Gunwritersin Tokko tietoa on - osa 39\n<< Uusimmat Osa 38 >> 37 >> 36 >> 35 >> 34 >> 33 >> 32 >> 31 >> 30 >> 29 >> 28 >> 27>> 26 >> 25 >> 24 >> 23 >> 22 >> 21 >> 20 >> 19 >> 18 >> 17 >> 16 >> 5 >> 14 >> 13 >> 12 >> 11 >> 10 >> 9 >> 8 >> 7 >> 6 >> 5 >> 4 >> 3 >> 2 >> 1 >> Gunwritersin etusivu >> In English >> guns.connect.fi >> Linkit >>\nTOKKO TIETOA ON?\n"G.O.W.":n kysymys- ja vastauspalstan toimittajan P. T. Kekkosen poismenon johdosta postia tälle palstalle ei enää vastaanoteta.\nOsa 39, päivitetty 31.01.2002\nVoisitteko ystavallisesti ilmoittaa mista saisin tietoja tai kertoa mahdollisesti Jatimaticin tarinan. Eli koska ja kuka valmisti, mika oli ongelmana, mika tilanne nyt, valmistaako kukaan talla hetkella yms. Olisin hyvin kiitollinen.\nYstavallisin terveisin, Alex\nJaTiMatic-konepistoolin tarina (huomaa nimen oikeellinen kirjoitustapa) alkaa 1970-luvun lopulta, jolloin Tampereen Asepaja Oy:n pääosakas ja johtaja JALI TIMARI kehitteli .22 LR/ .22 Short- vaihtokaliberipistoolia. Aseen toimivaan prototyyppiin saatoin tutustua vuoden 1977 keväällä, jolloin tulin tuttavaksi myös sen suunnittelijan kanssa. Jo kyseisessä tarkkuuspistoolissa kiinnittyi huomioni piipun kulma luistiin ja kahvarunkoon nähden: Ideana oli piipun suuntaisen rekyylin kohdistaminen ampujan peukalonhankaan, jolloin ns. hyppymomenttia ei esiinny nopeaa tulta ammuttaessa lainkaan. Piippuun nähden yläviistosti perääntyvä luisti jopa painoi kahvarunkoa alaspäin. Konstruktööri Jali Timari kutsui tätä ilmiötä "mäkilavetti-vaikutukseksi", viitaten entisaikaisten linnake- ja piirityskanuunoiden lavetti-/alustarakenteeseen, joka oli tunnettu jo 1700-luvulla Ranskassa. Systeemin keksijäksi arvellaan yleisesti Viaporin linnoituksen sittemmin rakennuttanutta AUGUSTIN EHRENSVÄRDiä (1719 -72), joka opiskeli Ranskassa tykistö- ja aseupseeriksi.\nTimarin vaihtokaliberipistooli olisi ollut erityisen etevä olympiapistooli-disipliinissä, jossa ammutaan pikatahtiin viisi laukausta kääntyviin tauluihin. Monimutkaisia tai häiriöille alttiita rekyylikompensaattoreita ei olisi tarvittu lainkaan. Ase olisi palvellut myöskin vakiopistoolina, ruokanaan .22 LR- patruuna, kun sen luistiin olisi kiinnitetty lisäpaino ja vaihdettu lipassolaan Long Rifle- patruunoita syöttävä lipas .22 Short- patruunoita annostelevan lippaan tilalle. Uhkana oli kuitenkin kilpailukielto UIT/ISU:n taholta heti, kun pistooli saataisiin joukkotuotantoon. Ennakkotapaus tunnettiin: Suomalaiseen keksintöön, ONNI-pistooliin, perustuva venäläinen olympiapistooli "TULSKIJ REKORD". Hetikohta kun kyseisellä pokasahan muotoisella aseella alettiin saada poikkeuksellisen hyviä ampumatuloksia, muutettiin Keski-Euroopan aseteollisuuden vaatimuksesta ampumalajien sääntöjä siten, että "pokasaha"-mallisten pistoolien käyttö kansainvälisissä arvokilpailuissa kiellettiin kaikella ankaruudella.\n50 vuotta sitten suunnitellun Onni-pistoolin valmistuslisenssiä oli sen suunnittelija, iisalmelainen ONNI TASKINEN, kaupannut useammallekin keski-eurooppalaiselle asetehtaalle, muunmuassa sveitsiläiselle HÄMMERLIlle. Omalaatuisen näköinen ase ei kuitenkaan herättänyt kiinnostusta tehtaiden dipl. insinöörien keskuudessa, ennenkuin venäläiset "Ansioituneet Urheilun Mestarit" alkoivat sivuta silloista maailmanennätystä Rekordeillaan. ISU/UIT:lle tuli kiire kieltää sellaisten aseiden käyttö, joiden piipun keskilinja suuntautuu ampujan peukalonhangan alapuolelle. Onni-pistoolissa ja Rekordissa piippulinja, kuin myös rekyyli, suuntautuu keskelle ampujan kämmentä, jokseenkin nimettömän ja keskisormen väliin. Aseen hyppymomentti tulee tällöin kompensoiduksi ilman erityistä "komppia".\nKieltosäädöstä olisi varmaankin sovellettu myös Tampereen Asepajan pistoolikehitelmään, jota ei omaksuttu koskaan joukkotuotantoon. Harvat ovat aseesta edes kuulleet mitään, saati sen toimivaa prototyyppiä nähneet tai pidelleet kädessään. Seuraavaa kehitysvaihetta, 9 x 19 mm JaTi-pistoolia, en ole itse nähnyt enkä "käpistellyt". Se vain on tiedossa, että Jatimaticin kehittely alkoi tuosta pistoolikehitelmästä, joka oli vielä prototyyppiasteella. Muunmuassa laukaisukoneiston osien karkaisu oli vajavainen. Kun aseella oli ampuiltu toimivuuden toteamiseksi, sen liipaisinmekanismi kului siten, että ase pysyi kiikun-kaakun vireessä automaattilatauksen ajan, mutta kun sen sulku iskeytyi kiinni, lähti seuraava laukaus tahattomasti matkaan. Lipas tyhjeni kertaliipaisulla.\nTehtiin kuitenkin kaksi merkittävää havaintoa: 1) Tahattoman sarjatulen kadenssi, eli syklinen tulinopeus, oli huomattavasti alhaisempi kuin on 9 x 19 mm pistoolien tavanomainen kadenssi, aseen muututtua osien kulumisen tai osaavan ampumaotteen kautta "jäkättimeksi". (Jälkimmäinen temppu on tehtävissä täysin kunnossa olevalla aseellakin, mutta vain tuelta ampuen. Ei tosin onnistu aseella, jossa on DAO-laukaisukoneisto, tai ylen pitkä/jäykkä liipaisimen liike ylimalkaan. Kahvan pituudella ja sen takaviistoudella on myös merkitystä, ja kahvavarmistin voi estää sarjatulen ammunnan. Pistoolien syklinen tulinopeus on yleensä yli 2000 laukausta minuutissa). Taaksepäin suuntautuva rekyylikin oli varsin pehmeä, koska huomattava osuus siitä oli muutettu hyppymomenttia hillitseväksi, piipunsuuta alaspäin painavaksi impulssiksi tai kitkalämmöksi.\n2) Koska myös 9 mm JaTi-pistoolin luisti oli kaltevassa kulmassa piippuun nähden, osuivat tahattoman sarjan luodit maaliin 25 metrin etäisyyteen melko vähäisellä hajonnalla. Normaalisti muotoillun 9 mm pistoolin laukaussarjan viimeiset luodit tiputtelisivat käpyjä ampumaradan taustavallilla kasvavista havupuista tai lamppuja sisä-ampumaradan katosta. JaTi teki perimätiedon mukaan "yhtenäisen risaisen reiän tauluun viidellä paukulla, ammuttuina käsivaralta disipliini-tyyliin". (Itse olen ampunut tuelta alle 100 mm:n kasan viidellä laukauksella tahatonta sarjatulta @ 100 metriä VKT 44- pistoolilla. Muuan tunnettu suomalainen asetoimittaja toisti myös tempun kolmella laukauksella tahatonta sarjatulta: Luodinreiät olivat kiinni toisissaan, eli pystyhajonta noin 20 mm k - k @ 100 m. Tapahtui VALMET Oy:n Tourulan tehtaan rynnärien testausradalla 28 helmikuuta 1988. Kertomus "jäkättimeksi villiintyneen" JaTi-pistoolin tarkkuudesta on siis täysin uskottava).\n9 x 19 mm pistooliakaan ei omaksuttu sarjatuotantoon, koska potentiaalinen ostajakunta olisi ilmeisesti vierastanut aseen erikoislaatuista muotoilua. Konepistoolien käyttäjäkunnan otaksuttiin olevan vähemmän vanhoillista väkeä, eivätkä kp:n muotoilua kammitsoineet ISU/UIT:n säännöt. 1970-luvun lopulla oli israelilainen UZI-kp kenties kaikkein arvostetuin ase omassa sarjassaan, ja siksi kensti Jatimaticin esikuvaksi perusratkaisuiltaan. Jali Timari mieli kuitenkin keventää ja kaventaa omaa asettaan soveliaammaksi mm. poliisitoimiin "stakeout"-tarkoituksiin. ("Stakeout gun" voidaan suomentaa muotoon "kytis-pyssy" = ase, jota voidaan kantaa huomaamattomasti kevyenkin siviilivaatetuksen alla, vaikkapa väijyttäessä jotain huumejengiä).\nOlkaan tukeutuvaa - kokoon taittuvaakaan - perää ei Timari nähnyt tarpeelliseksi. Asehan oli kontrolloitavissa jopa yhdenkäden pistooliotteella ammuttaessa, mutta alaspäin esiin taitettava etummainen pistoolikahva oli tietenkin hyödyllinen tulen ohjailussa. Tuo monitoimi-osa toimii myöskin virevetimenä ja varmistimena. Erään SUOMI-kp:n ominaisuuden Timari halusi omaksua Jatimaticiin: Piipun pikavaihdon mahdollisuuden, parannettuna siten, ettei kuumaksi tulitettuun piippuun häädytä koskemaan käsin. Jatimaticiin omaksutun piipunvaihto-järjestelmän lähin tunnettu esikuva löytyy järeämmän kaluston puolelta, saksalaisesta konekivääristä MG -42, jota seemiläisperäinen (yhä jatkuva) sotapropaganda kutsuu erheellisesti "SPANDAU-kk:ksi". Vuonna 1927 syntynyt Jali Timari oli nähnyt Suomi-kp:n kuuman vaipan kärventämät polttomerkit monien sodankäyneiden miesten kämmenissä jo teini-ikäisenä.\nTimarin pyrkimyksenä oli aseen osien lukumäärän minimointi, eli saman osan hyödynnys useampaan kuin yhteen käyttötarkoitukseen. Niinpä Jatimaticin lukko-uurnan jousiteräksinen kansi toimii myöskin piipun kiinnityssalpana, joka on MG -42:ssa erillinen osakokonaisuus. Kun lukko-uurnan kansi käännetään auki, voidaan kuuma piippu tipauttaa ulos ylösalaisin käännetystä aseesta omalla painollaan ja asentaa varapiippu paikalleen. Kiinni käännetty kansi puristaa piipun tiukasti kiinnike-uurteisinsa. Mitään "klappia" ei pääse syntymään pysty- tai sivusuuntiin. Mahdollinen piipun pituussuuntainen välys ei huononna aseen osumatarkkuutta, ja se voidaan pitää muutaman millimetrin sadasosan suuruisen toleranssialueen sisällä. Piipunvaihto vie aikaa kymmenkunta sekuntia,\nAseen lukon iskupohja on tehty tuotannollisista syistä helposti vaihdettavaksi erillisosaksi. Toki tietenkin väitettiin, että kyseinen rakenneratkaisu oli omaksuttu "Mafian toivomuksesta: Kun jonkin aseella tehdyn verityön jälkeen siihen vaihdetaan varapiippu ja lukon iskupohja, ei tyhjien hylsyjen tai luotien rihlanjälkien perusteella pystytä tunnistamaan ilkityöhön käytettyä aseyksilöä". (Tosiasiassa voidaan miltei minkä tahansa ampuma-aseen yksilölliset "sormenjäljet" muuttaa muunlaisiksi hioen ja kolvaten, sekä käyttäen monta kertaa jälleenladattuja, mieluusti eri aseyksilöissä aiemmin tyhjennettyjä hylsyjä. Tietenkään ei saa laiminlyödä iskurinkärjen hiontaa. Sekin jättää hylsyyn/ nalliin yksilölliset leimansa, joiden muuttaminen muunlaisiksi on useissa tapauksissa vain muutaman sekunnin ajan vaativa työsuoritus, ainoana välineenä sormenkynnen kokoinen pala "nelisatasta" hiomakangasta tai santapaperia, taustanaan pala pehmeää puuta tai vaikkapa pyyhekumia).\nEräs kiitetyimpiä Timarin ideoita on Jatimaticin lipas, joka kylmäpursutettiin alumiinista. Esikuvana oli Lapuan Patruunatehtaan valmistama ruotsalaismallinen Suomi-kp:n tankolipas, mutta alumiiniprofiilista pätkittyihin lippaisiin voitiin muovata helposti sisäpuoliset "raiteet", joita pitkin limittäiset patruunarivit kulkivat sujuvasti, vaikka lippaaseen olisikin päässyt hiekkaa, ruutijyviä tai muuta likaa. Seuraava kehitysvaihe olisi todennäköisesti ollut muovilipas. Tampereen Asepaja Oy:n tiloissahan toimi myös Jali Timarin omistama yritys Muovi ja Muotti Oy/ Icaplast Oy, joten TAP oli itseriittoinen Jatimaticin muoviosien suhteen.\nTeräslevystä prässätyt osat voitiin myöskin valmistaa saman katon alla, lukuunottamatta jousiteräksisiä lukko-uurnan kansia, joiden muovaamiseen tarvittiin varsin järeä puristinkalusto, ellei niitä prässätty muotoonsa pehmeäksi hehkutetusta teräslevystä ja lämpökäsitelty jousikovuuteen aliurakointina. Lastuavat työvaiheet voitiin suorittaa TAP:n konekalustolla. Piippujen syväporaukseen ja rihlaukseen löytyivät koneet TAP:lta, mutta piippuaihiot tilattiin mahdollisesti Valmet Oy:n Tourulan tehtaalta Jyskästä, ellei peräti Canons Delcour:ilta Belgiasta.\nOngelmien ja lopullisen tuhon aiheuttaja oli "Finskij KGB" eli Keskusrikospoliisi, jonka lakkauttamisesta käytiin vilkasta keskustelua julkisessa sanassakin 1980-luvun alkuvuosina. KRP häätyi korostamaan olemassaolonsa tärkeyttä ja jopa välttämättömyyttä. Koska yleinen ilmapiiri (tai ainakin politikoitsijoiden ja poliisihallinnon ylimmän johdon mieliala) oli ase-vihamielinen, löysi KRP "mieleisensä vihollisen" asealan yrityksistä ja yrittäjistä; aseiden valmistajista ja niiden maahantuojista. Suuret firmat oli tietenkin pakko jättää rauhaan, mutta pienten ja keskisuurten yritysten kimppuun käytiin sitäkin suuremmalla innolla senaikaisessa Hämeen läänissä.\nTAP:n tapauksessa johtui vaino (Jali Timarin kertoman mukaan) myös henkilökohtaisesta kaunasta: Joskus 1970-luvun "hippie-kaudella" oli pajalla ollut kesätöissä joku vasemmistolaisesti suuntautunut oikeustieteen opiskelija, jonka maailmankatsomuksen tunnetusti isänmaallinen Timari oli pannut merkille. Joitain vuosia myöhemmin oli kyseinen "taistolais-huligaani" pyrkinyt opintonsa päätettyään virkaan Keskusrikospoliisin palvelukseen. Jali Timarilta tiedusteltiin vaivihkaa jonkinmoista luonnekuvausta hänen taannoisesta "rengistään" (jolla ei liene ollut kovinkaan monta muuta työnantajaa opiskeluvuosinaan). Timari toi tietenkin julki havaintonsa kyseisestä henkilöstä suorasukaiseen tapaansa. Ajankohta huomioonottaen tuo lausunto kävi tietenkin suosituksesta, täytettäessä KRP:n avoinna olevaa virkaa.