Leskeksi jäänyt neljän lapsen äiti: “Kuolemasta kannattaa puhua etukäteen” - Elämässä.fi\nKoti & Perhe | 10.7.2018\nPäivi Kemppaisen mies kuoli syöpään vain 38-vuotiaana. Moni taloudellinen asia tuli yllätyksenä, kun Päivi joutui puolisonsa kuoleman jälkeen selviytymään yksin neljän alaikäisen lapsen kanssa.\nPäivi Kemppaisen, 45, puolison kuolemasta on nyt seitsemän vuotta. Päivin mies ehti sairastaa kaksi vuotta ennen kuolemaansa.\nKovien vatsakipujen syyksi paljastuivat tukkeutuneet sappitiehyet. Maksaan johtavan suonen, porttilaskimon, juuresta löydettiin magneettikuvissa kasvain. Kun kasvainta yritettiin leikata, lääkärit totesivat, että oli jo liian myöhäistä.\nTieto sairauden laadusta ei vähentänyt toivoa paranemisesta\nIsän sairastuminen oli koko perheelle suuri järkytys. Päivin miehen syöpä oli lajia, josta kukaan sitä sairastanut suomalainen ei ole selvinnyt hengissä.\nPäivi työskentelee hoitoalalla, mutta se ei helpottanut tuskaa.\n“Hoitoalan ihmisenä tiesin, miten sairaus tulee etenemään. Toivoin silti paranemista ja tuin mieheni kamppailua loppuun asti rehellisesti, vaikka tiesin tosiasiat”, Päivi sanoo.\nPerhe pyrki jatkamaan elämää mahdollisimman normaalisti diagnoosin jälkeen. Päivin ja hänen miehensä neljä lasta olivat tuolloin kaikki alaikäisiä.\n”Hänen elämänilonsa ansiosta pystyimme elämään laadukasta elämää loppuun asti.”\nToivo paranemisesta oli Päivin mukaan se voima, jolla mies pysyi elämässä kiinni sairastumisesta huolimatta. Hän jatkoi työntekoa ja kävi pitkään sairastumisensa jälkeenkin kuntosalilla.\nKunto heikkeni vasta kaksi kuukautta ennen kuolemaa. Sairaalassa Päivin mies joutui viettämään ainoastaan kaksi viimeistä viikkoaan.\n“Oli onni, että hän oli mieleltään niin positiivinen ja uskoi parantumiseensa. Hänen elämänilonsa ansiosta pystyimme elämään laadukasta elämää loppuun asti”, Päivi sanoo.\nPäivi sopi lastensa kanssa, että jokainen saa surra omalla tavallaan. “Saa itkeä tai nauraa, jos siltä tuntuu. Ei ole oikeaa tapaa surra.”\nKäytännön järjestelyihin keskittyminen auttoi surussa\nVaikka perheellä oli ollut aikaa varautua miehen kuolemaan ennalta, se ei tehnyt rakkaan ihmisen menettämisestä yhtään helpompaa. Surun keskellä perheenjäseniä auttoi tukeutuminen toisiinsa.\n“Lasten ja minun välinen yhteys tiivistyi surussa. Päätimme, että jokainen saa surra niin kuin haluaa. Saa itkeä tai nauraa, jos siltä tuntuu. Ei ole oikeaa tapaa surra”, Päivi kertoo.\n“Päätin, etten lysähdä paikoilleni. Halusin jatkaa elämässä eteenpäin. Se oli silloin oikea ratkaisu.”\nPäivin omaa oloa helpotti käytännön asioihin tarttuminen. Perunkirjoitus ja hautajaisjärjestelyt pitivät Päivin kiireisenä. Koska mies oli suurimmaksi osaksi hoitanut perheen laskuasiat, tositteiden metsästäminen perunkirjoitusta varten vei aikaa.\n“On uskomatonta, mikä määrä selvitettävää ihmiselle tulee eteen pahimman kriisin aikana. Minulla sattui onneksi olemaan lomaviikko ja sain tarttua heti käytännön asioihin”, Päivi muistelee.\nHän ei halunnut jäädä ”surun keskelle märehtimään” vaan tunsi parhaaksi jatkaa työntekoa heti loman jälkeen.\n“Päätin, etten lysähdä paikoilleni. Halusin jatkaa elämässä eteenpäin. Se oli silloin oikea ratkaisu. Äitini ehti onneksi auttaa meitä arjen pyörittämisessä.”\nKahden viikon kuluttua kuolemasta ei apua enää tarjottu\nPäiville tuli yllätyksenä, kuinka nopeasti läheisensä menettänyt ihminen jätetään yksin.\n“Kahden viikon jälkeen miehen kuolemasta meille ei tarjottu enää mitään kriisiapua. Sen jälkeen jäimme asioiden kanssa ihan itseksemme. Olisi ollut hyvä, jos joku olisi soittanut esimerkiksi kuukauden välein ja tarjonnut tukea. Yhteyden ottaminen itse sellaisessa tilanteessa on raskasta”, hän kuvailee.\nSurun keskellä pienetkin vastoinkäymiset tuntuivat raskailta. Perheen omakotitalossa alkoivat paikat reistailla heti miehen kuoleman jälkeen, eikä Päivi ollut tottunut hoitamaan esimerkiksi maalämpöpumppuun liittyviä asioita.\n“Olisi ollut hyvä, jos joku olisi kerännyt yhteen vihkoon tiedot siitä, minne voi olla yhteydessä mistäkin asiasta, jos asuu omakotitalossa. Se olisi auttanut aivan mielettömästi. Toisaalta oli pakko opetella pyytämään apua. Miehen pitkäaikainen työkaveri oli meille suureksi avuksi. Samalla tuli itsekin opeteltua niin sanottuja miesten töitä”, Päivi kertoo.\nTestamentista tai muista kuolemaan liittyvistä käytännön asioista puhuminen ei tullut Päiville kuuloonkaan, kun tieto miehen sairastumisesta tuli. ”Se auttaa niin paljon sairauden kanssa elämisessä, että oma tukijoukko uskoo paranemiseen.”\nHenkivakuutus toi taloudellista turvaa\nToisen vanhemman kuolema voi olla perheelle taloudellisesti tiukka paikka. Päivillä oli onneksi vakituinen työpaikka ja säännöllinen palkka.\n“Jos olisimme jääneet Kelan maksamien perhe-eläkkeiden varaan, emme olisi pärjänneet ilman lisätukea. Meidän onnemme oli, että miehellä oli työpaikan kautta sairauskassa, josta lapset saavat kuukausittain korvauksia täysi-ikäisiksi asti. Lisäksi saimme suuremman kertaluontoisen summan henkivakuutuksesta. En tiedä, miten olisimme selvinneet taloudellisesti, jos sitä ei olisi ollut”, Päivi pohtii.\nKoska Päivin miehellä ei ollut testamenttia, pariskunnan lapset perivät puolet kaikesta omaisuudesta. Järjestely toi monia haasteita surun keskelle.\nSuurin yllätys Päiville oli se, että miehen nimissä olevalle tilille yhdessä säästetyt rahat siirtyivät kuoleman jälkeen lapsille.\n”Tällaiset asiat ovat järkyttävän raadollisia siinä tilanteessa, kun puoliso on kuollut.”\n”Olimme säästäneet rahaa lapsille isompia hankintoja, kuten ajokorttia varten. Ne siirtyivät lasten nimissä olevalle tilille, joiden käyttöä maistraatti valvoo todella tarkasti. Lisäselvityspyyntö tuli esimerkiksi siitä, kun rahoja käytettiin tyttäremme vanhojentansseihin. Minua pyydettiin erittelemään hyvin tarkasti, mihin rahaa oli käytetty.”\nLapset perivät myös osan perheen omakotitalosta, josta oli vielä lainaa maksamatta.\n“Monelle tulee varmasti yllätyksenä, että voi joutua ottamaan uuden lainan tai pahimmassa tapauksessa myymään talon, jotta saa maksettua pois perittävän osuuden lainasta. Tällaiset asiat ovat järkyttävän raadollisia siinä tilanteessa, kun puoliso on kuollut. Meillä oli onneksi lainaa niin vähän jäljellä, että minulla oli mahdollisuus maksaa laina pois säästöillä ja vakuutuksesta saaduilla rahoilla”, Päivi kertoo.\nPäivi tietää nyt, miten tärkeää on löytää lakimies, jolla on kokemusta vastaavista tilanteista.\n“Meillä on edelleen paljon ratkaistavia asioita. Osa niistä vaikuttaa vielä tänäkin päivänä moniin asioihin. En ole vieläkään saanut vastauksia esimerkiksi moniin talon omistukseen liittyviin kysymyksiin”, hän sanoo.\nSuru on muuttunut kaipaukseksi\nPäivi kehottaakin puhumaan kuolemasta jo silloin, kun tilanne ei ole vielä akuutti.\n“Testamentin tekeminen helpottaa todella paljon käytännön asioiden hoitamista. Jos asioista puhuu etukäteen kunnolla, ei tarvitse myöhemmin miettiä, mitä toinen tarkoitti kuolemaan liittyvillä sanomisillaan”, Päivi toteaa.\nTestamentista tai muista kuolemaan liittyvistä käytännön asioista puhuminen ei tullut Päiville kuuloonkaan, kun tieto miehen sairastumisesta tuli.\n“Kun sairastuneella on voimakas usko selviytymiseen ja se auttaa häntä pitämään kiinni elämänlaadusta, ei silloin voi alkaa puhua testamentista tai pyytää allekirjoittamaan papereita kuoleman varalta. Se ei ole perheen tehtävä, vaan sen pitäisi tulla ulkopuolelta”, Päivi toivoo.\nPäivi kertoo surun muuttuneen ikäväksi. ”Välillä yllättävätkin tilanteet saattavat laukaista ikävän. Se on ihan normaalia – eihän rakasta ihmistä unohda koskaan.”\nPäivi olisi halunnut, että joku ulkopuolinen henkilö esimerkiksi sairaalasta olisi ottanut puheeksi, miten kuolemaan tulisi varautua käytännössä.\n“Vaikka olisin tiennyt etukäteen kaiken sen ikävän selvittelyn, mitä kuoleman jälkeen tuli, en olisi voinut mennä sanomaan miehelleni, että allekirjoitetaan nämä paperit siltä varalta, että kuolet. Se auttaa niin paljon sairauden kanssa elämisessä, että oma tukijoukko uskoo paranemiseen”, Päivi sanoo.\nVaikka miehen kuolemasta on kulunut nyt seitsemän vuotta, suru on edelleen läsnä Päivin arjessa.\n“Suru tuntuu nyt enemmän ikävänä. Välillä yllättävätkin tilanteet saattavat laukaista ikävän. Se on ihan normaalia – eihän rakasta ihmistä unohda koskaan”, hän kertoo.\n”Olemme saaneet taas huomata, miten pienestä kaikki voi olla kiinni ja miten tärkeää on, ettei elä sitten kun -elämää.”\nLasten kanssa Päivi on käsitellyt asiaa vuosien varrella puhumalla. Varsinkin nuoremmat, nyt yläasteikäiset lapset ovat kyselleet isän kuolemasta paljon.\n“Olen pyrkinyt aina puhumaan avoimesti kaikesta ja kehottanut lapsiakin kertomaan, jos tulee ikävä, ja olemaan oma itsensä.”\nPäivin nuorempi tytär sairastui tänä kesänä vakavasti, ja perhe joutui kohtaamaan vaikeat tunteet ja menettämisen pelon uudelleen.\n“Olemme saaneet taas huomata, miten pienestä kaikki voi olla kiinni ja miten tärkeää on, ettei elä sitten kun -elämää, mitä mekin mieheni kanssa elimme. On tärkeää nauttia elämästä juuri nyt.”