöid. Alus valmis pooleteise kuuga juuni lõpuks. 25. augustil tõsteti skulptuurid alusele.\nMälestussamba pidulik taasavamine toimus 30. augustil 1992. Avasõnad lausus linnapea Tiit Kullerkupp. Katte eemaldasid sambalt P. Kärp, Ülemnõukogu esimees Arnold Rüütel ja T. Kullerkupp. Pühitsesid EELK Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja Enn Kivinurm ja apostliku õigeusu preester isa Gennadi. Kõnelesid A. Rüütel, Lääne-Viru maavanem Ants Leemets, kultuurinõunik Aivo Nappa, Vabadussõja veteran Aleksander Valdman, kirjanik Kalju Saaber, Ülemnõukogu saadik E. Savisaar jt. Muusikalise osa eest hoolitsesid Virumaa Poistekoor, segakoor Solare ja Tootmiskoondise Rakvere pasunakoor. Samba juures seisid auvalves kaitseliitlased. Ausambamäele oli kogunenud ligi 10 000 virulast.\nSammas on taastatud koopiana. Pronksbareljeefist allpool on kinnitatud sambale pronksivalutükk originaalskulptuurist, millel on tekst „Prof. ADAMSON 1925 PISTOIA“. Lisaks on sambal pronkstahvel aastaarvudega 1918 ja 1920 ning nende vahel vabadusristi kujutis. Järgneb tekst: „AVATUD 30.08.1925. / SKULPTOR A.ADAMSON / ARHITEKT F.ADOFF / PURUSTATUD 1940 / TAASTATUD 30.08.1992 / SKULPTOR L. PALM / ARHITEKT K.RAUDE“.\n23.juunil 1999 avati mälestussamba paremal küljel hallist graniidist mälestustahvel tekstiga: „ENSIMMÄINEN SUOMALAINEN VAPAAJOUKKO / TAISTELI POHJOISRINTAMALLA 1919. VIRU RINDEL“, järgneb 31 nime ja „RAKVERE 23.VI 1999 / NUMERON KUNTA / LAPUAN KAUPUNKI / SUOMEN OPETUSMINISTERIO / LAPUAN SUOMI-VIRO SEURA“.\nLääne-Virumaa Keskraamatukogu 2012


Uued korterid tungivad peale | Uus Maa Pluss\nSellelt aastalt oodati palju. Mõni ennustas buumi, teine kartis euro poolt põhjustatud seisakut. Tegelikult möödus esimene poolaasta rahulikult, sest üleüldine majanduselu ei anna põhjuseid ei suureks tõusuks ega kolisevaks languseks. Positiivsust lisab aga arenev uusarendustegevus, eriti just korteriturul.\nKäesoleva aasta esimeses pooles teostati 14 749 kinnisvara ostu-müügitehingut, mis on 2,2% enam kui mullu samal ajal. Tehingute rahaline väärtus oli kokku 720,5 miljonit eurot, mis on 31% enam kui möödunud aasta samal perioodil.\nKortereid müüdi käesoleva aasta esimeses pooles 5813, keskmiseks mediaanhinnaks kujunes 658 eurot ruutmeetri eest. Mullu samal ajal olid vastavad arvud 6049 ja 628. Seega, hoolimata kergest tehingute arvu langusest, on keskmine hind kerkinud.\nSuurenenud tehinguväärtuste taga on mitmeid põhjuseid: loomulik hinnatõus, kallimate objektide osakaalu suurenemine, aga ka taaselustunud uusarenduste, eriti just korterelamute, rajamine, mis on ostjaskonna seas populaarseks osutunud.\nUus tase uusarendustes\nMöödunud poolaastal oli kinnisvaraturgu analüüsides põhjust rääkida üha aktiivsemaks muutuvast uusarendusprojektide sektorist. Kuigi uute korterelamute ehitamine algas juba möödunud aastal, hakkasid nad turul mõju avaldama eelmise aasta teises pooles ja sel aastal.\nUusarendused on heaks indikaatoriks, vaatlemaks, kuidas kinnisvaraturul läheb. Nende suhteline rohkus näitab, et arendajate ootused ostjaskonna suhtes on kõrged. Praegune küllalt aktiivne uute korterite ostmine aga näitab, et pakutav on ostjale meeltmööda ning selle nimel ollakse valmis laenu võtma ja igapäevakulutustes piire seadma.\nKui buumiaja lõpu poole hakati üha häälekamalt rääkima sellest, et uued korterid võiksid enam vastata inimeste tegelikele ootustele, siis nüüdsed arendused on selles suunas mitu suurt sammu edasi astunud.\nOstjad nõuavad kvaliteeti ja terviklikku elukeskkonda. Arendajad on seda mõistnud ning elamuehitus ei piirdu enam betoonkasti rajamise ning selle jaotamisega korteriteks.\nPiisava arvu parkimiskohtade, mänguväljaku, loogilise korteriplaneeringu, haljastuse ning üha enam ka energiamärgise olemasolu (mis on pea kaks aastat juba uute majade puhul kohustuslik olnud) puhul on inimesed nõus ostma ja vaadates uusarenduste müügistatistikat, seda ka tehakse.\nArendustegevus liigub südalinnast välja\nPärast kinnisvaraturu langust sai arendustegevus hoo sisse Tallinna kesklinnas, kus alustati mitmete projektidega, mis olid kriisi saabudes seisma pandud.\nNeist projektidest on hästi läinud näiteks kortermajades Tatari, Kaupmehe, Köleri ja Ravi tänaval, kus ostjaskonnast enamiku ei moodusta mitte kinnisvara jahtivad välisinvestorid, vaid kohalikud Eesti inimesed.\nLisaks on juba ehitamisel või detailplaneeringu kehtestamisjärgsel ettevalmistamisel kortermajad Tartu maanteel, Raua ja Veerenni tänaval ning mitmed renoveerimisprojektid, näiteks arhitekt Burmani poolt kavandatud hoone Raua ja Kreutzwaldi tänava nurgal. Kuuldavasti plaanitakse elu sisse puhuda ka kaksiktornide projektile Kentmanni tänaval.\nÜha enam on uusi elamuid kerkimas aga südalinnast eemal. Mainimist väärivad mahukamad hooned Meeliku, Vihuri ja Uuslinna tänaval. Jätkatakse Mäepealse ja Sipelgapesa arenduste väljaehitamist, rääkimata lugematul hulgal väiksematest kortermajadest üle linna – Kalamajas, Kristiines, Lasnamäel ning loomulikult ka kesklinnas.\nVäljaspool pealinna pole arendustegevus buumi ajaga võrreldavat hoogu sisse saanud. Uusi maju kerkib Harjumaal Viimsis ja Rae vallas. Samuti ka Pärnus ja Tartus, kus ehitatakse uusi, aga renoveeritakse ka ajaloolisi hooneid.\nUute projektide broneerimis- ja müügilepingute statistika kohaselt läheb enamikul “uutel tulijatel” hästi. Kui kvaliteedist ja asukohast tulenev hind on õige, broneeritakse hulk kortereid juba projekteerimise staadiumis. Ostudeni jõutakse tihti siis, kui hoone on alles ehitusjärgus.\nPopulaarseimad on endiselt kahetoalised korterid, kuid eelkõige just kallima hinnaklassi projektides ostetakse esimesena ära ka suured, nelja- ja enamatoalised korterid.\nOstjatepoolsed nõuded uutele elamispindadele on aina karmimad ja arendajad peavad sellega arvestama. Kuna praegu on olemas nõudlus uute pindade järele, kuid pole buumi, siis on selge, et kõik mittekvaliteetne jääb müümata.\nSiiski on uusarendustele senini olemas soodne alternatiiv vanemas elamus asuva täielikult renoveeritud korteri näol. Ja kuigi mõned spetsialistid on paneelmajadele ennustanud kadu, pole sellist tulevikku veel niipea kindlasti näha. Seetõttu ei ole ka uut ehitusbuumi tulekul, sest lisaks soodsa tüüpkorteri olemasolule takistab selle teket ka ostjaskonna ebakindel majanduslik olukord.\nHetke olulisemad pakkumisel olevad arendusprojektid Tallinnas\nAruheina tee 3 ja 5\nKodukolde müügis etapid\nLutheri uus maja\n*Seisuga juuli lõpp 2011