\nMoninaisia olivat ne vaikeudet, joita TAP alkoi pian kohdata, aluksi USA:ssa (SIC!) ja sittemmin kotimaassakin: Jatimaticeja varastettiin pajalta. Niiden osia alkoi myös löytyä eri puolilta maata. Iltapäivälehdistö (joka 1980-luvun vaihteessa oli julkaissut "suomalaista aseneroa" esitteleviä artikkeleita), alkoi kirjoitella vihjailevia juttuja "rikollisesta toiminnasta", ja kun poliisitutkinnat alkoivat, ei liene kovinkaan vaikeaa arvata sitä, kuka nuorehko KRP:n virkamies toimi niiden johtajana. Vuonna 1923 perustetun Tampereen Asepaja Oy:n toiminta päättyi ampuma-aseiden valmistusluvan peruutukseen tuomioistuimen päätöksellä. Tarkka ajankohta ei ole enää muistissani. 1980-luvun keskivaihetta kuitenkin elettiin.\nJali Timarin viimeisistä vaiheista minulla ei ole valitettavasti muita tietoja kuin se, että hän kävi Tam-Arms:in messuilla, ilmeisesti viimeistä kertaa, pyörätuolissa istuen ja on nyttemmin siirtynyt ajasta iankaikkisuuteen. Jatimatic-konepistoolia tuotetaan tietämäni mukaan edelleenkin Suomessa, mutta vain kokoelmakäyttöön. Valmistussarjat ovat pieniä, ja valmistaja haluaa ylläpitää matalaa profiilia. KRP:ia ei ole valitettavasti vieläkään lakkautettu, ja edellämainittu "taistolais-huligaani" lienee yhä tuon Finskij KGB:n viranhaltijana. Vahinko, että miehen nimi on pyyhkiytynyt muististani.\nPS. Pari JaTi-pistoolin ja Jatimaticin esikuvaa voidaan löytää asehistorian sivuilta. Niissä on tosin piipun kaltevuuden suunta päinvastainen lukkoon nähden, verrattuna Timarin aseisiin. Ruotsalaisessa HAMILTON-pistoolissa malli 1896 lukko liikkui kaarevaa rataa myöten kahvan sisään, pysähtyen kahvan ponteen. Patruunat syötettiin liipaisinkaaren etupuolisesta makasiinista, kuten Ukko-Mauserissa. 6.5 mm patruuna oli varsin heikkotehoinen. Ase ei yleistynyt. Sitä tunnetumpi on "notkoselkäinen" ranskalainen konepistooli MAS Modélé 1938, jonka lukko perääntyy puuperän sisään kätketyssä putkimaisessa lukko-uurnassa perälaattaan asti, alaviistoon piipun pituusakseliin nähden.\nPatruuna oli varsin heikkotehoinen, pidennetty versio 7.65 mm Browning-patruunasta. MAS38 "potkaisi" voimakkaammin laukaistaessa tyhjiltään kuin ammuttaessa patruunan kera, koska sen rekyylijousi on verrattain jäykkä. Lukon syöttöliike eteenpäin (tai lähinnä sen iskeytyminen piipun peräpäähän) painoi asetta alaspäin, kompensoiden jossain määrin hyppymomenttia, eikä rekyyli ollut alkuaankaan erityisen voimakas, johtuen patruunan miedosta latauksesta.\n0601 MMII; PT\nTUONEN NIITTOA KONEPISTOOLEILLA\nLaitoin viitteenä tuosta yhden jutun http://www.guns.connect.fi/gow/berg1.html eräälle belgialaiselle "aseystävälle". Hän kommentoi takaisin heti, ihmetellen asetta pitäneen kundin piipustapitoasentoa. Minäkin ihmettelen. Eikös siinä sormet saa kyytiä ja lämpene melkoisesti jos tässä asennossa ampuu vähänkin pidempään? Onko tämä todella se 1939 - 45 malli, jolla asetta pidettiin ammuttaessa?\nMallia kuviin oli saatu käyttöohje-vihkojen textistä vuodelta 1918 (huhtikuu - marraskuu), jolloin aseen syklinen tulinopeus oli 350 - 450 ls/min, ja kolme 32 patruunan rumpua tai tusinan verran 8-paukkuisia pistoolinlippaita voitiin "ommella tyhjiksi", ennenkuin aseen vaippa alkoi kuumentua kättä polttavaksi. Vähän vaille satakunta laukausta per ase riitti yleensä juoksuhaudan vyörytykseen 1. maailmansodan loppuvaiheessa, sovellettaessa iskuryhmä-taktiikkaa. Bergmann MP 18.I:n piippu on ohuenlainen kiinnipitely-kohdasta, kun taas vaipan läpimitta on suurenpuoleinen. Piipunseinämän ja vaipan sisäseinämän väliin jäi leveänlainen rako, joten piipusta säteilevä lämpö alkoi kuumentaa vaippaa vasta suurempia laukausmääriä ammuttaessa.\nKuva: Bergmannin ampumaote makuulta, vaipasta jyvän takaa pidellen.\nBergmann 28.II:ta testattaessa ammuimme runsaat 130 laukausta niin tiuhaan tahtiin kuin lippaanlataaja ehti täytellä lippaita, joita oli käytettävinä vain kaksi; toinen niistä STEN:in lipas. Vaippaa ei saatu polttavan kuumaksi, vaikka 28.II:n tulinopeus onkin suurempi kuin alkuperäisessä mallissa 18.I, ja ammunnat suoritettiin kesäkelillä. Käyttöohjeen ("Leitfaden", huhtikuulta 1918) mukaan pideltiin asetta kiinni vaipasta tukikädellä niin kauan kuin kärsittiin pitää, ja sen jälkeen pituussuuntaisilla sormi-urilla varustetusta etutukista. Ohjevihkoa julkaistiin täydennettyinä painoksina marraskuuhun 1918 asti, sitä mukaa kuin käyttökokemuksia karttui. "Niittotulta" ("Mähfeuer") ammuttaessa käänneltiin asetta kyljelleen, hylsynpoistoaukko vuoroin ylös-, vuoroin alaspäin.\nKuva: Niittotulta Bergmannilla, lipas ylöspäin.\nTätä ampumatyyliä suositteli myös Suomen kuuluisin kp-virtuoosi VILJAM PYLKÄS ("ANTERO ROKKA") viimeiseksi jääneessä radiohaastattelussaan, jonka sisältö jäi valitettavasti puuttumaan tuoreimmasta "Rokka"-aiheisesta muistelmakirjasta, vaikka haastattelun sisältävä äänitekopio olikin kirjan tekijän käytettävissä. Pylkäs tosin häätyi kannattelemaan asettaan joko rumpulippaasta tai etutukista, koska kp:n vaippa kuumeni hehkuvaksi: Siitä säteilevä lämpö sulatti lumet tuliaseman edestä, kirjana vuonna 1955 julkaistujen Pylkkään muistelmien mukaan. Piippuja turmeltui kaksi ja rumpulippaita tyhjeni seitsemäntoista; osa niistä ehkä 40 patruunan "sissirumpuja" malli 1931, mutta monet ilmeisesti 70 patruunan vetoisia lippaita "Malli Koskinen".\nAseena tuossa Pertjärven "kelirikko-tappelussa", huhtikuussa 1942, oli siis SUOMI-konepistooli. ("Sotaromaanissa"/ "Tuntemattomassa Sotilaassa" by Väinö Linna oli tapahtuma ajoitettu tammikuisiin paukkupakkasiin, vahvasti linnoitetun Lobsaja Goran kylän valtauksen vaiheeseen 1942). Viljam Pylkäs avasi tulen noin 20 metrin etäisyydeltä, tarvitsematta käyttää lainkaan aseen tähtäimiä, ja antaen kyljellään pitelemänsä aseen suorittaa varsinaisen "niittotyön" rekyylivoimallaan. Myöskään saksalaisten 1. maailmansodan veteraanien muistelmien mukaan ei aikalaisessa Bergmann MP 18.I:ssä olisi tarvittu tähtäimiä lainkaan, koska taisteluhautoja vyörytettäessä oli ampumaetäisyys yleensä hieman toistakymmentä metriä, mutta usein vain muutama metri. Juoksuhaudathan oli kaivettu mutkikkaiksi.\nKuva: Bergmannin (MP 18) piipunsuu.\nBergmann MP 18.I:n terävä tähtäinjyvä tuppasi takertelemaan kaikenlaisiin esteisiin ja repimään vaatteita, mutta siitä oli hyötyäkin: Se esti ampujan käden liukumisen piipunsuun etupuolelle. Niittotulta ammuttaessa oli käytäntönä peukalon pään nojaaminen jyvään, jolloin muutkaan sormet eivät olleet vaarassa tulla "niitetyiksi" lyhyemmiksi. Tukikädellä ei yritettykään estää aseen rekyylistä aiheutuvaa vaakasuoraa siirtymää, vaan sillä pideltiin ase suunnattuna maalien vyötärön korkeudelle ja annettiin sen lakaista etumaastoa ("Sperrfeuer:ia" eli "sulkutulta" ammuttaessa rynnäköntorjunnassa) tai vastustajan taisteluhautaa vyörytystilanteessa lyhyinä sarjoina. (Sulkutulta ammuttaessa tyhjennettiin koko 32 patruunan lippaallinen, ellei syöttöhäiriö aiheuttanut pakollista tulitaukoa).\nPS. Edellä mainittu Viljam Pylkkään nauhoitettuihin haastatteluihin perustuvan vanhan harvinaiskirjan "ROKKA - Erään konekiväärimiehen sota" varsinainen kirjoittaja oli Kaarlo Nuorvala, mutta se julkaistiin V. Pylkkään tekijännimellä vuonna 1955.\nSamoihin aikoihin julkaistun kirjan "Kaikki eivät purnanneet" tekijännimi oli Antti Rokka. Todelliseksi tekijäksi epäillään vahvimmin kirjailija Aarne Haapakoskea, joka tunnetaan parhaiten kirjailijanimellään "Outsider" (mm. Kalle-Kustaa Korkin & Pekka Lipposen seikkailuista). Teos on novellikokoelma, eikä mitään sukua V. Linnan "Tuntemattomalle", jonka sensuroimaton versio julkaistiin sittemmin nimellä "Sotaromaani". Sen alkuperäisin työnimi oli "Rajalta rajalle".\nPylkkään radiohaastattelua "Se oikea Rokka" ei liene julkaistu koskaan painettuna. Ikääntyneen veteraanin repliikkejä siinä ei ole kovinkaan monta. Äänessä ovat enimmäkseen haastattelijat, Niilo ja Olli Ihamäki, ellei soitella Edwin Laineen ohjaaman "Tuntematon"-filmatisoinnin ääniraitaa. Konepistoolin käyttötaktiikasta kertovat muistelot tulivat kuitenkin itsensä mestarin suusta. Kyseiset haastattelulausumat loistavat poissaolollaan kaikista lukemistani painetuista lähteistä, mukaanlukien niistä tuorein, Petri Sarjasen kirjoittama "Tuntematon Rokka".\n3012 MMI; PT\nVALMET 412 S:n PIIPPUPARIN SÄÄTÖ\nOlisiko mahdollista saada jostain tietoa siitä, kuinka Valmetin vaihtosarjalaisen piippupari saadaan ampumaan samaan reikään, tai ainakin lähes. Kaliberi on .30-06, ja olisi mukavaa, jos voisi käyttää alapiippua, koska sormi on lyhyt ja ylettyy parhaiten takimmaiseen liipaisimeen. Ase on n. 10 v. vanha, mutta muuten kuin uusi, ja tarkka.\nParempaa Alkanutta Vuotta, t. Mauri\nOletan, että piippuparisi on 2 x .30-06, eikä haulikkorihla. Etsi koeammunnoilla patruuna tai latausyhdistelmä, jota käytettäessä ase antaa tarkimman käynnin alapiipulla. Sillähän ammutaan ensiksi, ja yläpiipulla tositoimissa vain "paikkolaukaus" - tarvittaessa. Säädä aseen tähtäin viemään osuma kohdalleen alapiipulla ammuttaessa kohdistusetäisyydelle. Jos käyttötarkoitus tositoimissa on nimeltään hirvijahti, ei piippuparilla osuminen samaan reikään esim. 100 metriin ole edes tarpeen. Riittää, kunhan piippuparilla ammutut laukaukset osuvat vajaan piirun etäisyydelle toisistaan (= kasojen osumakeskiöiden väli on siis enintään 100 mm sadalle metrille).\nKauhukseni havaitsen, että minulta puuttuvat tyystin piippuparin säätöohjeet. VALMET/Tourula Works ajettiin alas niin yllättäen, ett'en ehtinyt ronkumaan sieltä ohjeita, eikä kaksoisluodikko yleensäkään kuulu asetyyppinä kiihkeimmän mielenkiintoni kohteisiin, ellei sen ominaisuuksista löydy sattumoisin tietoja vuonna 1910 julkaistusta teoksesta "GUN And Its Development. 9th Edition" by WILLIAM WELLINGTON GREENER. Yhdessä patruunatesti-projektissa oli testiaseenani tuplaluodikko (Valmet 412, kaliberi 9.3 x 74R Förster), jonka piiput ampuivat kumpikin omaan kasaansa, mutta latinkeja testattaessa siitä koitui enemmän hyötyä kuin haittaa. Siksipä en edes yrittänyt passata piippuja käymään samaan reikään, enkä tähtäyspilkkaankaan.\nKoska aseesi on vain kymmenkunnan vuoden ikäinen, se ei ole alkuperäinen Valmet 412, vaan SAKO Oy:n markkinoima italialaisvalmisteinen lisenssikopio, jonka piippupari lienee sentään suomalaista tekoa; tai hitostako tuon tietää, kun en ole puheväleissä Sakon porukoiden kanssa. Säätöohjeita löytynee Sakolta, E-mail: export@sako.fi . TIKKA 512 SD- tuplaluodikon säätösysteemi lienee kopioitu uskollisesti Valmet 412 S:n mekanismista. Säätö perustuu kuitenkin piippujen taivutteluun, joten siihen on suositeltavaa ryhtyä vain vakavan tarveharkinnan jälkeen.\n0101 MMII; PT\nMIKÄ ON ASEALAN "TURHAKE"?\nVoisitteko järjestää äänestyksen hyödyttömimmästä ja jopa haitallisimmasta viimeaikaisesta kotimaisesta asealan keksinnöstä samaan tapaan, kuin oli äänestys Suomen Kansallisaseesta? Voinette kai myös kertoa, kuka on tai oli eniten ääniä saaneen "turhakkeen" keksijä?\nNimim. "Vanitatum vanitas"\nÄänestystä tuskin tarvitaan, koska toimitukseen on valunut kommentteja alan turhimmasta keksinnöstä huomattavasti enemmän, kuin oli osanottajia taannoiseen kansallisase-vaaliin, jonka äänestyspassiivisuuden jälkiselitykseksi mainittiin aseharrastajien taholta, että: "Jokainen sen tiesi, että SUOMI-konepistooli on ylivoimainen voittaja". Niinhän se olikin ja olisi, vaikka kyselyn tekisi Suomen Gallup tai Taloustutkimus Oy.\nYhtä ylivoimaisella ääntenenemmistöllä tulisi "turhakkeeksi" varmaankin valituksi SAKO 75-luodikoiden iskurimekanismiin ympätty "KEY CONCEPT"-lukitusjärjestelmä: "Kaupallisen kikkailun huippusuoritus" monien asediggareiden yhtäpitävien lausuntojen mukaan. Tuon "Lukko Lukossa"- systeemin keksijäksi on ilmoittautunut ja ilmoitettu SAKO Oy:n taholtakin insinööri TIMO HYYTINEN. Idea on sinänsä wanha, ja kertaalleen jo wanhentuneena hyljättykin: 1970-luvulla valmistettiin Oy WÄRTSILÄ AB:n Joensuun tehtaalla SAKO-luodikoiden lukonkehyksiin sulkupultin tilalle kiinnittyviä messinkirunkoisia ABLOY-avaimella kytkettäviä ja irrotettavia "kiväärilukkoja", joiden menestys jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, vaikka niiden lukkopesä oli mahdollista ohjelmoida sulkeutuvaksi ja aukeavaksi vaikkapa oman asunnon avaimella.\nPotentiaalinen ostajakunta huomasi pian, ett'ei hintavaa kiväärilukkoa tarvita lainkaan: Riittää, kun aseen oman "sulkuosaston" ottaa irti ja kätkee sen piilopaikkaan nimeltä "jemma", mikä on suositeltavaa, ellei asetta jouduta pitämään jatkuvasti käyttövalmiina neli- tai kaksijalkaisten petoeläinten varalta. 1970-luvun kiväärilukon etuna Key Conceptiin verrattuna oli se, ett'ei aseen varsinaiseen sulkuun häädytty tekemään muutoksia, jotka voivat häiritä iskurimekanismin toimintaa. Osallistuin itsekin 1970-luvulla ABLOY/SAKO-kiväärilukkojen tuotantoon laadunvalvojan ominaisuudessa. (Tämä mainittakoon heille, jotka ehkä epäilevät laitteiden olemassaoloa). Lukkoja lienee yhä aktiivikäytössä, vaikka niiden myyntimenestys jäikin vaatimattomaksi. Samaa voin ennustaa "turhakkeelle" nimeltä Key Concept, kunhan sen mainosrummutus/uutuudenviehätys vähitellen laantuu ja järjestelmän epäkohdat alkavat tulla esiin.