\nKelan etuudet puolisonsa tai vanhempansa menettäneelle\nLeskeneläke auttaa taloudellisessa selviytymisessä, kun puoliso kuolee. Edellytyksenä eläkkeen saamiselle on, että on ollut puolison kanssa avioliitossa tai rekisteröidyssä parisuhteessa. Mikäli sinulla ei ole tai ole ollut yhteistä lasta puolisosi kanssa, mm. avioliiton solmimisajankohta ja ikäsi avioliittoa solmittaessa vaikuttavat leskeneläkeoikeuteen.\nKela maksaa leskeneläkettä alle 65-vuotiaalle leskelle.\nLeskeneläkkeessä on kaksi osaa: alkueläke ja jatkoeläke. Alkueläkettä maksetaan kuuden kuukauden ajan ja sen suuruus on 324,33 euroa kuukaudessa. Summa voi olla pienempi, jos puoliso on asunut tai työskennellyt ulkomailla.\nJatkoeläkettä voi saada alkueläkkeen päättymisen jälkeen. Se muodostuu perusmäärästä ja täydennysmäärästä. Perusmäärän suuruus on 101,59 euroa kuukaudessa. Täydennysmäärän suuruuteen vaikuttavat tulot.\nLapseneläkettä maksetaan alle 18-vuotiaalle lapselle, jonka äiti, isä tai muu huoltaja kuolee.\nNuori voi saada lapseneläkettä 21-vuotiaaksi asti, jos hän opiskelee päätoimisesti.\nLapseneläkkeen perusmäärä on 59,68 euroa kuukaudessa. Jos molemmat vanhemmat ovat kuolleet, Kela maksaa kahta perusmäärää.\nAlle 18-vuotias voi saada perusmäärän lisäksi täydennysmäärää enintään 90,26 euroa kuukaudessa. Täydennysmäärän suuruuteen vaikuttavat muualta kuin Kelasta saatavat perhe-eläkkeet.\nKelan lisäksi perhe-eläkettä eli leskeneläkettä tai lapseneläkettä voi saada työeläkelaitoksesta, tapaturma- ja liikennevakuutuksesta, työnantajan ryhmähenkivakuutuksesta ja tietyistä maista, jos kuollut työskenteli ulkomailla.\nteksti Jenni Uusilehto kuvat Vesa Tyni\nlapseneläke leskeneläke lesket perhe-eläke syöpä


Hoitajahaut ad 13.9.2012 | Talliposti\nHoitajahaut ad 13.9.2012\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 20, 2012 16:32:03 GMT 2\nPost by Anne on Aug 20, 2012 16:32:03 GMT 2\nSeppeleen syksyn tohinoiden käynnistyessä on aika laittaa hoitajahakuja käyntiin.\nHakemuksen tähän topaan voivat jättää ne henkilöt, joiden nimi löytyy tästä listasta:\nMuut hakemukset poistetaan.\nPörröinen eestinponi, helppo, joskin jäykähkö ratsu.\nKiltti, siro esteponi. Kevyelle ratsastajalle!\nTallin vahin tuntiponi. Innostuu esteistä, varma kaikkialla!\nHauska suomenhevonen. Vaatii pitkää hermoa ratsastettaessa.\nPörröinen poni, joka siirtyi taas aktiiviseen tuntikäyttöön.\nHakemuksi alle =)\nLast Edit: Aug 22, 2012 18:08:44 GMT 2 by Anne\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 20, 2012 17:01:53 GMT 2\nPost by Nomppu on Aug 20, 2012 17:01:53 GMT 2\nNomppu ja Liinu - Ikuinen häslärikaksikko\nAnna, tutummin Nomppu on seitsemäntoistavuotias hieman liian pitkäksi venähtänyt suomalaisespanjalainen neitokainen joka taistelee eläintenoikeuksien puolesta. Kerrotaanpa hänestä nyt viellä vähän tarkemmin.\n178-senttisenä ei ole kuulemma laisinkaan kiva olla, ehei. Pituutensa hän on perinyt espanjalaiselta isältään. Geeniensä ansiosta Nomppu puhuu sujuvaa espanjaa ja omaa tummanruskeat hieman taipuisat ja siksi laineilevat hiukset jotka yltävät juuri lanteiden korkeudelle. Neiti korostaa hiuksiaan pitämällä niitä aina auki hieman sotkuisina vyötäröllä. Se on hänen tavaramerkkinsä josta ei tingitä.\nHiilenmustat silmät, joita varjostavat tuuheat silmäripset vangitsevat katseen helposti. Kevyesti auringon päivittämältä iholta löytyy myös kurveja; niitä Nomppu korostaakin parhaansa mukaan ihonmyötäisillä vaatteilla. Nomppu on koukussa erityisesti poolopaitoihin ja hyvään huulirasvaan. Tuo läträäkin huulirasvaa joka toinen minuutti huuliinsa, josta on selvästikkin muodostumassa pakkomielle...\nNeitokainen pitää kroppaansa kunnossa lähes päivittäisellä kolmen tunnin liikunta rääkkäyksellä. Ruokakaan ei hänelle näytä maistuvan ja siksi tytön terveys onkin vaakalaudalla, koska lisäksi Nomppu sairastaa vakavamman asteen astmaa. Ja tuollainen rasitus ei tee kyllä todellakaan hyvää, kuten saatattekin aavistaa. Nomppu joutuu kuskaamaan mukanaan joka paikkaan astmapiippua kohtauksen varalle. Valitettavasti Nomppu on kiihtyvää sorttia, joten kohtauksia syntyy tuon tuosta.\nMutta hänelle siitä on turha mainita ellei halua neidon ikuista raivoa osakseen. Nimittäin pitkävihainen hän osaa valitettavasti olla ja rukoilut eivät siinä pisteessä auta.\nNomppu on tosiaan henkeen ja vereen eläinaktivisti ja on ollut mukana turkistarhaiskuissa useammankin kerran ja sen takia jatkuvasti ongelmissa. Neitonen on uhattu pistää sisäoppilaitokseen, jos käytös ei muutu. Niinpä nykyään Nomppu kiroaa vain mielessään turkistarhauksia, eläinkokeita ja tuotantoeläinten pitäjiä.\nEnsisilmäyksellä tämä viileä kaunotar saattaa vaikuttaa ylimieliseltä epäsosiaaliselta kakaralta, mutta kun katsotaan pintaa syvemmälle sieltä kuoriutuu lämmin ystävä josta ei pääse hevillä eroon. Nomppu olisikin ystävän tarpeessa ja suorasukainen Liinu olisi omiaan näyttämään Nompulle, että asioita pitää joskus ottaa rennommin ja nauttia elämästä.\nLiinu, tuo nuori Seppeleen kasvatti.\nLiinu on viellä melko nuorehko ja rauhaton tamma, mutta piilevää kenttäratsun pontentiaalia on selvästikkin Nompun silmään näkyvissä. Kyllä tästä viellä koulitaan ties mitä.. Liinu herkkyytensä kanssatarvitsee vakituisen rapsuttajan, joka viettää lähes päviittäin aikaa tuon kanssa.\nNomppu on materialistifriiki\nHoitajaksi pyrkijä on aikamoinen säheltäjä ja tohelo se noita kahta yhdistääkin. Yhdessä nämä kana-aivot voivatkin aiheuttaa ties minkälaisia soppia. Toivotaan nyt kuitenkin, että Nomppu ei unohtaisi esimerkiksi tarhan porttia auki niin, että Liinu ja muut hevoset tepastelisivat onnellisesti karkuteille.\nNomppu tutustuikin Liinuun jo Hoitajakurssilla ja ihastui oitis tamman olemukseen. Siinä oli sitä jotain; nuori, kaunis ja kiltti. Liinu on kuvauksen mukaan utelias ilopilleri. Niin myös Nomppukin. Nomppu on utelias tutkimaan ja kokeilemaan kaikenlaista hevosen kanssa. Liinulla voisi myöhemmin tähdätä pidemmällekkin.\nLiinu on sekä Nompulle, että Nomppu Liinulle hyväksi. Kumpikin opettaisivat toisiaan elämässä. Meidän neitimme, Nomppu osaakin jo HeC'hen asti asioita koulussa, mutta esteissä menee raja. Nompulla on tosiaan estekammo, mutta Liinu voisi terapeuttisella persoonallaan poistaa tai edes lieventää tuota pelkoa. Yhdessä siis läpi myrskyjen ja tuulien.\nSeppele, mahdottoman kiva persoonallinen virtuaalitalli. Täällä on mielestäni upea yhteishenki ja tiivis talliyhteisö. Anne piirtää ihan mahdottoman hyviä piirustuksia ja järjestää todella usein kaikenlaista toimintaa aina leireistä ratsastustunteihin. En kuitenkaan hae hoitajaksi vain sen takia, että olisi jokin titteli hoitaa Seppeleessä ponia vaan, koska Liinu tuntuu niin ihanalta ja Seppele sellaiselta paikalta, että voisin sitoutua tänne useammaksikin vuodeksi. Inspiroiva paikka eikö totta?\nJa kuka siellä ruudun takana istuikaan? 17-vee tietokonenörttihän minä joka omaa täysin tavallisen nimen, Anna. Tyttö joka viellä vuonna 2011 ajatteli, että in real lifen hevoset ovat henki ja elämä. Kaikki tosin muuttui hevosonnettomuudessa, kun ratsastin kenttäkisoissa ja lensin vesiesteellä hevosen selästä suoraan lammikkoon ja hevonen ponnisti esteelle vasemman jalkani päältä. Jalka meni poikki ja sijoiltaan ja sen jälkeen minulle on tullut ratsastuskammo. Käyn kuitenkin isovanhempieni hevosta maastakäsin liikuttamassa ja omistan ihanan hoitohevosen jonka kanssa puuhailen muuten vain. 2011-vuoden lopussa löysin kuitenkin Seppeleen ja sitä kautta olen innostunut virtuaaliheppailusta.\nEn ole sitä tyyppiä, joka ensin insiraatiossaan kirjoittaa ensimmäisen kuukauden aikana massoittain tekstiä. Ehei, säästän inspiraatiotani ja kerään sitä varastoon. Sitten silloin tällöin puran sen näppäimistölle ja odotan lisää inspiraatiota. Otan myös mielelläni osaa aktiivisesti Seppeleenkin elämään esimerkiksi tuntien, leirien tai valmennusten kautta. Pyrin siihen, että ainoa syy miksi käyn Seppeleessä on Liinu.\nKiitos ja kumarrus tässä se oli\nLast Edit: Aug 26, 2012 11:48:11 GMT 2 by Nomppu\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 20, 2012 18:02:22 GMT 2\nPost by Linnea on Aug 20, 2012 18:02:22 GMT 2\n[glow=white,2,300]Haen hoitajaksi ihastuttavalle ruunalle, Patronille.[/glow]\nSeppele vaikuttaa kivalta paikalta, jossa on mukava talliporukka ja erilaiset hevoset. Ehkä se ilmapiiri mikä Seppeleestä huokuu kun muidenkin tarinoita olen lueskellut houkutteli minua jäämään tänne. Olen varmaan pelkästään vuoden seuraillut Seppeleen arkea ja toimintaa. Siinä on samalla miettinyt hoitohevosen hakemista ja nyt vihdoin sain hakemuksen laitettua.\nSeppele on myös aktiivinen talli, joka järjestää kaikenlaisia tapahtumia, niin niihinkin olisi mukava päästä osalliseksi.\nAina on ollut sellanen fiilis että olis mahtavaa kuulua juuri tähän porukkaan!\nItse olen 18, kohta 19-vuotias 164cm tyttö ja hevoset ovat aina kuuluneet elämääni. Olen tosin omistanut kymmenenvuotiaasta oman hevosen, jolla olen kilpaillut. Eli ihan omassa elämässänikin tunnen ja tiedän hevosista paljon. Olen työskennellyt hyvin erilaisten hevosten kanssa, niin ilkeistä kiltteihin kuin oreista tammoihin. 3-vuotiaana aloitin ratsastuksen, joten tasonikin on sitten sitä vaativampaa luokkaa. IRL-elämän hevostuntemus auttaa minua paljon myös virtuaalihevosten puolella.\nPatronin hoitajaksi hakee siis ikuinen hevostyttö, ainakin tähän saakka.