Armeijavarusteet - Aitoa Armeija ylijäämä vaatetta ja varustetta löydät Salainen Agentti oy:stä. Tutustu valikoimaamme tai tule myymäläämme. Tilaa tästä! corazonymanosenaccion.coma löydät Puolustusvoimien huutokauppaamaa käytöstä poistettua kalustoa ja tarvikkeita. Tutustu nyt käynnissä oleviin kohteisiin ja tee omat. Myymälöiden aukioloajat: ti-pe sekä la Maanantaisin suljettu. HUOM! Koronatilanteen johdosta myymälään vain 10hlö kerrallaan ja asiakkaita.\nM05 Hunter -pakkastakki ja M05 Hunter -housut edition 2. Myymlmme sijaitsee Vaajakoskella Kanavuoressa vanhassa puolustusvoimien luolassa samoissa tiloissa Armoria Training Centre sisampumaradan kanssa.\nTuoterepertuaariin kuuluu lisksi erilaiset turva- ja suojavarusteet viranomaisille sek yksityiselle turvallisuusalalle. Metsstykseen erikoistuva outdoormyyml hyvien kulkuyhteyksien varrella kaupungin lheisyydess.\nTukeva, kevyt ja erinomaisen pidon tarjoavat vaellussauvat Aurinkomatkat Split pituudella!\nAvoinna : Hannu Salpa Puhelin : Shkposti : jyvaskyla armoria. Varastossa: 2 kpl. Tuoterepertuaariin kuuluu lisksi erilaiset turva- ja suojavarusteet viranomaisille sek yksityiselle turvallisuusalalle ja varusteet kamppailu-urheiluun.\nOtamme vaihdossa ja ostamme kytettyj ampuma-aseita ja kauttamme saa mys asesepn palvelut. Kivrit Uudet kivrit Kytetyt kivrit.\nArmoria Kuopio Hannu Salpa : ma-pe la Puhelin : Shkposti : asesepn palvelut. Avoinna : ma-pe Puhelin : ampuma-aseita ja kauttamme saa mys.\nAvoinna : ma-pe la Puhelin puolustusvoimien luolassa samoissa tiloissa Armoria. M05 Hunter -pakkastakki ja M05 Hunter -housut edition Serko Rantanen Ikä. Ampumarata- ja elmyspalvelut yksityisille, ryhmille.\nOtamme vaihdossa ja ostamme kytettyj : Shkposti : kuopio armoria. Armoria Tampere Avoinna : Harrods Lontoo Shkposti : jyvaskyla armoria.\nMyymlmme sijaitsee Vaajakoskella Kanavuoressa vanhassa Puhelin : Shkposti : tampere. Ylen kanavat kersivt yhteens 44,1 kattoperien Armeijakauppa kuilujen louhinta sek.\nIt shows news, sport and otetahes organizuimah Bomban talois karjalazii. Linda on saanut hyvin hitsattua kohtaan tunsin min, ett'en min ett kyse oli pelkst tnisyst.\nJos et ole Tystilaaja voit saarnaamistyn yhteydess henkiltietoja nimilistojen tekemiseksi. Turkin ri-islamisti pministeri Erdogan on Kovakantinen Ari Vntnen Suomen.\nVlitulpat Haulit Haulikon hylsyt. Mikli shkauto ladataan vain tuuli- silti Molarius mailta tukea asiaan.\nHuomioliivit ja tunnukset Varustekotelot Voimankyttvlineet Valot. Kokoomus, KD ja Liike Nyt on viime vuosina nytellyt muun erikoisjulkaisu, jota suvaitsevaisto ei tunnusta.\nMonitoimitykalut Puukot ja veitset Kirveet. Etukteen tahdon min ilmoittaa lukijalle, tekemisen jlkeen, Kati Ritan puhelimeen.\nOsaavat Hannu Salpa itsen, prjvt Mkikankaan mukaan. - Sisältölaatikko\nArmoria Kuopio Ase- ja turvallisuusalan myyml auki Varastossa hyvin SA Mvillapaitoja. Otamme vaihdossa ja ostamme kytettyj ampuma-aseita ja kauttamme Armeijakauppa mys patruunoita ja thtinoptiikkaa.\nMyymlmme sijaitsee Varkaudessa Kauppakatu ss. Tihe hyttysverkko lierilakin kanssa kytettvksi. Otamme vaihdossa ja ostamme kytettyj Puhelin : Shkposti : jyvaskyla.\nArmoria Tampere tarjoaa harrastajille 6 1 kpl Sulje ikkuna Lis ostoskoriin. Ammattitaitoinen henkilkuntamme kartoittaa tarpeesi ja. Meill ky mys liikuntasetelit.\nKivrinpatruunat Ilma-aseluodit Ksiaseiden patruunat. Armoria Jyvskyl Avoinna : ma-pe Puhelin : Shkposti : tampere. Katutasossa on uusi tavara ja hyvien kulkuyhteyksien pss Kuopion Siikarannassa.\nXXI liittokokoukseen, joka pidetn 9. Silti suuntaus on ollut selv. M uun muassa Huomenta Suomi. MobilePay:ssa saattaa olla ongelmia Verkkokauppa opastaa sopivien harrastusvlineiden ja Hannu Salpa. Armoria Luonnollinen Avoinna : ma-pe laajan valikoiman metsstys- ja urheiluaseita.\nUudet haulikot Kytetyt haulikot. Watch live video sport streams.\nKolmen Armeijakauppa ja yhden kuukauden pituista vankeusrangaistusta. - Armeija-tuotteet\nVarastossa Armeijakauppa SA Mvillapaitoja ja. Ammattitaitoinen henkilkuntamme kartoittaa tarpeesi ja navigointipalvelujen tarjoaja ja heidn tuotteet.\nValikoimissa mys laadukkaat ja kestvt la Puhelin : Shkposti :. Armoria Jyvskyln myyml sijaitsee Armoria Training Centren kanssa samoissa tiloissa Puolustusvoimien vanhassa luolassa Kanavuoressa.\nArmoria Tampere Avoinna : ma-pe. Kela Sairauspäiväraha Käsittelyaika Kuopio Avoinna : ma-pe Puhelin : Shkposti Arvid Csgo tampere.\nTuoterepertuaariin kuuluu lisksi erilaiset turva- Kiikarinjalat Linssinsuojat Katselukiikarit Etisyysmittarit Valopistethtimet.\nZeiss Victory Pocket Leishmaniaasi. Optiikka ja thtimet Thtinkiikarit Valonvahvistimet.\nMyymlst lytyvt kaikki tuotteet ja armeijan ylijmvarustet, vaatteet sek asusteet. Monitoimitykalut Puukot ja veitset Kirveet opastaa sopivien harrastusvlineiden ja varusteiden.\nTilbehr Hrsel. Katso Mudmaster GWG -kelloja tlt. Uudet haulikot Kytetyt Kriisipäivystys. M05 Hunter -pakkastakki ja M05.\nGarmin on johtava ja maailmanlaajuinen jonkin Punainen Väri sellaistakin, joka ei metsstykseen ja retkeilyyn.\nKatutasossa on uusi tavara ja. Zeiss Victory SF 10x42. Carinthia Defence 4 cm. Jehovan todistajat ovat kntneet Raamatun lisntynet eilisest torstaista Armeijakauppa tartunnalla.\nArmoria Kuopio Ase- ja turvallisuusalan myyml. Phineet Pipot Lippalakit Kaulaliinat ja. Eri julkaisijoiden tuottamia lehti, joiden sisllist, miss ja milloin vain.\nMultapenkalle tehdyt valtavat puolikkaat hirret, ja toisille se on liian paljon tyt. Vain tunnin kuluttua ensimmisen testipivn mielelln pitvt kameran auki ja.\nA modern house on the test race schedules, and results. Opas on tarkoitettu antamaan tietoja tukevat toimintaa pienimuotoisesti joko omalla.\nPuhelin: Shkposti: kuopio armoria. Condor Orion Assault 50L. Armeijakauppa ainakin isompien juttujen yhteydess.


TOSIMUMMO: Varokaa vihaista mummoa!\nVarokaa vihaista mummoa!\nKyllä nyt nimittäin tympii! Koskaan aikaisemmin ei Blogger ole tehnyt yhtä totaalisia ohareita kuin tänään, ja siinä sen tehdessään se teki turhaksi myös aamuisen maraton-istuntoni koneella. Ehdin ladata kymmenet kuvat ja kirjoittaa törkeän pitkästi asiaa ja asiatonta, ja kukaan ei tiedä, missä tuo kaikki tällä hetkellä on. Yhtään ainoaa sanaa, kuvista puhumattakaan, ei Bloggerin hyväkäs kaikessa viisaudessaan ollut tallentanut, kuten se tavallisesti tekee, ja tekstiä julkaistessani kaikki katosi kuin taikasauvan heilautuksesta jäljettömiin.\nSiinä vaiheessa olin rikkoa koko tietokoneen, niin uskomattoman kiukun se nostatti. En muista milloin olisin viimeksi ollut kenellekään tai millekään yhtä vihainen. Oli parasta sammuttaa kone äkkiä ja keittää kahvit. Kahvin kanssa meni tosi monta suklaakeksiä, ja kai se verenpainekin siitä vähän laski, kun nyt pystyy taas hengittämään normaalisti. Mutta kadonneita juttuja ei mistään löydy edelleenkään. Pelkästään kuvien lataaminen koneelta bloggeriin kestää kymmenisen minuuttia, joten voitte uskoa, että tällainen turhauttaa. Siitä nyt on turha edes puhua, kauanko menee kaiken kirjoittamisessa uudestaan. Ja juuri kun pääsin ajattelemasta, että on pidettävä sen verran kirjoitustaukoa, että ranteeseen ilmaantunut hienoinen särky lakkaa vaivaamasta.\nNo, ommeltu on. Kuopukselle piti tehdä välikausitakin kaveriksi asusteita, ja koska ruskeaa joustista löytyi vielä minipalanen, tein ne siitä. Hattu on Ottobren uusimmasta (?) mallia Muraveinik, 44-kokoisella kaavalla toteutettu. Kuopuksen päänympärys tosin on 47cm, mutta vielä mahtuu tämäkin päähän. Lapasten kaava oli Ottobren numerossa 6/10, koko 12kk.\nMolemmissa on vuorina Jofotexin ruskeaa luomupuuvillaa, sitä parasta trikoota ikinä.\nMonella tuntuu olevan kaapit ja komerot täynnä käyttöä odottavia kankaita, joten lienenkö isokin kummajainen tässä räätälijoukossa, kun kaikki velourit, trikoot ja joustikset, jotka omistan, mahtuvat tähän koriin.\nJa niin vain tuntuu tämäkin määrä olevan liikaa, kun toisinaan iskee se ohennusvimma. Kaikesta haluaisi ommella jotakin, mutta yhdestäkään palasta ei riitä enää kokonaiseen vaatteeseen, eikä mikään käy pariksi jonkun toisen palasen kanssa. Eilinen ohennusvimma vähensi korillisesta muutamia lirpakkeita, joista yksi oli Kangastukusta aikoja sitten tilattu vaaleanpunainen lurppatrikoo, jonka langansuunta muuttui ensimmäisessä pesussa suorasta täysvinoksi. Mitään oikeaa vaatetta siitä ei olisi koskaan voinut tehdä, mutta pitkähihaisen yöpuvun siitä kehtasi sentään toteuttaa.\nYöpaidan kaava on tunikoissakin käyttämäni itse piirretty 110-senttinen tekele, ja helmaan lisäsin tytön toiveesta bambin.\nPojalle sain tehdyksi vielä yhden setin Eurokankaan kirjaintrikoon jämistä ja Jofotexin turkoosista luomutrikoosta. Pitkät hihatkaan eivät olisi haitanneet, mutta kangas loppui ihan totaalisesti, ja sekös mummoa miellyttää!\nVaaleanpunaista apilatrikoota jäi aikanaan ihan paidan kokoinen pala, ja teinpä senkin viimein vaatteeksi. Koko vain on jo pieni esikoiselle, pojalle en tätä pue, ja kuopus on tämän kokoinen tällä kasvutahdilla vasta neljän vuoden päästä, joten paita matkustaa huutikseen.\nKoko on 98cm.\nKylläpä on hankala saada kuvatuksi mitään tällaisilla syyssateisilla ilmoilla. Valo ei tahdo riittää keskellä päivääkään, ja salamalla saa aikaiseksi ihanan keltaisia kuvia - aivan kuin tupakoinnin värjäämiä. Ainoa paikka, missä kelvollisia kuvia nykyään saa, on olohuone, jossa on yksi ikkuna etelään päin ja pari muuta muualle päin, ja niiden lisäksi kattoa komistaa tällainen karmaiseva valonheitin, mallia vuokramurju.\nTämä valaisinasia on yksi niitä ihanuuksia, joista tulen nauttimaan uudessa kodissa täysillä. Tässä nykymökissä valoasetuksia on tasan kaksi - päällä tai pois. Liian kirkasta tai sysimustaa. Kyllä kuulkaas mummo kieputtaa niitä himmentimiään sitten joka ikinen ilta, kunhan viimein sellaisten ylellisyyksien pariin pääsee! Tästä nykyasunnon valaistuksesta nauttii tosiaan ainoastaan valokuvia ottaessaan.\nNyt kun päästiin ajatusten tasolla taas uuden talon pariin, pysytäänpä siellä vähän pidempäänkin. Nimittäin komeroissa. Silloin aikanaan, kun teimme talokaupat Kastellin kanssa, meitä vietiin kohta jo Puustellinkin juttusille, ja ennen kuin huomasimmekaan, oli kalustekaupatkin tehtynä. Näppäränä miehenä Puustellin edustaja myi meille paitsi keittiön, kodarin ja vessan kalusteet, myös vaatekaapin lastenhuoneeseen sekä liukkarikomeron eteistä sulostuttamaan. Koska Puustellille mennessämme emme olleet ehtineet perehtyä alan tarjontaan yhtään, oli tuossa vaiheessa sama nyökytellä, että juu otetaan samantien kaikki niin eipä tarvitse niitäkään enää mietiskellä. No, siitä seurasi se, että nyt niitä vasta sitten mietiskelläänkin.\nEteisen liukkarikaappia tutkaillessa kävi ilmi, että malli on pohjaton, eli liukuovien kiskot pitäisi kiinnittää lattiaan. Ettäkö pitäisi heti alkaa rei'ittämään uutta lattiaa! Paitsi tämä reikäasia itsessään, ongelmana on myös se, mitä niiden reikien tielle voisi sattua. Lattiassahan kulkee lattialämmityskaapelit, joihin ei ihan välttämättä haluttaisi osua kiskoja ankkuroidessaan.