\n0501 MMII; PT\nPyssy jossa lukee tämmösiä tekstejä: ORIGINAL GECO CARABINER CAL. 22 (955) MOD 22. Palkintoase vuodelta 1923, tukissa laatta. Mikä se on miehiään? Jos jotain tietoa löytyisi, kun ei oikein kukaan tunnu tuntevan. Kiitos jo etukäteen.\nT: Juhani Iisalmesta\nOlisi ollut kiinnostavaa tietää, mitä tukin laattaan on kaiverrettu, jos siinä on muutakin textiä kuin "1. PALKINTO, 1923". Ase on mitä ilmeisimmin tullut Suomeen Suojeluskuntain Yliesikunnan välityksellä. 1.6. 1927 perustettu SUOJELUSKUNTAIN KAUPPA Oy/ HANDELS AB -erätarvikefirma (SKOHA) oli sittemminkin saksalaisen ase- ja patruunatehdas GUSTAV GENSCHOW & Co:n tuotteiden (aseiden ja patruunoiden) aktiivinen maahantuoja. GECO- patruunoista olivat tunnetuimpia pienoiskiväärin patruunat, sekä 7.65 mm Parabellum-patruunat, kunnes SUOJELUSKUNTAIN ASE- ja KONEPAJA Oy (SAKO) aloitti niiden lataamisen, mutta joihinkin Parabellum-yksilöihin olivat GECO-patruunat paremmin "maullaan", joten niillä oli kysyntää viime sotiimme saakka.\nItsestään aseesta minulla ei ole muuta tietoa kuin valmistaja ja todennäköisin maahantuoja. GECO-piekkareita myytiin ilmeisesti muillakin tuotenimillä, kuten "JOHA" ja "HINDU" kaikkeen maailmaan, mutta tämä on pelkkää arvailua eikä tietoa. Nimitys "Carabiner" tarkoitti aikalaisessa sanastossa kevyttä, lippaatonta, lähinnä VALMET "ORAVA"-piekkarin tyyppistä asetta. Jokseenkin varmaa on vain se, että ase on ollut palkintona jossain Suojeluskunnan järjestämässä kilpailussa; todennäköisimmin ampumakisassa, mutta miksipä ei vaikka hiihtokilpailussa. Vähemmän todennäköisesti pesäpallo-ottelussa.\n1612 MMI; PT\n9.3 x 53R:N HIRVILATINKEJA\nItselleni on tulossa taittuvapiippuinen 9,3 x 53R -kaliberinen ase (piipunpituus 460 mm) hirvenmetsästykseen. Tietoa kyseisen kaliberin latauksesta on hyvin vähän joten kysyisin mitkä on sopivia ruutimääriä ladattaessa esim. Norman 18,5 g tai 15 g luoteja. Itse olen ajatellut käyttää N540 ruutia, onko ruuti hyvä ladattaessa kyseistä kaliberia hirvihommaan?\nNimimerkki: Hyvä hirvipyssy!\n"Tulipa tenkka-tenkka-poo/ mutt' annas olla/ kun hetki funtsitaan..!" Tietoa kotimaisen "tehdas-villikissan" latingeista on todella niukasti, ja ne perustuvat jotakuinkin kelvottoman 9.3 mm SAKO-luodin käyttöön (liian ohut vaippa, johon lyijytäytettä ei ole kiinnitetty mitenkään. Toimisi toki moitteettomasti aliäänisissä latingeissa; myöskin hirvijahdissa). Ongelma N:o 2 on aseesi piipunpituus: Testipiipuissa 61 cm. Tenkkapoo N:o 3 on se, että ruuti N540 on minulle täysin tuntematon lajike tässä kaliberiluokassa, tai yleensäkin. Kenties liian hidaspaloista lyhyehkössä 9.3 mm piipussa, ainakin 15 gramman painoisen luodin takana.\nOngelma N:o 4 on se, että "villikissa-patruunaa" ei mahtane löytyä esimerkiksi QUICKLOAD-ballistiikkaohjelmasta, MUTTA ("blagodarju Gospodinam" = "Herralle ylistys!"), saksalaisen patruunan 9.3 x 57 mm latausreseptit ovat yhden tai parin sadasosa-gramman "toleranssilla" käyttökelpoisia myöskin 9.3 x 53R:ää ladattaessa. Hylsytilavuudetkin ovat samaa luokkaa. Voit siis kysyä ballistiikka-gurultamme Markukselta ( markuspnk@hotmail.com ) latausohjeita. Tarvittavia esitietoja ovat aseesi piipunpituus, mitattuna suusta iskupohjaan, sekä hylsyn "vesitilavuus" (suun tasalle täytetyn hylsyn sisältämän vesimäärän paino grammoina tai graineina. Helppoa mitata ruutivaa'alla, ellei se ole Suojeluskunnan myymä punnusvaaka, jossa on toisena kuppina ruutisuppilo, ja punnuskuppi varsin pieni sekä matala. Itselläni on moinen aparaatti; lempinimi "IKILIIKKUJA", koska vaakapuomin keinunnan vaimennus puuttuu. Nimitys tuli käyttöön jo 1920-luvulla).\nRuuti N540 voi olla käyttökelpoista raskaamman NORMA-luodin takana, mutta 15-grammaisen luodin saatteeksi lienevät parempia hieman nopeapaloisemmat ruudit N130 tai N133, ottaen huomioon aseesi piipun tai piippuparin melko lyhykäinen pituus. Piipunsuun etupuolella palava ruuti ei kiihdytä luotia montakaan metriä sekunnissa, mutta "jälkipoltto" tuottaa haittoja ylenpalttisen melun ja ehkä jopa tarkkuuden huonontumisen muodossa. Maksimilatinki on harvoin parhaan käynnin antava tarkkuuslataus. Näin ainakin ladattaessa hidaspaloisilla ruudeilla.\nArvelisin että mahdolliset ongelmat GOW:n netti- tai automaattimaksun suhteen ovat välilyönneissä. Eli koko numerosarja ja väliviiva tiukasti yhteen ilman rakoja. Ihmettelin sitä ainakin itse taannoin, kun aloitin nettipankin käytön. Ohjeen tilinumeron netissä voisi korjata "välittömäksi" tai mainita siitä ohjeessa.\nHyvät joulut sinne kaikille; A.S.\nKiitokset neuvosta! Kokeneemmat maksuautomaattien käyttäjät ovatkin jo oivaltaneet sen missä vika piili, eli välilyönneissä. (Itselleni ovat nuo elektroniikkahärvelit täysin tuntemattomia yhä vieläkin). EQU-kauteen siirryttäessä pitänee neuvoa myös Euro-alueen visitooreja siitä, mitenkä kunniavelat saadaan hoidettua mukavimmin pois omaatuntoa kolkuttamasta. Mainittakoon, että tulevan EUR-alueen asukkaista (suomalaiset poislukien) ei YKSIKÄÄN ole toistaiseksi tukenut GOW:n jatkuvuutta. Matkustanevatkohan he junissakin aina "jäniksinä"..?!\nKerrataan siis taas tilinumeromme: 800028-6450515, yhtenä pötkönä, ilman välilyöntejä eli "rakoja". Vuosimaksu on kuluvan vuoden loppuun asti mk 40:- per annum ja vuodenvaihteen jälkeen C= 10:- (kymmenen equa eli juroa). Koneestani en saa irti tuon selkeämpää EUR-merkkiä. Vain $ löytyy. Libra- eli punta-merkin näppäyksellä tulee näyttöön #-merkki, eli Original-TEKO on todellakin kehitelty kyläpoliisien käyttöön kuulustelu-pöytäkirjojen kirjoitteluun, yms. valtionhallinnon tarpeisiin. Niissähän joudutaan mainitsemaan usein lakien ja asetusten pykäliä, mutta harvemmin Englannin punnan tunnusta.\nSUOMEN KUVALEHDEN KIRJOITUKSESTA\nLöysin Suomen Kuvalehden numerosta 48/01 sivulta 83 melkoisen ärsyttävän kirjoituksen (Mielipide-palstalla, ilmeisesti keskustelun aloitukseksi tarkoitettu). Arvelin, että juttu voisi kiinnostaa sinuakin ja liitän kopion tekstistä tähän viestiin siltä varalta, ettet lue kyseistä lehteä. Kirjoittaja tuntuu tosissaan uskovan, että aseiden ottaminen pois estäisi väkivallanteot. Sitä hän myöskin kovin sanoin vaatii.\nP.S: Onhan GOWin lukumaksuni tullut perille? Maksoin suoraan pankkitilille.\nLuin mainitsemasi kirjoituksen tuoreeltaan jo SK:stä (aivan sattumoisin, kyläkirjaston lukusalissa pistäytyessäni). Emme voi valitettavasti julkaista tekstikopiota tekijänoikeus-syistä GOW:ssa, mutta sen julkaisemisesta vastaava "Kuviksen" päätoimittaja lienee ylentynyt LISTA:lla himpun verran; ehkäpä jonnekin kyläpoliisien joukkoon. Ei siis vielä kovin korkealle. Vastaavanlaisia mielipidekirjoituksia olen lueskellut kyltymykseen ja paatumukseen saakka. Niillä ei ole enää ihmeempää vaikutusta yleiseen mielipiteeseenkään, koska misohoplien/hoplofoobien urputukseen on jo alettu turtua yleisesti.\nAjatus urheilu- ja metsästysaseiden säilytyksestä "nimismiehen kellarissa" ei ole mitenkään uusi: Se introttiin "ALIBI"-lehdessä jo pian kaksi vuosikymmentä sitten kolumnilla, jonka nimellinen kirjoittaja oli aikansa röyhkein ja milloinkaan parantumaton ammattirikollinen MATTI "VOLVO-" MARKKANEN, mutta tekstistä oli havaittavissa myös jonkinlaista sikalan löyhkää.\n"Kuviksen" kirjoittajan näkemykseen tappamisen nautittavuudesta voin paikoitellen jopa yhtyä: Esimerkiksi jonkun rosvon tai erityisesti huijarin verkkaisen lähdön "kliininen tarkkailu" tuottaisi mielihyvää, jonka kuvailuun eivät suomenkielen sanat riitä! Mutta ampuma-aseella tuotettu kuolema olisi tietenkin liian nopea ja helppo: Tautinen kiinnostukseni 1910-luvun taistelukaasuja kohtaan ei kaivanne enempiä selityksiä..?!\nP.S. "Visitoorikerhon" jäsenmaksu tuli tilille jo 12. 10. Kiitän kauniisti!\n1212 MMI; PT\nOlisin kysynyt kun lueskelin yhtä juttua kevyestä hirviaseesta, niin tuli mieleeni että kannattaako rakentaa samanlainen kevyt ase New England Firearms:n yksipiippuisesta 12/76 haulikosta jossa myös on .222 Rem-luotipiippu. Kyselin USA:sta että suurin kaliberi aseeseen on .45-70 Government, joka selvisi kun lähetin sarjanumeron tehtaalle. Olisin halunnut tiedustella että kestääkö todella lukkorunko kyseisen aseen rekyyliä? Miten vaimennin soveltuu kyseiseen kaliberiin?\nNimimerkki: Epäilevä aseen kestosta\nAlkuperäiseen lähtönopeus- ja painetasoon ladattujen .45-70 Gvt-patruunoiden ammunnan kestää NEF-monikäyttöase leikiten. Jenkkiläiset tehdaspatruunat on ladattu matalaan tehotasoon, koska joku kahjo voi ampua niitä jollakin antiikkisella SPRINGFIELD Model 1873:lla, ja Jenkkilän tuotevastuu-lainsäädäntöhän tunnetaan. (Sen alkuunpanija, muudan kylähullu nimeltä RALPH NADER, oli ehdokkaana vielä taannoisissa USA:n pressanvaaleissa, viemässä ratkaisevat äänet punikki AL GORE:lta. Jotain hyötyä koitui siis viher-räyhääjästä, joka on tuottanut USA:n elinkeinoelämälle suuremmat vahingot kuin vuodesta 1898 käydyt sodat yhteenlaskienkaan). Koska mielit varustaa aseesi vaimentimella (mikä onnistuu helposti), joudut lataamaan käyttöpatruunasi itse aliääniseen lähtönopeus-tasoon, eli tehdaspatruunoitakin miedommiksi.\nTehdaspatruunoidenkaan luodin osumaenergia ei riitä TEORIASSA lupahirven kaatoon Suomessa, mutta teoria ei ole käytäntö, ja ainakin niillä seuduilla, missä hirvestyskausi alkaa heinäkuun alkupäivinä ja LUPAhirven jahtikausi sitten kun fiskaalit sen sallivat, on jopa aliääniseen nopeustasoon (300 m/s +5 m/s, miinus 10 m/s) ladattujen patruunoiden luotien osumaenergia havaittu riittäväksi, kunhan ampumaetäisyys vain on kohtuullinen ja osutaan oikeaan kohtaan. Luodiksi riittää 300 grainin painoinen ammus (19.44 grammaa), joka on maaliballistiselta käyttäytymiseltään aivan surkea suurriistajahdissa, matkaansaatettuna nopeudella joka täyttää metsästysasetuksen vaatimukset, mutta täysin kensti eli kelvollinen lennätettynä aliäänisellä lähtönopeudella, jolloin upotustakin löytyy riittävämiin.\nOhutvaippaisen luodin karsea räjähdysvaikutus jää pinnalliseksi, tuottamaan pelkkää lihanhukkaa ja pahimmillaan parikin ympyriäistä vuorokautta kestävän haavakkohirven jäljityksen. Syvemmälle kahlanneen aliäänisen luodin satuttama hirvi ei juokse kovinkaan kauas. Osuman sijainnilla on ymmärrettävästi ratkaiseva merkitys, mutta luodin rakenteella ei enää niinkään. Mainittakoon, kertauksen vuoksi, että lyijyseoksesta valettujen vaipattomienkin luotien ja vaikkapa kupariseoksesta tai raudasta sorvattujen soliidiluotien käytölle suurriistan jahdissa ei ole enää sitten vuoden 1993 ollut laillisia esteitä. Patruunatkin saavat olla kotiladattuja, ja niiden Joule-vaatimuksille voidaan haukotella tai naureskella - ainakin silloin kun aseen kaliberi on yli 10 millimetriä.\nOlen ladannut .45-70 Government-kaliberisia patruunoita 300 grainin painoisilla luodeilla (.358 SIERRA Hollowpoint) useita satoja kappaleita, enimmäkseen vaimenninesittelyitä varten 1980-luvulla, mutta kuullut jokusen patruunan päätyneen myös "ison lihan kylmäämiseen". Esittelyaseena oli näköisjäljitelmä Springfield-karabiinista Model 1873 (josta oli murtunut ulosvedin, ammuttaessa hylsyjä tyhjiksi tehdaspatruunoista, mutta aliäänisten patruunoiden hylsyt irtosivat pesästä ruuvimeisselillä auttaen tai jopa pikkusormen kynnellä vetäen, kun olin keksinyt niiden voitelun vaseliinilla). Vaimenninesittelyissä kauhistelivat monet kokeneetkin ampujat patruunan valtavaa kokoa: "Tuommoinen PORKKANA potkaisee varmasti solisluun poikki, tai tuo ikivanha MUSKETTI ainakin hajoaa ensi laakista!" Kymmeniä kertoja jouduin näyttämään, ettei aliäänisen patruunan rekyyli ole suinkaan kamala: Ammuin aseella yhdellä kädellä kuin pistoolilla konsanaan. Takapotku oli jokseenkin 7.65 mm Parabellum-pistoolin luokkaa, jos sitäkään.\nMainittakoon, että karabiinin näköisjäljitelmän oli valmistanut NEF:n edeltäjä HARRINGTON & RICHARDSON. Omistamasi taittopiippuinen NEF on huomattavastikin sitä lujarakenteisempi: Samaan runkoon voidaan asentaa jopa 10-kaliiperinen Magnum-haulipiippu, joten se kyllä kestää myös .45-70 Government-patruunoiden melko kesyn rekyylin, vaikka patruuna olisi ladattu jopa "lupahirvi-tehoiseksi" 350 - 400 grainin painoisella luodilla ja kivääriruudilla. Taittopiippuisen aseen sulkua rasittaa rekyylin ja piipun massanhitauden yhteisvaikutus, eikä siis niinkään ruutikaasun paine hylsyn välityksellä, kuten edellämainitun "Harrikan" ylöspäin kääntyvää, etupäästään saranoitua lukkoa.