(Nythän minusta voisi tulla se ponityttö )\nHeissan! Eli minä, Linnea olen yhdeksäntoistavuotias neitokainen, jolla on samanlainen hevostuntemus kuin IRL-minälläni. Olen tosiaan aina pyörinyt puoliveristen heposten kanssa, mutta nyt olisi vihdoin tulla asiaan muutos? Pituudeltahan minä olen sen 164cm ja olen henkeen ja vereen esteratsastaja. Eli Patron ja minä sopisimme yhteen tässä asiassa.\nLuonteeltani olen hieman ujo vieraita kohtaan, mutta kavereille hyvinkin mukava ja puhelias persoona(ehkä liikaakin ?) , joka nauttii puuhastelusta hevosten kanssa. "Aina iloinen"-kuvaa minua ehkä parhaiten. (=\nUjotenikin puolesta tutustun helposti uusin ihmisiin ja nautin saadessani olla muiden kanssa tekemisissä. Kaverini eivät tunne minussa sanaa "ujo" ja minut tapaa monesti tekemässä erilaisia hullunkurisia asioita.\nMinut ehkä tunnistaa hyvin pitkistä hiuksista, jotka yltävät lantiolle. Ne ovat yleensä joko ponnarilla tai letillä, mutta joskus jätän ne auki, jolloin monet kutsuvat minua "Poff":iksi, jos nyt brunetet hiukseni sattuvat olemaan aivan pörröisesti. Hiukseni ovat tosiaan hyvin hyvin paksut ja hieman luonnonkiharat, joten saa muillekin jäädä nähtäväksi mitä niille tapahtuu...\nJos minua ei satu tuntemaan tukastani, niin ehkä minut huomaa siitä kun lennän mahalleni kompastuen esimerkiksi luutaan(tai ehkä jopa omiin jalkoihini ) . Olenko kömpelö? Ehen. Olen vain hieman..huono onninen\nOlen tosi huono selittelemään ilmeisesti itsestäni, mutta nyt kerron vähän sitten että miksi haluaisin hoitoponikseni Patronin, joka on ehkä tärkein osio?\nKuten URL-minästäni kerroin, olen aina pyörinyt isojen hevosten, kuten näiden puoliveristen kanssa. Sitten olen pitkään odotellut että saisin Seppeleestäkin jonkinsortin pv:n hoidettavakseni, mutta tänään kun näin Patronin, en voinut olla laittamatta hoitajahakemusta. Se vain kertakaikkisesti vei sydämeni, vaikka yleensä en poni-ihmisiä olekaan, mutta varmasti vaihdos ponipuolelle tekisi minullekin hyvää vaihtelua. En olisi hoitajahakemusta myöskään laittanut jos poni ei olisi minua kunnolla kiinnostanut, sillä jos hoidettava ei ole se mitä oikein kovasti mielii niin voi innostus lopahtaa(siksi n. vuoden olen odotellutkin) . Patron oli minulle hyvin erikoinen sattuma, mutta kiinnostukseni heräsi heti sitä kohtaan. Tulisin varmasti hoitamaan ponipoikaa hyvin ja pitkään.\nJa kun minulla nyt tosiaan sytytti ruunan kanssa, niin varmasti minun ei tarvitsisi pelkää että inspiraatio olisi kateissa ja pystyisin kirjoittamaan paljon tarinoita ja ehkä joskus myös piirtelemään kuvia. Olisi hienoa päästä ensimmäisenä raapustamaan Patronin seikkailuista Seppeleessä, unohtamatta tietenkin mahtavaa talliporukkaa, joka pääsisi niihin mukaan.\nMyös Patronin "esteinto" teki minuun vaikutuksen, koska itsekin oleskelen enemmän estepuolella. =)\nMuille en tosiaan hakenut, koska ihastukseni on täydellä kympillä Patron-poni!\nToivottavasti minua nyt onnistaa Patronin kanssa, mutta jos ei nyt nappaa niin varmasti näkyilen kuitenkin joissain seuraavissa hauissa (:\nLast Edit: Aug 21, 2012 20:05:50 GMT 2 by Linnea\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 20, 2012 19:01:34 GMT 2\nPost by Taru on Aug 20, 2012 19:01:34 GMT 2\nHeips ja onnellista syksyn alkua kaikille! Täällä naputtelee jo pariin otteeseen hoitohevosta hakenut Taru, joka on täällä taas koettamassa, jospa onni potkaisisi! Eli hieman tutumpi henkilö kyseessä, luultavasti ainakin =)\nTaiga alkoi tuntua Se oikea-hevoselta sen jälkeen, kun se ilmestyi hakuihin. Muutaman kerran sen sivujen lukemisen jälkeen Taiga alkoi vaikuttaa sopivalta niin luonteensa kuin ulkonäkönsäkin puolesta. Mukava ja omaperäinen tammuliini, joka taatusti veisi minut mukanaan hauskuuden syövereihin. Eihän tuolle söpömykselle voi olla hymyilemättä! Aina kun katson sen suloisiin poninsilmiin, näen niissä iloisen, sädehdivän kauniin ponin pilkkeen. Taigan hellyyttävä ja omaperäinen olemus sai minut hakemaan hoitajaksi siltä seisomalta. Enkä toki voi syrjiä Taigan poniluonnetta - ketterä ja hauska ponitamma toisi lämpöä syyskuun koleisiin iltoihin. Tämän iloisen pilkkeen ja ihanat poninmuodot omaava poni sulatti sydämeni ja nyt olen sitä mieltä, että voisin viettää Taigan kanssa mitä onnellisimmat hetket. Taigan kanssa voisi puuhailla vaikka joka päivä - ilman kyllästymisen häivää!\nOlen tunnollinen ja mahdollisimman aktiivinen heppahöperö. Seppeleen myötä olen entistä enemmän kiinnostunut virtuaalihevostelusta, vaikka ainahan olen hevosista tykännyt. Tunnit, kurssit ja leirit tuovat ratsastuskoulumeininkiä peliin.\nPyrisin kirjoittamaan mahdollisimman usein, koska Taigan hoitaminen merkitsee minulle paljon. Minulta löytyy myös aimo annos mielikuvitusta, jota tarinoissani käytän. Minulta löytyy hieman taiteilijanlahjoja, joten kuvien piirto ei tuota sen suurempaa ongelmaa. Olen valmis sitoutumaan pitkäaikaiseen ja aktiiviseen hoitajasuhteeseen. Seppele on inspiroiva talli, jonka vuoksi hoitamiseen pystyy eläytymään täysin elein.\nSeppele tuntui äärettömän mukavalta ja toimintaatarjoavalta virtuaalitallilta, joka tarjosi minulle uusia haasteita virtuaalihevosten parissa. Heti alun alkaen olin varma, että seuraisin Seppeleen toimintaa ja tapahtumia niin kauan kuin virtuaalimaailmassa pyörin. Piirretyt hevoset ovat minulle melko uusi tuttavuus, joten Seppeleen avulla pystyn perehtymään piirrettyihin hevosiin tarkemmin. Seppeleeseen haluaisin hoitajaksi tallin henkeäsalpaavan hienon yhteishengen ja monipuolisen toiminnan aloitteesta. Toki en voi väheksyä tallin koko olemusta! Kaikki tuntuu olevan niin... niin... täydellistä!\nAluksi mietin, olisinko sopiva talliporukkaan. Kauaa ei kuitenkaan nokka tuhissut kun olin jo rustaamasssa hoitohakemusta. Seppele on kokonaisuudessaan mukava, lämminhenkinen ja omanlaistaan toimintaa tarjoava talli, jonka tallijengiä haluaisin ehdottomasti olla osana. Joulunajan maastot ja kalenteriklikkailut - sekä muut kekseliäästi järjestetyt tapahtumat - tuovat omanlaistaan tunnelmaa virtuaaliheppailun saralle. Toimintaa värittää myös Seppeleen lämmin tallihenki, jota on ylläpidetty tallilla jo pitkään.\nTaru on IRL-elämässä todellinen heppahöperö, ratsastanut miltei kuusi vuotta. Ikää on mittarissa 13w. Taru on niin IRL kuin URL elämässä esteintoilija, joka ei hevillä esteistä luovu!\nURL Taru on kohta 15-vuotias neitonen, joka on valmis antamaan kaikkensa hevosten tähden. Taru tunnetaan estefriikkinä, koska tyttö on täysin hurahtanut esteisiin. Toisaalta Taru on rauhallisuuden perikuva, joka on lähes aina hyväntuulinen. Taru vihaa ärsyttäviä ja leuhkoja ihmisiä. Nille neiti tykkää huudella ärräpäitä, mutta tähän neitiin on helppo tutustua. Taru ei kuitenkaan ole hirveä rämäsuu, vaikka joskus niitä rumia sanoja tytön suusta kuulee. Taru saattaa joskus olla häsläävä, mutta kuitenkin rohkea. Rakastaa poneja! Omistaa mustat, hyvin paksut, rinnoille ylettyvät hiukset.\nNäyttöjä löytyy täältä ja täältä\nTaiga ansaitkoon parhaan mahdollisen hoitajan! Onnea kaikille! : )\nLast Edit: Sept 13, 2012 19:03:13 GMT 2 by Taru\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 21, 2012 15:43:10 GMT 2\nPost by justus on Aug 21, 2012 15:43:10 GMT 2\nInnokas hoitajakandidaatti Edille!\n..Ja vain Edille. Muutkin hoitajaa kaipaavat tallin asukit ovat kyllä ihania jokainen omalla erikoisella tavallaan, mutta Edi minulle se ainoa ja oikea. Vaikka Edi on oma suosikkini Seppeleessä, on siihen myös selviä syitä etten muille hoitajaksi hae; Liinu liian haastava ja tasokas eivätkä omat taitoni ole vielä samalla linjalla. Pella ja Patron taasen ovat minulle liian pieniä, tai ainakin tulevat olemaan. (Justuksen kasvuspyrähdys kun on vasta tuloillaan.) Tulin siis siihen tulokseen, että minun hakuni kohde olisi ehdottomasti ainoastaan Edi.\nEdmundin kanssa pärjään tasoni puolesta mallikkaasti, ja se tuli hevosenhoitokurssillakin todettua. Edi on tosi symppis tyyppi, jonka kanssa on enemmän kuin mukava touhuta. Vaikka Justus onkin elämäniloinen ja nauttii pienistä asioista, niillä heikoilla hetkillä Edi on parasta seuraa ja apua, mitä voi vain saada. Ja onhan se omalaatuisensa pakkaus; varmasti kaikki Edin nähtyään vilkaisevat vähintään kerran uudelleen sen suloisenpörröistä olemusta. Hommat tulee hoidettua aina innolla, enkä millään usko, että hoitamisesta voisi tulla pakkopullaa. Kurssin aikana kerkesin oppia Edin luonteesta myös paljon enemmän, kuten sen herkkyyden ja ujouden. Itselleni on henkilökohtaisesti tärkeää saada olla hoitohevoselle se luotto, jonka kanssa sekin voi olla rento ja tuntea olevansa turvallisissa käsissä. Haluan myös sinnikkäästi edetä ratsastajanurallani - joka onkin vasta suhteellisen alkutaipaleillaan - ja olen varma, että Edin kanssa saataisi hyvää jälkeä aikaan puolin ja toisin.\nHaen hoitajaksi nimenomaan Seppeleeseen, koska pidän tallin tunnelmasta, ilmapiiristä sekä ihmisistä aivan valtavasti. Seppele on paikka, jossa hoitaja jaksaa hoitaa. Palkintokuvat ja merkit tuoden kiitoksensa hoitamisesta innostavat hoitamaan pitkään ja monipuolinen sekä aktiivinen toiminta tuo hurjasti inspistä kuviin ja tarinoihin! Tällä hetkellä odotan valtavasti Seppeleen 5 -vuotis synttäreitä sekä joulunajan tohinoita. Varsinkin nuita jouluaiheisia tapahtumia arvostan Seppeleessä erityisesti, sillä ne tuovat mukanaan sitä omanlaista tunnelmaansa, jota ei muualta kyllä löydä! Vaikka en hoitaja ole ollutkaan, olen elänyt mukana Seppeleen arjessa ja tapahtumissa; seuraan aktiivisesti tallipostia ja olen pyrkinnyt osallistumaan kaikkeen mihin on vain mahdollisuus ollut. Toiveena olisi olla hoitaja ja päästä osalliseksi tallin muuhunkin toimintaan, hoitajana kun mahdollisuuksia on luonnollisesti enemmän.