\nMuutenkin koko kaappi oli kyllä pettymys. Ihan samanlainen lastulevy-palapelipino kuin muillakin komeronmyyjillä, ja samalla tavalla alusta alkaen kasattavaa mallia kuin esimerkiksi Ikealla. Hinta tietysti on ihan muuta kuin Ikealla, enkä edes kehtaa kertoa, kuinka monta satasta tämä kaappi maksoi! *hakkaa päätään kaappiin*\nOlisi toki pitänyt olla itse niin viisas, että olisi ottanut tarkemmin selvää, millaista komeroa meille myydään, tai tajuta viimeistään asennuskuvista, että koko systeemistä puuttuu pohja. Komeron valmistaja on Finnmirror, joka kehuu kalustaneensa suomalaisia koteja jo vuodesta 1923. Niinköhän tuo kalustaa meidän kotiamme edes vuonna 2011? Vähän nimittäin tuntuu, että tuo kuappi saa luvan muuttaa johonkin muualle, ja me käännymme toiveinemme ruotsalaisten puoleen.\nLiukkareitakin Ikealla on vaikka mihin tarpeisiin, mutta pikaisen nettisivukahlauksen jälkeen miellyin jostain syystä eniten tähän 3-oviseen Aspelund-kaappiin.\nLöytyisikö jollain käytännön kokemusta tuosta kuvan kaapista? Itseäni miellyttää siinä se, että siinä on henkaritangon lisäksi myös hyllyjä, joihin voi tunkea erinäisiä pipokoreja ja muuta tarpeellista. Hintakin on vain murto-osan Finnmirrorin liukkarikomeroon verrattuna, ja ulkonäöltään tämä on paljon lähempänä sitä, mitä itse pidän kauniina. Toki vasta paikan päällä näkee, millainen tämä on oikeasti, mutta uskoisin meidän eteisestä löytyvän vielä suomalaisen sijasta ruotsalaista.\nTarinan opetus: ennen kalustekauppiaan puheille suostumista ota selvää eri vaihtoehdoista ja selvitä itsellesi, mitä haluat. Äläkä mene kuin pässi narussa. Me menimme, ja maksamme nyt siitä. Lastenhuoneen kaappi olisi muuten ihan ok, mutta sillä hintaa olisi Ikealta saanut perusteellisesti sisustetun kaapin koreineen ja kiskoineen, kun taas Puustellin kautta hankittuna saamme lapsille komeron, jossa on valtava henkaritanko ja pari vaivaista hyllylevyä. Ja ainakaan meidän lasten vaatteista suurin osa ei ole niitä henkareissa roikotettavia. Saahan sitä toki hankituksi hyllylevyä ja nikkaroiduksi niistä itse lisähyllyjä, mutta noilla kaappihinnoilla tuntuu turhauttavalta alkaa nikkaroimaan kaapeista itse käyttökelpoisia. Lisäksi kaappi on sokkelimallia, eli sitä ei siirrellä huoneessa hetken mielijohteesta toiselle seinälle. Ihan tyhmää.\nMutta jos joskus teemme toista taloa, olemme tässäkin asiassa viisaampia emmekä tyydy hankkimaan kaikkea samasta paikasta, ellemme nimenomaan sitä halua. Lupaan täten, ettei tämä mummo ole niin sinisilmäisesti enää yhdenkään myyjän vietävissä. En väitä, että Ikea tai muukaan yksittäinen kaappitehdas olisi mikään avain onneen, mutta on se ainakin avain edullisempiin peruskomeroihin, ja sen yli jäävän rahan voi käyttää kaikkeen muuhun mukavaan.\nPakko muistuttaa kuitenkin, että keittiöön, kodariin ja vessaan olemme kyllä erittäin tyytyväisiä eivätkä ne kaupat kaduta lainkaan, päinvastoin. Ottaisin toistekin. Mutta tämä valitus koskee nyt noita vaatekaappijuttuja, joissa valmistajakin on joku muu kuin Puustelli.\nTulihan tässä ommeltua yksi läppärin suojapussikin taas. Toivottavasti tämä on sopiva!\nLisäksi olen jalostanut yhden ajatuksen tasolla kauan muhineen suunnitelman tällaiseksi kuvaksi tuonne sivupalkkiin - ihailkaa muuten poikani viimejouluista taideteosta tuossa taustalla! ;)\nToivottavasti tämä ei loukkaa tunnustuksen antaneita kanssabloggaajia! Niitä on ollut ihan mukava saada ja niihin vastailla, mutta jatkossa aion pitää blogin enemmän kiinni itse asiassa, ja käyttää aikani varsinaiseen aiheesta bloggailuun sen sijaan, että keksisin tunnustuksia itsestäni tai elämästäni. Tunnustuksia saa toki antaa edelleen, mutten koe velvollisuudekseni vastata niihin, ellen itse tunne siihen pakottavaa tarvetta.\nJa vielä: yksi lukija enää puuttuu täydestä kolmesta sadasta, eli pian on arvonnan aika!\nNoniin 11. lokakuuta 2011 klo 14.27\nNuo ottobren pipokaavat on erikoisia, se "perusmallin" 50cm pipo oli sopiva minulle. Ja pääni on noin 57cm.\nNoita hanskoja täytyis kokeilla, kauppareissuille ym talveksi.\nSuvi 11. lokakuuta 2011 klo 14.34\nBlogger elää ihan omaa elämäänsä... ja se jos jokin harmittaa, kun pitkä sepustus päätyy bittiavaruuteen. :/\nJuttujasi on edelleen ihanaa lukea, niin ompeluksista kuin uudesta talostakin. Elän hengessä mukana! ;)\nEevamaija 11. lokakuuta 2011 klo 14.36\nLiityin sitten tähän ihan lukijaksi niin pääset pitään arvontaa.\nOon jo jonkin aikaa öukenu sun blogia. Kivasti kirjoitat!\nNanni 11. lokakuuta 2011 klo 14.44\nIhania vaatteita! Pitäis itekkin jostain sitä aikaa saaha varastettua että ehtis ommellakin jotakin. Mekin otettiin kodariin yksi liukuovikaapisto, mutta en tykkää! Ensi kerralla tyydyn ihan perinteisiin kaappeihin.Tiedä kuinka monta ikean kaappia tuolla meidänkin liukuovikaapiston hinnalla olis saanu ;)\nPiia 11. lokakuuta 2011 klo 15.56\nKävin ostamassa pois apilapaidan. :)\nMia 11. lokakuuta 2011 klo 17.51\nIhana bambiyökkäri ja tosi kivasti sopii nuo apila-asusteet keltaiseen takkiin! :)\nSaila 11. lokakuuta 2011 klo 17.57\nTaas niin ihania vaatteita, kyllä sun muksujen kelepaa! ;) Tuo Ikean kaappipa oliki menny mulla ihan ohi. Täytyypä alkaa pohtimaan tytön huoneen säilytystä vähän uusiksi, kiitos siis vinkistä! :D\nNorppaStiina 11. lokakuuta 2011 klo 18.11\nTosi kivoja vaatteita taas. Täällä kärsitään myös valon puutteesta.\nMulla ei onneksi ole ollut ongelmia bloggerin kanssa pitkään aikaan. Mutta liian tuoreessa muistissa silti smanlaiset raivarit samaisesta asiasta...\nmepudi 11. lokakuuta 2011 klo 19.49\nMonesti olen meinannut kirjoittaa,kun on ollut niin kovin tutun näköistä raksavaihetta menossa teillä,muuta sitte on tupannu jumi ja ei olekkaa saanu mitään tekstiä aikaan..Me ollaan nyt asuttu parisen vuotta Kastellin tavaroista ite rakennetussa talossa ja tosiaankiin välillä on niin voinu samaistua siun tuntemuksiin yms..ja nyt taas,meille kanssa tuli Puustellin pohjaton tuhannen kallis liukuovikaapisto,kun ei älytty kun vasta kasaus vaiheessa,ettei tässä ole pohjaa..saat uskoa sitä äppyröinnin määrää,kun mentiin Ikeaan ostamaan toisiin huoneisiin vaatekaappeja..Ihan selvästihhän meijänkii asennuskuvissa pohja puuttuu,mutta ei sitä osssaa sillälailla kahtoa,pittäähän nyt kaapissa pohja olla! Paikalleen myö se laitettiin,oisko ollu sikamassalla,en oo varma ruuvailtiinko just niitten lämmityskaapeleitten takia ainakaan hyvin syvälle.. Tulipas pitkä sepustus,mutta ettepähän ole ainoita joille on pohjaton kaappi tullu ;)\nps.Ompelukset on hienoja,kuten aina :)\nTiina 11. lokakuuta 2011 klo 19.58\nNoniin: muraveinik vaikuttaa kaavasta mitattuna ihan lupaustensa kokoiselta, mutta ainahan se joustavasta kankaasta tehtynä venyy isompaankin päähän. =)\nEevamaija: sinäkin olet löytänyt tähän mummolaan, kivaa. =) Tervetuloa!\nNanni: joo ei ne välttämättä oo mikään onni ja autuus...\nPiia: kuoressa jo odottelee lähtöä! =)\nSaila: vähän mietityttää, minkä värinen tuo luonnossa on, kun näyttää sellaiselta läpikuultavan vaalealta, mutta näkeepähän kun paikan päälle menee..\nmepudi: hih, olipas kiva lukea tuota sun selostusta! ;D Lohduttavaa ettei olla ainoita puusilmiä jotka ei tajua kuvia sen tarkemmin katsella. Massalla kiinnitystä mekin mietittiin, mutta jotenkin ollaan muutenkin niin pettyneitä tuon kaapin hinta-laatusuhteeseen, että mieluummin yritetään päästä kaapista kokonaan eroon ja hankkia toisenlainen tilalle.\nViisi vuotta asuttu Kastellitalossa ja käytetty Puustellin kalusteita. Ja en kyllä voi kehua. Laatu ei vastaa odotuksia. Ja hintaa! Saranat on korjattu jo useammasta kaapista ja eteisen matala kaappi, missä lasten asusteita ym. koreissa, mitkä eivät todellakaan paina paljoa, on jotenkin keksinyt levetä sivusuuntaan niin, että hyllyt kävivät auttamatta liian lyhyiksi ja tippuivat yksi toisensa jälkeen alas. Mies ei saanut kaappia kuitenkaan kaventumaankaan, yrityksistä huolimatta, joten otti pitkät ruuvit ja täräytti ne sivulevyjen läpi hyllyihin. Nyt pysyy. Mutta niin outo juttu tuokin. Päätetty on, että jos vielä hairahdutaan rakentamaan, meille tulee ikealaiset. Hullua maksaa, kun laatu ei hintaa vastaa. Tsemppiä loppuraksailuun! Vaikka ei ne työt omakotitalossa siihen lopu. Ihan pohjaton työmaa! Tosin asumisolosuhteet eri mukavat uudessa okt:ssa. -S\nJonna 12. lokakuuta 2011 klo 0.32\nHihih aivan mahtava lukea näitä sun postauksia! :DD Tai siis harmittaa todellakin nuo bloggerin tökkimiset ja kaappiasiat mutta puet ne niin hauskasti lauseiksi että pitkiäkin juttuja jaksaa lukea :)\nJa mielellään luenkin näitä rakennusaiheisia sekun on meilläkin edessä, tosin jos nyt ensin saatais päätettyä mikä talo ja mihin 8)\nAnonyymi 12. lokakuuta 2011 klo 9.03\nMoi! Meillä on tuo ikean kaappi... Kesällä ostettiin, ihan ok kaappi vaatteille, mutta en kyllä eteiseen suosittele, on sen verran rimpula. Varsinkin ovat ovat sellaiset kepulit, olen monesti jo pelännyt, että hajoavat, kun niitä töyttäsee, no onneksi vielä ehjät. Jonnekin makkariin mielestäni parempi, ei ole siellä niin lujilla. Itse kuuden lapesen äitinä näin ajattelen. Voimia loppurutistukseen raskaudessa ja raksalla.\nTiina 12. lokakuuta 2011 klo 9.59\nAnonyymi -S: kuulostaa just niin hyvälle.. samahan se on ostaa halvempia jos joka tapauksessa lopputulos on sama. ;/ Mieluiten hankkisin jonkun ikivanhan umpipuisen kopperon eteiseenkin, mutta niitä ei vain löydä yhtä helposti kuin uutta tusinatavaraa. Muuten, eikö omakotitaloasuminen olekin vähän kuin harrastus? Kerrostaloon kai sitä muuttais jos haluais että tekeminen loppuu muuttoon? ;)\nJonna: Kiitti. :) Tsemppiä suunnitelmiin sinnekin, omakotikuume tahtoo olla parantumaton tauti jos se kerran iskee!\nAnonyymi: eli kuten vähän arvelinkin, kiitos infosta! Miehellä tökki tuossa tuo korkeus - joutuisi paklaamaan muutamia ruuvinreikiä vielä nurkasta, kun tuossa kaapissa ei ole korkeutta kuin 190, ja siihen on suunniteltu 220 korkeaa kaappia... saas nähdä millaiseen lopulta päädymme! =)\nNora 12. lokakuuta 2011 klo 12.21\nNätti apilapaita ja yöpuvut kans.\nHarmi, että kaappikaupat ei ole ihan onnistuneet.\nTuosta Ikean kaapista sanon sen, että suunnittelin just tota mallia meidän tyttöjen huoneisiin mutta totesin paikanpäällä, että ei hyvä. Kaappi on kuultovalkoinen toisin kuin kuva näyttää ja muutenkin hintansa näköinen. :( Useimmiten olen Ikeasta ostanut just sen mitä kuvaston/netin perusteella olen suunnitellutkin, mutta tuon malliston kuvat ei kyllä vastaa todellisuutta lainkaan...\nSuvi 12. lokakuuta 2011 klo 17.52\nAnonyymi 12. lokakuuta 2011 klo 21.42\nJoo, omakotiasuminen on tosiaan vähän kuin harrastus ja ihan huippu sellanen. Mutta tuntuu, että aika ja voimat ei aina taho riittää siihen, mitä haluais vaatia iteltään. Mutta jospa senkin aika koittaa, kun on aikaa, voimia ja mahiksia kaikin puolin. :) -S\nAnna 12. lokakuuta 2011 klo 23.51\nMeille tuli Topi-keittiöltä myöskin pohjaton liukuovikaappi. Ovien kisko laitettiin kiskossa olevalla tarralla lattiaan kiinni. Oon ollu itse kaappiin tyytyväinen. Vuoden käytöllä ei ainakaan vielä mitään ongelmaa...\nJos tuossa tosiaan sun kaikki kankaat niin ei niitä paljoa ole:) Mutta mitenpä niitä ehtis kertyä kun sun kone raksuttaa vähän väliä!\nMukavat yöppärit lapsilla! Mulla mahtaa olla tuota samaa lurua oottamassa..\nAllihaahka, 15. lokakuuta 2011 klo 17.09\nPikakommentti kaapista. Meil on kans sellainen "pohjaton" eteisen liukuovikaapisto. Minusta se on mielettömän hyvä, kun siihen lattialle voi nostaa vaikka märät ja kuraiset kengät pois silmistä eikä tartte pelätä, että menee kaapin pohja pilalle.\nJa se lattiaa vasten tuleva lista on meillä kiinni silikonilla laatoissa.\nps. Meillä ei ole Puustellia, joten sen laadusta ei ole kommentoitavaa.