\nEräs nimeltä mainitsematon "asiantuntija" väitti G3 kiväärin (.308 Win) rullasulun kärsivän jos ammutaan raskaampia kuin virallisia 150 gr (9.7g) luodeilla tulpitettuja patruunoita. Olettaenkin että paineet ja nopeudet olisivat esim. 12 g luodille ja kaliiperille ominaisia esim. 12 g 750 m/s. Puhumattakaan että 12 g luodilla ammuttaisiin n. 300 m/s aliääni-paukkuja (NATO-lataus 9.7 g luodilla n. 800 m/s). Eli jos rullasululla ammutaan raskaampia luoteja, vaikkakin hitaammalla lähtönopeudella, kuluuko se enemmän vai vähemmän? Ja sama kysymys koskemaan Kalashnikov-tyypit ja 8 g versus 12 g.\nT.L. Savosta PV\nG3:n rullasulkuun kohdistuva rasitus on laskettavissa kansakoulun laskuopilla, ollen kaava P (pesäpaine ilmakehinä) x A (hylsyn pohjan pinta-ala neliösenttimetreinä) .308:n hylsyn tapauksessa voidaan käyttää likiarvona lukemaa 1 neliö-cm, eli jos huippupaine hylsyssä on vaikkapa 3600 ilmakehää eli baria, kohdistuu sulkuun likimäärin 3600 kilogramman rasitusvoima, jota ajatellen sulku on suunniteltu. (Kestää se tosin saman verran kuin hylsykin, mutta voi rasittua toistuvista ylikorkeista paineiskuista). Tavanomaisista massasulkuisista aseista poiketen voidaan laskelmassa jättää huomioimatta hylsyn kitka patruunapesän seinämiin, koska hylsyn sisä- ja ulkopuolinen paine on tasattu G3:ssa patruunapesän uurteituksella.\n(Vastaavanlainen pesän "pooritus" toimii H & K:n pistoolissa PSP/ P7 päinvastaisella tavalla, eli hylsykitkaa lisäävänä, luistin perääntymistä hyvinkin tehokkaasti jarruttavana järjestelmänä! Väärinpäin asennettu kaasumäntä toimii P7:ssä pelkästään puskurina eli "bufferina", estämässä luistin ylenpalttisen rajun iskeytymisen aseen kahvarunkoon perääntymisliikkeensä viime vaiheessa. "Pooritusta" voidaan siis käyttää joko hylsykitkan eliminointiin, tahi sen enentämiseen siinä määrin, että se korvaa sulkumekanismin ainakin lyhytpiippuisessa käsiaseessa, mahdollistaen esimerkiksi 9 x 19 mm patruunan käytön kooltaan ja painoltaan kohtuullisessa pistoolissa, joka ei ole edes kovin paha potkaisemaan. Fiksumpaa systeemiä on perin vaikeaa kehitellä. Huokeammista etelä-afrikkalaisista jäljitelmistä puuttuu patruunapesän pooritus, jonka merkitystä ei ole ilmeisesti ymmärretty. Nekin aseet toki toimivat, mutta rekyyli on lähestulkoon tuskallinen, mikä antaa aiheen olettamukseen, etteivät aseet kestä pitkällistä käyttöä, toisin kuin PSP/P7).\nAmmuspainolla ei ole merkitystä G3:n rullasulun rasittumisen kannalta, eikä myöskään paineen kehityksen nopeudella tai hitaudella, ellei patruunaa ladata aivan älyttömän hidaspaloisella ruudilla ammuspainoon nähden. Tällöin aseen piipussa on vielä normaalia korkeampi jäännöspaine rullasulun avauduttua (jos se jaksaa avautua, koska painehuippu jää normaalia alhaisemmalle tasolle), kun ase alkaa toimia normaalin massalukkoisen aseen tavoin: Lukko voi perääntyä tavallista suuremmalla nopeudella ja iskeytyä lataustoiminnon kannalta katsoen tarpeettoman rajusti taka-asemaansa. Muitakin oireita ilmenee: Kivääri lyö tulta ja kipinöitä hylsynpoistoaukosta. Sen mekanismi "savustuu" normaalia nokisemmaksi ja lukkouurnan sisälle voi kertyä palamattomia tai puoliksi palaneita ruutijyviä. Hylsyt lentelevät myöskin normaalia kauemmaksi.\nTällaisia ilmiöitä aiheuttavat virheellisesti kotiladatut patruunat tai turmeltuneet patruunat, joiden ruuti on osittain paakkuuntunutta. Todennäköisempää on kuitenkin, että ase tekee ns. "siuvatteja", eli kieltäytyy toimimasta automaattisesti. Ammuspainoon nähden liian hidaspaloista ruutia löytyy toki myös tehdaspatruunoista. (Toivon raportteja G3:n käyttäjiltä patruunoista SAKO RANGE, ammuspaino 8 grammaa, kokovaippaluoti: Lyökö ase tulta ja säkeneitä peräpäästäänkin? Latingithan on laadittu periaatteella: "Missä on ääntä, siinä on voimaa", ja suuliekki on kuin piiskatykistä). Rullasulun kestävyyteen näillä ilmiöillä ei ole vaikutusta. Sulku rasittuu ylenpalttisesti vain ylisuuren paineen seuraamuksena. Asianmukaisella annoksella ja tarkoituksenmukaisella ruudilla ladattu patruuna voidaan siis haitatta varustaa 12 gramman painoisella luodilla, mikäli aseen rihlaus on riittävän jyrkkänousuinen vakauttamaan luodin lennossa. Vakautuvuuteen ei vaikuta niinkään ammuspaino kuin luodin suhteellinen pituus läpimitan kertaluokkina: Suhteellisen tylppäkärkinen tasaperäinen luoti voi vakautua, kun taas onttokärkinen terävä torpeedoluoti saattaa lentää "kalikkana".\nMuistettakoon, että H & K valmistaa myös rullasulkuisia itselataavia metsästysluodikoita, joilla ammutaan painaviakin TIG:ejä ja TUG:eja. Sulkusysteemi ei poikkea G3:n rakenneratkaisuista. Käyttökelpoisten luotien valikoima on suuri kaliberiluokassa .308 Winchester, ja siviiliaseeltahan vaaditaan "kaikkiruokaisuutta" ainakin tehdaslatausten suhteen. En muista äkiksestään, paljonko paineita kehittää .308:n supulatinki 12-grammaisella luodilla (ruuti esim. N310), lähtönopeus keskimäärin 300 m/s, mutta huippupaine jää melko reilusti alle tehdaspatruunoille sallitun pesäpaineen. Kivääriruutien palo-ominaisuudet lähtönopeudeltaan vastaavanlaisilla latingeilla vaihtelisivat ilmeisesti kuin naisen mieli; mahdollisena poikkeuksena N110.\nKalashnikov-rakenteiset aseet eivät juurikaan poikkea käyttäytymisensä suhteen G3:sta. Eroavuushan on siinä, että "Kala-sukuisissa" aseissa on erillinen kaasumäntä, kun taas G3:ssa toimii mäntänä patruunan hylsy. Kaasunpaine suorittaa automaattilatauksen molemmissa. Rekyylitoimiset aseet muodostavat oman lukunsa, mutta kivääreissä ei rekyylitoimintoja enää juurikaan esiinny, kuten käsiaseissa ja haulikoissa; mukaanlukien inertiajärjestelmä, jonka suosion loppua ei ole näköpiirissä. Lukon massaosan inertia eli massanhitaus tosin hidastaa omalta osaltaan myöskin G3:n liikkuvien osien perääntymistä. Rullasulku nelinkertaistaa inertiavaikutuksen (joka saa alkunsa aseen perääntymisestä rekyylivoimalla) juuri kriittisimmän toimintavaiheen ajaksi. Ellei inertiaa voitaisi hyödyntää, jouduttaisiin lukkomassa mitoittamaan .308 Win-kaliberisessa G3:ssa jokseenkin yhtä raskaaksi kuin koko ase on nykyisessä muodossaan.\nHaulikon inertiasysteemi täytti muuten taannoin sata vuotta, vaikka sitä markkinoidaankin "mullistavana uutuutena". Inertia- ja piippurekyyli-toimiset haulikot (mallit SJÖGREN ja FN/BROWNING) ovat siis ikätovereita. Kaasumäntä-toiminto on keksintönä niitäkin vanhempi, mutta siihen perustuvat itselataavat haulikot eivät tulleet yleisesti tunnetuiksi eivätkä tuotantoon/myyntiin kuin vasta vuosikymmenten viiveen jälkeen, kun systeemi oli kokeiltu ja toimivaksi havaittu kone- ja pikakivääreissä.\n2211 MMI; PT\nHECKLER & KOCH- SULKUJÄRJESTELMÄ\nLukon iskupohjan ja sen massaosan (peräpään) välisen liikenopeuden suhde on 1 : 4, kuitenkin vain niin kauan kuin lukitusrullat liikkuvat piipun jatkeen (kiinnikeosan) ja lukon massaosan viistopintoja pitkin.\nLukon perääntymisen viime vaiheen päätyttyä ja kytkennän alkaessa (patruunan syötön jälkeen), työntää lukon massaosan kiilamainen uloke iskupohjaa eteenpäin. Tämä saa aikaan vaakasuoraan liikkuvien sulkurullien kytkeytymisen uudelleen piipun jatkeen syvennyksiin, iskupohjan nojautuessa patruunan kantaan.\n1. Yksinkertaisen massasulun etuisuudet ovat yhä tallella, erityisesti se tosiasia, että voidaan hyödyntää tarkoin suunnitelmallista liikemäärän jakaumaa ja sitä painekäyrän osuutta, josta koituu eniten hyötyä lukon osien perääntymisliikettä tuotettaessa. (= piipunsisäistä suht' alhaista jäännöspainetta). Tästä johtuen saadaan erinomainen mukautuvuus kaikkien kaliberiluokan ampumatarvikkeiden käyttöön, luodin painosta ja lähtönopeudesta riippumatta, ilman tarvetta säätötoimiin ryhtymiseen ruutikaasun painekäyrän muutosten kompensoimiseksi.\n2. Alhainen, käytännöllisimmäksi harkittu hylsyn ulosvetonopeus on saavutettu fysikaalisilla suunnitteluperiaatteilla, samalla kun hylsyn tukeutuminen (patruunapesän seinämiin huippupaineen vallitessa) on äärimmäisen varma.\n3. Lukon liikkuvien osien perääntymisjakso seuraa ruutikaasun paineen nousuvaihetta viiveettömästi. Täten saadaan aikaan välyksetön alkuvaihe lukon osien ja aseen rungon välille, jolloin vältytään äkillisiltä, kontrolloimattomilta iskuilta liikkuvien ja kiinteiden osien välillä.\n4. Lukko ei pyörähdä eikä käänny avautuessaan tai sulkeutuessaan.\n5. Lukon osat on sijoitettu symmetrisesti piipun pituusakselin suuntaisiksi. Ainostaan sulkurullien kytkentäpinnat ovat hieman loitolla vaakasuorassa suunnassa piipun keskiakselista, lukon ollessa sulkeutuneena.\n6. Rekyyli on yhdenmukainen (tasainen pehmeä tuuppaus), ilman havaittavia voimahuippuja.\n7. Koska patruunan hylsy työntyy ulos pesästä, eikä sitä jouduta vetämään irti, rasittuu ulosvedin vain hylsyn ulosheittovaiheessa.\nKohdat 3 - 6 selittävät kiväärin erinomaisen ampumatarkkuuden.\nToistettakoon, että tämäntyyppinen lukko on kiila-vaikutukseen perustuva voimansiirtojärjestelmä, joka yhtäältä vähentää lukon iskupohjan perääntymisliikettä, jolloin pesässä oleva patruuna on tuettu sivuilta ja takaa (pesäpaineen huippuvaiheessa), mutta toisaalta antaa iskupohjan perääntyminen lukon massaosalle automaattilataukseen tarvittavan liikemäärän (nelinkertaistamalla lukkomassan taantumisnopeuden). Täten saavat liikkuvat osat optimaalisen liike-energian lataustoimintoonsa.\nLukon osien kitka niiden liikuntavaiheissa on mitätön, verrattuna lukon toimintoihin ruutikaasun painehuipun vaiheessa. (Lukko ei ehdi taantua käytännöllisesti katsoen lainkaan ennen huippupaineen ohimenoa, koska lukon massaosan inertia on nelinkertainen sen painoon verrattuna. Liikkeelle lähtevän lukon kitkaa vähentää osaltaan sulkurullien "rullalaakerivaikutus").\nPatruunan hylsyn tiivistyminen pesän seinämiin, joka on suurin epävarmuustekijä kaikenlaisissa automaattilataavissa aseissa, on vähennetty soveliaassa määrin omaksumalla ja edelleen kehittämällä patruunapesän pituussuuntainen uritus. Aseen toimivuus on saatu yhdenmukaiseksi kaikentyyppisiä patruunahylsyjä käytettäessä, mukaanlukien lakkapinnoitetut teräshylsyt. Toiminta on luotettavaa kaikissa tilanteissa, jopa kaikkein karuimmissakin ampumaolosuhteissa.\nHeckler & Koch, GmbH 1970. (Suomentanut ja täydentänyt PT. Käännös englanninkielestä ei ole, eikä voisikaan olla, täysin sanatarkka, koska alkutekstissä esiintyy outoja ja erehdyttäviä sanontoja. Esimerkiksi hylsyn "obturation" tarkoittaa lyhytaikaista tiivistymistä patruunapesän seinämiin. Epävarmuustekijä on hylsyn jumiutuminen pesään, joka aiheuttaa liikkuvien osien taantumisen pysähdyksen tai hylsyn katkeamisen. Patruunapesän "pooritus" vähentää tätä riskiä, tasoittamalla hylsyn ulko- ja sisäpuolista ruutikaasun painetta. Voidaan puhua hylsyn "kaasuvoitelusta". Menetelmän keksi italialainen GIOVANNI AGNELLI jo ennen 1. maailmansotaa. Maininta lakeeratuista teräshylsyistä pitää paikkansa. Kiväärin G3 varhainen esikuva, rynnäkkökivääri MAUSER StG-45, oli suunniteltu vartavasten ampumaan 7.9 x 33 mm patruunoita, jotka ladattiin lähes säännönmukaisesti lakkapintaisiin teräshylsyihin).\nTässäpä lisävalaistusta 13.11 lähettämääni kyselyyn. Todellinen G3-kiväärin sulun toiminnan suomentaminen ja julkaisu olisi suuri palvelus suomen asemiehille. T.L. Savosta PV\nVastaus: Saamasi pitää/ piti jo! Lontoonkielisen alkuperäis-tekstin jouduin deletoimaan, koska "kirjoituskoneeni" työtila on täyttynyt jo 62 %iin kapasiteetistaan, ja viimeksi tulleen postin käsittely on vasta alkuvaiheessaan.\n"HEI, HELAPÄÄ-PUUKKO JA PUNTARI..!"\nEnsinnäkin .50BMG:täkin suuremmat kiitokset uljaista nettisaiteista! Asiaan, olen saanut todella oudon päähänpinttymän, nyt tarttee saada taisteluveitsi. Ei mitään vuolu-, metsästyspuukkoa tai muutenkaan mitään Moraa vaan ehta peli.\nMaailma on pullollaan kaikenkarvaisia teräaseita ja väittävät olevansa sen ja sen armeijan käytössä. Lisäksi "asiantuntijat" vannovat Cold Steelin nimeen ja kauppiaat näkevät $$$-kuvia unissaankin. Kyllä tässä tavallinen taatelin tallaaja alkaa menettää, jo muutenkin vähäisen, järkensä valon.\nLukemattoman nettitunti määrän jälkeen olen kallistumassa (kumoon) Glokin suuntaan. Malleja on pari myynnissä ihan järjelliseen hintaankin. Mutta jotta koko homma ei menisi mainosmiesten leivän syömiseen niin kerroppa onko sinulla, oi suuri sanaseppo/verbaalisäilän mestari, näkemystä eli visiota aiheesta?\nTeräaseet eivät kuulu varsinaisesti asiantuntemukseni piiriin, mutta Clockin sotapuukkoja olen sen verran hypistellyt, että tohdin suositella. Mitästä hittoja maksamaan suuriakin seteleitä jostain tuotemerkistä eli "brändistä", jonka maineen ylläpito kustantaa yhtä paljon kuin valmisteiden tuotanto. Oma käyttölinkkarini (aina mukana) on suht' huokea muovikahvainen espanjalainen MUELA, jonka ainoa terä lienee Toledon rosteria: Ollut käytössäni jo pian vuosikymmenen ajan, mutta jouduttu hiomaan "keeniksi" vähemmän kuin kymmenkuntaan kertaan. Jos tarvitsen tosi-terävää, leipäveistä lyhyempää teräasetta kotioloissani, kaivan keittiön työtason laatikosta vaaksanpituisen (huom! kokonaispituus!) kainuulaisen TOMMI-puukon, jonka terässä on valmistusleima "TK". (Jouduttu teroittamaan vain pari kertaa. Ensimmäisen hionnan jälkeen ajelin Tommilla aiemman "taistelupartani". Nyttemmin olen kasvattanut jo uuden). Useimmiten kuitenkin otan esiin Muela:n, koska tasku on aina lähempänä kuin laatikko, jos päällyshousut ovat jalassa. Muut huonekuntamme viiltävät teräaseet kuuluvatkin keittiökalustoon.\nVeitsi tai puukko on näkemykseni mukaan työkalu, eikä kerska-kapine: Terän purevuus ja sen terävänä pysyvyys ovat tärkeämpiä ominaisuuksia kuin korea tai "sotaisa" ulkonäkö, puhumattakaan hinnasta, josta jopa 50 % menee mainosmiesten eikä seppien taskuihin, tuotemerkin tunnettuuden ylläpitämiseksi. MORA-puukkoa en mitenkään halveksi: Sen laminoidulla terällä on hyvä veistellä viisteitä hylsynsuihin ja jopa korjailla aseiden piipunsuiden epäsymmetrisiä "kruunauksia" eli sisäviisteitä. "Taisteluveitsenä" on Mora Suomen suosituin, ainakin henkirikostilastojen mukaan.\n2011 MMI; PT\nLöysin netistä seuraavanlaisen julkaisun: 7.62-mm SVD, DRAGUNOV SNIPER RIFLE TECHNICAL DESCRIPTION AND SERVICE MANUAL. Siellä oli seuraavanlainen resepti piipun putsaukseen tarkoitetusta "lirketistä". Mitä olet mieltä, kannattaako alkaa kotikemistiksi, vai kannattaako tyytyä vain vaikka Forrest-vaahtoon?\n"RCHS solution for scouring out the barrel bore and other parts affected by the powder gases.\nNote - The RCHS solution is prepared in a subunit. The composition of the solution is as follows:\n-drinking water - 1 L; -ammonium carbonate - 200 g; -potassium bichromate - 3-5 g.\nThe RCHS solution is prepared in the amount required for scouring the weapon in the course of 24 hours. Small amount of the RCHS solution may be stored in tightly plugged glass vessels, away from heaters (in a dark place) for not more than 7 days. It is prohibited to fill the oilers with the RCHS solution".\nSuomeksi: "RCHS-liuotin piipunreikien ja muiden ruutikaasun vaikutukselle altistuneiden osien puhdistukseen. HUOM! Liuos valmistetaan joukkuetasolla. Sen koostumus on seuraavanlainen: 1 litra juotavaksi kelpaavaa vettä. 200 grammaa ammoniumkarbonaattia. 3 - 5 grammaa kalium-dikromaattia.\nRCHS-liuosta valmistetaan määrä, joka tarvitaan aseiden puhdistukseen 24 tunnin aikana. Pieniä liuosmääriä voidaan säilyttää tiiviisti suljetuissa lasiastioissa, loitolla lämmittimistä (valolta suojattuna) enintään 7 vuorokauden ajan. RCHS-liuosta ei saa säilyttää aseöljypulloissa" (Suomentaja: PT).\nLiuos on ilmeisesti tarkoitettu ruudin sekä nallien palamisjätteiden puhdistukseen. DRAGUNOV-kiväärin erikoispatruunoissa lienevät nallit vieläkin kaliumkloraatti-pitoisia? Vaippa-aineiden irroituskyvystä ei ole erityistä mainintaa, mutta reseptissä mainituilla kemikaaleilla voidaan liuottaa tai ainakin irrottaa ohut kuparikerros kovakromatuista metallipinnoista tai piipputeräksestä. Liuottimen epäkohta on sen lyhytikäisyys: Jokaista aseen puhdistuskertaa varten pitäisi punnita kemikaalit ja valmistaa tuore liuos, jonka teho säilyy vain viikon ajan pimeässä ja viileässä paikassa. ("Valonarka" mutta ilmeisen välttämätön ainesosa on kaliumdikromaatti, joka tosin konvertoituu vieläkin valoherkemmäksi ammonium-dikromaatiksi).\nFORREST-vaahdoke on joka suhteessa suositeltavampaa, mm. vaarattomuutensa ja säilyvyytensä takia. Se irrottaa myös vaippametallin piipunseinämistä, sekä neutraloi ruutikaasujen palojäänteet piipputeräksen kiteiden välisistä raoistakin, ja on nopeatoimista. Vaipoittumat irtoavat myös litrahinnaltaan huokeammalla uuninpuhdistus-vaahdokkeella, jonka ainoa epäkohta on hidastoimisuus. Testatuin "K2R"-vaahdoke irrottaa vaippa-aineen (tombakin) 24 tunnin käsittelyllä; FORREST 20 - 30 minuutissa. RCHS-liuottimen toimintanopeudesta ei ole tietoa, mutta reseptissä mainitaan aikamäärä 24 tuntia. Nähdäkseni se ei tarjoa mitään etuja edes uuninpuhdistus-vaahdokkeeseen verrattuna.\nJotain vastaavanlaista kemikaalia oli 1930-luvulla jakelussa myös Suomessa suojeluskuntalaisille. Se säilyi tosin kauemmin kuin RCHS ja voitiin säilyttää aseöljy-pullossa, josta kuitenkin piti poistaa kierretulpan "messinkinen pilli eli kara", koska puhdistusneste syövytti sen pian olemattomiin, turmeltuen samalla itsekin. "Lirketti" lienee siis jo wanha kexintö, ja ainakin vanhentunut, verrattuna länsimaisiin moderneihin teknokemiallisiin valmisteisiin.\nOlisin kiinnostunut ns. Neiti-Mauserista kaliiberi 6.35. Omistamani ase on päällisin puolin suhteellisen heikon näköisessä kunnossa (sinistys on hävinnyt), mutta piippu on ihan hyväkuntoinen. Aseen sarjanumero jää alle 380000:n, osaisitko arvioida jonkinlaista hintaa ko. aseelle? Samalla olisin kiinnostunut myös siitä, että mistä ko. aseeseen voisi saada patruunoita?\nOmien kriteerieni mukaan on pintakoreus toisarvoinen ominaisuus, kun taas piipunreiän kuntoisuus on tärkeää erityisesti 6.35 mm aseissa, joiden piippuaihioina ei voi käyttää kiväärinpiipun pätkää, kuten moniinkin 7.65 mm taskuaseisiin. Tasku-Mausereiden tapauksessa vaikeuttaa uudelleenpiiputusta tietysti myös se seikka, että piipusta ulkonevat jyvä ja kiinnityskoroke sekä suun alapuolinen ulkonema, jonka läpi kulkee rekyylijousen kara. Koska aseella ei ole mainittavaa keräilyarvoa, sen voisi mustauttaa "taiteen sääntöjen vastaisella" keittomenetelmällä. Käyttökelpoisuudesta ja piipun kunnosta johtuen on pistoolisi arvo luokkaa 500 - 600 markkaa, eli parhaimmillaan =C= 100 (siis sata ECUa).\nKuva: 7,65 mm "Akka-Mauser".\nEikö kotiseudullasi toimi yhtään TUTTUA erätarvike-kauppiasta? 6.25 mm (.25 ACP-) patruunat ovat toki nykyään "hitaan kierron tavaraa", jota ei ehkä löydy hyllytavarana, mutta kun tilaat niitä loppuikäisen tarpeesi verran (250 - 500 kpl), niin otaksun niitä ilmaantuvan putiikkiin. Koska aseesi on hallussasi ilmeisesti ns. Suojeluskunnan luvalla, joudut pyytämään virka-apua joltain luvallisen 6.35 mm aseen omistajalta, joka toimii nimellisenä "sisäänostajana". Monilla kauppiailla on tosin itselläänkin luvat taskuaseiden hallussapitoon, jolloin he voivat myydä patruunoita luotettaville asiakkailleen, merkiten itsensä tavaran "loppukäyttäjiksi". Jos on ystävä- tai tuttavapiiriä, ei patruunoiden saatavuus ole ongelma, vaan järjestelykysymys.\nItse lunastin patruunoiden ostoluvan viimeksi vuonna 1966, jolloin jopa piekkarin "penniläiset" olivat luvanvaraista tavaraa. Ovat ne toki vieläkin, mutta erityiset patruunoiden ostoluvat alkavat olla historiaa, kuten myös ruudin ja nallien ostoluvat, joiden varaisuutta kaikenkarvaiset "silleenit ja tälleenit" halusivat ylläpitää vielä 1980-luvun keskivaiheilla (henkensä menetyksen uhallakin). Mutta "historian höyryjyrä" kulki viimein tuon naurettavimman lupabyrokratian vaiheen ylitse.\nLystikkäin tuntemani tapaus on se, kun joku lunasti "kyttiksestä" (haulikon hallussapitoluvan esittäen) luvan sadan nallin hankintaan. Hän marssi sen jälkeen rautakauppaan ja osti 50 kpl tulilangalla syttyviä dynamiitin nalleja n:o 8 sekä 50 kpl samanvahvuisia heikkovirta-sähkönalleja, joita oli vielä siihen aikaan saatavina + 2 kpl litteitä 4.5 voltin taskulampun paristoja, jotka riittivät sarjaan kytkettyinä laukaisemaan aikalaiset heikkovirtanallit melkoisen turvallisuusvälinkin päästä.\n2311 MMI; PT\n1. Etsiskelen pitkänmatkan (700m) latausta Tikka Master Sporter luodikkooni, kaliiperi .30-06 ja varustettu BR-Tuotteen vaimentimella. Rihlannousua en valitettavasti tiedä. Luotivalikoimasta löytyy D47 12 g sekä Scenar 10 g ja 12 g. Ruutia on joka lähtöön. Nalli on tällä hetkellä Federalin No. 210.\n2. Samaan kaliiperiin olisi mukava löytää alisooninen lataus, sopisiko siihen 8 g S374?\n3. Olisiko teillä sopivaa puolilatausta hirviradalle ko. kaliiperiin, matka 75 m? Näin sivuillasi maininnan hirven sieraimesta tähtäyspisteenä. Kiinnostavaa..!\nJatka samaan malliin, jutut ovat todella kiinnostavia.\n1. Tervehdys. Olet listattuna PV:ksi 07.11.-01 kolmen seuraavan vuoden ajaksi. 12-grammaiset luodit ovat sopivia pitkänmatkan ammuntaan. SCENAR on ehkä hieman perinteistä D-luotia tarkempi, mutta aseyksilöiden mieltymykset ovat yksilöllisiä, eli kummallakin kannattaa kokeilla. .30-06 kaliberin aseissa on rihlannousu yleensä 254 mm (10 tuumaa), eli riittävä. Jos aseessasi on SAKO:n takoma piippu, on nousu mahdollisesti 11 tuumaa, mutta sekin vakauttaa 12-grammaisen luodin täystehoisilla latauksilla. Ruutia valittaessa on syytä pitää mielessä vaimentimen kestävyys: Ei siis mitään hirmuisia latinkeja hidaspaloista ruutia, josta palaa melkoinen osuus piipunsuun etupuolella, vaan kohtuullisia annoksia nopeapaloisempaa tavaraa; tavoitteena tarkkuus, eikä luotinopeuden maksimointi. Jos ruutikellaristasi löytyy VV N540:tä tai N150:tä, voit aloittaa niillä. Annos 3.0 grammaa ensimmäisiin kokeiluihin. Annoksen alitus- ja ylitysvaraa jää gramman kymmenyksen verran. Perinteinen N140 on myös kokeilemisen arvoista. Aloitusannos luokkaa 2.8 grammaa ja maksimilatinki jotain 3.0 g.\n2. Jo vain sopii! Ruudiksi tuhansin kielin ylistetty VV N310, annos alustaviin kokeiluihin 0.55 grammaa. Jos luodit räikyvät lentäessään kylmässä ilmassa, on annosta vähennettävä muutaman grammansadanneksen askelin aina jonnekin 0.5 grammaan asti, jos tarvis vaatii. Luodit pitää asettaa .30-06:een melko matalaan asetussyvyyteen, "hylsyn huulille", ja mieluusti syötellä patruunat suoraan pesään. Lippaastakin ne voi syöttää, mutta lukko pitää työntää kiinni verkalleen, ettei luoti käänny vinoon. Muita suosituksia: Nosta aseen piippu yläviistoon asentoon ennen sen verkkaista laskemista "tanaan". Ruuti valuu tällä menettelyllä hylsyn peräpäähän, sytytysliekin ulottuville. Luotien voitelu niiden patruunoihin asetuksen jälkeen on myös hyödyksi, ja ennen ammuntaa on suositeltavaa puhdistaa aseen piipusta vaippametallin kerrostumat FORREST-vaahdokkeella, tai vaikka uuninpuhdistusaineella, joka tekee saman työn, vaikkakin hitaammin. Puhdistuksen jälkeen on hyvä sipaista piipunreiän seinämiin ohut öljykerros, mutta todellakin vain ohut kalvo.\n3. Kysymäsi latinki lienee laadittavissa käyttäen luotia S374 ja ruutia N310. Tarvitaan kuitenkin lisätietoja: Aseesi piipunpituus suusta lukon iskupohjaan mitattuna ja hylsyyn mahtuvan vesimäärän paino grammoina tai graineina. Soveliaan ruutimäärän ennakointiin tarvittavaa ballistiikkaohjelmaa ei valitettavasti ole toimituksemme käytettävissä, vaan sen alan asiantuntijamme Markuksen koneessa. "Eemeli-osoite" on: markuspnk@hotmail.com . Toimintomme ovat hajasijoitettuja ympäri maata (ja maailmaa: Seuraavan valloituksemme kohde lienee saksalainen kielialue).\nOletko PT nähnyt itse miten sekavat sivut teillä on netissä vanhaa paskaa aikojen alusta voisitte karsia h_vettiin, mutta päätoimittaja on erittäin asiansa osaava eikä piiloudu kenenkään selän taa niinkuin eräät eli sulla on homma hanskassa mutta onko latomon porukalla?\nKysyy "-mlatinki". PS: pilikut ja pisteet tulee tässä perässä vanahaan malliin,,,,,,,,,,,,,,.........Toivottavasti oli riittävästi?\nOlen nähnyt: "Olosuhteisiin nähten on sivujen lay-out vähintäinkin tyytyttävä", sanoisi vääpeli Sinkkonen. Vanhaakaan aineistoa emme voi poistaa, koska uusia visitooreja tulee GOW-sivuille jatkuvasti, "putkena", ja joku heistä voi aina olla kiinnostunut jostakin aikojen alussa julkaistusta tiedonmurusesta. Lontoonkielisillä SUOMI KP- ja "ARCANE"-sivuilla riittää yhä kävijöitä. Jonkinmoinen hakemisto olisi todellakin hyödyksi, mutta ongelma on se ainainen: "Kuka ehtisi sen tekemään?" Vapaaehtoistyöhön halukkaiksi ilmoittautuneet talkoomiehet ovat muuttaneet mielensä, havaittuaan edessä olevan urakan valtavuuden: On kuin seisoisi suuren kivilouhoksen reunalla, käsissään täyskokoisen KHEOPSin pyramiidin piirustukset, joiden mukainen rakennelma pitäisi panna pystyyn, yksinään tai pienellä talkooporukalla. Todellakin talkootyönä.\nKun latomo aloitti tuottaa GOW-sivua (aluksi in English only), ei kukaan osannut edes uneksia sitä laajuutta, mihin sivut ovat vajaan kolmen vuoden juoksussa paisuneet, ja sitäkään, millainen tulee olemaan niiden suosio: Lähes säännönmukaisesti yli tuhat visiittiä vuorokaudessa. Ennätys: Yli 1600 käyntiä 24 tunnissa. Tehdyn työn kokonaismäärä on laskettavissa kertomalla GOW:ssä näkyvän aineiston paljous VÄHINTÄÄN kahdella, tai oikeastaan kolmella, nimenomaan "latomossa": Kysymys-vastauspalstoilla julkaistut jutut on "sähkötelty" aina aluksi kysyjälle, jos tämän E-mailin osoite on tiedossa, ja päivityspäivänä GOW:iin. Luku sinänsä ovat "private only"-vastaukset, jotka lähetetään - jos kysymyksen esittäjä on sitä toivonut - pelkästään "eemelinä" kysyjälle, eikä lainkaan julkisuuteen.\nKoska "titarin" työkyky on huonontunut tuki- ja liikuntaelimistön tuskallisten, parantumattomien vaurioiden takia ja päätoimittajan "pumppu" toimii ajoittain vain kolmella "pytyllä", ynnä muukin elimistö kuin Hot Rod-automobiili (etanoolilla ja nitroglyseroolilla), olemme pian pakotettuja keskittämään yksilölliset palvelut pelkästään etuoikeutetuille visitooreille. Toivomuksemme on jo nyt, että jokainen vuosimaksunsa suorittanut kysymysten esittäjä merkitsisi nimensä tai nimimerkkinsä perään kirjaimet PV, koska lähellä on sellainen aika, jolloin on hiljainen pakko painella "DELETE"-näppäintä entistäkin useammin, työruuhkan käydessä ylivoimaiseksi. (Se on sitä jo nyt! Tämä on vastaus kysymyksiin: "Missä hitossa viipyy vastaus/ päivitys? Laiskotellaanko siellä?!!").\nNykyajan kahdeksas ihme on se, että GOW-sivuja pystytään toimittamaan ylimalkaan - nykymuotoisinakaan. Tämä on vissisti viimeinen kerta, kun otan huomioon urputukset sivujemme "sekavuudesta". Tuo "DELETE"-näppäin on jo nyt ahkerassa käytössä, kuin myös ylimmän rivin tangentit F1, F2 tai F3 ja F6, joilla poistetaan TEKO Original-systeemin mukaan tekstiä työtilasta hyvinkin ripeästi, sekä palautetaan F8:lla kone "VOIT KIRJOITTAA"-valmiuteen. Useimmiten on palaute ollut toki niin positiivista, että suorastaan hävettää: Ylenpalttiset kehumiset olen pyyhkinyt pois, koska niitä ehkäpä luullaan toimituksen lisäyksiksi, periaatteella "kukapa kissan hännän nostaa, ellei kissa itse?" Moitteet olemme julkaisseet, ettei syytetä sensuuri-mentaliteetista, mutta jos joku täst'edes alkaa vaatia täysin mahdottomia suorituksia, joutuu hän haikailemaan turhaan juttuaan GOW:issä.\n1512 MMI; PT


Keskikesä – Vesta box\nElämä · Perhe · Ruoka\n24.6.2018 24.6.2018 Katriina TammilehtoKommentoi\nJuhannusaattoa taidettiin viettää aikalailla ympäri Suomen sateisissa säissä muutamia maamme kartan onnekkaita kärpäsenkakan kokoisia pisteitä lukuun ottamatta, kuten Pikku Myy asian varmasti ilmaisisi. Jyväskylässä ainakin sää oli harmaa ja sateinen. Vaikka hetkittäin taivas selkeni, niin ennen kuin kerkesi mölkkypelit virittää pihamaalle piiskasi niskaan jo seuraava saderintama. Se ei kuitenkaan meillä menoa haitannut, vaan nautimme mittumaaristamme…… Jatka lukemista Mittumaarin yökyläily\nJuhannuksen tulikuuma grilli\n25.6.2017 Katriina Tammilehto2 kommenttia\nKeskikesän juhlaan meillä kuuluu erottamattomasti grillaus ja itse asiassa ihan muutenkin kesäruuan perustana pitkälti toimii grillissä valmistetut kesäherkut. Hehkuvilla hiilillä kypsennetään erilaisia lihoja, kanaa, kalaa, katkaravunpyrstöjä, makkaraa ja vartaita. Pääraaka-aineen seuraksi valmistetaan grillissä kasvis- ja sienilisäkkeitä sekä juustoja ja kylmäkkö kruunaa homman vielä raikkailla salaateilla ja muilla kylmillä lisukkeilla. Samalla reseptillä mentiin läpi myös tämä…… Jatka lukemista Juhannuksen tulikuuma grilli\n23.6.2017 23.6.2017 Katriina TammilehtoKommentoi\nJuhannusaaton alkajaisiksi haluan toivottaa perheelleni, sukulaisilleni, ystävilleni ja kaikille blogini lukijoille ihanaa juhannusta! Nautitaan vapaista hetkistämme ja juhannustaikojen kutkutuksesta. Tunnustellaan hiekkaa ja nurmikon korsia varpaiden välissä, toivotaan, että sadepilvet väistyvät auringon tieltä ja siinä missä saunan löylyt saavatkin tuntua iholla kipakalta niin toivotaan, että vedet ovat meille juhannusjuhlijoille lempeät. Pidetään jokainen omistamme, juhannuksen parhaasta juhlaporukastamme,…… Jatka lukemista Ihanaa juhannusta!\nVielä ehtii pyöräyttämään juhannussinapin!\n22.6.2016 Katriina Tammilehto2 kommenttia\nMitä tulee mieleen juhannuksesta? Itselleni juhannus tuo mieleen ainakin mökin jossain metsän keskellä. Omasta mielestäni keskellä kaupunkia ei vain saa juhannustunnelmaa aikaiseksi. Mökillä on omissa juhannusmielikuvissani myös sauna ja saunan ovelta vain lyhyt pyrähdys rantaan. Rannan tuntumaan on pystytetty myös kokko hukkapuista ja risuista. Illan hämärtyessä kokko sytytetään palamaan ja sitä ihastellaan silmät loistaen. Juhannukseen…… Jatka lukemista Vielä ehtii pyöräyttämään juhannussinapin!


Kesäteatteri kaatuu velkoihin – Hämeen Sanomat\nKesäteatteri kaatuu velkoihin\n– Konkurssi se nyt on, siltä se haisee, sanoo Hämeenlinnan kesäteatterin toiminnanjohtaja Martti Töttölä.\nKaupunginhallitus päätti myöhään maanantai-iltana olla myöntämättä 90 000 euron lainaa kesäteatterille.\nKesäteatterin hallitus kokoontuu keskiviikkona päättämään, mitä tehdään, kun rahoitusta ei järjestynyt.\nTöttölä on varma, ettei hallituksella ole halua hakea yksittäistä pankkilainaa, vaikka sitäkin Töttölän 25-vuotisen kesäteatteriuran aikana on tehty.\n– Silloin oltiin nuoria ja pöhköjä. Onneksi nyt keneltäkään ei mene elinkeino eikä työpaikka.\nTöttölälle kesäteatterista jää paljon iloisia muistoja ja hyviä ystäviä.\nKonkurssi harmittaa lähinnä elinkeinoelämän puolesta. Esimerkiksi Vaakuna on joka kesä varannut noin 400 lippua. Töttölän mukaan kesäteatteri on tuonut kaupunkiin noin 200 teatteriyöpymistä vuosittain. Lisäksi kesätyöpaikat menevät noin 10–15 nuorelta, joita kesäteatteri on työllistänyt.\n– Kesäteatterilla on ollut kesässä noin 25 esityspäivää, jotka ovat näkyneet elinkeinoelämässä. Olemme saaneet alueen yrittäjiltä paljon positiivista valoa, ja he ovat kannustaneet ja tukeneet. Nyt tässä kävi näin.\nTöttölän mukaan kaupunginpuiston teatterirakennelmat ovat kunnossa ja siellä voi aivan hyvin joku muu alkaa pyörittää kesäteatteria.\nHämeenlinnan seudulla on runsaasti kesäteattereita. Erityisesti harrastajateattereita, joilla on kesästä toiseen uskollinen katsojakunta.\nTöttölä näkee, että konkurssissa kyse oli pudotuskilpailusta.\n– Emme ole ensimmäinen emmekä viimeinen teatteri, jolle käy näin. Rahaa on niukalti.\nPirttikosken kesäteatterin monitoimimies, käsikirjoittaja, ohjaaja ja näyttelijä Seppo Holttinen on samaa mieltä pudotuspelistä. Se näkyy kesäteattereiden katsojaluvuissa.\n– Valkeakosken kesäteatterista on tullut kova magneetti. Lisäksi nuorten saaminen asiakkaiksi on vaikeaa. Katsojat ovat ikääntyneitä ja arvostavat harrastajateatterin kotikutoisuutta.\nTuuloksen Ruuttanäyttämön teatteriosaston puheenjohtaja Taina Leppänen allekirjoittaa kilpailutilanteen. Tosin Tuuloksessa tilanne on parantunut, kun Hauholla toinen kesäteattereista on pitänyt taukoa.\n– Näytelmävalinnat ja markkinointi ovat tärkeitä.\nVarman päälle klassikkoja\nKantakaupunkiin jää vielä toinen kesäteatteri, Aulangon graniittilinna, jossa kesäteatteria pyörittää Miniteatteri. Esitykset ovat lastenteatteria.\n– Kyllähän tämä huolta herättää, kun kulttuuripuolelta säästetään koko ajan, sanoo toiminnanjohtaja Marja Myllyniemi.\nHän sanoo Graniittilinnasta muodostuneen jo instituution, joten sen puolesta hän ei ole huolissaan. Myllyniemi puhuu kuitenkin paljon ohjelmistosta ja sen merkittävyydestä.\n– Nimi ja teos ovat älyttömän tärkeitä. Katsojat ovat perinneuskovaisia ja haluavat mennä katsomaan ”turvallisia” esityksiä. Kesäteatterissa pitää ajatella varman päälle ja tehdä taiteelliset kokeilut joskus muulloin pienemmällä volyymilla. Klassikkohittejäkin voi tehdä satsaamalla niihin taiteellisesti. (HäSa)


Onko David Lee Roth jäämässä eläkkeelle vai ei? - Las Vegas -residenssin nimi herättää hämmennystä - Soundi.fi\nSoundi » Uutiset » Onko David Lee Roth jäämässä eläkkeelle vai ei? – Las Vegas -residenssin nimi herättää hämmennystä\nOnko David Lee Roth jäämässä eläkkeelle vai ei? – Las Vegas -residenssin nimi herättää hämmennystä\nAsiaa Vesa Siltanen 13.10.2021\nJackie Brown /SplashNews.com /STELLA Pictures /AOP\nVetääköhän laulaja nyt kaikkia höplästä oikein urakalla?\nVan Halen -solisti David Lee Roth antoi hiljattain Las Vegas Review-Journalille lausuntoja, joiden mukaan miehen vuodenvaihteessa Las Vegasin Mandalay Bayn House of Bluesissa soittamat residenssikeikat jäävät laulajan viimeisiksi.\n”Olen antanut kaikkeni. Matka on ollut uskomaton ja hieno, ei mitään kaduttavaa eikä sanottavaa. Jään kaipaamaan teitä kaikkia”, David Lee Roth totesi.\nNyt laulaja on jakanut tulevien residenssikeikkojensa virallisen julisteen sosiaalisessa mediassa ja keikkaputken nimi on herättänyt syystäkin hämmennystä. Residenssin nimeksi on nimittäin annettu ”The Last Tour (Unless It Isn’t)” eli vapaasti käännettynä ”Viimeinen kiertue (paitsi jos se ei ole)”.\nTarkoittaako tämä siis sitä, että Diamond Dave puhui Las Vegas Review-Journalille palturia? Onko nimi vain vitsi ja kenties piikki kaikille niille artisteille, jotka tekevät jäähyväiskiertueen toisensa perään? Jättääkö laulaja näin itselleen takaportin, jotta tämä voi halutessaan jatkaa keikkailua eläköitymispuheistaan huolimatta? Mene ja tiedä, joka tapauksessa mystisiltä tuntuvat David Lee Rothin tiet.\n3.10.2021 Kappas! David Lee Rothan ennusti eläköitymisensä jo 30 vuotta sitten suorastaan hämmästyttävällä tarkkuudella


Kuukauden kuva - lokakuu - Rauli Lehtonen\nKuukauden kuva – lokakuu\nHeli Berg on ottanut yllä olevan valokuvan silloin kun hän vielä asui Tukholman alueella. Nyt tahdomme kysyä blogin seuraajilta: Missä Pohjois-Tukholmassa kuva on otettu?\nHeli Berg on työskennellyt taiteilijana ja valokuvaajana. Tällä hetkellä hän asuu Delsbossa, Hälsinglandissa. Hänen valokuvanäyttelyitänsä on järjestetty muun muassa Tukholman Luonnontieteellisen museon Instagramtilin kautta, jossa parhaat luonnonkuvaajat saavat järjestää näyttelyjään kaksi viikkoa kerrallaan. Viimeisimmän teoksiensa näyttelyn hän piti Uumajassa vuoden 2019 alussa.\nKun Hela Hälsingland (osa MittMedian mediataloa) hiljattain haastatteli Heli Bergiä siitä, miten hän valitsee kohteensa, hän vastasi:\n– Nykyään kuvaan sitä mikä koskettaa minua itseäni. Enimmäkseen yritän vangita luonnon tunnelmia ja hahmottaa ihmisen ja luonnon välistä suhdetta. Pidän myös arkkitehtuurista ja historiallisista paikoista. Kiehtoudun myös helposti vanhoista saduista. Olen joinakin aikoina yrittänyt vähentää valokuvaamista saadakseni enemmän aikaa muihin projekteihin, mutta se on vaikeata – valokuvaus on ehkä minulle jonkinlaista terapiaa.\nJos haluat nähdä lisää Helin valokuvia, voit käydä hänen kotisivullaan www.heliberg.se. Hänen ainutlaatuisia käsintehtyjä rannerenkaita voi ostaa on line. Niitä löydät Etsystä.\nOlisiko kuva Upplands-Väsbyn seudulla.\nPyydän ystävällisesti vielä tarkentamaan.\nEsko ja Marita\nOnpa kiva kuulla ja nähdä mitä Helille tänä päivänä kuuluu, muistamme hänet sellaisena pellavapäätyttönä Frösåkerin leireiltä kun hän oli mukanasi siellä ja mitä hän tänään puuhailee. Siunausta hänelle. Kuvat kertovat niin paljon, se on yksi taiteen laji.\nEsko ja Marita,\nmekin muistelemme suurella kiitollisuudella Västeråsin Eelimin järjestämiä leirejä Frösåkerissa. Olithan Esko mahtava leirien isäntä useina peräkkäisinä vuosina – 1980-luvulla – merkitsit paljon minulle ja lapsillemme. Vieläkin muistan miten leirilounaiden jälkeen istahdimme aurinkovarjon alle syömään leirikioskin jäätelöitä yhdessä ja miten leriläiset ympäröivät usein meitä ja pommittivat monilla kysymyksillään …\nVoisitko lähettää joinkun vanhan leirikuvan jurylle arvioitavaksi – jos vaikka valitsisivat joskus tulevaisuudessa Kuukauden kuvaksi blogillani? Lähettäkää, jos löydätte jonkun nostalgisen otoksen.\nVoitte voittaa lounaan Scandicilla!\nLokakuun Kuukauden kuvaajan hyvin tunteva, Rauli Lehtonen\nTiedä onko Stora Wäsby allè pohjois Tukholmaa mutta siellä näyttää samalta?\nHerra Sami Uusitalo.\nVastauksenne on ihan oikein. Se on Stora Wäsbyn allé Pohjois-Tukholmassa.\nOlet voittanut ilmaisen lounaan Upplands Väsbyn Scandicissa. Se pitää kuitenkinn lunastaa lokakuun aikana, ennen kuin ilmat rupeavat muistuttamaaan Kuukauden kuvassa näkyvää sumuisuutta.\nLieneeko Stora Wäsbyssä kuvattu? Tiehän kulkee molemmin puolin E4-moottoritietä. 🙂\nVastauksesi on ihan oikein. Valitettavasti vastauksesi tuli 22 minuuttia ja 18 minuuttia liaan myöhään – herra Uusitalo ehti ennen oikealla vastauksellaan ennen sinua. Näin joudun murheekseni toteamaan, että jäät tällä kertaa ilman palkintoa. Hätä ei kuitenkaan ole tämän näköinen. Välitän täten sinulle juryn puolelta erityisen kunniamaininnan oikeasta vastauksestasi. Lupaamme muistella sinua voittajalle tarjoamamme palkintolounaan yhteydessä!


Sami Hänninen & Tanja Mynttinen :: Kestavat ry\nSami Hänninen & Tanja Mynttinen\nOlen Sami Hänninen. Jos titteleitä halutaan käyttää, niin olen Tanssiliikunnan Kouluttaja. Tutkinnon olen suorittanyt Tanssikansa Ry:n koulutuksessa. Itse pidän itseäni kuitenkin lavatanssin aktiiviharrastajana. Mutta koska kouluttajan/ohjaajan tehtävä on minulle annettu, pidän siinä tärkeimpänä tavoitteena innostaa ja kannustaa uusia ihmisiä kiinnostumaan tanssin harrastamisesta. Toinen yhtä tärkeä tehtävä on tietenkin tanssiin jo hurahtaneiden harrastajien tanssitaidon ylläpitäminen ja kehittäminen. Näyttöparinani kursseilla toimii Tanja Mynttinen. Ohjaamme pääasiassa alkeis- ja keskitason kursseja.\nAlkeiskurssille tulevan uuden ihmisen kannattaa pitää mielessä, että kokeneinkin tanssija on joskus ollut aloittelija. Toisille se oppi on mennyt perille nopeammin, toisille vähän hitaammin. Jotkut haluavat oppia koko ajan lisää, toiset taas tyytyvät vähempään. Tanssin maailmassa kaikille löytyy onneksi tilaa. Ja vaikka olisit kuinka kauan tahansa tanssinut, aina voit oppia jotain lisää.\nSuotavaa olisi, että pelkät tanssikurssit eivät olisi kenellekään se Juttu. Suomessa on vain noin 300 tanssipaikkaa ja nekin ovat olemassa vain siksi, koska on tanssin harrastajia. Opetus- ja kulttuuriministeriö on hyväksynyt lavatanssin aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.\nHyvä niin, sillä suomalainen lavatanssi on ainutlaatuinen kokonaisuus koko maailmassa. Toki monissa maissa tanssitaan ja paljon, mutta lajivalikoima on suppeampi. Tanssi-illan aikana osaava bändi saattaa soittaa lähes kahtakymmentä eri tanssilajia tukevaa musiikkityyliä. Tätä ei pidä kuitenkaan säikähtää. Kaikki eivät osaa kaikkia lajeja, eikä tarvitsekaan osata. Tiettyyn rytmiin voi tanssia monella eri tyylillä. Ja sen kun oivaltaa, ei ole enää mitään rajoja. Yksi sääntö kuitenkin on, jota varmasti jokainen tanssinopettaja tässä maassa haluaa korostaa: Humppa tanssitaan humppana, muilla lajeilla ei ole niin väliä.\nKestävät Ry on toiminut tanssin parissa jo 20 vuotta. Ja toivottavasti toimii vielä pitkään jatkossakin. Aivan kuten lavatanssitoiminta, myös tanssiseurojen ja -koulujen toiminta sekä tulevaisuus riippuu harrastajista. Jos siis olet jo mukana seuramme toiminnassa, jatka ihmeessä mahdollisuuksiesi mukaan. Jos et vielä ole, ja haluat tutustua uuteen ja oikeastaan tosi edulliseenkin harrastukseen, niin rohkeasti vaan mukaan iloiseen joukkoomme. Kestävillä on hyvä meininki. ????


Ollin vaimo sairastaa rintasyöpää: "Mietin, rangaistaanko minua jostain" | Me Naiset\nSanna Pekkonen, Kuva Lilli Haapala\nklo 10:15 | 16.10.2013\nÄitinsä vuosi sitten keuhkosyövälle menettänyt Olli Sainio on rintasyöpään sairastuneen vaimonsa Jennan tukena. – Äitini kuolemasta viisastuneena olen pystynyt välttämään aiempia virheitäni.\nOlli Sainio, 28:\n"Istuin isäni työpaikan kahvipöydässä viime helmikuussa, kun lääkäri soitti ja kertoi, että Jennalla on todettu syöpä. Olin osannut valmistautua uutisiin. Järkytys iski päälle vasta myöhemmin, mutta ajattelin silloin, ettei tämä tauti voi taas viedä yhtä ihmistä viereltäni. Äitini kuoli viime vuonna keuhkosyöpään. Mietin, rangaistaanko minua jostain.\nJenna huomasi kyhmyn rinnassaan jo vuosi sitten, mutta lääkärissä sen sanottiin olevan hyvälaatuinen. Joulukuussa hänen selkänsä kuitenkin kipeytyi pahasti. Voimakkaat särkylääkkeet saivat aikaan munuaistulehduksen, ja Jenna joutui tehovalvontaan sairaalaan. Silloin aloin aavistaa, ettei kyse ole pelkästä selkäkivusta. Kun Jennan syöpä löydettiin, se oli levinnyt rinnasta selkärankaan ja maksaan.\nJennalle alettiin antaa hoitoja viikon kuluttua syöpädiagnoosista, ja hän pääsi pian sairaalasta kotiin. Vaikka Jenna on voinut olla kotona, arjessamme ei ole mitään, mihin syöpä ei olisi vaikuttanut. Vaihdoin työpaikkaakin, jotta pystyn olemaan enemmän kotona.\nKoska Jennan on vaikea kävellä heikon kuntonsa takia, hän kulkee vähänkin pidemmät matkat pyörätuolissa. Kotitöiden tekeminen on Jennalle hankalaa, ja hänestä oli aluksi vaikeaa seurata vierestä, kun minä hoidan ne hänen puolestaan ja vieläpä eri tavalla kuin hän. Lapsemmekaan eivät ensin ymmärtäneet, miksei äiti vie heitä enää hammaspesulle tai voi ottaa syliin. Sen katsominen tuntui kamalalta. Olemme sanoneet äidin olevan kipeä, mutta emme ole halunneet antaa turhaa toivoa lupaamalla, että äiti paranee.\nToukokuussa Jennan sytostaattihoidot täytyi keskeyttää muutamaksi kuukaudeksi liian korkeiden maksa-arvojen takia. Silloin menettämisen pelko nosti päätään. Äitini hoidot lopetettiin samasta syystä, ja hän kuoli alle kuukausi sen jälkeen.\nÄitini kuolemasta viisastuneena olen pystynyt välttämään aiempia virheitäni. Viime vuonna karkasin pahaa oloani töihin, mutta se ei johda mihinkään. Hieman ennen Jennan diagnoosia minulla todettiin masennus, johon olen saanut nyt apua. Avun pyytämisessä on ollut opettelemista."\nJenna ei halua kosketusta\n"Syöpä on vaikuttanut myös parisuhteeseemme. Kun tapasin Jennan yhdeksän vuotta sitten, ihastuin ensimmäiseksi hänen ulkonäköönsä. Sairaus ja lääkkeet ovat muuttaneet Jennaa ulkoisesti paljon, eikä hän ole siksi halunnut, että kosken häneen. Nukumme eri sängyissä, ja läheisyys on kadonnut.\nVälitän Jennasta samalla tavalla kuin ennenkin. Joskus olemme menneet kahdestaan elokuviin, mutta pääasiassa olen yrittänyt olla Jennan vierellä ja vain ottaa vastaan hänen turhautumisensa.\nJenna ei ole ikinä ollut hyvä näyttämään tunteitaan, mutta sairaalassa hän rupesi kirjaamaan ajatuksiaan päiväkirjaan. Sen lukeminen tuntuu pahalta, koska en oikeastaan pysty auttamaan häntä. Tuen Jennaa mahdollisimman paljon, mutten halua sääliä häntä. Sen sijaan yritän kannustaa häntä liikkumaan ja puuhailemaan omatoimisesti."\nJarrut päällä kohti tulevaa\n"Elokuussa Jennan hoitoja pystyttiin jatkamaan, ja veren syöpäarvot ovat laskeneet. Jennan mieliala on kohentunut. Minäkin olen tietysti iloinen, mutta jarrut ovat koko ajan päällä. Lääkäri ei ole antanut tarkkaa ennustetta, joten en uskalla tehdä pitkän tähtäimen suunnitelmia.\nOlen miettinyt paljon, miten selviäisin kahden lapsen kanssa yksin. Ajatus kuolemasta pelottaa, mutta joskus väsyneenä ja turhautuneena haluaisin vain päästä tästä tilanteesta eteenpäin joko terveemmän Jennan kanssa tai ilman Jennaa. Sellaisina hetkinä täytyy vain viettää päivä poissa kotiympyröistä ja koettaa ajatella jotain aivan muuta.\nSairaus kummittelee koko ajan taustalla, mutta olen sen ansiosta myös oppinut nauttimaan lapsiperheen arjesta. Viime viikolla teimme nuotion ja paistoimme makkaraa perheen kanssa mökillä. Se oli pieni juttu, mutta kuitenkin aika hieno hetki. Niistä pitäisi osata iloita ilman sairautta, joka laittaa asiat uuteen tärkeysjärjestykseen."\nJenna Sainio, 26:\n”Syöpädiagnoosi oli aikamoinen järkytys, vaikka huomattuani kyhmyn rinnassani osasin jo tavallaan aavistaa, mistä on kyse. Suurena yllätyksenä tuli, että syöpä oli levinnyt jo selkärankaan ja maksaan asti. Tuntuu epätodelliselta, että tämä osui omalle kohdalle. Tuntui pahalta kertoa Ollille sairaudestani, koska hänen äitinsä oli kuollut syöpään vain vuotta aiemmin. Taisin itkeäkin.\nAluksi mietin, miten lapset pärjäävät, jos kuolen. Olli on kuitenkin pärjännyt heidän kanssaan vielä paremmin kuin osasin kuvitella. Kesällä kuolema oli paljon mielessäni, mutta nyt hoitojen jatkuttua olen ollut melko hyvillä mielin. Ainakin minulla on vähän lisää aikaa.\nOlli on kuunnellut paljon murheitani, ja mielestäni hänkin on pystynyt näyttämään minulle tunteensa. Sairastumiseni jälkeen suhteessamme ei ole kuitenkaan ollut yhtä paljon läheisyyttä kuin ennen. Hiukseni lähtivät keväällä hoitojen takia, joten oloni ei ole ollut kovin naisellinen. Kesällä hiuksia tuli vähän takaisin, ja nyt ne ovat onneksi pysyneet päässä. Ulkonäköni muutos on ollut minulle vaikea asia, joten olen työntänyt Ollia pois luotani. Olli on silti sanonut, että olen hänelle sama ihminen kuin ennenkin.\nSairastaminen on ollut turhauttavaa, kun en pysty liikkumaan tai puuhastelemaan lasten kanssa yhtä paljon kuin ennen, mutta siihen on vain sopeuduttava. Saan lapsiltani paljon voimia jaksaa. Kun teemme jotain yhdessä perheen kanssa, sairaus jää hetkeksi taustalle."\nMyös Mikko jakoi Me Naiset -lehden numerossa 41 tarinansa puolisonsa Marikan rintasyövästä. Lue juttu täältä.\nJenna ja Olli Sainio\nJenna, 26, ja Olli, 28, asuvat Rauman maaseudulla 4-vuotiaan poikansa ja 2-vuotiaan tyttärensä kanssa.\nOlli on puutavara-autonkuljettaja ja Jenna vartija. He ovat olleet yhdessä yhdeksän ja puoli vuotta.\nJennan syöpä on levinnyt rinnasta selkärankaan ja maksaan. Hänelle annetaan tällä hetkellä sytostaattihoitoja. Ennustetta tulevaisuudesta ei ole annettu.


Arvoisa oikeusministeri Luhtanen, demokratian ydin on se, että ihmiset ovat yhdenvertaisia lain edessä - 11.11.2005\nDOKUMENTTI ( pitkälti samansisältöinen kirje lähetetty oikeusministeri Johannes Koskiselle kesällä 2005 )\nAVOIN KIRJE isänpäivän aaton aattona\nArvoisa oikeusministeri Luhtanen,\nOlette ollut mukana valmistelemassa hedelmöityshoitolakia, katson sen valmistelussa tapahtuneen virheitä, ja että se rikkoo selkeästi yleisiä yhtäläisiä ihmisoikeuksia, allekirjoittamaamme Sopimusta lapsen oikeuksista, Perustuslakiamme (2 luku §6 ), Tasa-arvolakiamme ( §1 ja §7 ) sekä Rikoslain sukupuolen perusteella syrjinnän kieltävää pykälää / 11 luku ( / rikoksista ihmisyyttä vastaan / § 9 ).\nKatson myös että sen valmistelussa käytetyt asiantuntijat ovat* ( korjattu oikolukuvirhe alkuperäisestä ) olleet puolueellisia, ehkäpä jäävejä asiaan, ainakaan he eivät ole tuoneet julki koko totuutta, ja että ne tutkimukset joiden väittämiin lakia nyt ollaan pohjaamassa eivät kestä kriittisempää tarkastelua.\nIhmisoikeuksia polkevia lakeja\nSammutetuin lyhdyin, sokeana\nOn mieletöntä, että hallitus ja kansanedustajat voivat tehdä sinun, minun, poikani, kaikkien miesten ja kaikkien lasten ihmisoikeuksia polkevia lakeja, ja täysin sammutetuin lyhdyin\nAinakaan itse en ole saanut yhdeltäkään viranomaiselta yhtään ainutta vastausta miten nyt valmisteltu lakiesitys valmistelussa muodossaan voisi olla yllä mainitsemieni kansalaisten ihmisoikeuksia, yhdenvertaisuutta ja tasa-arvoa säätelevien lakien mukainen.\nHedelmöityshoitolain hyväksymistä puoltavien perusteluissa viitataan usein vanhempien ”rakastavuuteen”, mutta missä on sellainen rakastavuus, jonka turvin voisimme kaventaa lapsen jopa allekirjoittamiemme kansanvälisten ihmisoikeussopimusten takaamia perusoikeuksia? Millä oikeudella kenelläkään voisi olla oikeutta jo oletusarvoisesti evätä lapselta toista vanhempaansa?\n- Suurella rakkaudellako?\nParadoksaalisesti, lain hyväksymistä puoltavat tahot perustelevat aikuisen "oikeutta" jopa keinotekoiseen ( geneettiseen) biologiseen vanhemmuuteen lapsen geeniperimän merkityksen kieltämällä! Eikö tuossa nyt ole ristiriita? Jos geenit eivät merkitse mitään, kuten toisaalta väitetään - lasten kohdalla - niin miksi kuitenkin nimenomaan yksinäisen naisen, tai naisparisuhteessa elävän naisen, omat geenit ja biologinen vanhemmuus merkitsevätkin?\nToinen kysymys, jota hedelmöityshoitolakia laadittaessa ei voida ohittaa, on se miten toisen sukupuolen, naisen, "oikeutta" jopa keinotekoiseen (geneettiseen) biologiseen vanhemmuuteen voidaan perustella toisen sukupuolen, miehen, niin (geneettisen) biologisen vanhemmuuden kuin hänen sosiaalisenkin vanhemmuutensa merkityksen kokonaan kieltämällä?\nMitä mahtaisivat sanoa tasa-arvon tilasta maassamme ne tahot, jotka hedelmöityshoitolakia nyt valmisteltavassa muodossa puolustavat, jos nyt oltaisiinkin luomassa lakia jossa yksinäisille miehille, ja miespareille, kaavailtaisiin oikeutta lisääntyä täysin ilman naispuolista kumppania, ilman että lapsi saisi äitiä - edes tietoa äidistään? Entä mitä he sanoisivat, jos tuota "oikeutta" perusteltaisiin vielä väitteillä "ettei äidin puutteesta ole lapselle mitään haittaa"? Entä mitä, jos naisille vastaavaa oikeutta ei kaavailuissa olisi mukana?\nEntä miten isyys voisi jossain laissa, ja juhlapuheissa ( ! ) olla lapselle tarpeellista, mutta toisessa laissa taas "tutkitusti" ”aivan tarpeetonta lapsen tasapainoiselle kehitykselle”?\nTarvitaanko tähän maahan nyt todellakin jopa lakeja joilla isyys "tarpeettomana" voidaan sivuuttaa kokonaan?\nDemokratiasta ja laeista\nAllekirjoittamiemme ihmisoikeussopimusten ja valtiosääntömme mukaan minulla on oikeus vaatia yhdenvertaista kohtelua, ja oikeus vaatia lakiemme kunnioittamista, myös uusien lakien laadinnan yhteydessä. Myös valtiovallalta.\nDemokratian ydin on se, että ihmiset ovat yhdenvertaisia lain edessä\nja että heillä on samat oikeudet.\n- Milloin tämä toteutuu Suomessa? Miten tämä toteutuu Suomessa?\nMiksi lainsäätäjät ovat nyt säätämässä / valmistelemassa Suomen lakeja ja allekirjoittamiamme ihmisoikeussopimuksia rikkovaa lakia? Sellainen on LAITONTA.\nValmistellun ns. hedelmöityshoitolain perusteista\nJos jokin laki perustuu seuraavaan väittämään ( kuten nyt valmisteilla oleva hedelmöityshoitolaki tekee ):\n"Isän puuttumisesta ole ei havaittu koituvan lapselle haittaa",\nei ole vaikeaa ymmärtää, että se on täydellisessä ristiriidassa yksilöiden yhdenvertaisuuden periaatteen, tasa-arvoisuuden periaatteen, lapsen edun periaatteen, kuin myös yleisten yhtäläisten ihmisoikeuksien periaatteen, Lapsen oikeuksien sopimuksen kanssa ( sopimus on SITOVA )\nTuollaiseen yllä mainittuun väittämään tukeutumalla valmisteltu laki asettuu määrittelemään niin poikani, minun, kuin kaikkien miesten ja kaikkien lasten oikeudet toisiinsa heikommiksi kuin naisten. Sekä yleisesti heikommiksi kuin naisten. Tämä on LAITONTA\nMinkä lain nojalla näin saisi tapahtua? Rikkoa lakeja.\nTämä on vastoin kaikkia yhdenvertaisuuden ja tasa-arvoisuuden periaatteita, ja ihmisoikeussopimuksia, jopa Rikoslakiamme. ( 11 luku §9 )\nLain valmistelussa on kuultu perusteena myös sellaisia puheenvuoroja, kuten:\n"Lapsella on oikeus syntyä haluttuna rakastavaan ja vastuulliseen kotiin",\njoista ei voi kuin kysyä: Kuka nämä tällaiset kodit määrittelee? Kansanedustaja Oras Tynkkynen?\nMiten ihmeessä sellaisen kuin sen kuka ”pystyy antamaan lapselle rakastavan ja vastuullisen kodin” voisi edes kirjata lakiin etukäteen, millä mitata?\nVai noudatettaisiinko tässäkin jakoa pahoihin ja hyviin, syyllisiin ja uhreihin? Te tiedätte millä jakajalla. - Jos ette, neuvoisin teitä kysymää asiaa kummalta tahansa Tasa-arvoasian neuvottelukunnan ”pysyvältä ´asiantuntija´jäseneltä”.\nLaittomia veteen piirrettyjä viivoja\nTuollaiset perusteet ovat, tietenkin, täysin veteen piirrettyjä käsitteitä.\nMikä oikeus kenelläkään on määritellä esim. toisen ihmisen ”rakastavuutta” ? Onko esimerkiksi minulla sellainen oikeus, onko teillä?\nTässä lähestytään nyt menetelmiä joita aikoinaan harrastettiin rodunjalostuksen nimissä, myös silloin valtiossa säädettyjen lakien mukaan.\nLakeja ei voida säätää tällaisilla perusteilla.\nPysyviä ”asiantuntijoita” valtiollisissa elimissä\nSelkeästi lapsen edun jo aiemminkin kannanotoillaan vaarantaneet valtiolliset pysyvät ”asiantuntijat”.\nLainvalmisteluosastonne on myös, oletan, käyttänyt apunaan Tasa-arvoasiain neuvottelukunnan ”asiantuntijoita”, onhan elimen tehtävänantona ”hallituksen tasa-arvopolitiikan valmisteleminen”, ja on selvää että tämä hedelmöityshoitolaki on nimenomaan tasa-arvokysymys.\nMutta se on sitä nimenomaan miesten ja lasten kannalta,\ntoisin kuin "asiantuntijanne" ___ % todennäköisyydellä ovat asian teille esittäneet.\nEli, todellisuudessa olette käyttäneet ”tasa-arvoasiantuntijoina” sellaisia tahoja jotka kelpaisivat puolueellisuudessaan nyky-Suomen lisäksi "tasa-arvo"asiantuntijoiksi tuonne seitsemän vuosikymmen takaiseen Keski-Eurooppaan. Ymmärrätte varmaan mitä tarkoitan, myös siellä oli paljon ”pysyviä asiantuntijoita” valtiollisissa elimissä.\nOlette mitä ilmeisimmin käyttäneet ”tasa-arvoasiantuntijoina” juuri samoja tahoja jotka ovat toimineet asemassaan vastoin lasten turvallisuutta ja hyvinvointia, jopa henkeä kohtaan yrittäessään estää lapsiin kohdistuvan väkivallan tutkimushankkeen neuvottelukunnan (TANE) "asiantuntijoita" ( viite : RAY:n myöntämä avustus valtakunnalliselle lastensuojelujärjestölle Ensi- ja Turvakotien liitolle )\nLain valmistelu on aloitettava kokonaan uudelleen\nLakiemme ja allekirjoittamiemme sitovien ihmisoikeussopimusten nojalla minulla on oikeus vaatia teitä viheltämään koko peli poikki, ja aloittamaan lain valmistelu kokonaan uudestaan, siten että se ei riko aiemmin mainitsemiani lakeja sopimuksia, vedoten juuri noihin kansainvälisiin sopimuksiin, lakeihimme sekä siihen, että lain valmistelussa on mitä ilmeisimmin tukeuduttu sellaisiin "asiantuntijoihin", jotka tukevat asiantuntijaväitteensä valheellisen kuvan todellisuudesta antavaan tutkimukseen sekä pyrkivät salaamaan toisen puolen todellisuudesta kokonaan: Mitäänlakeja ei voi säätää tällaisilla perusteilla.\nTullaan käyttämään isiä vastaan.\nMuistutan myös, että mikäli laki jostain käsittämättömästä syystä etenisi ja se kuitenkin hyväksyttäisiin, tulee se olemaan lainsäätäjän viesti ja allekirjoittama periaate jota myös, nyt jopa suomalaiseksi ihmisoikeuskatastrofiksi kuvattavissa olevassa huoltajuuskiistatodellisuudessa tullaan käyttämään isiä vastaan. Ehkä myös kaikkia miespuolisia kansaedustajia ja heidän lapsiaan vastaan silloin.\nTilastollisesti avioeroon on 50 % mahdollisuudet. Ja kuten olette varmasti huomanneet, se näkyy selkeästi jo aivan valtakunnan johdon huipullakin.\nVaadin teitä aloittamaan ns. hedelmöityshoitolain valmistelun aloittamisen kokonaan uudelleen, yleisiä yhtäläisiä ihmisoikeuksia ja lakejamme kunnioittaen, lasta ja isyyttä, laillisia oikeuksia kunnioittaen.\nyhdenvertaisuuteen lakiemme nojalla oikeutettu kansalainen ja ennen kaikkea:


Fortnite - e-urheilu ja vedonlyönti\nFortnite on nopeasti noussut maailman toiseksi suosituimmaksi peliksi. E-urheiluna se ei vielä ole suurlajien tasolla, mutta kuitenkin lujaa nousussa.\nFortnite on tuore peli, joka nopeasti ampaisi suursuosioon. Epic Games toi Fortniten markkinoille vu0nna 2017, ja se on jo Rankerin julkaiseman listan mukaan maailman toiseksi suosituin peli Minecraftin jälkeen.\nFortniten suosion suurin syy on pelin Battle Royale -versio, jossa yhdessä pelissä on mukana sata pelaajaa taistelemassa toisiaan vastaan.\nFortnite on erinomainen peli hupikäyttöön, ja sekin lienee yksi syy sen suosioon. Sen grafiikat ovat miellyttävän sarjakuvamaisia ja leikkisiä. Fornite pyörii myös hyvin kevyemmilläkin tietokoneilla, ja se on vielä ilmainen.\nPelaajat putoavat taivaalta saareen\nFortnite on first person shooter game, eli pelaaja kulkee pelissä hahmonsa mukana ja pyrkii tuhoamaan vastustajansa erilaisilla aseilla.\nAmpumisen lisäksi Fortnitessa on mukana rakennustyökalu, jolla pelaaja voi rakentaa erilaisia seiniä, ansoja, torneja ja vaikka mitä.\nFortnite -matsi lähtee käyntiin niin, että pelaajat ovat lentävässä bussissa ottelun maastona olevan saaren yläpuolella. Maahan hypättyään pelaajat yrittävät löytää itselleen erilaisia aseita ja muita apuvälineitä.\nPelissä on seitsemän erilaista aselajia, jotka ovat englanniksi assault rifles, machine guns, smg’s, pistols, shotguns, sniper rifles ja explosive weapons eli erilaiset räjähteet. Aseistä löytyy vielä erilaisia malleja, ja niihin pätee sääntö, että mitä harvinaisempi ase, sitä tehokkaampi se on.\nRakennustyökalu on tärkeä apuväline Fortnitessa. Suojan rakentaminen itselle on hyvä apu, tai sitten työkalulla voi rakentaa vaikka reitin jonnekin, mihin muuten ei pääsisi. Rakentamiseen tarvitaan lisäksi puuta, ja sitä saa hakulla louhimalla. Hakulla voi kyllä sitten vaikka taistellakin, jos muuta asetta ei ole käytettävissä.\nPelin aikana taistelutantereena olevan saaren ympärillä on hurja myrsky, ja myrskyalue jatkuvasti laajenee. Pelaajien pelikenttä pienenee koko ajan myrskyn edetessä. Kun ottelun loppu lähenee, ei piilottelu pian enää onnistuu, vaan yhteenotto alkaa olla väistämätöntä.\nKesällä World Cup\nE-urheilun puolella Fortnitessa on kaksi eri muotoa, soolopeli ja duo-peli, eli mennään yksin tai sitten pareittain. Pelissä jaetaan pisteitä vastustajien eliminoimisesta ja omasta selviytymisestä. Kun matsi on ohi, niin sijoitus päätetään pisteiden perusteella.\nFortniten kehittänyt Epic Games tukee pelin kilpapelaamista valtaisilla, monen kymmenen miljoonan dollarin rahamäärillä. Epic Games myös järjestää turnauksia, joita pelataan viikottain, ja vielä kesäisin pelataan Fortnite World Cup.\nPanostus on tuonut tulosta, mutta myös kritiikkiä. Epic Games ei arvostelijoiden mukaan kohtele e-urheilua ammattimaisesti, koska Fortniteen esimerkiksi julkaistaan uusia esineitä aivan tärkeiden turnausten alla. Taitopuoli jää arvostelijoiden mukaan vähemmälle, kun pelissä on mukana elementtejä, joita kukaan ei tunne.\nEpic Games on myös saanut aikaan harmia turnausaikatauluillaan. Se esimerkiksi julkisti miljoonan taalan Winter Royale Open -turnauksen kiitospäiväksi vain parin päivän varoajalla.\nAlun jälkeen Fortnite on jo levittäytynyt laajemmallekin. Yksi maailman suurimmista e-urheilun turnausjärjestäjistä ESL otti Fortniten viime vuoden alussa mukaan ESL Katowicen -turnaukseen.\nSuomessakin Fortnite on suosittu eri turnauksissa. Suomalaisista joukkueista Fortnitea ovat pelanneet muun muassa HAVU ja Helsinki Reds.\nFortnite ja vedonlyönti\nVedonlyönnin puolella Fortnite ei ole vielä noussut suurimpien joukkoon, mutta onhan pelissä toki potentiaalia nousta aivan kärkipaikoille. Valtaisa määrä harrastajia ja selkeä peli auttavat myös betsausinnostuksen osalta.\nIsoja turnauksia ei ole Fortnite: Battle Royalessa vielä kovin montaa ehtitty järjestää, mutta tämä varmasti muuttuu tulevaisuudessa.\nVedonlyöntitarjontakin on tähän mennessä ollut ohkaista, lähinnä tarjolla on ollut kertoimia voittajavedoista.\nOttelun voittaja on selkeä betsikohde. Lyödään veto sen puolesta, kuka voittaa ottelun tai sitten siitä, että kuka on viimeisenä saarella vielä pystyssä. Tasapelejä ei ole.\nTurnauksen voittaja on sekin simppeli homma. Lyödään betsi siitä, että kuka vie koko turnauksen.\nMuita mahdollisia betsejä Fortnitessa ovat erilaiset vedot ottelun tapoista.\nVeto ensimmäisestä taposta ratkeaa nopeasti, yleensä ottelun muutaman ensimmäisen minuutin aikana.\nFortnitessa ei välttämättä käy niin, että ottelun voittaja saa tehtyä eniten tappoja. Eniten tappoja -betsi sitten lyödään sen puolesta, että kuka on matsin kovin surmakone.\nTappomääristäkin saa Fortnite -ottelussa hyvän betsauskohteen. Mikä on suurin määrä tappoja minkä yksi pelaaja matsissa saa aikaan?\nTrickshot #Fortnite #XboxShare pic.twitter.com/XoJiNwyxe1\n— WilliamSucksAtYT (@WillSucksAtYT) April 13, 2020


pretty is as pretty does: New in accessories\nSuurin osa teistä onkin jo varmaan kuullut invisibobble -ponnareista.\nNämä lankapuhelimen johdon näköiset ponnarit löysin Glitteristä ja päätin ostaa niitä testaukseen, näinkö ne ovat oikeasti 'ponnarinrajaa' jättämättömät, hiuksia vahingoittamattomat mutta silti hyvin hiuksissa pysyvät?\nItselleni selvisi sen verran että ainakin nämä Glitterin 'invisibobblet' jättävät hiuksiin rajan, ainakin itselleni. Se ei ehkä ole ihan niin selvä kuin normaalin ponnarin mutta kyllä ne hiukset pitää uudestaan suoristaa kun ponnarin ottaa pois.\nHiuksia ne eivät todennäköisesti vahingoita yhtä paljon, koska ponnarin pois ottaessa ei irtoa hiuksia, toisin kuin normaalin ponnarin kanssa.\nJa sitten vielä kolmanteen lupaukseen joka on "pitää hiukset paikallaan myös vauhdikkaimmissa aktiviteeteissä" ei mielestäni sen koommin pidä myöskään paikkaansa. Harrastan tanssia ja tätä ponnaria joudun korjailemaan kokoajan.\nMutta hauskannäköinen ponnari tämä on kuitenkin ja käytän tätä aina kotona ollessani, koska loppujenlopuksi olen tullut siihen tulokseen että tämä ponnari on kuitenkin parempi vaihtoehto hiuksilleni.\nSormukset myös Glitteristä :)\nOlisi kiva kuulla oletteko te käyttäneet tälläisiä ponnareita ja mitä itse olette mieltä näistä? :)\nLähettänyt Shushu klo tiistaina, maaliskuuta 11, 2014\nAsupostaus part en muista