\nHakijoita on monia, mutta mielestäni erotun edukseni hyvällä tallipostikäyttäytymisellä (joka viestissä on asiaa), aktiivisuudella sekä aidolla innostuksella sekä kiinnostuksella Seppeleen toimintaa kohtaan. Olen tunnollinen Seppeleessä kävijä ja toimintaan osallistuja (maksut tulevat ajallaan!), ja tiedän sitoutuvani Edin hoitamiseen pitkäaikaisesti. Tämä hoitajahakemus ei siis ole mikään päähänpisto, joka unohtuu hetken päästä. Hoitamiseni ei tule jäämään muutamaan kertaan, vaan Edin päivyri täyttyisi kuvista (käsin tai koneella piirretyistä), sarjakuvista sekä tarinoista säännöllisesti vielä pitkään. Olen erityisen innostunut tarinoiden kirjoittamisesta tajuttuani, kuinka paljon enemmän juonta ja tunnelmaa niihin saa kuvattua kuin yksittäisiin kuviin. Luulenpa siis, että pääosa hoidoista ovat tarinoita, mutta kuviakin olisi aivan varmasti luvassa (koitan panostaa tunnelmallisuuteen)! Välineinä minulla toimivat niin vesivärit, hiilikynät, lyijykynät kuin puuvärikynätkin. Skanneri löytyy, joten kuvat ovat tarkkoja koneellakin. Minulla on myös piirtopöytä, mutten käytä sitä kovinkaan usein. Piirto- sekä tarinanäyttöä löytyy jo Seppeleestä, joten skippaan linkitykset.\nOnnea kovasti muillekin hoitajiksi hakeville! :---)\nLast Edit: Aug 21, 2012 17:39:32 GMT 2 by justus\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 21, 2012 17:39:29 GMT 2\nPost by Selena on Aug 21, 2012 17:39:29 GMT 2\nOlen Selena, 13-vuotias suomalainen tyttö. Seppeleessä olen pyörinyt pian vuoden, ja virtuaalimaailmaan eksyin jo monta vuotta sitten, ehkä noin 7-vuotiaana, eli kuutisen vuotta sitten. Seppeleeseen tullessani ihastuin ensimmäiseksi Pellaan. Tammalle olenkin jo kerran hakenut, ja nyt koetan uudelleen. Lisäksi ajattelin kokeilla onneani myös Patronin suhteen, uudenuutukainen poniherra hurmasi minut heti, kun Inkeri oli kertonut minulle, että herra tuli talliin – menin heti katsastamaan ponin, ja se vaikutti juuri sopivalta minulle. Taigasta olen alkanut pitää pikku hiljaa, ja nyt sekin on saanut paikan sydämestäni.\nPellaan, kuten jo mainitsinkin, ihastuin heti, kun löysin tieni Seppeleeseen (mikä muuten tapahtui, kun Inkeri kertoi päässeensä Siirin hoitajaksi). Pella hurmasi erikoisemmalla värillään, mutta eniten tietysti luonteellaan. Pellan kanssa pääsisin minäkin tekemään lempiasioitani, nimittäin hyppäämään esteitä ja humputtelemaan maastossa. Ja pakkohan sitä on joskus raahautua vääntämään kouluakin. Lisäksi tasonsa puolesta poni olisi juuri sopiva, kun en kuitenkaan jaksaisi treenata mitään vaativaa aata hoitsuni kanssa.\nPatron sulatti sydämeni ensinäkemällä; poni oli juuri sopivan kokoinen sekä lisäksi aivan järkyttävän suloinen. Patroninkin kanssa pääsisimme toteuttamaan lempijuttuja, nimittäin molemmat pidämme hyppäämisestä. Patron, aivan kuten Pellakin, on sopivan tasoinen, samasta syystä kuin Pellakin. Kaiken lisäksi Patronilla on synttärit kolme päivää myöhemmin kuin minulla (;\nTaiga taas hurmasi minut pikku hiljaa. Tämä neiti olisi sitten hieman erilainen kuin Patron tai Pella, osaavan tamman kanssa jaksaisi ehkä vääntääkin koulua, kun hevonen osaa, eikä itse tarvitse opettaa hevosta. Taiga on myöskin älyttömän suloinen, ja olisi mahtavaa päästä hoitamaan sitä.\nVirtuaalielämässä olen siis 13-vuotias tyttö. Pituutta löytyy vaivaiset 150 cm ja olen hoikanpuoleinen. Maantienruskeat hiukset ulottuvat hädin tuskin olkapäille ja ovatkin usein ponnarilla niskassa. Omistan myös harmaat silmät. Tallilta minut tunnistaa harmaista kollareista tai farkkuratsastushousuista ja värikkäistä topeista. Tutustun uusiin ihmisiin helposti ja olen melko kärsivällinen. Jos joskus satun riitaantumaan toisten kanssa, unohdan koko jutun pian.\nIhan oikeassa elämässä olen myöskin kolmetoistakesäinen. Muuten olen kuin ulkonäkökuvaukseni, mutta pituutta löytyy suunnilleen 20 cm enemmän. Olen vain aina tykännyt poneista, ja haluan niillä mennä virtuaalisesti, kun oikeasti en pysty. Ratsastanut olen parivuotiaasta, mutta aktiivisesti suunnilleen seitsemän vuotta.\nSeppeleeseen haluaisin, koska talli on pysynyt pystyssä jo huimat viisi vuotta sekä porukka on täällä aivan huippua. Ja tietysti odottelen innolla, josko sattuisin joskus jostakin näitä Annen piirtämiä spessuja (:\nKirjoitusnäyttöä löytyy Mehtälästä, Noran päiväkirjasta ja Alisan blogista.\nHyppykuva Noran kanssa\nAlisa matkalla traileriin\nMaastoestekuva Alisan kanssa\nToivotaan, että kaikki hevoset saavat hyvän hoitajan (:\nLast Edit: Sept 13, 2012 16:00:00 GMT 2 by Selena\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 21, 2012 18:35:41 GMT 2\nPost by Karoliina on Aug 21, 2012 18:35:41 GMT 2\nHeissan, minäkin liityn hakurinkiin!\nKeikuin Patronin ja Edin välillä, enkä oikein osaa kunnolla vieläkään päättää kummalle haen hoitajaksi. Mutta asetin Edin kuitenkin ykkösjalustalle hakemuksessa, mutta Patron on tiukkana kakkosena. Miksi nämä kaksi? No, ponityttö pienestä pitäen, ponityttö myös lopun elämän. Vai mites se menikään. Rakastuin myös molempien ruunien luonteisiin. Edi on herttainen jöröjukka, jonka kanssa pääsisin toteuttamaan intohimoista hevoslajiani, nimittäin maastopuskailua, sekä oppimaan ehkä jotain uutta ko. poniruunalta. Edissä on myös tietynlaista haastetta ratsastaessa, sillä eestiläinen ei ole mikään automaatti. Sekä tietysti hoitaessa, paljon hauskempaa se on hoitaa hevosta joka ei seiso aloillaan kuin suolapatsas ja jonka päänsisäisiä ajatuksia ei voisi millään arvata. Myös ripaus ujoutta on vain plussaa, ei sitä tarvitse aina olla kaikista menevin, puhun kokemuksen äänellä. Edin luottamuksen hakeminen olisi minulle myös äärimmäisen tärkeää, sillä pyrin hakemaan hevoselta tai ponilta juuri sitä, jotta yhteistyömme rupeaisi sujumaan. Ja tietenkin kestäisi niin pitkään kuin olisin sen hoitajana. Patron taas on valloittava, kiltti esteponi, jolta voisin oppia jotain esteratsastukseen liittyen. Myös Patronin luonne sykähdytti eniten, mikä oli vaikeaa kun piti valita kumpi poni, Edi vai Patron. No, näillä eväillä mennään etiäpäin!\nVanhemmille hoitajille taidankin olla aikasta tuttu. Tulihan sitä parisen vuotta Seppeleessä taivalta taitettua, erinäköisten- ja kokoisten kauraturpien rinnalla. Päälimmäisenä hevosista mieleen ovat jääneet ensimmäinen hoidokkini Mari, iki-ihana welsh-ruuna Aksu ja sähäkkä ex-ravuri Floora. Iso kiitos jo etukäteen siitä, että saan vielä uuden mahdollisuuden tämän tallin avulla, jonka avulla aloitinkin virtuaalihevosteluni. Mutta siis. Karoliina (tai tunnetummin Karo) on 17-vuotias, iloinen ja rempseä tyttöskäinen, jota elämä on heitellyt suuntaan sun toiseen, mutta jalat ovat pysyneet tähän päivään asti kiinni maassa vallan mainiosti. Asiat jotka ovat lähellä Karoliinan sydäntä, ovat ehdottomasti hevoset ja muut eläimet siinä sivussa. 156-senttinen, tummatukkainen - huomatkaa, hiusväri on pysynyt täysin samana vuodesta toiseen! - nuori naisenalku on vannoutunut puskaratsastaja, joka mielummin käpsyttelee talvipakkasessa tunnin maastolenkin kuin työstää hoitohevosensa kanssa koulua kieli keskellä suuta. Kärsivällinen ja avulias Karolinaa ei suin päin loikkase hevosen selkään, ensiksi tehdään maasta käsin - työskentelyä ja sitten vasta selästä käsin. Eli luottava side aluille, ennen kuin hevosta selästä asti ohjailemaan. Sen voisi laskea sinisilmän - viittaan tällä silmien väriin - yhdeksi motoksi. Karoliina viihtyy paljon omissa oloissaan, sekä tietysti pelkästään kauraturpien keskuudessa. Aluksi tyttö on ujohko ja vaitonainen, mutta likasta saa helposti puheliaan räpätädin, jonka jutut heittelevät laidasta laitaan ja ideat ovat pähkähulluimpia mitä maailmasta voi löytää. Karoliinan yksi tunnusmerkki on myös se, että naisenalku on täysin kasvissyöjä, ei koske pitkällä tikullakaan lihaan. Niin mitäs sitten vielä.. Ei varmaan mitään ihmeellisempää, tutustumalla Karoliinaan saa ainakin huumorintajuisen, iloisen, luotettavan ja myös ripauksen itsepäisen kaverin.\nMiksi Seppele ja miksi juuri minä hoitajaksi?\nOnnea jokaiselle hakijalle, toivottavasti tärppää juuri Sen Oikean kohdalla! (=\nLast Edit: Aug 21, 2012 18:36:12 GMT 2 by Karoliina\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 22, 2012 7:33:28 GMT 2\nPost by Dinsku on Aug 22, 2012 7:33:28 GMT 2\nHeips! Nyt, kun nimeni löytyy listasta, päätin kokeilla onneani =) Eli olen Dinsku, viiteentoista ikävuoteen yltänyt neitokainen. Ainainen haaveeni on ollut hoitohevonen - ja nyt, kun sain suoritettua hoitajakurssin, en voinut olla hakematta Seppeleeseen hoitajaksi! Pella valloitti sydämeni heti ensimmäisenä, mutta luotettavana kakkosvaihtoehtona toimii Patron.