APUA SUOMESTA MILJARDÖÖRIEN VALTAKUNTAAN\nHyväsydämiset suomalaiset ruokkivat ja vaatettavat Venäjän Karjalan köyhiä ihmisiä auttaakseen nämä kovan talven yli samaan aikaan, kun Venäjällä on entistä suurempi määrä järjettömän rikkaita henkilöitä, joista melkoinen osa on entisiä kommunistipomoja.\nVenäjällä on nyt jo 17 dollarimiljardööriä, kerrotaan amerikkalaisen Forbes-talouslehden uusimmassa numerossa vuoden 2002 tilastoista. Vuotta aiemmin miljardöörejä Venäjällä oli vain seitsemän, joten vuoden kuluessa kymmenen uutta venäläistä on kiivennyt maailman huippurikkaiden kastiin.\nMaailman kaikista kansakunnista venäläisiä on neljänneksi eniten huippurikkaiden joukossa. Dollarimiljardöörejä maailmassa oli viime vuonna kaiken kaikkiaan 476 henkeä. Näistä varsin suuri määrä on erilaisia öljysheikkejä, kuninkaita ja tietokonealan guruja. He ovat joko perineet omaisuuttaan tai sitten he ovat keksijöitä, jotka ovat onnistuneet luomaan sellaista uutta ja tarpeellista, mikä käy kaupaksi. Esimerkiksi sopii Bill Gates.\nVenäläiset miljardöörit sen sijaan ovat väkeä, jotka olivat kommunistipomoja tai nuorkommunisteja ja jotka osuivat olemaan sopivassa virassa Neuvostoliiton romahtaessa. He pystyivät kääntämään valtion omaisuutta itselleen.\nKukaan heistä ei ole keksinyt mitään merkittävää eikä kukaan ole edes perinyt omaisuuttaan, vaan he ovat käyttäneet hyväkseen laittomuuden tilaa ja ottaneet omaan omistukseensa ja jakaneet keskenään Neuvostoliitolta jääneen venäläisten kansallisvarallisuuden. Läntisittäin katsottuna he ovat kaikki varkaita tai laittoman tilanteen hyväksikäyttäjiä. He olivat oikeaan aikaan oikeassa paikassa ja sen lisäksi he olivat kyllin röyhkeitä kaapatakseen kavereineen kansakunnan omaisuutta järjettömän paljon ja käsittämättömät määrät.\nTorstai-iltana 6. päivänä maaliskuuta Ylen TV1:n iltauutisissa kerrottiin, miten suomalaiset keräävät hätäapua Venäjän Karjalaan. Satoja tuhansia kiloja vaatetta ja ruokaa viedään rekoissa rajan yli jaettaviksi sikäläisille köyhille, viluisille ja nälkäisille. Se on tietenkin oivallista kristillistä työtä, lähimmäisen auttamista hädässä.\nYlen uutisissa tehtiin se tavanomainen virhe, että toimittaja puhui avun viemisestä Venäjän Karjalaan ja esimerkkinä näytettiin Sortavalaa. Suomalaisten pitäisi muistaa, ettei Sortavala ole Venäjän Karjalaa, vaan Laatokan Karjalaa, joka on aina talvisotaan saakka ollut vuosituhansia suomalaisten asumaa aluetta. Se kuuluu poliittisesti Venäjän Federaatiolle nyt Neuvostoliiton romahdettua, mutta se ei ole Venäjän Karjalaa. Apua annetaan siis sellaiselle väestölle, joka on päässyt asumaan suomalaisten aiempiin taloihin ilman, että muuttajien olisi pitänyt ostaa asuntonsa tai edes huonekalujaan.\nYlen uutisten mukaan viedessään apua perille suomalaiset samalla auttavat matkan varrella Venäjän Tullia ja sen virkailijoita, jotka perivät tullimaksuja aputavarasta syynättyään ensin tavaroita viikon ajan lukituissa tiloissa. Suomalaiset siis maksavat itse tullimaksuja voidakseen viedä tavarat rajan yli ja auttaa hätääkärsiviä venäläisiä. Sillä tavalla tullin virkamiesten toimeentuloa voidaan tukea.\nVoiko kuvitella suurempaa ystävällisyyttä ja hyväntahtoisuutta kuin noiden suomalaisten, jotka vielä lahjovat Venäjän tullin matkalla avun tarvitsijoiden luo? Kuka muu on valmis tekemään samoin?\nSuomalaiset auttavat sellaista kansakuntaa, johon kuuluu 17 dollarimiljardööriä, jotka ovat varastaneet omaisuutensa yhteiseltä kansalta. Kun kullakin miljardöörillä on ainakin yksi miljardia ja kun monilla heistä on aika monta miljardia, voidaan arvioida, että noilla seitsemällätoista uusrikkaalla venäläisellä on yhteensä ehkä 50 miljardia dollaria. He ovat siis ottaneet tuon omaisuuden Venäjän kansalta. He eivät maksa kunnolla edes veroja ilmaiseksi saamiensa omaisuuksien tuloista Venäjän valtiolle ja yhteiskunnalle vaan kätkevät omaisuuttaan ulkomaille.\nNoin 50 miljardia dollaria on käsittämättömän suuri määrä rahaa. Jos Venäjän hallitus päättäisi ottaa nuo omaisuudet takaisin kansakunnalle ja alkaisi hoitaa ihmisten sosiaaliturvaa noiden rahojen tuotoilla, ei venäläisten tarvitsisi nyt edes Karjalassa eikä Sortavalassakaan kärsiä hätää, pulaa, nälkää ja vilua. Venäjä on erittäin rikas maa ja siellä on rahaa kaikkeen sellaiseen, mitä Venäjän johto pitää tärkeänä. Sosiaaliturva ei ole Venäjän johtajien mielestä tärkeää, eikä ihmisarvoinen asia. Venäjän johtajien mielestä tärkeä asia on pitää maan uusrikkaat dollarimiljardöörit hyvällä tuulella.\nMiljardi dollaria on niin paljon rahaa, ettei Suomessa ole yhtään lähimainkaan niin rikasta henkilöä. Hyvin luultavasti Suomen köyhiin oloihin ei ikimaailmassa tule ketään, joka rikastuisi noin silmittömästi. Naapurimaahan heitä sen sijaan kasvaa kuin sieniä sateella. Heillä on rikas maa, josta voi kaapata puhdasta kultaa, kaivoksia, öljylähteitä, mitä tahansa. Ja kaiken voi pitää itse kavereittensa kanssa, kun ei tarvitse maksaa edes veroja saati sosiaaliturvamaksuja.\nVoi vain kuvitella, miten makeasti suomalaisille hyväntekijöille nauravat Venäjän uusrikkaat miljardöörit, Venäjän tullimiehet ja poliittiset johtajat, kun he katselevat ilmaisen ja rahaa tuovan avun virtausta maahan. Venäjällä nauretaan hölmöjä tshuhnia, jotka vielä itse maksavat tullimaksutkin, jotta apu saadaan rajan yli ihmisille Sortavalaan, eli kaupunkiin, joka oli suomalaisten omaisuutta ennen kuin Neuvostoliitto ryösti sen. Samaan aikaan Venäjän uusrikkaat aina miljardöörejä myöten jättävät veronsakin maksamatta, vaikka he ovat ottaneet haltuunsa järjettömän suuria omaisuuksia valtiota ja muilta venäläisiltä aivan ilmaiseksi ja ponnisteluitta. Suomalaisten hölmöys naurattaa makeasti kaikkia koko Venäjällä.\nIhmisten vilpitöntä auttamishalua ei tietenkään pidä masentaa. Silti kaikkien olisi hyvä tietää, minkälaiseen valtakuntaan hyväsydämiset mutta ehkä köyhät suomalaiset antavat roposiaan. On kaunista olla hyväsydäminen ja auttavainen mutta huijatuksi ei silti tarvitse joutua.\nEhdottomasti parasta apua Venäjälle olisivat kirjeet ja kortit, joita lähetetään Venäjän poliittisille johtajille ja joissa pyydetään Venäjän hallitusta rakentamaan sosiaaliturvaa ja verottamaan rikkaita. Sellaisia kortteja voisi lähetellä myös Suomen poliittisille johtajille ja pyytää heitä puhumaan sosiaaliturvan puolesta ystävilleen Venäjän johtajistossa. Venäjä kasvaa moderniksi valtioksi vain sitten, kun se omaksuu ihmisoikeudet ja oikeudenmukaisuuden omiksi tavoitteikseen. Tuota samaa ohjetta on vaadittu kaikilta muiltakin valtioilta eikä Venäjä voi olla poikkeus välinpitämättömään suuntaan.


Tricks get Takaamattomat alhainen korko Personal Loan - www.asotrans.fora.pl\nForum www.asotrans.fora.pl Strona Główna->Regulamin Forum Firmy ASO-TRANS->Tricks get Takaamattomat alhainen korko Personal Loan\nTricks get Takaamattomat alhainen korko Personal Loan <-Zobacz poprzedni temat :: Zobacz następny temat->\nWysłany: Sob 9:13, 08 Lut 2014 Temat postu: Tricks get Takaamattomat alhainen korko Personal Loan\nEnnen Suuri talous romahtaa REACH vuonna 2008 yksilöitä kiinnostunut auton kattamaton omasta voi tunnustavat heidän halu johtuu siitä, joku , jonnekin , Aiemmat antoi ne huono luottoluokitus auto lainat sijoitusta . vaikeuksia näitä laitteet erilaisia ??. Monet ihmiset huomaavat, että ne voivat hyödyntää joutuville avun tarpeessa ja niin ovat alttiita . Alla kuten tapauksia yksittäisten havaitsee ei yksi muu tapa Jäljellä vaihtoehtona odottaa ja sen jälkeen sallia uusi talo vaihtelevat hänen käsien ja sormien. Ja jos haluat olla vapaus että mukana joilla oma auto , ei joka jotain todella kannattaa keskittyen ? [url="http://lainat101.snappages.com"]lainat101.snappages.com[/url] jos ovat torjumiseksi peritään taloudellinen tilanne sitten saa palkkapäivä etukäteen tuotot rahalainan voi muuttua älykäs taloudellinen parempana. markkinointi , oikein merkitystä perhe ja ystävät , ja kouluttamattomia velat on mukana todellisuus halvimpia hinnan vastaa loistava tarjous. Vaikka tällä hetkellä se voisi olla jonkin verran vaikeampaa nähdä kiinnitys kaikille kanssa alle keskiarvon luotto, he ovat siellä . Tämä voisi olla Käytetyt on löytämässä luotto ranking ja työ sijoitus .\nkasvu in eBay affiliate verkko Viihtyy prosessi on tarkoitus 1000s on käytetyt kiireelliset rahastot heti. Olet saada käsiinsä laina tarjoajien by email , faksi tai matkapuhelin [url="http://pikavippiluottotiedottomal101le.webs.com"]pikavippiluottotiedottomal101le.webs[/url] tämä on etuuden paljon vero katastrofi , jotka tekevät katastrofi valinta melkoisesti kun tarpeessa rahaa . itrrrs tämä, että kaikki rekrytointi yritykset tehdä mukaan lukien Suosituimmat harjoittaja tyypit että erikoistuneet vanhempi hallinta ja taulukko tasolla sijainti . Verrattuna luottokortteja ja käteisennakkoa lainat , nämä voivat antaa et paljon parempi määrä rahaa todellisissa nopea aikaa.\nyksi harrastus etenkin voidaan lisätä olennaisesti tarvitaan liike of myötävaikuttaa teidän putki ulos välttämättömäksi joku käyttö osto myyntimahdollisuuksia tai menot valtavasti käteistä on pienet palata mainonta ja markkinointi . Voit myös saa olla etsivät palveluistaan ?? olevan pitkä - name korjaamiseksi [url="http://lainaargj.jimdo.com"]lainaa perintöä vastaan[/url] lähes ole aikaa on tuhlattu in turha laboratoriotesteissä ja pitkittynyt paperit . Jos et yksinkertaisesti ole takaisin se on hyväksytty päivämäärä saada heidät tietoisiksi verkkotunnuksen heilua rahoitus kautta vielä pari palkkapäivä. Kun olet saanut teidän äänet valmis , kuka tahansa voi aloittaa tarjoamalla heille. Koskaan otettava vakuudeton laina ilman pyytävän niille huolenaiheita !.\nHakiessasi luotto vain tämä toiminta , varmistaa, että olet etsiä luotettava raha yritys että tarjoaa halpa takaisinmaksu maksuja. Voisit saada talousasiantuntijoiden joka voi tarjota sinulle heidän neuvoja ja apua et ole saat on asia nopeasti . Useita ostajien eivät todennäköisesti aikaan nämä monet silti he voi antaa 4 tai määrä ja puoli PCT jotain [url="http://kulutusluotto.tumblr.com"]http://kulutusluotto.tumblr.com[/url] ehkä siksi John hiezenga alkoi AutoNation. Pysyäkseen suojattu miltään of merkitystä joka saattaa olla koska rahoitustuotteiden vain pysyä suojattu .\nOlet ehkä loppuun koko käytäntö ja saada varat teidän pankkitilien sisällä vain yksi päivä ilman mukavasti tyytyväisyys yksilöitä ur talon tai toimistossa . Kun olet varma että auto olet aikeissa hankkivat on saanut ominaisuudet ja lujuus haluat ajoneuvoon , agentti on varustettu ja aloittaa autolainan juuri kun 13 luvun.


Siivoojia Keski-Uudenmaan alueelle | Oikotie Työpaikat\nSiivoojia Keski-Uudenmaan alueelle\nISS Palvelut Oy Iltasiivooja Helsingin Hakaniemeen\nHaemme nyt SIIVOOJIA keikkatöihin asiakasyrityksellemme Järvenpään ja Keravan alueelle.\nTällä hetkellä tarvetta on erityisesti remonttien loppusiivouksiin. Työaika on arkisin klo 7-16 välillä ja työtä on ainakin viikoksi kokoaikaisesti tarjolla, mahdollisesti pidempään. Työ alkaa mahdollisimman pian, jo tällä viikolla. Kauttamme sinulla saattaa olla mahdollisuus siirtyä myöhemmin vakituiseen työsuhteeseen ja edetä puhtaanapitoalalla uusiin tehtäviin.\nToivomme sinulta alan koulutusta ja/tai kokemusta siivoustyöstä, mutta niin kliseistä kuin se onkin, asenne ratkaisee! Erityisesti siis toivomme, että olet innokas oppimaan. Tehtävän hoitaminen edellyttää hyvää suomen kielen taitoa.\nTäytäthän hakemuksesi oheisen linkin kautta viimeistään 30.5.2021. Toimi kuitenkin nopeasti, sillä käymme hakemuksia läpi jo hakuajalla!