\nSeppele on aktiivisessa toiminnassa oleva talli. Vaikka talli onkin virtuaalinen, on se kuin oikea talli - aitous, persoonallisuus, tunnelmallisuus... Seppeleessä on sitä tiettyä tallitunnelmaa, joka tekee siitä IRL tallin veroisen. Seppeleen monipuolisiin ja hauskoihin tempauksiin on enemmän kuin mukavaa osallistua. Klikkailun kautta tuntuu kun kävelisi tallissa, ja siitä saakin paljon lisäinfoa. Seppele on noussut lempivirtuualitallikseni, ei vaan persoonallisen talliporukan, hienojen hevosten tai monipuolisuuden takia. Tallin yhteishenki ja aito tallitunnelma muovaavat tallista upean ja panostetun. Ylläpitäjät jaksavat olla aktiivisessa toiminnassa vieläkin - vaikka talli täyttääkin jo huimat 5 vuotta! Seppeleestä on tullut esikuvani - olen tuntenut jopa kateutta tallia kohtaan!\nPella on se ykkönen, se, jonka haluaisin ehdottomasti hoitoponikseni. Pellan luonne, ja koko olemus sai minut haluamaan tosissani Pellan hoitajuutta. Tuuheaharjaisen tätiponin päiväkirjaan voisi raapustaa jos jonkinmoisia tarinoita. Koska Seppeleen kaikki hevoset ovat superihania, oli päätöksen teko erittäin vaikea - kuka on lempihevoseni? Kenet haluan hoitohepakseni? Jonkin aikaa mietittyäni Pella paljastui "Se oikea"-hevoseksi. Pella sulatti sydämeni suklaasilmillään ja tuuhealla harjallaan. Tuollainen varma maastoponski - juuri sellaista olen toivonut!\nPatron kisailee Pellan kanssa ykköspaikasta, vaikkei välttämättä ole samanlainen kuin Pella. Patron hurmasi minut täysin siroudellaan ja kertakaikkisen hienolla rakenteellaan. Siro, mutta ponimainen pää, pehmeäliikkeisyys ja ennen kaikkea ihana katse. Ruuna varmistutti hoitajuudenhaluavuuteni osaavuudellaan ja kiltillä luonteellaan - eihän Patronin kaltaista estetykkiä voi olla rakastamatta! Vaikka Patron ei ole söpö siinä määrin missä luullaan, ihastutti Patron minut. Minusta Patronissa on omanlaistaan söpöyttä, vaikkei sillä olekkaan tuuheaa harjapehkoa. Patronilla on omat, söpöt eleensä. Tämän siron mutta sitäkin ihanamman ponin kanssa voi tehdä vaikka ja mitä! Pääpaino olisi kuitenkin esteissä, koska olen esteintoilija luonteeltani. Toki mikään ei voita maastolenkkejä!\nMinä pyrin olemaan mahdollisimman aktiivinen. Voisin sanoa, että annan kaikkeni hevosten suhteen. Hoitohevonsen "jättäminen" ei ole minun juttuni, koska haluan edetä hoitoponini kanssa pidemmälläkin tähtäimellä. Pyrin kirjoittamaan ainakin kerran viikossa, mutta jos tulee tarve, niin ilmoitan kyllä lomailusta. Nämä ensimmäiset kuukaudet hoidan kyllä ihan täysiä - näppäimet vain paukkuu =) Minulla on aitoa innostusta ja tallihenkeä, jota jokainen tallityttö/-poika tarvitsee. Ensimmäiset hoitokerrat ovat iisijä, enkä hyppää heti selkään. Haluan tutustua hoitohevoseeni ensin maastakäsin, että opin tuntemaan sen. Seppeeleestä hoitoponin saaminen olisi enemmän kuin ihana asia, koska Seppele on kertakaikkisen upea ja yhteishenkinen virtuaalitalli!\nDinsku on 15-vuotias neitokainen, joka on kiintynyt poneihin. Hieman kitukasvuinen, helposti lähestyttävä, ystävällinen tyttö. Dinsku osottautuu joskus yllytyshulluksi. Dinsku on hevosten kanssa rauhallinen, vaikka joskus saattaakin olla aika äkkipikainen. Dinsku on rohkea ja uskaltaa tehdä melkeinpä mitä vain. Huumorintajuinen brunette osaa myös käsitellä hevosia.\nTarinat ja kuvat, eli siis hoitomerkinnät, ovat minun kohdallani (useimmiten) laadukkaita. Kirjoittaminen on ehkä se pääpaino, mutta kyllä väsään säännöllisesti myös kuvia ja runoja. Tarinoihin pyrin lisäämään myös hitusen jännitystä sekä muita romaanissa esiintyviä piirteitä, mm. vuoropuhelua. Kirjoitan aktiivisesti ja Seppeleen myötä kirjoitusintoni on taatusti noussut kärkilukemiin. Piirtotaitoni ei ehkä ole se maailman hienoin, mutta uskon että siitä saa selvää =) Kirjoittelen ja piirtelen joskus vain omaksi ilokseni - en aina virtuaalitallille. Pyrin kirjoittamaan kerran viikossa, mutta tilanteen vaatiessa saatan ottaa hieman lomaa tarinoiden kirjoittamisesta. En kuitenkaan lopeta parin ensimmäisen kuukauden sisällä. Foorumilla käyn lähes joka päivä. Haluan olla pitkäaikainen, luotettava hoitaja. Sen te minusta myös saatte, koska olen halunnut persoonallista hoitoponia upeasta viruaalitallista jo kauan.\nNe oleelliset asiat tästä osioista, eli näytöt\nHUOM! Kirjoitin tarinan monta kuukautta sitten, kirjoitustaito ehkä hieman parantunut =D Toivottavasti kelpaa näytteeksi\nNäyttökuva pian! =)\nOnnea muillekin hakijoille! =)\nLast Edit: Aug 22, 2012 17:37:31 GMT 2 by Dinsku\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 22, 2012 15:36:00 GMT 2\nPost by lapanen on Aug 22, 2012 15:36:00 GMT 2\n~Lapanen ja Patron~ ne pikkuset\nSeppele on ollut monta vuotta silmäkulmassani. Seppeleen ihmiset on ihanan\niloista ja kohteliasta porukkaa ja olisi mukava kuulua tähän jengiin. Ilmapiiri\nSeppeleessä on myös hyvä. Mukavat hevoset, siisti talli ja kohteliaat työn\ntekijät tekivät Seppeleestä itsestäänselvän tallin johon hakea hoitajaksi.\nOlen ennenkin täällä pyörinyt ja hoitajaksi Elmolle hakenut mutta ei lykästänyt.\nNyt kun kävin täällä uteliaana kurkkaamassa olisiko hoitajakurssia meneillään.\nNiinhän täällä oli, otin osaa ja samoihin aikoihin unelmieni hevonen Patron tuli\ntalliin. Se vahvisti sen että tämä talli on se johon minä haluan.\nKuka on Lapanen?\nUrl-hahmoni Lapanen on reipas ja erittäin pienikokoinen mutta pippurinen tyttö.\nPitkät pinkit hiukset tekevät hänestä hieman katseita keräävän kokonaisuuden.\nTodellisuudessa erittäin pirteä ja hieman yliaktiivinen Lapanen toisi talliin paljon energiaa.\nHän on kiinnostunut erityisesti esteistä ja treenaamisesta, ja toivoisikin Seppeleestä löytyvän\nhevonen jolla tuo olisi mahdollista. Mitä hoitamiseen tulee, Lapanen pyörii aina tallilla,\nja löydätkin hänet todella useasti hoitsunsa karsinasta. Asuu 5 km päässä Seppeleestä\npienessä maalaistalossa ja kulkee joko pyörällä tai bussilla tallille.\nIrl olen siis 14v hevosten kanssa koko elämänsä pyörinyt tyttö. Virtuaalihevostelun parissa olen ollut\nviitisen vuotta ja ennenkin hakenut Seppeleeseen hoitajaksi mutta ei ole lykästänyt. Siinä mielessä\nolisin oiva hoitaja että olen todella aktiivinen ja saatan jopa käydä päivittäin hoitamassa ja tarkastamassa\nuusia tapahtumia. Muutenkin virtuaalihevoset ovat vieneet minulta paljon aikaa ja Seppele vaikutti\nsemmoiselta paikalta että viihtyisin täällä todella. Keksin hahmon joka muistuttaa minua ja myös\nhoitsutoiveeni on unelmahevoseni kaltainen. Hoitajakurssi oli erittäin kätevä ja opin paljon uutta\nhoitamiseen tarvittavaa !\nOlen itse ponikokoinen ja etsin estepainotteista ponia jolla voisin käydä tunneilla. Alussa olin kääntymässä\nPellaa päin koska se vaikutti sopivan kokoiselta minulle. Juuri ennen hoitajakurssia kuljetusautosta astuu\nsiro risteytysponi, yksi katse ja olin myyty. Estepainoitteinen risteytysponi kuullosti juuri sopivalta minulle\nja tulevaisuuden haaveilleni hoitajana. Se oli kokonsa puolestakin täydellinen minulle. Se sai minut\nhakemaan Patronia hoitohevoseksi. Uskon että olisimme juuri sopiva pari ja Patron saisi samalla\nerittäin aktiivisen hoitajan. Suunnitelmissani on tunneilla käynti ja luottamuksen ansaitseminen siltä.\nEn kuulu niihin hoitajiin jotka aloittavat ja lopettavat heti. Olen pitkän kaavan hoitaja ja rakastan\nhoitohevosen kanssa puuhamista vaikka joka päivä!\nNiinkuin taisin jo aikaisemmin mainita, Pella oli ensimmäinen ajatukseni hoitajahakuun ennen Patronia ja on edelleen vahvana\nvalintana! Pieni russponi vei sydämeni heti ja pystyin jo kuvittelemaan meidät joulumaastossa Pellan kanssa. Pellan kanssa pystyisin kehittymään ja se opettaisi minulle varmasti paljon! Joten hoitajia valitesaa muistakaa Pella ja Patron tulevat kylki kyljessä!\nNäyttönä toimii hoitajakurssin tarina ja piirrustus!\nONNEA MUILLE HAKIJOILLE!\nLast Edit: Aug 22, 2012 15:53:44 GMT 2 by lapanen\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 23, 2012 16:32:14 GMT 2\nPost by tinja on Aug 23, 2012 16:32:14 GMT 2\n"Seisoskelin ponin karsinassa, vaikka tallikäytävä oli autio. Nyt oli joulu. Maailman ihanin päivä ikinä. Päivä, jota en ollut koskaan viettänyt poissa kotoa. Vaikka eihän se mitään. Moni asia oli muuttunut, niin kai sitten tämäkin. Poni käänsi päänsä ja näpräsi olkapäätäni."\nTinja, tavoitteellinen ja aavistuksen goottivivahteinen poniratsastaja ja hyppäämisestä pitävä piristysruiske riemunkirjavalla sanavarastolla etsii tulevaisuuden harrastuskaveria sirosta ja nuoresta Patronista tai ihanasta, suloisesta pörröponski Edistä.\nSuorastaan houkutteleva tilaisuus; suloinen mutta luonteikas ja kohtuullisen iso poni on aina sopinut 16-vuotiaalle Tinjalle paljon paremmin kuin hienoinkaan kilpahevonen. Koulutukseltaan tuntihevosen hommia opiskeleva Edi olisi täydellinen, ja Patronin kanssa taas saisi heti aloittaa korkealta.\nTinja on aika yksiselitteinen ihminen. Huolellinen meikki, värjätyt hiukset ja räikeän omalaatuinen kielenkäyttö, josta singahtelee sattumanvaraisten ärräpäiden lisäksi myös reilusti vaikutteita eri murteista ympäri suomea - tytön juuret ovatkin ääripäissä, lapissa ja helsingin tienoolla. Lähes koko ikänsä Tinja on asunut pääkaupunkiseudulla, mutta kuljettuaan monet vuodet vanhempien ja kavereiden ohjaamaa elämää Tinja päätti jättää muiden ainaisen miellyttämisen pois laskuista ja muuttui täysin. Hiljaisesta kotipihantytöstä tuli persoonallinen, kaikesta huolimattaan kuitenkin iloinen ja eloisa tyttö.\nVoisi siispä luulla, että neitokainen ei osaisi käsitellä mitään ripsiväriä kummempaa tai että hevosenkäsittely olisi juuri siitä korvesta, mistä murrekin. Myös ulkomaisilla ratsastuskouluilla käynyt, paineenalainen ja joka päivä ahkerasti treenannut kilpailuhenkinen tyttö ei todellakaan ole sitä miltä näyttää. Rautaisilla hermoilla, varmoilla hevosenkäsittelytaidoilla, järjestelmällisellä hoidolla ja prikulleen oikeaksi viilatulla istunnallaan, joka on saanut aikojen saatossa kestää niin monta rääkkiä, että sen on jo sietänyt harjoitella kaikenmoinen ratsastelu oikealla tavalla. Pehmeät avut, selkeys ja tietoisuus siitä, mitä ollaan tekemässä, kuuluvat Tinjan vahvuuksiin. Kuitenkin, kaikessa oppimisenhalussaan, Tinja on täyden tehon siisteysintoilija, ja pyrkii tuon tuostakin viikkailemaan loimipinoja ja suoristamaan häntäjouhia. Ei sillä, ihan mukava Tinja on, mutta tutustuminen käy useammin vähän vaikeamman kautta, koska Tinja jättää homman helposti pelkälle tuttutasolle, jos toinen ei selkeästi ilmoita sietävänsä Tinjaa korkeammallakin ystävyyssuhteella. Tinjan hiukset ovat väriltään mustat. Tyttöä ei kuitenkaan haittaa erottua joukosta - jokainen tutustukoot, joka viitsii tutustua. Tinjalla on mustat hiukset, hän on melko pienikokoinen ja rakastaa luonteikkaita poneja. Tinja on yleisesti ottaen tammaihminen, mutta tulee kyllä sopivien ruunienkin kanssa toimeen. Ponilla ei periaatteessa ole väliä, sen pitää vaan kolahtaa.\nPatron tai Edi ja Seppele; houkuttelevaakin houkuttelevampi yhdistelmä. Tinja pitää Patronista kovasti, enkä epäile, etteivätkö esteintoiset nuoret tulisi hyvin toimeen. Kevytrakenteinen ja hyväluontoinen poni voisi alusta asti matkata samalla viivalla Tinjan kanssa, ja kilpailuluontoisina kevyt, hontelo poniruuna ja pirteä, huumorintajuinen ponityttö tulisivat toimeen varmasti erittäin hyvin. Tavallaan samankaltaiset pääsisivät heti toimimaan keskenään. Edi kuitenkin on vielä vähän raaka ratsuna tuntsarin hommissa, joten Tinja voisi hitaana projektina, keräten luottamuksen pohjalta huolellisen suhteen Ediin, leipoa ponista rennon ja taipuvan tuntihevosen. En osaa sanoa, kumpi olisi ihanampi hoitohevonen - molemmissa kun on puolensa. Edin selässä Tinja olisi lysti nähdä, ja tarinoista tulisi takuulla vielä sitäkin idearikkaampia. Toisaalta Patronin kanssa voisi keskittyä juuri siihen ykkösasiaan, lähteä heti samalta aaltopituudelta. Uskon kuitenkin, että yhteispeli sujuisi kumman tahansa kanssa, vaikkakin Edistä riittäisi todennäköisesti hauskaa tarinoitavaa - myö oltaisiin tosiaan persoonallinen kaksikko. En tietysti vastustaisi pitkiä hankilaukkojakaan hyisenä talvi-iltana upean värisen pörröponin selässä. Loppupeleissä se on minulle aivan sama, koska molemmat ovat mielettömän upeita!\nHyvin tasaisen aktiivinen kirjoittelu, vähän harvemmin, muutama kertaa viikossa, mutta inspiraation kerääminen siinä välissä, on mun juttuni, ja myös vähän valmennusmuotoisempi kirjoittelu päiväkirjaan. Intoa löytyy osallistua toimintaan, ehkäpä piirrelläkin välillä. Foorumilla osaan mielestäni toimia kohtuullisen hyvin, ja tarinoistakin löytyy oma sisältönsä, kunhan saan vähän aikaa mietiskellä ja ideoida, miten stoorit voi tehdä vielä idearikkaammiksi. Eihän se 2-3 kertaa viikossa kuitenkaan kauhean vähän ole, mutta tulosta syntyisi siispä tasaisesti, kohtuullisen aktiivisesti. Mitään en lupaa, mitä en luvata pysty, enkä tarkkaa tarinointimäärää näin voi etukäteen sanoa, mutta varmasti tasaiseen tahtiin ainakin parisen kertaa viikossa. Seppele tarjoaisi mielestäni juuri oikeat resurssit laadukkaaseen ja innostavaan harrastamiseen mielikuvituksen siivin! Innostava, selkeäksi mutta sopivan vapaaksi rakennettu talliympäristö ja riemunkirjava yhteisö vaikuttavat omaan silmään varsin kutsuvilta. Parasta toivoen, mutta toki kaikille hoitajaksi pääseville ja hakeville onnea toivottaen,\n"Upotin käteni sen pehmeään talvikarvaan ja naurahdin. Ei tässä mitään, elämä vie eteenpäin. Joku oli sentään munkin kohdalla pysynyt paikallaan koko tämän vuoden. Ja sille jollekin mun todella oli syytä olla kiitollinen!♥"\nLast Edit: Sept 12, 2012 14:17:23 GMT 2 by tinja\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 23, 2012 20:55:17 GMT 2\nPost by anthon on Aug 23, 2012 20:55:17 GMT 2\nHoitajaksi haen sympaattiselle Taigalle\nVihdoin lyhyydestäni on hyötyä! Kerrankin jossain asiassa, minulle ei tulla sanomaan, olet hirveän lyhyt tai jotain muuta vastaavaa. Pari muutakin hevosta on vailla hoitajaa ja vaikka ne ovat suloisia ja mukavan luontoisia, en niistä kuitenkaan sen koommin välitä, näin suoraan sanottuna. Hoitajakurssin aikana tuli tutustuttua Frankiin ja se oli leppoinen kaveri, mutta hieman leppoinen minun makuuni. Minun on aivan pakko sanoa, että taiga ei ollut ensimmäisiä vaihtoehtojani, nimittäin olisin halunnut hoitajaksi Riinalle, mutta sillä on jo todella hyvä hoitaja, joten se ei haittaa nyt alkuunkaan. Katselin, ketkä hevoset ovat nyt vailla hoitajaa ja tulin siihen tulokseen, että haen hoitajaksi tälle omapäiselle risteytysponi tammalle.\nTaigalle haluan, koska se on kokonsa puolesta hyvä. Vaikka olenkin pieni kokoinen, niin en silti tykkää mennä aivan pienillä poneilla, vaan enimmäkseen näillä isommilla. Taiga ei ole liian pieni, eikä liian suuri, jonka vuoksi se olisi sopivan kokoinen. Poni on sympaattinen ja omapäinen, eli tylsää päivää ei sen kanssa tulisi ollenkaan, vaan joka päivä oppisin tältä uutta ja pikkuhiljaa alkaisin tunnistaman ponin temput ja liikkeet paremmin. Taiga ei kuitenkaan jatkuvasti ole tekemässä kolttosia, vaan osaa ottaa rauhallisesti ja rentoutua, niin kuin minäkin. Haluan hevosen, joka voi alkaa pitkien ja monien kymmenien hoitokertojen jälkeen luottamaan minuun ja josta voin löytää sen yhteyden. Tasoltani en mene ponin yläpuolelle, joten olen innokas oppimaan ja haluan päästä koulussakin etenemään ponin kanssa pitemmälle, vaikka itse olenkin enemmän esteihmisiä. Tietenkin tamman ulkonäkökin lumosi minut. Sen suloisen paksu turkki talvisin piristää päivää kummasti, kun saa harjailla sitä pitkään, niin että poni nauttii. Ennen kaikkea kuitenkin hoitaessa minulle on tärkeää löytää hevoseen se yhteys ja olla tammalle se luotto ihminen, kuten olenkin jo sanonut.\nHoitajaksi haen Seppeleeseen, koska täällä on huippu talliporukka ja yhteishenki. Ketään ei moitita ja toimintaa on mukavasti kaikille, myös niille ei-hoitajille. Täällä panostetaan kirjoitusten ja piirustusten jälkeen, joka tuo huomattavasti lisä plussaa, nimittäin mitä huolellisemmin tehty talli, sitä enemmän pidän tästä. Ei ole intoa kirjoittaa hoitotarinoita, jos tallin omistaja ei pidä tallia kasassa, mutta Seppele on sen vastakohta. Toimintaa on jatkuvasti tarjolla; on tunteja, kilpailuja, kursseja, leirejä ja paljon muuta mukavaa. Seppeleessä ei tule tylsiä hetkiä ja olisi mahtava päästä tutustumaan lähemmin tähän lämmin henkiseen porukkaan.\nMielestäni olisin oiva lisä tähän talliporukkaan, koska pyrin olemaan hyvin aktiivinen ja kirjoittamaan omaperäisiä, poikkeavia ja sopivan mittaisia tarinoita, jotka ovat helppolukuisia, eikä lukeminen pitkästyttäisi. Lupaan sitoutua pitkäaikaiseen hoitamiseen ja olla täsmällinen sen suhteen, että hoitotarinoita tulee tasaisen väli ajoin, toiminnan maksut tulisivat ajoissa, koska en pidä itsekkään siitä, että jonkun tarinoita odotellaan monia viikkoja. Taigan päiväkirja ei siis olisi tyhjää täynnä. Kun kävin nyt tämän hoitajakurssin, niin siinä olikin hieman näyttöä tarinoistani ja piirustuksistani. Olisi siis mahtavaa päästä Taigan hoitajaksi. Pitänee nyt katsoa, mitä Anne päättää ja odottaa sillä aikaa hymy suussa.\nOnnea ja odotusta paljon muillekin hakijoille!\nLast Edit: Aug 23, 2012 20:59:39 GMT 2 by anthon\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Aug 29, 2012 16:18:22 GMT 2\nPost by Kirsikka on Aug 29, 2012 16:18:22 GMT 2\n“Mitä? Popparin kauppa purkaantui? Tilalle tuli Patron... (voi ei) Mikäs tämä Patron oiken on?” No sehän oli rakkautta ensisilmäyksellä, joten nyt olen täällä Patronia hoitoponikseni hakemassa...\nHeipsan eli tässä kirjoittelee (URL) 15 v. likka Kirsikka (tutummin Kimi). Elikkä hevostelutaustaa semmoset 7 vuotta ja tietty poniratsastaja kun ei semmosta isoa kasvupyrähystä ole sattunut kohalle (pituutta semmoset naurettavat vähän päälle 150cm...) ja kevytkin olen. Juureni ovat maalla ja siellä oli oma hoitoponikin, josta piti luopua kun muutettiin lähemmäs "suur"kaupunkeja. Sieltä maalta on jäänyt puhetapa joka välillä pistää esiin.\nPysyn varmaan ikuisena poniratsastajana, mutta ei se menoa haittaa! Kaikenlainen ratsastus on kivaa, mutta olen itse ehdottomasti esteihminen. Kyllä sitä jotain jännitystä ja vauhtia pitää olla! Minusta on ihanaa muutenkin puuhailla heppojen kanssa kuin ratsastaa. Uittaminen, peseminen, harjailu, rapsuttelu, juoksuttaminen, ajaminen, rauhalliset taluttelut metsässä... Ne ovat hevostelun suola!\nLuonteeltani olen rehellinen, huumori on kohdallaan, ahkera, enkä hätkähdä helposti (maalla on tullut nähtyä ja koettua kaikenlaista ). Kaiken hoidan loppuun asti ja joskus sorrun pilkun viilaamiseen. En haluaisi pyytää heti apua jos on vähän vaikeaa, vaan yritän ratkasta ongelman ensin itse. En ole ujo, tutustun ihmisiin hyvin. Kavereita löytyy mutta todellisia ystäviä vain muutama. Huonoja päiviä on tuskin koskaan.