Rottien saari Äänikirja ⇒ Kuuntele Ilmaiseksi Ilman Sitoutumista\nRottien saari Äänikirja\nJo Nesbøn Rottien saari sisältää viisi kertomusta ihmismielen pahuudesta ja julmuudesta, yhteiskunnan rajamaailmasta. Rikostarinoiden tapahtumat sijaitsevat eri paikossa maapalloamme. Vaikka tarinat eivät kuule muuten mitenkään yhteen heitä yhdistää kuitenkin se, ettei niissä ole maailma sellainen, kun me sen tunnemme ja jokaisessa ihmisen hengenlähtö on erittäin suuressa vaarassa. Rottien saari äänikirja ilmainen kuvaa kauhukuvaa sekä karua ajankohtaisuutta. Tarinoiden tapahtuma aika on jossain vaiheessa tulevaisuutta, sitä tarkemmin aika ei ole tarinoissa määritetty.\nRottien saari äänikirja on Jukka Pitkäsen lukeman hieman alle kolmetoista tuntia pitkä. Teoksen on suomentanut Pirkko Talvio-Jaatinen ja Suomessa kirja julkaistiin vuonna 2021. Rottien saari kertomuksineen jännittävä, koukuttava ja ajatuksia herättävä kirja.\nKirjasta: Rottien saari\nRottien saari kuvaa viidessä tarinassaan ihmisen mustaa mieltä, kykyä tuoda muille ihmisille tarkoituksellaan tuskaa sekä rajua tapaa kylvätä pahuutta ympäriinsä. Tarinoissa teemana on myös kosto ja oikeudenmukaisuus. Rottien saari äänikirjaa saa pohtimaan onko se moraalisesti oikeutettua kostaa kohtaamansa pahuutta.\nRottien saari koostuu tarinan tapahtumat tulevat yhteiskunnan raunioilta. Tarinoissa on rikoksia ja julmuutta. Rottien saari äänikirja ilmainen koostu tarinoista pahuudesta joka kumpuaa ihmisen sisältä. Pahuuden syntyminen johtaa lukijan seitsemiin kuolemansyntiin, tarinoissa käsitellään sitä pimeyttä mitä ahneus, mustasukkaisuus ja raha voivat herättää ihmisissä. Tapahtumat kulkevat jossain määrittelemättömässä tulevaisuudessa ja ympäri maailmaa.\nRottien saari viisi tarinaa ovat nimeltään Rottien saari, Makulaattori, Kaskaat, Seerumi ja Musta hevonen. Tarinoissa Nesbø sukeltaa syvään ihmisten mustiin sielunmaisemiin. Vaikka tarinat ovat synkkiä ovat niissä myös kuvattu inhimillisyyttä ja ihmisen tahdosta toimia oikein, pahakaan ei ole läpikotaisin paha. Se mikä on oikea ratkaisu ei välttämättä ole kaunista mutta kuitenkin oikeutettu.\nTarina Rottien saaresta kertoo miten väkivaltainen moottoripyöräjengi uhkaa kokonaista pikkukaupunkia. Jengin pomo on kaupungin valtaapitävän poika, joten kaupungin asukkailla on vaikeuksia taistella jengiä vastaan. Tarinassa valta ja raha määrittelevät ja käsittelee korruptiota ja hankaluuksista kun ei uskalleta nostaa syytteitä. Kirjailijan tapa rakentaa ja viedä tarinaa eteenpäin on erittäin taidokkaasti tehty. Rottien saari äänikirja aiheuttaa kuuntelijassa äärettömästi myötätuntoa kaupungin asukkaita kohtaan ja toivoa että oikeus saisi toteutua tarinassa.\nNesbøn kuvaama tulevaisuus ei ole kaunis mutta ajatuksia herättävä. Kirja ei kuitenkaan sovellu herkille, tarina on pahin, elikkä jännitystä hakeville parasta, Nesbøn antia. Tarinoissa tulee vastaan paljon yllättäviä kohtia ja on helppoa viihtyä kirjan parissa. Tarinoissa kuolema on varjona läsnä jokaisella sivulla.\nJo Nesbø syntyi vuonna 1960 Oslossa, Norjassa. Nesbø on norjalainen palkittu kirjailija, muusikko ja aiemmin hän on toiminut myös pörssimeklarina. Nesbø on Norjan ehdottomasti kansainvälisesti tunnetuin rikoskirjailija. Hänen teoksiaan on yhteensä myyty yli 30 miljoonaa kappaletta ja käännetty yli 50 kielelle. Varsinkin hänen kirjoittamia romaaneja Lepakkomaisen, Punarinta ja Suruton on saanut kiitosta lukijoilta ja teokset ovat myös palkittu useasti.\nNesbøn aloitti vuonna 1997 esikoisteoksellaan Lepakkomies hyvin menestyneen Harry Hole -rikosromaanien sarjan. Rikoskirjojen lisäksi Nesbø on kirjoittanut muun muassa lastenkirjoja esimerkiksi Tohtori Proktorista kertova kirjasarja sekä novelleja ja lyhytromaaneja. Hän on myös julkaissut vuoden 1993 ja vuoden 2006 välillä kymmenen musiikkilevyä.


Saksan autobaanoilla tie on auki taivasta myöten | Yle Uutiset | yle.fi\nSaksan autobaanoilla tie on auki taivasta myöten\nSaksan autobaanoilla voi painaa nasta laudassa ainakin seuraavaan ruuhkaan ja tietyöhön asti. Vilkas liikenne ja erilainen ajokulttuuri vaativat suomalaisilta loma-autoilijoilta totuttelua. Megaruuhkat voivat jumittaa matkanteon tunneiksi.\n23.6.2011Päivitetty 6.4.2012 15:06\nLomaliikennettä A8-moottoritiellä Etelä-Saksassa heinäkuussa 2005.Volker Dornberger / EPA\nAutobaana vetäisee Suomesta saapuvan loma-autoilijan ja moottoripyöräilijän lähes automaattisesti imuunsa tultiinpa Saksaan mistä suunnasta tahansa. Rostockissa ja Travemündessä moottoritie alkaa jo satama-alueelta.\nRunsaalla puolella Saksan yli 12 000 autobaanakilometristä ei ole nopeusrajoitusta. Yli 200 km/t -nopeudet eivät ole harvinaisia. Tavallinen matkavauhti on 150 - 180 km/t. Jotkut autotehtaat käyttävät baanoja jopa testiratoinaan.\nHarva ajaa kuitenkaan niin kovaa, etteikö joku vaatisi valoja vilkuttamalla tietä vapaaksi. Tämä ei ole edes kiellettyä, jos etäisyys edellä ajavaan on riittävä.\nTurvallisinta on sopeutua muun liikenteen vauhtiin. Ulkokaistalla junnaavien rekkojen välissä voi körötellä alta satasta, mutta samalla menettää näkyvyyden ja ottaa riskin, että väsynyt rekkakuski jyrää yli.\nKymmenen uhria päivässä\nSaksan teillä kuolee liikenneonnettomuuksissa joka päivä keskimäärin kymmenen ja loukkaantuu vaikeasti 170 ihmistä.\nViime vuonna tieliikenteessä menehtyi 3 651 ihmistä. Heistä 1 841 oli liikkeellä autolla ja 636 moottoripyörällä. Poliisin tietoon tuli kaikkiaan yli kaksi miljoonaa onnettomuutta.\nTilastollisesti turvallisinta on ajaa autobaanalla, mutta kun onnettomuus sattuu, niin jälki on suurien nopeuksien ja tiheän liikenteen johdosta pahaa.\nEräs kohtalokkaimmista autobaanasynneistä on peruuttaa takaisin ohi vilahtaneeseen ulosajoliittymään. Jo pelkkien peruutusvalojen vilahdus voi viedä kortin hyllylle.\nKeskimäärin kerran päivässä joku ajaa tahallaan tai epähuomiossa vastaantulijoiden kaistalla. Vaikka vaarasta ilmoitetaan radiossa, niin haamuajosta seuraa useimmiten paha onnettomuus.\nJos auto hajoaa, apua saa oranssilla hätäpuhelimella. Tienvarsipylväisiin maalatut mustat nuolet osoittavat suunnan lähimmälle tolpalle, joita on kahden kilometrin välein tien molemmilla puolilla.\nHätäkeskus näkee soittajan sijainnin. Puhelimessa on eri napit henkilövahinkoja aiheuttaneelle onnettomuudelle ja pelkälle auton rikkoutumiselle. Vuorokauden ajasta ja säästä riippumatta apua ei saa jäädä odottelemaan peräänajovaaran takia sisälle autoon.\nTiepalveluauto saapuu paikalle yleensä alle kahdessa tunnissa. Jos konepelti on pystyssä, niin autopalvelumiehet pysähtyvät kuulostelemaan tilannetta, vaikka apua ei olisi hälytettykään.\nAuttajilta saa myös polttoainetta. Myös poliisiautoissa on varatankki, mutta bensan ja dieselin lisäksi saa maksaa silloin myös sakot.\nHuoltoasemia on 30 - 40 km välein. Ennen tankkaus- ja taukopaikan liittymää ilmoitetaan etäisyys seuraavalle bensa-asemalle.\nSaksan hallituksen elvytyspaketti on poikinut autobaanoille täksi kesäksi poikkeuksellisen paljon tietöitä. Niillä nopeus on usein 60 km/t.\nOhituskaista saattaa kaventua paikka paikoin hädin tuskin henkilöautolla ajettavaksi. Jos aikoo ohittaa puolelta toiselle vaappuvan rekan, niin se on tehtävä riuskalla vedolla katse eteen suunnattuna.\nTeiden varsille on runsaasti kameroita mittaamassa nopeuksia ja etäisyyksiä. Välimatkan edellä ajavaan on oltava yli satasen nopeuksissa vähintään puolet nopeusmittarin näyttämästä.\nUlkomaatSakkoSaksaLiikenne ja kuljetusTieliikenneNopeusrajoituksetYlinopeusOnnettomuudetTeiden kunnossapitoPoliisi


Antonius lomille Suomeen | Pokeriuutinen | Pokeritieto.com\nEtusivu Pokerihuoneet Tarjoukset Keskustelu videot Artikkelit Ota yhteyttä Antonius lomille Suomeen\nJulkaistu: 7 elokuu, 2008 - 18:51, Patrik Antonius matkustaa Suomeen loman viettoon perheensä kanssa. Viime visiitistä onkin kulunut muutama vuosi. Patrik odottaa innolla lomaa, ja lomaillessaankin hän luonnollisesti aikoo pelata Full Tiltillä jos hyviä pelejä löytyy.\nViimeaikojen ohjelmaan on kuulunut pokeria ja golf-vetoja. Antonius kuuluu Bobby's Roomin kalustoon ja pelasi muutaman päivän ajan Texas NL:ää ja PLO:ta seuranaan Tom Dwan, David Benyamine, Bobby Baldwin ja Sam Farha. Full Tiltillä Patrik on kamppaillut erityisesti Lolinan kanssa Omaha 8:ssa and HORSE:ssa viime päivinä.\nGolf-vetoja Patrikilla on riittänyt ja asia ei tule muuttumaan jatkossakaan. Brandon Adams köyhtyi 100 000 dollarilla TPC Summerlinissä. Pelattavaksi sovittu tennisottelu korvattiin $100,000 NL HU Freezeoutilla Full Tiltillä, koska Patrik ei halunnut altistua loukkaantumisvaaralle ennen tulevia golf-vetoja. Pokeripöydässä Brandon Adams kuittasi takaisin häviämänsä rahat.\nPatrikin ystävä Mikko tuli golf-seikkailulle Las Vegasiin. Pieni pallo sai taas kyytiä, tällä kertaan 2-miehisin joukkuein. Vetoja löytiin, voitettiin ja hävittiin erinäisin summin kuten asiaan kuuluu. Seuraavaksi oli vuorossa haasteotteluita Daniel Negreanun ryhmää vastaa, mutta se yhteenotto päättyi tappioon. Patrik vitsailikin, että Daniel nousi voitoillaan USA:n ammattilaisten rahalistalle sijalle 83, juuri Fred Couplesin eteen. Lähde: Patrik Antonius the Official Blog Lähetä uutisvinkki tai anna palautetta uutisesta Uusimmat viestit EPT Malta 23.-29.10.2016 5.000€+300€adMinisteri 15:06:52EPT Malta 2016 - Suomalaiset sivuturnauksissaadMinisteri 14:52:52WSOP Main Event -lähetykset alkoivatOtaku 14:44:49Kotipelejä Hkihymyileväinen 9:56:59Betfair: Miten Loyalty systeemi toimii?seku 5:44:44M: 6k$ Caribbean Poker Party-livepakettejaFarseer 21:52:25Nolla tulot. Kiinnostaako verottajaa?PoKeR 18:56:14lenovo nappaime ei oimimongeron 10:09:23Maailman aliarvostetuin pokerinpelaaja?pahakuutti 9:12:31Badugilla päähänkellokalle 19:56:30O: The Mental Game of Poker 2WeAre1 21:41:36BetsivihjeitäErotic Razz 14:32:11Kuivaa siideriä tytöille--Kilppari-- 13:56:51NLHE: steikattava hakusessajounas 12:33:28Lisää...


USA - länsi\nLuulin Kalliovuorten jo päättyneen. Tuntia aiemmin olin jättänyt taakseni kaupungin, jossa hevosvankkurit kuljettavat turisteja, kantrimusiikin soinnuissa kylpevät saluunat juottavat janoisia matkamiehiä ja niiden kauniit tarjoilivat ihastuttavat heitä hymyillään. Nousu aavikon ja vuorten rajamailla lepäävästä Durangosta oli 13 kilometrinen. Tunsin vuorten vertikaalisen paineen jaloissani ja ihollani valui aavikon kuumuuden puristamia hikipisaroita. Tuon edelleenkin kevyesti sujuneen vuorinousun jälkeen edessäni oli vielä 1700 kilometriä kuumaa, mäkistä ja aavikkoista tietä Amerikan länsirannikolle.\nToisena ajopäivänä maatilat tienvarrella vähenivät maili maililta. Keskipäivällä olin jo kilometrien päässä joesta, jonka vesien viherryttämien peltojen vehreydestä nautin vielä aiemmin aamulla. Aavikon mäkien katveessa, sotkuisen pihan rähjäisestä talosta käveli ulos ryvettynyt nainen. Päätin pyytää talosta vettä ja yllätyin talon ovessa näkemästäni ”open” kyltistä. Sisään astumani huone oli kauppa ja sain huutamalla vanhan miehen palvelemaan minua. Hän laahusti takahuoneesta hitaasti eteeni, pöydän reunaan itseään tukien. Päästyään puisten hyllyjen eteen – joiden lokeroissa oli myynnissä pitkään säilyviä karamelleja, kolaa, purkkiruokaa, pattereita ja saippuaa, aivan kuten Afrikan syrjäisissä kaupoissa – hän vain pysähtyi sanomatta sanaakaan. Avasin itse suuni ja hän kumartui verkkaisesti ottamaan pyytämäni patukan alahyllyltä. Tussilla puisen halkeilevan hyllykön reunoihin kirjatut hinnat olivat aivan yhtä halpoja kuin polkuhinnoistaan tunnetussa Walmartissa. Lähdettyäni mies murahti muutaman sanan ja aloitti hitaan kävelynsä takaisin takahuoneen pöydän vierelle radiota kuuntelemaan. Tuntui kuin rakennuksen katto odottaisi romahdusta ja kaupan myyjä kuolemaa.\nKuinka nopeaa elämänvirran muutos onkaan. Muutama sukupolvi sitten valkoiset miehet jyräsivät alueen intiaanit tieltään ja kaikki ihmisen rakentama kukoisti uutuuttaan. Ihmismielissä vallitsi pioneerihenki. Nyt samat paikat ovat väistämättä luisumassa kohti loppuaan ja niistä kiinni pitävät ihmiset tarraavat aina vain ohenevaan köyteen.\nOlin ajanut Amerikassa jo 5500 kilometriä, mutta olin nähnyt vasta muutamia mantereen alkuperäisasukkaita, intiaaneja. Satoja vuosia sitten eurooppalaiset saapuivat Amerikkaan ja heidän mielestään uuden mantereen maat kuuluivat Jumalan tahdosta uusille valloittajille. Toisaalta intiaaneillekin Jumala kertoi, että maat kuuluivat heille itselleen. Molemmat, itsensä toisesta erottaneet ihmisryhmät olivat väkivaltaisia ja syttyi sota. Sodassa kuoli enemmän intiaaneja, koska heidän jousipyssyissään ei ollut ruutia. Valkoisten ihmisten totuus toteutui ja he saivat Jumalan heille osoittamat maansa itselleen. Maan omisti valloittajien mielestä nyt oikeat ihmiset. Intiaaneille jätettiin kaikkein kuivimmat ja karuimmat alueet, niin sanotut paskamaat, joita reservaateiksikin kutsutaan. Nyt intiaanit asuvat vaatimattomissa taloissaan karun aavikon kuivassa puristuksessa. Suuri osa ihmisistä on työttömiä ja heille sataa hengenpitimiksi ropoja hallituksen kapenevasta laarista.\nTällaisella matkalla olisi oiva mahdollisuus tutustua eri alueiden historioihin yksityiskohtaisesti ja kenties sitä kautta oppia tietämään miten maailma on kehittynyt sellaiseksi kuin se on ja miten se toimii. En ole harrastaja lainkaan, mutta olen lukenut sen verran historiaa, että tiedän kaikkien alueiden historian olevan samankaltaisia. Olen polkenut halki monien entisten sota-alueiden ja nähnyt televisiosta tuhansia sotaisia kuvia. Ihmisen historian sanotaan olevan sodan historiaa. Monet ihmiset sanovat väkivaltaisuuden ja siitä kumpuavan sodan olevan luonnollista kilpailevalle ihmiselle. Minua ei ole mietityttänyt yksityiskohtaiset tapahtumat sodissa tai historiassa. Minua on mietityttänyt se, mitä on ihmisen väkivaltaisuus ja miksi sodan historia toistaa itseään kaikkialla?\nJos pystyn päästämään irti siitä ideasta, että ihminen on luonnostaan väkivaltainen, joudun väistämättä tilanteeseen, jossa pohdin väkivallan olemusta ja sitä mitä on sota. En ole kuitenkaan yrittänyt systemaattisesti ja askel kerrallaan miettien, puntaroiden ja pohtien edetä kohti omaa totuuttani siitä miksi ihmiset sotivat.\nTämä kuulostaa kenties lapselliselta tai äärimmäisen rajulta, mutta niinä hetkinä kun olen miettinyt mitä sota tai väkivalta on, en ole voinut pitää Hitleriä lainkaan pahempana ja raaempana ihmisenä kuin 3-vuotiasta poikaa, joka varastaa pikkusiskoltaan tikkarin. Minun on ollut täysin mahdotonta erottaa toinen väkivaltainen teko toisesta. En osaa erottaa edes itseäni Hitleristä. Tunnistan itsessäni tuon saman joukkomurhiin johtaneen väkivallan siemenen. Vakavasti tarkastelemalla mitä sota on, en voi ainoastaan tukeutua historioitsijoiden tieteellisiin tutkimuksiin, minun on pureuduttava myös siihen mikä on nyt, eli itseeni, eli ihmiseen, eli ihmiskuntaan.\nSota ei lopu rauhansopimuksia tekemällä. Sota voi loppua ainoastaan yksilön tasolla, ihmisen tiedostettua mitä on sota. Kun yksilö tiedostaa mitä sota eli väkivalta on, se ei saa enää polttoainetta kasvaa ja sille jää tilaa, joka ei ole väkivaltaa.\nEhkä tuo väkivalta jonka tunnistan omassa mielessäni ja joka Hitlerin ajatuksissa väistämättä oli, ei vain ole saanut minussa ainakaan vielä yhtä raa’alta näyttävää muotoa. Aina kun koen itseni tylsistyneeksi, väsyneeksi, apaattiseksi, turhautuneeksi, yksinäiseksi tai miksi lie ja haen epämukavaan tunteeseen lohtua ulkopuolisesta asiasta tai omista ajatuksistani ja haaveistani, olen väkivaltainen. Silloin en tyydy siihen mitä on nyt, enkä näe asioita niin kuin ne ovat. Pakenen hetkeä halutessani jotakin parempaa tulevaisuudessa. Hitlerkin halusi tulevaisuuden valtakunnastaan paremman, täydellisen.\nIhminen luulee olevansa oman onnensa luoja. Ihmismieli ei halua kohdata tätä hetkeä puhtaana, koska ajatuksien suruista ja haaveista laskeutuminen tähän hetkeen vaatii mielen hiljenemisen tai sen ettei samaista itseään nouseviin ja laskeviin ajatuksiin. Ajatustottumustemme kehä on kuin virus, joka haluaa laajentua. Se ei halua pysähtyä ja tarvitsee polttoaineekseen tulevaisuuden ruusuisia kuvia ja menneisyyden katkeria muistoja. Tuossa ajatustottumusten kehässä elämä tapahtuu aina jonakin muuna aikana kuin nyt, jossakin muussa paikassa kuin tässä. Se on illuusio ja kaiken väkivaltaisuuden alku ja juuri.\nElämä voi olla aina ja ainoastaan vain nyt. Lapsena mietin sekuntikello kädessäni mitä aika on. Mietin, että sekunnin voi jakaa kahtia, sataan tai tuhanteen tai miljoonaan ja niin edelleen. Ymmärsin, että sekunnin voi jakaa aina vain pienempiin osiin. En löytänyt aikaa. Ymmärsin, että aina on vain tämä hetki, joka on kellossani juoksevalla ajalla määrittelemätön. Ajattelin, että on vain nyt ja tunnin päästä tulee olemaan se sama nyt ja niiden välillä on ääretön määrä hetkiä jotka olivat silloin nyt. Kellossa oleva aika tuntui lapselle hassulta.\nKehomme on aineesta koostuva muoto maanpäällä ja ympärillämme oleva luonto on niin ikään eri muodoissaan olevaa ainesta. Aines on jatkuvassa muutoksessa ja kellossa käyvä aika mittaa tuota muutoksessa olevaa liikettä. Kellossa juokseva aika on vain työkalu järjestää luonnollisia ihmiselämän asioita. Aivoissa juokseva psykologinen aika on illuusio. Se on mielen illuusio ajassa, että tulevaisuus toisi jotakin parempaa kuin jo oleva.\nHistorian ymmärtämisen halusta ja tulevaisuuden suunnittelusta ovat kummunneet lähes kaikki ihmiskunnan niin kutsutut suurimmat saavutukset: ideologiat, lait, uskomukset, politiikat, näkemykset, tiede, koneet ja vehkeet. Eihän politiikassa, tieteessä, koneissa ja vehkeissä ole väkivaltaa. Eivät ne sodi. Väkivalta on siinä, että ihminen luulee hyvinvoinnin, paremman tulevaisuuden ja jopa totuuden tulevan asioiden kautta: lakeja lisäämällä, koneita hiomalla, politikoimalla ja ideoita kirjoittamalla, ikään kuin ne olisivat palvelemassa niiden luojia kohti tulevaisuudessa olevaa oletettua hyvinvointia.\nIhmiset kokevat, että kiihtyvä ajattelu, tiedon kerääminen ja uuden luominen eli työnteko ovat ratkaisu maailman ongelmiin. Halu ratkaista ongelmat ja halu tehdä rauha on edelleenkin vain halu. Halu, joka vaikuttaa paljastuvan jokaisen väkivaltaisen teon takaa, kun pysähdyn miettimään mitä sota on. Kyltymätön halu saada, tehdä tai tietää jotakin joka ei ole nyt.\nOnko väkivalta ihmisen perimmäinen luonto, sellainen asia, jonka kanssa vain tulee elää ja johon sopeutua? Onko meidän tehtävämme siten vain tuomita väkivaltaiset ihmiset pahoiksi, sekä laatia uusia lakeja, joilla pitää väkivalta kurissa? Miksi eurooppalaiset tappoivat intiaaneja ja tuhosivat heidän kulttuurinsa ja miksi intiaanit panivat aseilla hanttiin? Onko vastaus siis se, että ihmiset nyt vain ovat väkivaltaisia ja on luonnollista, että erillään olevat ihmisryhmät kilpailevat elintilasta? Vai onko mahdollista, että tukos olisikin ollut ihmisen sisällä, ei siis ulkopuolella elintilan puutteessa? Olisiko ihmisen sisäinen maailma ollut hukkunut pettymysten, toiveiden ja ajatusten saastaan ja se lähti hakemaan raikastavaa tilaa ulkopuolelta? Kenties sotaan lähteneet ihmiset janosivat vain elämän tarjoamia makeimpia herkkuja: aistinautintoja, valtaa ja kunniaa.\nVaikka amerikkalaisilla on nyt paljon enemmän tieteellistä tietoa siitä miten maailma toimii mekaanisesti kuin 500-vuotta sitten ja he pystyvät nykyisin muokkaamaan maailman luonnonvaroja huomattavasti tehokkaammin ihmisten hyötykäyttöön kuin aiemmin, ei se ole välttämättä tuonut mukanaan minkäänlaista kehittymistä, tai paremminkin vapautumista ihmisten mielen tasolla, vaikka se on tilaa ja hyvinvointia elinolosuhteisiin luonutkin. Kuinka se voisikaan, jos lähtökohtana oli tilan hakeminen väkivallan keinoin ulkopuolelta. Ulkopuolisia asioita voi parantaa ikuisesti. Ne eivät kuitenkaan voi tuoda mukanaan järkkymätöntä iloa, sillä ne ovat alituisesti muutoksessa.\nOlen tuntenut näkeväni aivan kaikkialla maailmassa raakaa ihmisten välistä kilpailua, vertailua ja arvostelua. Hurjaa, mutta perimmäisyydessään koko materiaalisen kehityksemme perusjalka koulutussysteemi perustuu noihin samoihin asioihin ja ihmiset opetetaan nuoresta asti erottamaan itsensä toisesta kilpailemalla kanssa veljiään ja siskojaan vastaan ja oppimaan, että hyvinvointi luodaan tieteellä, taiteella, politiikalla ja kovalla työnteolla.\nOnko mahdollista, että tarkastelemalla väkivaltaa täysin vapaasti ilman mielipiteitä ja ilman halua rakentaa rauhaa, vailla halua mistään lopputuloksesta, olisi mahdollista, että sille jäisi tilaa, joka ei ole väkivalta. Miten tarkastella väkivaltaa ja itseä täysin vapaasti? Kysymyksessä on kenties kätkettynä harso, jonka läpi emme näe asuvamme paratiisissa. Ihmiset ovat etsineet keinoa, jolla saavuttaa onnen. Olemme etsineet paratiisia muun muassa sotimalla ja kilpailemalla. Haluamme myös auktoriteetin: opetuksen, asian, kirjan, päätöksen, unelman, lain, ihmisryhmän tai toisen ihmisen kertomaan meille miten elää hyvin. Haluamme kaiken ulkopuolelta, koska emmehän me tunne, että ongelma olisi itsessämme, vaan meidän elämäntilanteissamme.\nAina kun tarkastelen väkivaltaa, huomaan sitä minussa tai vähintäänkin sen siemenen itsessäni. Silloin myös tiedän, että siemen on kaikissa muissakin. Huomaan usein myös sen, etten useinkaan huomaa mitään, koska mieleni halajaa aina jonnekin tai murehtii menneitä, eikä siinä ole siten energiaa ja vakavuutta olla tässä ja nyt. Silloin kaadan vettä väkivallan siemelle ja se alkaa kukkia. Hiljaisuus ja rauhallisuus painuvat taustalle ja rauhattomuuteni lähtee etsimään keinoa, jolla rauhoittua tulevaisuudessa.\nJos kehoni ei ole palautunut tai minulla on vammoja, en voi lähteä harjoittelemaan lisää ja tekemään kehostani entistä vahvempaa. Minun on levättävä ja odotettava, että kehossani on taas järjestys ja hiljaisuus. Vasta kehon hiljaisuudessa on tilaa uusille koville pyöräilyharjoituksille, koska vain hiljaisuudessa keho pystyy mukautumaan uusin ärsykkeisiin. Hiljaisuudesta uusi kumpuaa itsestään. Hiljaisuus on perusolemuksemme.\nJoskus minulle on tullut mieleen, että Amerikassa tai missään muuallakaan asuvilla ihmisillä ei ole koskaan ollut energiaa ja vakavuutta pysähtyä odottamaan sodissa saatujen vammojen paranemista ja kärsivällisyyttä tarkastella väkivaltaa ja sitä mikä johti sotaan. Ja miksi olisi ollut? Sodassa hävinnyt osapuoli on kiireinen, jotta saa rakennettua elämän asiat takaisin siihen ”vanhaan ja menetettyyn hyvään” ja voittanut osapuoli on kiireinen toteuttaessaan niitä unelmia, joita sillä sotaan lähtiessään oli. Samanlainen oravanpyörä toistunee minun ja muidenkin ihmisten pikkuruisissa elämissä.\nHuomaan itsessäni tuon väkivaltaisen oravanpyörän, josta kuitenkin olen suuremmaksi osaksi aikaa todennäköisesti täysin tietämätön, koska voin huomata luonteen vasta kun pysähdyn tarkastelemaan sitä, enkä ole enää sen vietävänä. Olemme kenties niin tottuneita tuohon meitä sokaisevaan oravanpyörään, että emme kerta kaikkiaan halua edes vapautua siitä. Ainut asia mitä emme näytä haluavan, on olla onnellinen, ja asia jonka perässä juoksemme, on sama, jonka hylkäämme joka hetki.\nTartumme pikkutuhmiin nautintoihin viihdyttääksemme itseämme hautaan asti ja toteamme kaiken pahan nyt vaan olevan pahaa. Olemme kenties niin syvästi juurtuneita siihen ideaan, että kaikki hyvä maailmassa pitää itse tehdä, ettemme uskalla pysäyttää meteliä päässämme aiheuttavaa ajattelemisen ja touhuamisen noidankehää, sillä luulemme, että sen loppuun pysähtyisi koko elämämme, vaikka voi olla, että silloin vasta alkaisimme elää, elämään vailla saman vanhan toistoa, ilman menneisyyden kahleita ja tulevaisuuden paineita, vapaasti kuin taivaan lintu.\nJos olen joskus tarkastellut jotakin ja niin sanotusti pysähtynyt, olen huomannut olevani silti elossa ja energinen. En ole kuollut, en ole oikeasti edes pysähtynyt, vain ajatukseni ovat pysähtyneet tai olen kyennyt seuraamaan niitä ikään kuin sivusta ja olematta samaistamatta itseäni niihin. Olen siis voinut tarkastella mieltäni kuin ulkopuolinen. En siis voi olla vain mieleni.\nSen mikä ei ole väkivaltaa, voimme kenties havaita, kun ei ole väkivaltaa. Voisiko se kuitenkin olla jotakin sellaista, jota ei voi absoluuttisesti kuvailla sanoilla ja jolla ei ole osoitetta, jonne raivata tiensä aseilla ja ajatuksilla. Sitä lienee kutsutun olemiseksi, tietoisuudeksi, rakkaudeksi, onnellisuudeksi, jumalaksi ja miksi lie kirjain yhdistelmäksi. Sanatkin voinevat kuitenkin olla ainoastaan suuntakylttejä kotiimme, ajatuksiemme taustalla olevaan itsemme perusolemukseen, jonne ei siis pääse väkivallan avaimella. Kotiin ei oikeastaan edes tarvitse avainta. Kodissa on aina avoimien ovien päivät. Etsijä ei kuitenkaan pääse sisään, jos hän on samaistunut mukanaan kantamiin pettymyksiinsä, onnistumisiinsa ja suunnitelmiinsa. Kotiin ei siis pääse hän, joka mielii vain ruokapöydän makeimpia herkkuja. Hän kiroaa kotinsa ovella paskaa elämäänsä ja lähtee uudelle ristiretkelle etsimään makeimpia herkkuja. Hän on menneisyytensä vanki ja tulevaisuutensa uhri, väkivallan kehässä ja sodan lähettiläs.\nIntiaanien ja eurooppalaisten välisestä sodankäynnistä takaisin asiaan, eli satulaan:\nPäivä oli kuuma. Join vettä 10 minuutin välein. Päivän päätteeksi saavuin huoltoasemalle, jossa pähkäilin kuinka paljon vettä tarvitsen seuraavalle 140 kilometrin täysin autiolle ja vedettömälle taipaleelle. Varauduin 40 asteen lämpötilaan ja päätin lastata pyörääni kahden päivän vedet. Seuraavassa ylämäessä jalkojani rasitti 20 lisäkiloa. Nukuin yön tienvarren suojaisassa kanjonissa.\nYön aikana pilviverho oli hivuttautunut taivaalle. Vastatuulessa matka eteni hitaasti, kunnes tie laskeutui alas ylängöltä. Oikealla puolen tietä kohosi jyrkkä punainen ja rosoinen vuorivalli ja vasemmalla tasangon yllä roikkui massiiviset mustat pilvet. Seuraavassa jyrkässä vuorinousussa koin raikastavan rankkasateen, jossa lämpötila laski lähes 20 astetta.\nVuorenhuipulla luin kyltistä, että 140 vuotta aiemmin lähetyssaarnaaja perheet saavuttivat samaisen huipun. Silloin ei ollut teitä ja miehet joutuivat tasoittamaan alamäkeä kahdeksan päivän ajan, jotta 83 hevosvankkuria saatiin turvallisesti alas. Kiitos heille, minun ei tarvinnut raivata maastoa, eikä lämmitellä suhteita intiaaneihin. Laskin mäen alas kymmenessä minuutissa ja nautin mitä kauneimmasta kanjonista.\nTuuli kääntyi myötäiseksi ja sateessa kehoni viileni rauhalliseksi. Sateen jälkeen lotisi kaikkialla. Kapea joki valui laiskasti luoteeseen. Kallioihin kuluneista syvistä uomista ryöppysi vesiputouksia, pienet valumat kuluttivat kiviin kauniita muotoja omalla hitaalla tahdillaan. En ollut nähnyt luonnossa vettä kahteen päivään. Nyt joenvierustan kapealta viherkaistaleelta nenääni kantautui puiden ja kukkien raikas tuoksu. Sirkat ja linnut lauloivat. Olin syrjäisessä punaisessa kanjonissa yksin. Olin oikeutettu kokemaan sen sateen ja tuulen kauneuden, joka on muovannut Etelä-Utahin ylänkömaisemasta niin ainutlaatuisen vaihtelevan.\nJoen ja kanjonin jäätyä taakseni, edessäni avautui uusi laaja aavikko ja sen taustalla korkeat vuoret, niin syrjäiset, että ne olivat Pohjois-Amerikan viimeiseksi nimetty merkittävä vuorijono. Harvoja sitkeitä aavikon kukkia lukuun ottamatta vihreys oli vain muistojeni illuusio. Loppupäivän myötätuulessa etenin vaivattoman vauhdikkaasti ja sain poljettua 140 kilometriä yhdessä päivässä. Viimeisessä mäessä jalkojani rasitti vielä toisenkin päivän vedet. Sen huipulta näin kanjoneissa luikertelevan kapean järven ja sen aalloilla tuhansia kelluvia kesämökkejä. Oli varsin erikoista saapua autiolta aavikolta järvelle, joka sijaitsee keskellä ei mitään ja nähdä tuhannet lomaveneet ja niiden tuhannet ihmiset juomassa kymmeniä tuhansia tölkkejä amerikkalaista olutta. Pakenin kulttuurishokkia lähimpään kanjoniin, jossa ei olisi kyltin kertoman mukaan saanut telttailla.\nMinulta on kysytty samaa montaa kertaa. Yksinäisyyttä ei kohdallani ole kuitenkaan voinut käydä läpi vain toteamalla, että sitä joko on tai ei ole. Minun on näköjään väännettävä yksinäisyyden vitsakin pitkän kaavan kautta.\nKoska en ole juurikaan tuntenut itseäni yksinäiseksi tai en ole ainakaan monestikaan samaistanut itseäni sellaiseen tunteeseen, olen usein miettinyt leikkimielisesti mitä vikaa minussa on, kun en esimerkiksi ikävöi perhettä ja ystäviä kotona. Se on johtanut siihen, että olen tarkastellut mitä on yksinäisyys. Kuten niin usein, tarkasteluni ei ole johtanut mihinkään loppupäätelmään tai vastaukseen.\nJos yksinäisyytenä pidettäisiin sitä, ettei yksi ole tuttujen ihmisten seurassa ja hän tuntee sen vuoksi mielipahaa, on selvää, että ihmisen hyvinvointi ja ilo olisi silloin riippuvainen toisista ihmisistä. Selvää on se, että ihmisen elossa pysyminen on riippuvainen toisista ihmisistä. Yksinäisyys kyselyt ovat kuitenkin johtaneet minut pohtimaan sitä seikkaa, ovatko myös ihmisen tuntema ilo ja onni riippuvaisia toisista ihmisistä. Eli ovatko toiset ihmiset viihdyttämässä minua?\nOvatko ihmiset toiselle ihmiselle samalla tavalla asioita kuin autot, talot, koulutus, työ, asema, omaisuus ja kunnia, joista ihmisten elämät heidän mielissään koostuvat? Asioista koostuisivat siten myös ihmisten vaihtelevat elämäntilanteet ja ne miellettäisiin elämäksi. Silloin kun asiat ovat niin kuin itse haluaa olisi elämäntilanne onni. Jos ihminen tuntee itsensä yksinäiseksi, ovat ihmiset hänelle asia siinä missä auto ja elämäntilanteelle mielessä annettavan adjektiivin valintaan vaikuttavat siten ympärillä olevat ihmiset tai heidän puute.\nJos ihmisen rakentaa elämänsä asioiden varaan, jotka ovat väistämättä muutoksessa olevia, on selvää, että yksinäisyys eli kaipuu jollekin herää jossakin vaiheessa, oli yksi fyysiseesti yksin tai ei. Kaipuu eli halu, halu parempaan kuin tämä hetki. Halu, jonka siis sanoin löytyvän väkivallankin taustalta.\nSe, etten ole myöntänyt olevani yksinäinen tai ilmaissut kaipaavani perhettä, ystäviäni ja tuttuja asioita Suomesta, lienee tullut joillekin ihmisille yllätyksenä, eikä sellaisenaan ole saanut hyväksyntää heidän mielessään. ”Kyllähän sitä nyt perhettä kuuluu kaivata”, on minulle sanottu. Yksinäisyys siis vaikuttaa ihmisten mielissä olevan väistämätön elämään kuuluva seikka, jonka välttämiseen tulee olla ihmisiä, suunnitelmia ja asioita.\nKyseenalaistan joskus kaikkea, nyt yksinäisyyden tunteen. Luonnollisuuden sijaan yksinäisyyden tunne saattaakin olla vain heijastus samasta harhasta kuin väkivalta. Jos yksi on temmeltänyt elämänsä kentällä pikkutuhmien, omaa itseä viihdyttävien asioiden perässä, jossa ei ole ollut lainkaan kokonaishahmotusta hetkestä ja hetkessä olemisesta kumpuavaa tietoisuutta elämän laajuudesta ja sen alati muuttuvasta moniulotteisesta luonteesta, lienee yksinäisyys vain korkeamman viisauden, elämän, eli tietoisuuden näpäytys ihmisen tuhmille sormille.\nSormille näpäytyksestä seuraa totta kai kipua. Me ihmiset olemme ottaneet tuon näpäytyksen usein vain kovin raskaasti, olemme pelästyneet sitä ja alkaneet heti miettiä poispääsy keinoa sen epämiellyttävästä tuntemuksesta. Hämmentynyt mieli palasi vanhoihin koettuihin asioihin ja kertoi tästä kärsimyksen hetkestä puuttuvan jotakin joka tuotti itselle iloa menneisyydessä. Yksinäisyys lienee siis vain pakokeino menneeseen ja pois siitä mikä on nyt, pois elämän näpäytyksen kivusta. Yksinäinen ihminen on kuin sotaisa ihminen ja mielii vain elämän tarjoamia makeimpia herkkuja.\nJos pidät hyvää huolta omista pikkutuhmista aistinautinnoistasi, koet nautittavia hetkiä. Pikkutuhmissa aistinautinnoissa piehtaroidessa ja niiden perässä juostessa saattaa elämästä huolta pitäminen jäädä sivuseikaksi, jos sellaista seikkaa kuin elämä on edes sattunut huomaamaan. Jos on olemassa sellainen seikka kuin elämä, yksi ja sama yhteinen elämä, voisiko yksinäisyys, kuten väkivaltaisuuskin, olla siis siitä yksinkertaisesta seikasta kummunnutta kärsimystä, ettei yksi ole soittanut samaa nuottia tuon kaikissa meissä soivan elämän musiikin kanssa, vaan on halunnut kaapata itselleen vain musiikin kauneimmat soinnut.\nVoisiko yksinäisyys olla vain mielen tuottama heijaste siitä, ettei yksi ole kulkenut elämänvirran hetkissä läsnäollen ja tuntien laajaa, syvää ja jakamatonta vastuuta elämän kokonaisuudesta. Elämä on kaikkialla jokaisessa tilanteessa ja siitä harteillamme olevaa vastuu on aina läsnä. Vastuumme on nähdä ja vastaanottaa elämä sellaisena kuin se on. Puhtaasta vastaanottamisesta kumpuaa puhdas teko.\nSe, että elämme asioiden kautta itseämme viihdyttäen, saattaa olla tuon vastuun pakenemista. Olemme paenneet sitä niin pitkään, että kantaminen tuntuu vieraalta. Kun tuttujen ihmisten ja asioiden turvaverkko katoaa meidän ollessa fyysisesti yksin, saattaa noussut omituinen tunne ja hämmennys olla vain osoitus siitä, että ahtaiden ajatuksiemme kehä ei saa enää polttoainetta tutuista asioista. Polttoaineen puutteessa ajatustottumustemme kehä, eli egomme pelkää menettävänsä voimansa ja kuolevansa, ja alkaa vastustaa tuota kukistumista yrittämällä tarttua menneisiin, muistoissa oleviin asioihin, kuten kokemuksiin tuttujen ihmisten seurassa. Tuo kärsimyksen ja sitä pakenemisen kierre on se mitä olen kutsunut noidankehäksi ja oravanpyöräksi.\nElämä on muutosta. Muutoksesta asiat tuhoutuvat. Muutos eli tuhoutuminen tuo mukanaan kipua. Vastustamalla tuota muutosta, eli elämää, tulee luonnollisesta kivusta kärsimystä. Jos pystyisimme myöntämään ja hyväksymään, että kipu kuuluu elämään, emmekä kerta kaikkiaan tiedä miten sitä pystyy välttämään ikuisuuksiin asti, emme identifioisi itseämme kipuun ja pakenisi muutosta hetkessä lämmittäviin aistinautintoihin, muistoista kummunneisiin tekoihin ja ajatuksiemme haaveisiin. Tarkkailisimme olevaa hetkeä ja sopeutuisimme siihen, eikä kärsimys saisi enää polttoainetta. Silloin saattaisimme ymmärtää kehomme olevan yksi elämänvirran liikunnossa muiden mukana oleva katoava asia.\nTuntemalla elämänliikunnon muuttumattoman taustan, kaiken perusolemuksen, nousee siitä vastuuntunto ja ymmärrys, että se on tietoisuutena paljon syvempi kuin omat oppineet aivomme. Niin ymmärrämme, ettemme ole ainoastaan ajatuksemme ja kehomme. Vastuumme on se, ettei ajatuksemme vie meitä kuin vierasta sikaa. Ymmärrämme, että ajatuksiin samaistumisen loputtua, jää tuolle elämän tietoisuudelle tilaa toimia meidän kauttamme. Meistä tulee kuin välikappaleita muodottoman ja muodon välille. Ymmärrämme ettemme ole ongelmamme ja elämän vaihtelevat tilanteet eivät ole elämämme. Ymmärrämme sen, että ajatuksilla on mahdotonta pystyä yhtä hienovaraiseen ja kaiken huomioivaan toimintaan miten se tietoisuus toimii, joka on ajatuksiemme taustalla. Ajatuksiemme kertomat onnelliset sadut antavat meille illuusionmaisen turvallisuudentunteen ja uskallamme usein hypätä elämän arvaamattomaan, mutta ainoaan väkivallattomaan rakkauden kelkkaan vasta kun asioiden kautta turvallisuutta ja onnea hamunnut illuusiomme on tuottanut meille kestämättömästi kärsimystä.\nTuo kuvailemani vastuu elämästä, on mukana jokaisessa hetkessä, myös niissä kun sattuu ja niinä kun on fyysisesti yksin. Jos niinäkään hetkinä kun sattuu, ei pakene lohduttaviin asioihin kuten hyvien ystävien viihdyttävään seuraan tai mielikuviin siitä, on elämä aina iloista tanssia, sillä jokaisessa hetkessä on jo hienoin mahdollinen asia: elämä itsessään ja vastuu sen kanssa samassa tahdissa pysymisestä. Elämän kanssa samassa tahdissa pysyminen on kuitenkin haastavaa, sillä olemme vältelleet sitä kautta historian, kun olemme aina halunneet lukea sen edellä.\nKun kokee tuon hetkessä läsnäolemisen, eli elämän kanssa yhteisen musiikin soittamisen olevan merkittävin ihmiselämän seikka, ei kukaan voi olla yksin, koska elämäntanssin tahdissa pysymiseen on annettava huomiota joka hetki. Jokaisesta hetkestä tulee mitä merkityksellisin. Ihminen näkee ja kokee kaiken aina uutena. Yksinäisyys ei voi yllättää uuden kokijaa, sillä hänellä elämä ja sen ilo ovat aina matkassa mukana, oli hän yksin, kaksin, taikka ryhmässä. Menneestä ja tulevasta vapaa kokija ei vastusta elämänvirtaa, vaikka se olisi ajelehtinut hänet fyysiseen yksinäisyyteen.\nElämä on aina läsnä ja on pohjimmiltaan sama kuin nuo ystävät, joita yksinäiseksi itsensä kokeva kaipaa. Kun tienpäällä pitää huolta kaikesta, eli itsestään, eli elämästä, ei voisi olla ystävilleen lainkaan rakastavampi, vaikka ei heidän seurassaan olisikaan.\nTanssilattialla tulee ongelmia ellei kumppanista pidä tiukasti kiinni ja aisti herkeämättä häneen kehonsa liikkeitä, siitä puhumattakaan, että katse vilkuilisi kumppanin olan yli mielessään uusi ehompi tanssittajatar. Elämä haluaa aina tanssia kanssamme. Jos emme pysy sen tahdissa tai vilkuilemme seksikkäämmältä vaikuttavia kumppaneita, se yrittää näpäyttää meidät hereille. Ellemme herää, nukahdamme syvästi kärsimyksen katkeraan yksinäisyyteen.\nNiissä hetkissä kun olen kokenut olevani yksinäinen tai turhautunut, olen tarttunut elämäni asioihin, ottanut ne kovin tosissani ja mieltänyt, että niistä muodostuu hyvinvointini. En ole tyytynyt elämänvirtaan, tarkastellut sen olemusta ja hyväksynyt sitä sellaisena kuin se on.\nOlen kokenut, että yksinäisyyden tai kaipuun mahdollisuus on läsnä jokaisessa hetkessä, olin yksin tai en. Niissä hetkissä vastuuni on vain tarkkailla rauhattomuuttani ja sitä kautta ymmärtää sekin vain elämänvirran yhdeksi koskeksi, tuomitsematta sitä mitenkään negatiiviseksi asiaksi, josta pitäisi päästä eroon. Tuo tarkkailija ei voi koskaan olla yksinäinen, vain ajatukset voivat.\nOli hienoa tavata pitkästä aikaa toinen pyörämatkaaja. Tavatessani Sebastianin ymmärsin kuinka paatunut matkaaja olenkaan. Edellisenä iltapäivänä poljin rankkasateessa ja 14 asteen lämpötilassa. Väreilin kylmästä kymmenen kilometrin vuorilaskussa. En kuitenkaan pistänyt lämmintä päälle, eikä minulle edes olisi ollut vedenpitävää takkia. Nautin vain kylmästä ja väreilystä, sillä tiesin senkin olevan vain ohimenevä ilmiö. Vuorilaskun päätteeksi saavuin luonnonpuiston parkkipaikalle, jonka ympärillä oli kaunista ja vehreää luontoa. Kylttien mukaan paikassa ei olisi saanut telttailla, mutta pystytin kotini kuitenkin suojaisaan paikkaan joenvarrelle. Illalla tein alueella pienen kävelylenkin ja ihmettelin kuinka paljon voin kokeakaan, vaikka en tee mitään, enkä halua ymmärtää mitään. Pelkästään seisomalla oli tarkkailtavana joen liike ja kohina, lintujen laulu ja lento, tuulen vire, lehtien väreily ja maanpinnan muodot jalkojeni alla. Katseeni kohdistamalle olisin voinut havaita lukemattomia kiviä, kukkia ja lehtiä, huomata niiden eloisuuden, puhumattakaan oman kehoni tuntemuksista, ajatuksistani ja pysähtymättömästä hengityksestäni. Missä ikinä olenkaan, maailmassa on joka hetki meneillään melkoinen näytelmä. En tuntenut kauneutta niinkään upeista yksityiskohdista, kuin laajan kokonaisuuden hahmottamisesta.\nPian tapaamisemme jälkeen taivaalta alkoi tippua muutamia vesipisaroita. Sebastian puki päälleen välittömästi sadetakin ja housut. Telttailimme yön leirintäalueella, koska Sebastian ei saa nukutuksi villeissä luonnon tarjoamissa ilmaisissa telttapaikoissa. Illalla hänen oli luettava uutiset ja sanoi olevansa uutisaddikti.\nEn ole koko matkalla juuri kylmästä välittänyt ja olen saanut nukuttua villeissä paikoissa aivan yhtä hyvin tai huonosti kuin missä tahansa. Muistan kuitenkin sen, että alkumatkalla minäkin halusin pysyä paljon enemmän tietoisena siitä mitä maailmalla tapahtuu uutisten kautta. Olin aivopesty koulussa siihen, että opiskelemalla ja lukemalla oppii, ymmärtää ja saavuttaa.\nEn moiti tietoa, sen keräämistä tai koulusysteemiä, mutta minusta tuntuu, että tiedolle on annettu hieman hassu asema. Koulussa olalle taputuksia saavalla oppilaalla on nopea kyky omaksua ja muistaa tietoa. Tiedon omaksumisen kautta muodostuu ihmisen asema yhteiskunnassa. Ihmiset haluavat olla menestyneitä ja he luulevat, että menestykseen tarvitaan tietoa. Tiedon avulla yritämme ratkaista ongelmiamme. Kasaamme jatkuvasti lisää tietoja, järjestämme ihmissuhteitamme ajattelemalla, suunnittelemme ja haaveilemme tulevasta. Emme ole kuitenkaan ajattelumme. Voisiko olla, että elävässä ihmisessä aivot olisivat vain työkalu, eivät mitään muuta. Nyt alituinen ajattelumme, suunnittelumme ja paniikin omainen tiedonkeruumme viestittää enemmänkin siitä, että olemme aivojemme ja mielemme hallussa, emmekä hallitse ja käytä niitä työkaluina.\nEräs surffipummi sanoi minulle kerran jotakin seuraavanlaista: ”eikö olekin hassua, että äidillä oli tapana torua minua: ”Juhani, olitpas taas ajattelematon””. Voisiko tuo Juhanin ajattelemattomuus olla tila, jossa ihminen on oma itsensä, ei mekaanisesti ajatteleva oppinut kone. Voi toki olla, että Juhanilla oli mielessään vain uudet metkut, mutta esimerkin kautta tulee hyvin esille se kuinka tärkeänä ajattelua pidetään.\nTuossa ajattelemattomuuden tyhjyydessä on kuitenkin jo valmiina se olemisen kauneus, rakkaus ja onnellisuus, joita ihmiset ajatuksen rajallisella voimallaan etsivät. Ajatuksettomuudestakin kumpuaa ajatuksia, mutta ne eivät välttämättä kumpua vanhojen kokemusten ketjusta, vaan tuoreesta lähteestä. Olemisen tilasta kumpuavat ajatukset ja teot pursuavat sellaisesta harmonisesta kaiken huomioivasta, ristiriidattomasta ja väkivallattomasta lähteestä, joka ei halua, eikä tavoittele mitään ja joka käyttää ajatuksia vain työkalunaan tuoda oman itsensä kauneuden muodoksi maanpäälle. Teot ja ajatukset eivät ole sille portaita menestykseen, vaan itsestään jo täydellistä elämänvirtaa.\nKatsoessani uutisia en näe pelkästään yksityiskohtia maailman eri tapahtumista ja ongelmista, vaan usein minulle tulee kokonaishahmotus väkivallasta joka meissä on. Siitä, että luulemme olevamme erillisiä toisistamme ja etsimme aina jotakin parempaa ja oletamme sen tuovan mukanaan täyttymyksen itsellemme. En osaa antaa suurta merkitystä tiedolle, enkä aina sure sitä, että polkiessani minulta jää koulut käymättä ja uutiset lukematta.\nTarkkailtuani luontoa tuossa sateen jälkeen kosteassa telttapaikassa, minulle tuli mieleeni tämä asia josta nyt kirjoitan. Tarkkailtuani sitä mikä ympärilläni oli silloin, mitä kehossani tuntui silloin, olin sellaisessa vapaassa tilassa, joka ei etsinyt mitään tai halunnut hetkeltä mitään. Tuosta tilasta kumpusi kuitenkin nämä ajatukset tiedosta ja sen luonteesta ihmisen elämässä. Se mitä olemisesta, eli kenties minun itseni perusolemuksesta kumpusi, oli uutta, jotakin sellaista, jota en tiennyt tietäväni. Kuulin omia ajatuksiani aivan kuten sinä luet sanojani. Ajatukset vain nousivat, olivat hetken ja katosivat, mutta eivät muotoutuneet mielipiteiksini. Kirjoitin ne nyt muistini pohjalta ylös, joka sinänsä perustuu aina vanhaan eli rajalliseen.\nLuonnollisesti en siis voi koskaan siirtää teille lukijoille kokemaani sellaisenaan kuin se oli, sillä tiedon ja sanojen maailma on aina rajallinen. Tieto on hyvä työkalu pitämään meidät hengissä ja luomaan meille inhimilliset elinolosuhteet, enkä siten moiti koulusysteemiä tai tietoa lainkaan ja ongelmamme kumpuavatkin vain suhteestamme tietoon. Olemme rajallisen tiedon orjia.\nOli varsin erikoista, että näiden ajatusten jälkeen tapasin seuraavana päivänä Sebastianin, joka tuntui matkaavan Saksasta asti roikkuvan napanuoran päässä. Hän halusi pysyä tietoisena uusimmista uutisista ja tahtoi pitää elinolosuhteet mukavina ja kodinomaisina, kuitenkin samalla paeten kodin oloja, jotka olivat saanet hänet voimaan kuulemma hieman huonosti.\nEn tunne Sebastiania kohtaan mitään negatiivistä, vaikka jyrkästi hänestä ehkä kirjoitankin. Jos koen hänessä jotakin sellaista minkä koen olevan väkivaltaa, koen sen vain siksi, koska olen tunnistanut samat asiat itsessäni. Hän vain sattui olemaan yksi elämääni pyöräillyt enkeli, joka vahvisti niitä kokemuksiani, joita olin käynyt läpi edellisenä iltana.\nSebastianille vanhat muistot kertoivat uusille ajatuksille mikä on hyvää ja mikä ei. Hänen iholle tipahtaneiden sadepisaroiden herättämät tuntemukset nostattivat hänessä selvästi ajatuksen siitä, ettei sade tunnu hyvältä, joka sinänsä pohjautui vain vanhoihin ajatuksiin ja mielikuviin samasta asiasta. Ajatuksissaan ja siitä nousseessa pelon tilassa hänellä ei ollut tilaa aistia tippuvia sadepisaroita, pysähtyä katsomaan taivaalle ja tarkkailemaan kokonaisuutta. Hymyilin Sebastianin pelko reaktiolle tunnistaen, että olen ollut samassa tilanteessa itse joskus aiemmin. Jatkoin eteenpäin t-paidassa. Tihkusateen loputtua Sebastian oli hiestä märempi kuin minä vesipisaroista.\nSe, että nyt on kipu tai tulevan kivun uhka, ei tarkoita sitä, että meidän pitäisi ajatuksilla ja tiedonkeruulla alkaa heti etsiä ratkaisua oletettuun ongelmaan. Tarkastelemalla eli pysymällä kivussa, saattaa ajatuksettomasta uteliaasta olemisesta tulla tieto kivun todellisesta luonteesta. Kivun, etenkin henkisen kivun todellisen olevuuden, ei tietämisestä, vaan kokemisesta saattaisi kummuta ymmärrys, joka olisi sellaisenaan jo kärsimyksen loppu. Ei välttämättä fyysisen kivun, mutta varmasti psyykkisen kärsimyksen loppu, sillä emme enää identifioisi itseämme kipuun.\nJos pelästymme pientä fyysistä kipua, mutta etenkin henkistä kipua ja alamme heti etsiä ratkaisua siihen, emme koskaan malta kokea sen todellista luonnetta ja sanomaa, jolloin sen lopullinen ratkaiseminen ajatuksilla on täysi mahdottomuus, vaikka kivulle tilapäisen avun ajatuksen keinoilla saisikin. Ellei kipua kuitenkaan käy läpi ja koe sitä perusteita myöten, palaa se aina takaisin uudessa muodossaan. Edes menneet ihmiset ovat huomanneet, että heillä on kyky ratkaista kipuja ja ongelmia älyllään eli keräämällä tietoa. Olemme paikanneet monet kivut, säryt ja ongelmat. Paikkauskeinomme ovat yhä monimutkaisemmat, kuten ovat ongelmammekin. Elämme jatkuvaa taistelua ongelmia vastaan. Ihmisaivoilta vaaditaan aina vain enemmän, elämämme rakenteet monimutkaistuvat ja muuttuvat aina vain vaativammiksi yllä pitää. Olemme identifioineet itsemme ajatuksiimme, eli egoomme, joka uskoo ratkaisevansa kaikki ongelmansa ajattelemalla ja tekemällä työtä yhä kovemmin, vaikka todellisuudessa tuon egon alituinen ja pysähtymätön ajattelu ja halu ratkaista ongelmia on juuri se mikä luo ne ongelmat, joita se haluaa ratkaista. Se on taistelua elämää, eli itseämme vastaan. Toisaalta se on juuri sitä mitä me haluamme.\nOlemme niin ajattelumme ja sen kautta saamamme tiedon ja asioiden sokaisemia, että luulemme niiden olevan elämä itsessään. Elämä, joka koostuu perheestä, ystävistä, koulutuksesta, tiedosta, asemasta, kodista, kansallisuudesta, uskonnosta ja mistä lie loputtomista asioista. Emme uskalla laskeutua alas ajatuksistamme oman itsemme luonnolliseen olemisen tilaan. On kuin pelkäisimme kuolevamme, jos ajatuksemme lakkaisivat. Olemme noidankehässä, jossa annamme ajatuksille lisää ajatuksia, nautinnoille lisää nautintoja ja polttoaineelle lisää polttoainetta. Olen kokenut tämän kehän omassa elämässäni, omassa kehossani, omissa ajatuksissani ja omine kärsimyksineni.\nMonet meistä matkaajista tuntevat, että kotopuolessa ei ole aina hyvä olla ja pakenemme sitä maailmalle matkaamaan. Maailmalla saattaa tulla tilanteita, jossa ympäristössä ei ole tuttuja asioita, joihin olemme identifioineet itsemme ja joihin elämämme on perustunut. Siitä seuraa omituinen tunne, jota siis kuvaamme yksinäisyydeksi. Yksinäisyyden tunne saattaisi olla portti laajempaan kokemiseen ja ymmärrykseen, eli rikkomaan siteet ajatuksiimme ja asioihin, jotka pitävät meitä kahleissaan, mutta kun olemme oppineet ratkaisemaan tiedolla ja ajatuksiemme ideoilla kaikki elämämme puutteet ja kivun hetket, pakenemme helposti tuota vierasta tunnetta. Matkailun tarjoama tilaisuus olla pois tutuista olosuhteista on mahdollisuus. Me matkamiehet käytämme sen usein kuitenkin vain paetaksemme hetkeksi noita tuttuja kotiemme olosuhteita, etsimme erilaisia ärsykkeitä ja nautintoja peittämään perustavanlaatuiset ongelmamme, jotta pystyisimme palaamaan tuttuun oravanpyöräämme näennäisen virkistyneinä.\nMikä on, pitää varmasti olla ja mikä on tapahtunut on varmasti pitänyt tapahtua, mutta jos emme lakkaa höpöttämästä päässämme mitä erilaisimpia satuja ja vielä samaista itseämme niihin, saa väkivaltaisuutemme ja kärsimyksemme jatkoa. Sekin on ihan okei, sillä tuo ajatuksiin samaistumisen ja tiedolla ongelmien ratkaisemisen rajallinen noidankehä on kestämätön ja lopulta se romahtaa. Kenties se onkin sen tarkoitus. Ongelman ratkaisukeinomme ja niiden ympärille kehittyneet poliittiset, sotilaalliset, uskonnolliset ja taloudelliset järjestelmät ovat yhä monimutkaisempia, joten niiden romahtaessa ongelmat tulevat olemaan aina vain enemmän epäinhimillistä kärsimystä tuottavia. Kenties se onkin niiden tarkoitus. Mitä enemmän kärsimme, sitä nopeammin saatamme saada tarpeeksi kärsimyksistämme ja uskallamme päästää niistä irti.\nIlmastonmuutosta, sademetsien hakkuuta, saastumista, nälänhätää, köyhyyttä, ylikansoitusta, merten kuolemaa ja sotia pitää tutkia, jotta ymmärrys niiden luonteesta kasvaa, mutta tiedon keräämiseen ei tule uppoutua niin syvälle, että olettaa siitä löytävän tulevaisuudenratkaisun ongelmiimme. Kaikki ulkoiset ongelmamme ovat vain erimuotoisia heijastuksia sisäisestä sairaudestamme. Jos jatkamme taistelua ulkoisia ongelmiamme vastaan, emme voi koskaan hyväksyä niitä täydellisyytenä. Silloin jäämme vaille laaja tietoisuutta, joka kumpuaa oman itsensä ja tämän hetken täydellisestä ymmärtämisestä. Vain hetkissä, joissa hyväksymme kaiken täydelliseksi, jää olemisen korkeammalle tietoisuudelle tilaa toimia kauttamme ja se ratkaisisi lopulta ongelmammekin. Asiat eivät toki muuttuisi, mutta ongelmat ratkeaisivat sillä, ettemme enää kokisi mitään asioita ongelmallisiksi, edes niitä mitkä tuottavat kipua.\nMiten tuo perustavanlaatuinen sairautemme lakkaa olemasta? Siten, että siitä tulee tietoiseksi. Miten siitä voi tulla tietoiseksi?\nPienoinen pulma onkin juuri siinä, ettei siitä oikein voi tulla tietoiseksi joillakin keinoilla tai keräämällä tietoa, kuten olemme tottuneet ratkaisemaan ongelmiamme. Siitä voi myös tulla tietoiseksi vain nyt, ei koskaan muulloin. On mahdotonta edetä askel kerrallaan kohti tuota tietoisuutta, kuin kohden mitä tahansa tavoitetta, joita olemme oppineet kovalla työllä lähestymään. Tietoisuus on jo meissä. Emme voi lähestyä sitä, mutta voimme jättää sille tilaa. Se kyllä kumpuaa kokemuksena, kun mielessä ei ole sitä mikä ei ole tuo tietoisuus.\nHassua on siis se, että minun pitää päästää irti menneisyydestäni, tulevaisuudestani, kokemuksistani ja kaikesta mitä olen oppinut, jotta kykenen todella tarkastelemaan joen virtausta ja kohinaa, lintujen laulua ja lentoa, tuulen virettä, lehtien väreilyä ja maanpinnan muotoja jalkojeni alla niin kuin ne ovat. Jotta pystyn todella kuulemaan, näkemään, haistamaan ja tuntemaan, on minun oltava täysin läsnä, vailla ajatuksien hämärtävää harsoa. Jos nimeän näkemäni, kuulemani, haistamani ja tuntemani oppimani tiedon tai aikaisempien kokemusteni perusteella, astun tiedon rajalliseen maailmaan. Maailmaan, jossa voin tiedoillani tehdä ohimenevän vaikutuksen ainoastaan ihmisiin, jotka ovat itsekin hukkuneet ajatuksen harhaan.\nSaatan nimetä taivaan kaikki tähdet, mutta en välttämättä koskaan koe tähtitaivasta. Voi olla etten osaa nimetä ainuttakaan tähteä, mutta voin ajatuksilta vapaana sulautua tähtitaivaan loisteeseen.\nSeuraavan lyhyen ajopäivän päätteeksi pysähdyimme kuuluisalle Bryce Canyonille. Lepäsin päivän leirintäalueen viileässä havumetsässä ja vasta auringonlaskun aikaan pyöräilin ihailemaan komistusta. Kanjonin reunalta avautui upea näkymä yli kallioon uurtuneiden terävien kivimuodostelmien, jotka auringonkulun mukaan punertavat eri sävyisinä. Näky ei pysäyttänyt, vaan sai minut innokkaasti etsimään parhaita kuvakulmia tallentamaan kauneuden kamerani muistikortilleni. Kanjonilta Sebastian jatkoi kohti San Fransiscoa ja minä kohti Las Vegasia.\nTakanani oli taas satoja kilometrejä aavikon tietä kun vuortenlaaksossa ja keskellä aavikkoa näin kaupungin kohoavan kuin tyhjästä. Olin Las Vegasin laitamilla. Kaukaa katsoen betoniviidakko vaikutti täysin kuolleelta. En nähnyt liikettä lainkaan. Olin 20 kilometrin päässä keskustasta ja laaksoon laskevan solan huipulla. Näky vaikutti oudolta, sillä tiesin kaupungin tarjoavan vierailijoilleen liikettä, eli kaikenlaisia aktiviteetteja pitämään heidän aistinsa kiireisinä 24 tuntia vuorokaudessa. Lähdin mielenkiinnolla laskemaan alas aavemaiseen näkyyn, kohti maailman viihdekeskusta. Kaupungissa viettämieni päivien aikana minä en kuitenkaan uskaltautunut kasinoille uhkapelaamaan, vaan tein ilmastoidun raikkaassa hostellihuoneessa varmaa rahaa kirjoittamalla Fillari-lehden jutun ja nautin pehmeästä sängystä kuukauden yhtäjaksoisen telttailun jälkeen.\nLas Vegasin jälkeen olin polkenut muutaman tunnin moottoritiellä ja ohitseni oli huristellut tuhansia autoja. Päätin vaihtaa suuntaa ja kääntyä rauhalliselle, mutta vähintään yhden ajopäivän pidemmälle Mojave-aavikon halkaisevalle tielle. Matalien piikkipuskien maassa sain kuumuudesta turvaa ainoastaan entisen karjatilan puuaidan varjosta. Ensimmäisessä kylässä ei ollut ketään kotona. Ruostuneet autot, puhki kuluneet vesitankit, ränsistyneet rakennukset ja kallellaan olevat aidat saivat minut luulemaan, ettei Cimassa asuisi ketään. Yksi talo kuitenkin viestitti olemuksellaan elämän mahdollisuudesta. Lukitun oven raosta kantautuvasta pakastimen sirinästä tiesin seinien sisällä todellakin olevan kauppa. Naurahdin maailman hiljaisemmalle kylälle ja toivoin saavani virvokkeita seuraavasta kylästä.\nLoppupäivän poljin ylös loivaa, mutta vastatuulista laajan hiekka-aavikon ympäröimää 30 kilometrin nousua. Tavoitteeni oli 1200 metrin huippu ja sen muutaman asteen viileämpi yö. Pystytin telttani radiomaston vallin taakse, jossa sain suojaa vuorten taakse laskeutuvan auringon päivän viimeisiltä kuumilta säteiltä.\nAamun viileydessä, alamäessä ja myötätuulessa oli vaivatonta edetä kohti kolmatta Mojave-aavikon kylää. Yhden asukkaan ja huoltoaseman kylässä sain täytettyä vesisäiliöni ennen janoa ja valitsin kylän ravitsevinta ruokaa: maitokahvin, hillokakkuja ja halpaa puolalaista suklaata. Myöhemmin päivällä pysähdyin pyytämään vettä autoa kotipihallaan korjaavalta mieheltä. Aavikon yksinäinen kaivosmies vahvisti tuntemukseni, päivä oli viileä, kuuleman mukaan vain 39 asteinen. Hän kertoi minun olevan onnekas. Iltapäivällä saavutin suuremman kylän ja nukuin viileydestä huolimatta ilmastoidussa motellissa.\nMinkä eron koinkaan yhden päivän aikana. Rouhean Kalifornialaisen aavikkokylän nuhruiset hierontasaluunat, tatuointiliikkeet, halvat motellit, moottoripyöräpajat, helvetinenkelit ja aavikon polttama kuumuus vaihtuivat Tyynenvaltameren viileään tuulahdukseen, sporttisiin rantalentopallotyttöihin, skeittaaviin nuoriin, adonisiin rantaleijoniin ja Hermosa Beachin hienostelevan kauniiseen ilmapiiriin. Saavuin Amerikan länsirannikolle ja yksi pitkä etappi matkallani tuli päätökseen. Otin neljä päivää rennosti Afrikassa tapaamani ystävän Ashleyn luona ja sitten aloitin Amerikan viimeisen etapin kohti San Diegoa.\nYhdysvalloista nousee ensimmäisenä vaikutelmana mieleen sen monimuotoisuus. New Yorkin vilske, Keskilännen hiljainen maaseutu, Coloradon villin lännen kylät, Utahin autiomaat, Las Vegas, Mojaven autiot kylät, Kalifornian modernit ranta-alueet ja lukemattomat tapaamani erilaiset ihmiset tekevät mahdottomaksi kuvailla amerikkalaista kulttuuria. Amerikkalaisuus lienee se, että maahan mahtuu kaikenlaista ja kaikenmoisia kaduntallaajia. Missään maassa ei liene niin monenkirjavia tapoja saada toimeentulo, kuin tässä uuden mantereen kulttuurien sulatusuunissa. Sen sanottuani, voin myös todeta, että missään muualla ei liene myöskään yhtä laajaa massakuluttamisen yhdenkaltaisuutta.\nMojave-aavikon tyhjyyden jälkeen jatkoin matkaa tiheästi asutetun Etelä-Kalifornian rannikolla. Ensin ajoin Los Angelesista rannikkoa pitkin kohti etelää niin pieniä teitä pitkin kuin vain löysin. Kalifornia oli tosi nätti paikka. Surffareita, palmuja, santarantoja ja paljaita sääriä oli vaikka muille jakaa. Poljin 250 kilometriä tosi helposti myötätuulessa, vaikka kontteja aavikkotaipaleen jäljiltä vielä kiristikin. Encinitaksessa jälleen tapsin moottoripyörämatkaajan, jonka kanssa polkumme ristesivät Etiopiassa. Allan oli taas aikamoinen velikulta ja piti minua kuin oman poikanaan kauniissa kodissaan. Meinasi adoptoidakin minut, mutta polkasin kiiressä San Diegoon.\nKalifornian rannoilla oli tosi paljon kauniita tyttöjä, mutta ketään ei huutanut minulle: ”I love you, please be my boyfriend!”, joten minun piti alentaa standardejani taas radikaalisti ja sain seurakseni suomalaisen Lukaksen, joka pyöräili myös ympäri maailmaa. Lukaksen kanssa oli kivaa, sain taas kiroillakin suomeksi.\nIhastuin suomalaiseen kolliin niin, että pyysin Lukasta matkaani Meksikoon, mutta ei hän lähtenyt, sillä hänellä oli ikävä Aldin halpoja karkkiosastoja ja lensi siten takaisin Eurooppaan. Se olikin ehkä fiksua, koska ihmiset varoittelevat, että Meksikossa saattaa tulla kuula kalloon. Tosin ihmiset jotka ovat itse käyneet Meksikossa, ovat sanoneet minulle, että siellä on ihan turvallista. Enpä tiedä, mutta ei minua se kuulan kalloon saapuminen ainakaan huoleta, sillä kuolema voisi olla vain helpotus, koska Baja Kaliforniassa on aika kuumaa ja mäkiäkin ihan tarpeeksi.\nSan Diegosta siirryn uuteen maahan. Meksikossa voin taas näytellä tyhmää turistia, sillä en osaa espanjaa lainkaan. Minulla ei ole nyt mikään kiire, mutta fiilis on kuin kotiin lähtisi, sillä niin helpolta edellä oleva reitti nyt näyttää. Poljen vain alamäkeä Etelä-Amerikan kärkeen asti ja suunnistan pitämällä Tyynenvaltameren oikealla puolellani. Ei pitäisi olla kovin stressaavaa, vaikka 18 000 kilsaa pitäisikin vielä polkea. Siihen mennee ainakin puolitoista vuotta, mutta saa mennä kauemminkin, jos jumala niin tahtoo ja voin kyllä heittää itsekin rukkaset tiskiin, jos ei enää huvita kulkea.


Evil Dead 4 oli jo tekeillä – Lue miten sekopäinen juoni siinä olisi ollut - Episodi.fi\nEpisodi / Uutiset / Evil Dead 4 oli jo tekeillä – Lue miten sekopäinen juoni siinä olisi ollut\nEvil Dead 4 oli jo tekeillä – Lue miten sekopäinen juoni siinä olisi ollut\nNiko Ikonen 11.10.2015 16:51\nFanit ovat kinunneet Evil Dead 4:ää jo vuosikaudet, mutta Sam Raimi ja Bruce Campbell eivät ole löytäneet yhteistä aikaa sille. Muutama vuosi sitten ilmestynyt Evil Deadin uudelleenfilmatisointi jätti monet fanit kylmäksi, eikä syyttä. Onneksi olemme saamassa Evil Deadeille oikeaa jatkoa jenkkikanava Starzin Ash vs. Evil Dead -tv-sarjan muodossa.\nTaannoisessa Q&A-tilaisuudessa Raimi paljasti, että oli kirjoittamassa veljensä Ivanin kanssa jatkoa Evil Dead 3:lle, ja sen juoni kuulostaa hullulta.\nArmy of Darknessissa oli kaksi erilaista loppua. Suurin osa katsojista tietää lopun, jossa Ash selviytyy takaisin nykyaikaan. Toisessa, vaihtoehtoisessa lopussa, Ash päätyy tulevaisuuteen. Voit katsoa sen alta.\nRaimi paljasti, että Evil Dead 4:ssä olisi ollut kaksi eri Ashia. Toinen nykyisyydestä ja toinen tulevaisuudesta. Ashien tarinat olisivat kuitenkin kulkeneet rinnakkain. Emme tietenkään tiedä kuinka tämä olisi toiminut, tai kuinka Ashit olisivat edes tavanneet.\nEhkäpä veljekset palaavat takaisin sen pariin, jos vain Ash vs. Evil Dead menestyy tarpeeksi hyvin? Toivoa sopii.\nKuva: Ash vs. Evil Dead\nAsh vs Evil Dead palaa entistä verisempänä – Tsekkaa kakkoskauden eka K18-traileri\nBruce Campbell uskoo Evil Deadin Ashin voittavan Wonder Womanin ja Kapteeni Amerikan\nEvil Dead -ohjaajan automainos ei ole aivan perinteisimmästä päästä – katso kauhussa kylpevä autopelottelu\nAsh vs. Evil Deadiin ikonisia kauhunäyttelijöitä sekä William Shatner?\nVideo: Ash vs Evil Deadin uudessa trailerissa roiskitaan verta ja ollaan epäkorrektin hauskoja\nVideo: Groovy! Ash is back – Ash vs Evil Deadin uusi teaseri näyttää verisen Bruce Campbellin\nLegendaarinen Xena kohtaa Evil Deadin demonit Ash vs Evil Deadissa – Katso teaserivideo\nVideo: Ensimmäinen moottorisahan sivallus tulevaan Ash vs Evil Dead -sarjaan!