\nElikkäs ruudun takana näppäilee ikuinen ponilover, hesalainen 17v. lukiolais tyttö/nuori nainen. Ratsastusta ja hevostelua harrastettu 8-9 vuotta (virtuaalisesti n. 3 vuotta), ja muita liikuntaharrastuksia ei juuri ole. Tallilla jossa käyn, on niin vähän tuntihevosia, että sieltä ei hoitopollea saa.. Siksi turvaudunkin virtuaaliheppailuun.\nEnsin harmittelin kun Poppis oli lähtenyt, mutta kun katselin Patronin sivua, niin ei herranjestas tää ponihan on ihan täydellinen! Patron on hyvän kokoinen, (voisin pärjätäkin sille sen vähän huonompina päivinä), nuori, pehmeäliikkeinen, kiltti, ruuna ja mikä parasta; se rakastaa hyppäämistä. Minusta on tärkeää että hevoset pääsevät tekemään sitä mitä todella rakastavat ja mikäs sen parempaa kun ihminen rakastaa samaa asiaa. Kaikinpuolin Patron olisi ihana hoitoponi ja se todella inspiroi minua. Haluan olla ponille se tuttu ja turvallinen ihminen johon se voi luottaa.\nOlen seurannut jo kauan Seppeleen tapahtumia ja siitä on muodostunut jokapäiväinen rutiini. Seppele on persoonallinen ja sopivan rento. Seppelettä päivitetään ja täällä on paljon ohjelmaa, eli tylsää ei tule. Kaikki osallistuvat, eikä kukaan jää ulkopuoliseksi. Järjestys säilyy hyvien ja selvien sääntöjen ansiosta (jä näin myös hevosten kotirauha). Koko talli on rakennettu tosi hyvin aktiviteettien, kuvien ja tarinoiden ympärille. Ja mukavat hevosrakkaat ihmiset ovat tallin sydän.\nEntäs se hoitopuoli?\nHoitaisin pääasiassa tarinoin. Monipuolisin ja suht pitkin sellaisin. Piirtämistaidot ovat päässeet ruostumaan, mutta uskaltaudun vielä ottamaan sen piirtopöydän esille. Pyrkisin hoitamaan kerran tai kaksi viikossa, joskus useammin joskus vähän harvemmin, mutta tuo kerta pari per viikko olisi tavoite. Tietty olen valmis osallistumaan hoitamisen lisäksi tunneille, leireille ja muuhun toimintaan.\nLopuksi tiivistys, eli hoitajana olen:\n-oppimishaluinen ja innokas\nHaen nyt vain Patronille hoitajaksi, koska sen on totaalisesti kietonut “pikkurillinsä” ympärilleni.\nLast Edit: Sept 11, 2012 18:06:37 GMT 2 by Kirsikka\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Sept 7, 2012 15:12:38 GMT 2\nPost by Soffi on Sept 7, 2012 15:12:38 GMT 2\nSuperinnokas hoitajaehdokas olisi tarjolla Pellalle\nOlen 99- syntynyt, hevosiin leimautunut tyttö. Koko ikäni olen hevosista pitänyt, mutta vasta seitsemän vuotiaana pääsin lähemmin noihin ihaniin otuksiin tutustumaan, samalla aloitin viikoittaisen ratsastuksen. Siitä voi sitten itse kukanenkin laskea, että kuinka paljon sitä hevoskokemusta on kertynyt. Ainakin viisi vuotta kuitenkin.\nTällä hetkellä hoidan vakituisesti kahta ratsastuskoulun hevosta, tai no, toinen on alle metrinen shettis ja toinen sitten suokki, hieman suurempaa kokoluokkaa. Lisäksi hyllyn nurkasta pölyttymästä löytyy poniajokortti, jolla ei siis ole kovin paljon käyttöä ollut, kotikaupunkini "ponipulasta" johtuen.\nHahmoni Seppeleessä tulisi olemaan 14-vuotias hieman lyhyeksi jäänyt tyttö, Soffi. Soffilla on ruskeat melko pitkät hiukset, joita hän tykkää pitää "korkealla ponnarilla" tai sekaisella nutturalla.\nSoffi on hieman erikoisesta nimestään huolimatta täysin suomalainen, eikä muuksi muutu. Tyttö ei voisi kuvitellakkaan olevansa poissa kotimaastaan jouluna tai juhannuksena, eivätkä ulkomaanmatkat muutenkaan tule kuuloonkaan, kuin korkeintaan kerran vuodessa:) Soffi on jämähtänyt ainakin toistaiseksi lähes kokonaan poneihin, lyhyydestään johtuen ja yrittääkin omistaa viimeiset ´ponivuotensa lähes kokonaan noille pienille ja luotettaville "minihevosille"\nLuonteeltaan Soffi on aina iloinen. Ei ole päivää jolloin et näkisi yhtään hymynhäivettäkään tytön huulilla. Soffi on aina auttavainen kaikkia kohtaan, ja ottaa kaikki mukaan 'porukkaan'. Häneen on helppo tutustua, eikä hän ole ujo uusiakaan tuttavuuksia kohtaan. Vaikka tyttö onkin ystävällinen, se ei tarkoita sitä, ettei huonoja päiviä olisi. Niitäkin tulee ja silloin kannattaa tosiaankin antaa Soffin olla rauhassa. Vihaisena hän saattaa nimittäin laukoa aika pistäviä kommentteja ja olla varsin suorasukainen.\nSoffilla on erittäin hyvä huumorintaju ja hän on lievästi sanottuna vähän yllytyshullu ... Hän ei tee hölmöyksiä tietoisesti, ajattelee aina vain vähän myöhään tekojensa mahdollisia seurauksia\nMiksi just Seppele?! -\nSebeen törmäsin ensi kertaa luultavasti juuri silloin kun paikka oli vasta pistetty pystyyn. Seppele oli ensimmäinen virtuaalitalli, jonka olin koskaan nähnyt! Ihastuin heti ihan suunnattomasti tallin koko olemukseen, ja muistan kun halusin jollekkin ponille hoitajaksi jo silloin, kun en vielä tiennyt edes virtuaalihevostelusta mitään.\nPari vuotta sitten kun kunnolla aloitin virtuaalitalleilun, kävin katsomassa mitä Seppeleelle kuuluu ja iloiseksi yllätyksekseni talli oli yhä pystyssä! Hoitajaksi en halunnut hakea, koska koin olevani liian kokematon, enkä ymmärtänyt foorumeista hölkäsen pöläystä.\nNyt olen taas seuraillut sivusta, miten tallin arki etenee, ja hyvinhän täällä näyttää menevän hoitajia on jonoksi asti. Kovasti on koko ajan tehnyt mieli olla mukana tallin rempseässä ja rennossa porukassa, kirjoittamassa ikiomalle, ihanalle hoitoponille tarinoita ja piirtämässä kuvia ponin arjesta. Hevoset ovat ihanan persoonallisia ja kaikki omalla tavallaan aivan uskomattoman ihania. Vaikka Anne luultavasti kuuletkin tämän saman lauseen joka viikko, niin pakko sanoa että piirtämäsi kuvat ovat ihan mielettömiä!\nEn minä oikein osaa perustella miksi juuri Seppele.. Sehän on vain yksi talli muiden joukossa, mutta jotenkin niin kiehtova ja persoonallinen:)\nMiksi PELLA? -\nPella, tuo hassunhauska ponitäti olisi varmasti mukavaa seuraa myöhäisessä talvi-illassa tai riehakkaalla syksyisellä maastoretkellä. Pellan kanssa olisi kiva aloitella rauhassa Seppeleessä, poni kun tuntuu olevan varsin luotettava kaveri;) Toisaalta en haluaisi aivan pystyynkuollutta hoitoponia, ja eihän Pella sellainen olekkaan. Innokkuus esteitä kohtaan tuo mukavaa vastapainoa tamman muuten niin rauhalliselle luonteelle, eikä se varmastikkaan ole ainoa Soffin ja ponineidin yhteinen luonteenpiirre .. Pella olisi varmasti hyvä opastamaan, kuinka päästä mukaan porukkaan:D Lisäksi vanha tammahan on ihan mahdottoman suloinen!\n-olla mahdollisimman aktiivinen\n-osallistua tallin toimintaan\n-olla pitkäaikainen hoitaja!\nNäyttöjä hoitajakurssilta ja hoitsuttomien leiriltä\nOnnea muillekkin hakijoille!\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Sept 8, 2012 0:12:32 GMT 2\nPost by Odelie on Sept 8, 2012 0:12:32 GMT 2\nOdelie, 24-vuotias kihloissa elävä, 7-vuotiaan pojan äiti, päätti taas kerran kerätä rohkeutensa ja hakea hoitohevosta lähitallilta Seppeleestä. Tämä erittäin tumma ja hevosia rakastava nainen omaa erittäin lempeän ja hyvän tahtoisen luonteen, joka toisinaan kääntyy jopa äärimmilleen. Kuitenkin temperamenttinen neitokainen, jolta aikaa löytyy jokaiselle hänen puoleensa kääntyvälle.\nOdelien takana kirjoittaa 18-vuotias erittäin samaa luontoa omaava nuori nainen, joka on omistanut hevosharrastuksensa nykypäivänä ainoastaan virtuaalihevosille. Tunnollinen harrastaja, sekä ainakin yleensä järjen päässä pitävä tyyppi, jolta aikaa hoitohevoselle pitkäaikaisesti löytyisi.\nHoitajaksi haen empimättä Edille. Ruunan erittäin hellyyttävä ulkomuoto, sekä luonne sai minut ihastumaan poniin suoralta kädeltä, vaikka yleensä olen suurempiin hevosiin suuntautunut. Ponin ulkoisten ja sisäisten seikkojen lisäksi taisin ihastua nimeen aivan suunnattomasti ja uskoisin, että meillä pelaisi tulevaisuudessa kemiat erittäin hyvin yhteen, kunhan tuttavuutta pääsisi tekemään. Edin kanssa pääsisi myös harrastamaan monipuolista liikuntaa ja pieni omanlainen vaativuus ratsastettavuudessa luo mielenkiintoa, kuinka ponin kanssa sitten pärjäisi.\nSeppelettä on tullut seurattua iät ja ajat, niin kauan kun itse vain on virtuaalihevosia onnistunut harrastamaan. Tallin kautta löysin myös tieni piirrettyihin hevosiin. Arvostan Seppeleessä myös pitkää ikää ja aktiivisuutta, joka on pysynyt vuosien varrella tasaisena ja aktiivisena. Seppeleeseen sopisin hoitajaksi tunnollisuuteni, sekä pitkäaikaisuuteni takia, eli tarkoitus olisi Edin kanssa viettää aikaa mahdollisesti useammankin vuotta. Myös aktiviteettiin osallistuminen olisi ilmeistä, joten yhden innokkaan tuntilaisen löytäisi myös täältä. Aktiivisuutta siis omasta takaa kykenen luvata ja innokkuutta tallin toimintaan löytyy, unohtamatta tietenkään asiallista ja hyvää käyttäytymistä, joka tulee muistaa missä tahansa ikinä ollaan.\nHoitajahaut ad 13.9.2012 Sept 9, 2012 10:23:35 GMT 2\nPost by Veera on Sept 9, 2012 10:23:35 GMT 2\nLaitan tämän nyt tänne jos en ehdi tulla enään käymään tälle päivää koneella ja hoitajahaut vain hetken auki. Poistan tämän jos kurssitehtävät eivät menneet läpi..\nPatronissa oli sitä jotain, kun huomasin sen hoitajakurssilla. Olenhan sille sopivan kokoinen, ainakin jos viikonloput eletään muulla kuin mäkkisafkalla. Ja olen estepainotteinen ratsastaja, tosin myös kouluratsastus tulee hyvänä kakkosena. Hevosten kanssa hyörinyt pienestä pitäen ja lukion ajaksi sitten hevostelut jäi vähän vähemmälle, nyt taas rakas harrastus jatkuu, toivottavasti Patronin kanssa.\nPatronin kanssa toivoisin pääseväni maastoilemaan ja nauttimaan hevosen seurasta. Ja koska Patronista tulee luultavastikin suosittu tuntiponi, niin tarjoaisin ponille hyvää hoitoa tuntien jälkeen, ratsastus ei ole number one. Olen myös kiinnostunut maasta käsin työskentelystä hevosten kanssa ja sitä harrastusta olisi kiva harjoitella Patronin kanssa. Pyrkisin tarjoamaan hevoselle mieluista tekemistä tuntiponina olon ohella.\n18-vuotias, entinen Leevin ja Mankin hoitaja. Luonteeltani olen hieman ujo, mutta tuttujen kanssa puhelias ja porukan ”blondi”, vaikkakin hiusten väri on nykyisin ruskea. Pieni muttei kovinkaan pippurinen. Olen rauhallinen ja täsmällinen hevosten kanssa. Innokas kokeilemaan uusia lajeja, haaveissa oppia myös lännenratsastuksen saloja ja päästä kokeilemaan pitkästä aikaa maastoesteitä.\nIRL 15-vuotias tyttö. Kirjoittamisesta pitävä hevoshullu, joka haluaisi päästä takaisin virtuaalimaailman Seppeleeseen hoitajana. Pidin taukoa muutaman vuoden(?) kun siirryin ylä-asteelle. Nyt ylä-asteen viimeinen vuosi menossa ja kirjoittamistaitoja täytyy hioa ja piirtämisharrastus olisi mukava aloittaa uudelleen.\nInspiroiduin hurjasti Patronista kun kävin kurkkimassa Seppeleen sivuja. Se muistutti jokseenkin edellistä Seppeleen hoitoponiani, Mankia. Mankin lähdettyä Seppeleestä innostus ns. hiipui, kun ei enää löytynyt samantyyppistä ponia. Tietenkin ponien luonteessa on eroa, se on toisaalta hyvä, koska itsekin kasvanut muutamassa vuodessa ja rauhallinen poni tuntuu inspiroivammalta…\nOmasta mielestäni olisin hyvä hoitaja, koska osaan käyttää foorumia ja Seppele inspiroi minua todella paljon ja tulisin olemaan pitkä-aikainen hoitaja. Hoitaisin ainakin kerran viikossa, yleensä luultavasti tarinoin, koska en ole omasta mielestäni kovinkaan hyvä piirtämään. Ja piirtopöytäkin hajosi…\nLast Edit: Sept 9, 2012 18:45:06 GMT 2 by Veera


MANSIKKAHEINÄ: elokuuta 2017\nPecorino-lastuja, sormisuolaa ja miedon makuista pistaasiöljyä. Tällä lautasella on paljon lempeitä makuja.\nMitä mitä! Mitä ihmettä? Broilerifileitä ilman antibiootteja! Olen ollut autuaan tietämätön, että Suomessakin käytetään broilerin kasvatuksessa antibiootteja kuten Keski-Euroopassa ja muualla maailmassa. Vai käytetäänkö sittenkään? Jos tykkäät laittaa ruokaa broilerista ja asia muutenkin kiinnostaa, klikkaa ihmeessä alla olevaa linkkiä.\nMTK:n tiedote koskien broilerin lihaa 2017 huhtikuu\nNappasin eilen kauppareissulla enempiä miettimättä broilerin fileesuikaleita aikomaani pastakastiketta varten. Huomioin kyllä tuon ANTIBIOOTTIVAPAA-sanan ja ajattelin, että onpa hyvä! Kotona asia alkoi kiinnostaa enemmän, koska broilerin lihaa olemme toistaiseksi käyttäneet ruoan laitossa vähintään kerran viikossa. Pitäisikö nyt siitäkin luopua? Kauralla ruokittujakin nämä broiskut ainakin ovat :))\nPastaruokaa on myös "pakko saada" ainakin kerran viikossa. Pasta vaan on niin hyvää ja monipuolista ruokaa! Katselen usein pastauutuuksia eri kaupoissa ja teen toisinaan kivoja löytöjä. Nykyisin on värejä ja muotoja joka lähtöön ja parasta kaikessa, että pastaa tehdään kokoviljasta. Senhän on pakko olla ihan terveellistä ruokaa! päättelen.\nKantarelleista irtoava neste maustaa kastikkeen hienosti. Ei kannata etukäteen kiehuttaa nestettä pois.\nTalon Mies toi taas aamulenkiltään muutaman herkullisen kantarellin ja vadelmia. Kerrankin voin käyttää ne ihan tuoreeltaan antamaan lisämakua muutenkin herkulliseen spelttipastaan. Aika harvoin tulen postanneeksi näin tavallista ja helppoa ruokaa, mutta tuo broileriasia saattaisi kiinnostaa muitakin.\nPidämme molemmat pasta carbonaran mausta, joten sen tyyppinen pasta on varma ja helppo ruoka tällaiseen kiireiseen päivään. (siivousta, vesijumppaa, tennistä yms) Tällä kertaa amerikan pekoni on sivuroolissa ja maku sekä proteiinit tulevat broilerista lisukkeineen. Kananmunan keltuaiset ovat olleet jääkaapissa pari päivää, joten nyt on viimeinen mahdollisuus hyödyntää ne ruoanlaitossa. Ei tule hävikkiä!\nAineet broileri-pekoni-kantarellipastan kastikkeeseen (3 - 4 henk)\n3 - 4 siivua amerikan pekonia\n1 varhaissipuli pilkottuna\nn. ½ l tuoreita kantarelleja\n2 rkl broilerifondia (itsellä kokonaisena paistetusta broilerista)\n1 prk kevyttä ruokakermaa (10 % rasvaa)\nKeitin tänään spelttipastaa n. 150 g paketin ohjeen mukaan. Lisäsin pastaan keskenään sekoitetut keltuaiset, juuston ja kerman. Sekoittelin hetkisen lämpöisellä liedellä, että aineet levisivät joka puolelle pastaan.\n½ dl Pecorino-juustoraastetta\nLaita paistinpannu kuumenemaan levylle.\nPilko pekoni ihan pieneksi silpuksi ja lisää pannulle.\nLisää broilerisuikaleet, kun pekonin rasva on irronnut.\nRuskista broileri käännellen lihoja.\nLisää sipulisilput pannulle ja kuullota niitä.\nPilko kantarelleja hieman, lisää pannulle ja kääntele.\nLopuksi lisää fondi tms ja kerma.\nJätä kastike tekeytymään miedolle lämmölle.\nKeitä seuraavaksi valitsemasi pasta paketin ohjeen mukaan ja kaada vesi pois.\nJos haluat lisätä kananmunan keltuaisia, älä keitä ihan kypsäksi. (Kypsyy vielä hieman viimeistelyn aikana)\nMeillä oli lisäksi keräsalaattia, tomaattia, basilikaa ja mozzarella-juustoa. Maiskis!\nTuoreet kantarellit ovat koristeena. Eivät tarvitse esikäsittelyä, pieni kuullotus riittäisi.\nJa tärkein vielä! Jos olen oikein ymmärtänyt MTK:n tiedotteen, Suomessa ei käytetä antibiootteja broilereiden kasvattamisessa. Ainakaan vielä!\nOnkohan kukaan blogini lukijoista kiinnittänyt asiaan huomiota ja on enemmän perillä broilerin kasvattamisesta. Tunnen itseni aika untuvikoksi, vaikka ikää onkin kertynyt jo melko mukavasti. Myyntikikkako ja vielä kauralla ruokittu!\nPihlajanmarjat punertavat jo. Ja niitä on runsaasti. Onko tulossa vähäluminen talvi?\nLähettänyt Leena klo 17.08 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Broileria, Pastat, Sienet\nLähettänyt Leena klo 14.49 Ei kommentteja:\nLähettänyt Leena klo 21.34 1 kommentti:\nMökkiviikko on nyt onnellisten muistojen joukossa. Herkulliseksi lopuksi keräsimme eilen pari litraa makoisia vadelmia. Onneksi tuttuun ja helposti mentävään paikkaamme oli kypsynyt täydellisen punaisia ja hyvänmakuisia "kuningatarmarjoja". Metsämansikat ja vadelmat ovat luonnon marjoista ylivoimaisia suosikkejani, tosin puolukat ja etenkin mustikat ovat myös suosikkejani.\nAamupäivä kului kaloja narraten, mutta kalatpa narrasivatkin meitä. Ensimmäinenkään ei tarttunut syöttinä olleeseen katkaravun perkeeseen, olikohan vääränlainen syötti. Totta puhuakseni aikomuksenakaan ei ollut vedellä ahvenia järvestä, käydä vaan hieman fiilistelemässä ja kuvailemassa itsetekoisella hellyttävän mutkaisella onkivavalla. Tunnelmat olivat kohdillaan; nähtiin yksi joutsen ja lokki.\nPienessä lahdenpoukamassa oli täysin tyyntä ja lämpöistä. Yksinäinen rantakukka kukki kauniin sinipunaisena ja erottui hyvin vihreästä ympäristöstään.\nVadelmien paras aika taitaa olla takana, mutta löysimme vielä näin herkullisia oksia.\nOlen selaillut Gordon Ramsayn reseptikirjaa harva se ilta tällä viikolla ja "kuolannut" herkulliselle näyttävän ranskalaisen vadelmapain perään. Nyt siihen tarvittavia tuoreita vadelmia olisi riittävästi. Josko vielä?\nTämä piiras ei ole kovin makea, joten voit valutella hunajaa pinnalle enemmänkin.\nTarte aux framboises eli ranskalainen vadelmapiiras olisi vaatinut irtopohjavuoan. Mökillä ei löytynyt sellaista, joten tarlette-tyyppisestä piiraasta tuli vuoasta tarjottava. Maku ei siitä kärsine, mutta ulkonäkö ehkä.\nPiirakkataikina n. 24 cm vuokaan\nn. 70 g (0,7 dl) sokeria (käytin kookossokeria)\n(1 rkl jääkylmää vettä tarvittaessa)\n(itse taputtelin taikinan suoraan vuokaan, mutta ohjeen mukaan kaulitaan)\nVaniljakreemi eli vaniljakastiketta ja vaahdotettua kermaa\n2 dl maitoa (täys)\n½ vaniljatangon siemenet tms vaniljaa\nLisäksi vaahdotettuna 2 dl kuohukermaa\nn. 5 dl vadelmia + hunajaa\n(tai 0,75 g vettä + ½ dl hyytelösokeria (Dansukker Multi)\nVoitele irtopohjavuoka tai vuoraa piirasvuoka leivinpaperilla.\nVatkaa huoneenlämpöistä voita ja sokeria hetken aikaa.\nLisää kananmuna ja jatka vatkaamista n. ½ min.\nLisää jauhot ja sekoittele taikina tasaiseksi. (lisää vettä tarvittaessa)\nMuotoile taikinasta kiekko, kääri muovikelmuun ja vie jääkaappiin n. ½ tunniksi.\nKaulitse jauhojen avulla taikinasta hieman vuokaa isompi kiekko.\nSiirrä taikina vuokaan (kaulimen avulla) ja leikka reunojen yli tuleva taikina pois. Vahvista reunat foliolla, ettei taikina valahda alas.\nPaista 180 - 200 ast / ensin 15 - 20 min, irroita folio ja paista vielä n. 5 min\nJäähdytä 10 min ja kumoa varovasti ritilälle. Anna jäähtyä kokonaan.\nValmista vaniljakastike linkin ohjeen mukaan. Vaniljakastike\nVaahdota kerma ja yhdistä jäähtyneen vaniljakastikkeen kanssa.\nTasoittele täyte jäähtyneelle piiraspohjalle ja koristele vadelmilla. (tai muilla marjoilla)\nLisämakeutta ja kiiltoa piiraaseen saat hunajalla. Valuttele sitä jääkaappikylmälle pinnalle juuri ennen tarjoilua.\nTämä vadelmapiiras oli tarkoitus viedä tuliaiseksi, mutta suunnitelmat muuttuivat.... Oli hyvää!\nValmista halutessasi kiille Dansukker-hyytelösokeri Multin pakkauksessa olevan ohjeen mukaan. Tässä piiraassa on rapea, aika kova pohja. Piiraan maku parenee tekeytyessään.\nVielä muutamia tilannekuvia ihanalta ja nopeasti kuluneelta mökkiviikoltamme!\nJa vielä yksi ruokakuva ystävälle! Ai yksi kuva kertoo enemmän kuin tuhat sanaa :))\nBroilerin sisäfilettä ja lämmintä juustoa salaattipedillä.\nLähettänyt Leena klo 16.46 1 kommentti: