Äänestä suosikkiajoneuvosi Omistajien helmiin ja osallistu lippuarvontaan! Voit äänestää suosikkiajoneuvoasi tällä sivulla 31.3.2022 saakka. Arvomme kaikkien äänestäneiden kesken 5 pääsylippua kevään Classic Motorshowhun. Kymmenen eniten ääniä saanutta ajoneuvoa on esillä Classic Motorshowssa 30.4.-1.5.2022 Omistajien helmet finalisteina. Näistä näyttelykävijät äänestävät Omistajien helmen 2022, joka julkistetaan näyttelyssä sunnuntaina 1.5.2022.\n1) Alfa Romeo Spider, 1986 – Kai Lindfors, Espoo\nAuto on häälahja vaimolle, hankittu projektina Japanista vuosi sitten, ja kunnostus ja läpikäynti valmistumassa sopivasti vapuksi. Luovutus käyttäjälle Lahdessa olisi aika hieno muisto tälle.\n2) Alfa Romeo Sprint 1.5 QV, 1988 – Iiro Haapanen, Porvoo\nIsoisäni löysi paikallislehdestä pikkuriikkisen myynti-ilmoituksen hienosta punaisesta Alfa Romeosta ja kertoi siitä minulle. Aluksi luulin lähteväni ostamaan ruosteista konevikaista helmeä, mutta paikalle päästyä tajusinkin, että se on ainut ruosteeton Alfa, jonka tulen omistamaan. Erityisen autosta tekee se, että olen aina unelmoinut kyseisestä autosta, ja nyt jo 19-vuotiaana omistan sellaisen.\n3) Audi Coupe GT, 1987 – Juha Pelkonen, Jyväskylä\nAuto luovutettiin vuonna -87 Keravan Autotalosta pääkaupunkiseudulle. 90-luvun puolivälissä auto jäi seisomaan, mistä kertoo myös vähäinen ajomäärä 129 tkm. Vuonna 2018 auto pestiin, huollettiin ja museorekisteröitiin alkuperäiskuntoisena.\n4) BMW 520i, 1984 – Jere Suikkanen, Kouvola\nOlin nuorena paljon E28-mallin kyydissä ja se todella vei heti mennessään. Vuosia etsin hienokuntoista yksilöä ja viimein keväällä 2020 sellaisen löysin. Muutin auton vastaamaan ulkonäöltään M5-korimallia ja sisusta sai hieman M-tech osia. Auto puhallettiin akseleita ja pohjaa myöten, kaikki on laitettu lähes uutta vastaavaksi.\n5) BMW M3, 1987 – Jukka Hirvonen, Paimela\nKahden omistajan alkuperäinen auto tarkalla huolenpidolla, nyt vasta ajettu 157 tkm. Autoon päivitetty eri evo-versioiden parannukset, mutta säilytetty muuten täysin alkuperäisenä. M3 on automaailman ikoni jo viidellä vuosikymmenellä.\n6) Buick Riviera, 1968 – Jouni Komulainen, Nummela\nAuto on siisti. Mootti rakennettu 2021 uusilla osilla. Sisusta on verhoiltu. Kokonaisuus on siisti.\n7) Cadillac Fleetwood, 1990 – Janne Smeds, Maxmo\n"Autoni Cadillac Fleetwood 1990 oli viimeisiä amerikkalaisia edustusautoja, joita Suomessa myytiin edes pienissä määrin. Niitä käytettiin takseina ja edustusautoina. Nykyään hyväkuntoisia autoja on vaikea löytää enää. Etuvetoisena puritanistit vähän ylenkatsoo tätä mallia mutta olkoon se heidän menetys. Minun yksilöni myytiin uutena hyvin värikkäälle huonekaluparonille Pohjanmaalla. Hän muun muassa evisteli Cadillacillaan samalla, kun hän antoi potkut muutamalle työntekijälle säästösyistä. Firma menikin sitten nuriin ja auto myyntiin. Seuraava omistaja oli Vaasalainen taiteilija ja metalliromukauppias Veikko Vaaranmaa. Hän ajoi enimmäkseen autolla lastenlapsiensa kanssa hakemaan jätskiä. Niiden reissujen jälkeen autoa ei pesty vaan se pyyhittiin pölyhiuskalla ja ajettiin suoraan takaisin talliin. Kun Veikko täytti pyöreät, hän antoi pojalleen tehtäväksi löytää sopivan ostajaehdokkaan autolleen. Näin minun tarina auton suhteessa alkoi. Veikko oli 90 vuotias kun hän myi autonsa. Auto on vuosimallia 90 ja sillä oli ajettu vain 90 tkm, kun se tuli minulle. Museoin sen viime syksynä ja tykkään kovasti autosta. Auto edustaa minun mielestä hyvin viimeisiä amerikkalaisia luksusautoja, mutta myös ehkä jopa epätoivoisia yrityksiä tehdä modernimpia autoja. Autohan on modernin tapaan etuvetoinen, mutta samalla siitä löytyy 70-lukulaiset siivet ja etusohva."\n8) Cadillac Serie 62, 1959 – Tommi Hannuksela, Espoo\nRakkaudella tehty alkuperäinen harvinaisuus.\n9) Chevrolet Corvette C3 Coupe, 1968 – Seppo Lundgren, Turku\nAuto tuotiin Ruotsista Suomeen ajamalla toukokuussa 2016. Se on entisöity toimestani alkuperäiseen kuntoon ja museokatsastettu. Auton on Classic Datan tarkastaja tarkastanut ja arvoinut luokitukseksi 2 (luokka 1=Paras). Korin lasikuitutyöt ja maalauksen on tehnyt ulkopuolinen ammattilainen, muut työt olen tehnyt itse.\n10) Daimler Six, 1996 – Jaakko Nurminen, Kangasala\n"Auto on uutena rekisteröity Itävaltaan. Taiteilija, joka auton toi Suomeen tarjosi sitä minulle muistaakseni 2010 ensimmäisen kerran ostettavaksi. Silloin en vielä ollut kesäautolle innokas aktiivisen moottoripyöräharrastuksen vuoksi. Auto oli omistajallaan lähes käyttämättä ja 2016 autoa tarjottiin minulle uudelleen. Auto oli edelleen hyväkuntoinen, mutta silti hiukan emmin asian suhteen. Sattumoisin avopuolisoni oli paikalla, kun auto tuotiin näytille ja hän ratkaisi asian puolestani. ""Niin kaunis auto, osta se!"", hän tokaisi. Siinä ei jäänyt enää vaihtoehtoja punnittavaksi. Puoliso oli toki oikeassa arviossaan ja viihtyy hyvin kesäisillä automatkoilla mukana."\n11) Datsun 120A Coupe, 1973 – Jani Tanskanen, Tohmajärvi\nAloittelevana Datsunharrastajana jo 2000-luvun alussa tämä avaruusamppeeriksikin kutsuttu malli kiinnosti harvinaisuutensa takia. Kuitenkaan riittävän hyvää aihiota ei eteen sattunut ennen korona-aikaa. Tämä yksilö tuli hommattua vaihtokaupalla polkupyörään. Viimeisten parin vuoden aikana auto on saatettu museorekisteriin, ja lopultakin voi keskittyä ajamiseen.\n12) Datsun 240C ht Coupe, 1972 – Esa Luukkainen, Myrskylä\nTämä Datsun-malli kolahti kerralla! Kyseiseen autoon tutustuin, kun eräs tuttuni alkoi entisöimään autoa. Kävin säännöllisesti projektia seuraamassa ja kun auto vihdoin valmistui, ajattelin että kun ja jos tuo joskus tulee myyntiin niin olen heti valmis sen ostamaan! No sitten se päivä koitti; sain kuulla, että auto on tulossa myyntiin. Siinä ei kauan jahkailtu vaan oli aika toimia! Pienen hintaväännön jälkeen kauppoihin päästiin ja tämä, perheen kesken "Kultsiksi" ristitty kaunokainen, saapui talliimme. Kyseinen auto on harvinaisuus Suomessa. Näitä tuli vain 3 kpl maahan ja niistä on säilynyt vain tämä yksilö! Voisi sanoa, että jokin auton linjoissa hiveli silmää. Se oli Rakkautta ensisilmäyksellä, jos näin voi autoon ihastuessa sanoa!\n13) Federal CWS Federation, 1922 – Kari Raivio, Ähtäri\nPyörä täyttää tänä vuonna pyöreät sata vuotta ja on vanhin ajopelini. Se on valmistettu Tuseleyssa Birminghamissa 1922 ja entisöity muutama vuosi sitten Hollannissa. Syntymäpäiväsankari sopisi mainioon näyttelyynne kunniapaikalle.\n14) Fiat 131 Racing, 1981 – Rahkonen Marko, Pietarsaari\nAuto ollut minun omistuksessa 33 vuotta ja se on minun entinen käyttöautoni.\n15) Fiat 500 Van, 1961 – Kari Pynnä, Rovaniemi\nTämä pikkuinen pakettiauto Fiat 500 VAN on toiminut usean kerran Joulupukin apuna, käynyt Italiassa asti Pukin asioilla. Pakettiautona harvinaisuus, edes Italian Fiat 500 kerho ei ole nähnyt tuollaista muuten kuin joissain tehtaan esitteissä. Ajatella, että 60 vuotta sitten pakettiautona toimi auto, jonka tavaratilan koko oli melkein yksi kuutiometri, kantavuutta 360 kiloa ja sitä kuljetti kaksisylinterinen 500-kuutioinen moottori, jossa tehoa 17,5 heppaa. Autossa on ollut nämä Turun rekisterikilvet koko elämänsä ajan ja nyt se on liikkunut minulla Rovaniemellä Joulupukin asioilla vuodesta 2009. Auto on nyt vanhin rekisterissä oleva Fiat pakettiauto, ja se on valmistunut Torinossa 30.5.1961.\n16) Ford A, avolava, 1928 – Tapio Manner, Hanko\nFord on koottu Tanskan tehtaalla ja rekisteröity Suomeen 1932 muistitietojen mukaan 2-paikkaisena avomallina. Ensimmäinen omistaja oli hankolainen kauppias Kalle Imppola, joka myi auton 1947 romukauppaa harjoittavalle Veikko Suomiselle. Hän teki heti autosta avolavan asentamalla autoon kolmipyörä Tempo Vidalin ohjaamon sekä sotajeepin lavan. Veikko käytti autoa 1950-luvun loppuun saakka siviili- sekä työautonaan, jolloin se jäi pitkäksi toviksi seisomaan. 1980-luvulla auto kunnostettiin harrasteajoneuvoksi, mutta ajot jäi vähiin. Ostin auton Veikko Suomiselta 2007, koska halusin alkuperäisen Hanko-auton jälleen liikenteeseen, sehän on paikallishistoriaa parhaimmillaan. Nyt auto on museorekisterissä ja lähes 100-vuotiaalla autolla ajellaan kesäisin arvokkaan säästeliäästi. Nykyään autossa on alkuperäinen rekisterikilpi UC-569, joka sattui olemaan saatavilla.\n17) Ford Cortina GT2000, 1972 – Heli Valtonen, Imatra\nOlen halunnut omistaa Cortinan jo 15-vuotiaasta saakka. Hankin ensimmäisen Cortinan 18-vuotiaana. Tämän keltaisen Gt:n ostin vuonna 1990. Se palveli ympärivuotisena käyttöautona, pieniä taukoja lukuun ottamatta aina vuoteen 2006 saakka. Silloin alkoi entisöinti, jonka jälkeen vuonna 2007 se museokatsastettiin. Sen jälkeen Cortina on ollut harrasteautona ja sillä on käyty monet harrastetapahtumat joka kesä. Vuonna 2016 olimme Goodwood revival -tapahtumassa Englanissa. Sanoin että Cortinalla olisi kiva tulla tänne. Näin päätettiin tehdä ja matkat varattiin syyskuulle 2019. Viikko ennen juhannusta 2019 kuitenkin kuorma-auto ajoi Cortinan perään. Auto meni niin sanotusti lunastukseen. Se ehdittiin kuitenkin korjata ennen reissua, mikä onnistui ilman ongelmia ja oli ikimuistoinen. Todennäköisesti en myy Cortinaa ikinä. Ajan sillä niin kauan kuin saan ajaa autolla ja bensa-autolla saa ajaa.\n18) Ford Escort 1.3, 1980 – Anssi Hokkanen, Kankainen\nFord Escort on valmistunut Saarlouisin tehtaalta 9/1979. Auto on ostettu perheeseemme 24.7.1980 ja minun omistukseeni auto siirtyi isätäni 23.9.1989, eli on ollut samassa perheessä 42 vuotta. Escort on säilynyt alkuperäiskuntoisena ja entisöity vuoden 2018–2019 aikana. Auton entisöinnin yhteydessä on tehty hieman peltitöitä, osien fiksausta sekä auto on maalattu kokonaan. Istuinverhoilut ovat alkuperäiset. LisävarusteIta autossa on muun muassa keskikonsoli kellolla sekä vanteet. Kaikki asiapaperit ovat tallessa: kansio, käyttöohjekirja, huoltokirja sekä myös kuluneen vuoden myyntiesite.\n19) Ford F1, 1951 – Pekka Lähde, Lappeenranta\nAuto oli todella huonossa kunnossa ostettaessa (Utah, USA). Rakentaminen kesti monta vuotta. Halusin saada siihen palan Viipuria joten se maalattiin Viipurissa perustetun ISK Oyn (Itä-Suomen Kumikorjaamo) väreillä ja logolla (Yrityksen omistajan luvalla). ISKsta tuli myöhemmin ISKO josta tuli sittemmin Vianor.\n20) Ford Mustang Sedan, 1968 – Petri Nokelainen, Lappeenranta\nAuto täysin läpi käyty erittäin hienossa kunnossa.\n22) Ford Transit 175-FDX/3000, 1975 – Antti-Pekka Moisio, Tammela\nKyseinen Ford Transit on valmistettu vuonna 1975 Southamptonissa Englannissa ja tuotu Suomeen saman vuoden lokakuussa. Autokori Kirmola Porista rakensi auton alustalle puisen, 35 cm laidoilla varustetun lavan, jatkoi ohjaamon 6 hengen miehistöhytiksi ja varusti sen todella harvinaisella takaovella. Auton ensimmäinen palveluspaikka oli Tuusulassa sijaitseva Kellokosken sairaala, jossa sillä kuljetettiin sairaalan sisäisiä ruoka- ym. kuljetuksia. Transitin seuraava omistaja oli yli 10 vuoden ajan Paloheimo- konserni Riihimäellä. Auto maalattiin punaiseksi ja sen tehtävänä oli toimia Paloheimon tehdaspalokunnan miehistön ja kaluston kuljetuksissa. Riihimäellä autolla ajettiin ainakin 80-luvun jälkipuoliskolla hyvin vähän. Säilyneestä huoltokortista ilmenee, että vuosina 1986–1992 mittariin kertyi vain 310 kilometriä. Auto kuitenkin katsastettiin joka vuosi. Mittariin oli vuonna 1992 kertynyt 43 000 km. Tällä hetkellä ajokilometrejä on noin 89 000. Vuonna 1993 silloinen työkaverini osti auton Paloheimon poistaessa varastoistaan vanhaa kalustoa. Hän piipahti kesällä 1995 Transitilla pihallani ja tarjouduin ostamaan sen. Taisi käydä niin, että sillä istumalla kaupat sovittiin. Autossa oli tuohon aikaan kuormalavan päällä pressukatos. Yksi Lapin reissukin Transitilla tehtiin kesällä 1996. Lavalle katoksen alle saatiin mukavat nukkumapaikat koko perheelle. Olen nyt omistanut auton 26 vuotta. Se on maalattu uudestaan, tietenkin käyttöhistoriaa kunnioittaen punaiseksi. Erittäin hyvin säilyneen ohjaamon isoin homma oli noin 15 vuotta sitten istuimien verhoilu. Puulavan rakensin uusiksi 90- luvun lopulla täysin alkuperäisen mallin mukaan ja alkuperäisillä metalliosilla. Lava oli 20 vuoden aikana sen verran kärsinyt, että rakensin sen uudestaan viime talvena. Tietenkin kulutusosien vaihtoja ja muita pikkuremppoja on vuosien varrella joutunut tekemään. Olen museorekisteröinyt Transitin, mutta silti käytän sitä joka kesä muutamana päivänä erilaisiin kuljetustarpeisiin, joita omakotiasujalla on. Miksikö tämä auto on minulle erityisen tärkeä? Minulla on vuosikymmenten aikana ollut yli kymmenen eri klassikkoautoa. Niitä on tullut vuosien varrella hankittua, mutta suurin osa on vaihtanut omistajaa yleensä muutaman vuoden jälkeen. Transit sen sijaan on pysynyt minulla, en ole siitä luopunut, enkä aio luopua jatkossakaan. Tämä aikoinaan hyvin yleinen ensimmäisen sukupolven Transit on nykyään varsinkin tällä korirakenteella todella harvinainen. Yhtään vastaavaa ei ole vastaan tullut. Olen ”hieronut” auton viimeistä mutteria myöten virheettömään kuntoon ja pieniä parannuksia teen joka talvi. Uskallan väittää, että tämä on hienoin MK1-mallin Ford Transit Suomessa, eikä taida tämän kuntoista olla montaa koko Euroopassa. Näin uskon, koska seuraan monia MK1 ja MK2 Transitin harrastesivustoja ja kerhoja ympäri Eurooppaa. Aika hienoa tällä on kurvata kauniina kesäpäivänä K-Raudan noutopihalle kestopuuta hakemaan. Hyvää tuulta tämä levittää missä tällä liikunkin ja peukkuja ansaitsee toistuvasti. Muuten: auto on esitelty (kansikuvan kera) Klassikot- lehden numerossa 1/2022.\n23) GAZ (Volga) M21, 1957 – Siiri Kliss, Tallinna, Viro\nGAZ M21 vieri ulos neuvostoliittolaisen Gorki-autotehtaan portista vuonna 1957 ja siitä tuli vanhempieni ajoneuvo jo vuosia ennen syntymääni. Isäni osti auton käytettynä vuonna 1960 silloisesta Leningradista. Tästä tuli virolaisessa pikkukaupungissa Haapsalussa heti kaupungin hienoin auto! Sitä suorastaan jonotettiin hääautoksi. Kun synnyin, isäni kuskasi minut vastasyntyneenä sairaalasta kotiin luonnollisesti Volgalla ja koko elämäni siitä eteenpäin on vierähtänyt yhtä matkaa tämän auton kanssa. Matkat ovat vieneet perheineen joko maaseudulle, sukuloimaan suurkaupunkiin Tallinnaan, kylpylään, pioneerileireille ympäri Viroa, tai turistiretkille Latviaan – aina samainen (bensan)katku salongissa. Samalla autolla opin ajamaan autoa, kun täytin 16 vuotta. Istuin tyynyllä, jotta näkisin konepellin ylitse ulos, vaikka silloin jalat eivät tahtoneet ylettyä kovin hyvin polkimiin asti. Lapsuudessani Volgan lempinimi oli Tiikeriauto sen takaikkunassa makaavan silmillään suunta- ja jarruvaloja näyttävän tiikerin mukaan. Isäni piti autosta hyvää huolta: huolsi jatkuvasti, eikä ajanut koskaan talvella. 1970-luvun lopulla hän peruskorjasi sen itse. 1990-luvun lopusta lähtien hän ei käyttänyt autoa enää päivittäin. Auto seisoi säilössä autotallissa. Ja sitten, vuoden 2017 keväällä, lähes kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen, tuli taas uutta menoa. Ensin auto laitettiin teknisesti ajokuntoon, sen jälkeen maalattiin uudelleen. Tänä vuonna kunnostettiin salonki sisältä. Joskus esineet kertovat tarinoita, joskus jopa sinun oman elämäntarinasi. Ne säilyttävät muistoja, tallentavat hyviä tuntoja ja ovat ikään kuin elämänkumppaneitamme. Tämä auto on minun elämäntapani, arvoni, arvostukseni.\n24) Honda Civic GL, 1991 – Tuukka Tuominen, Loimaa\nKyseisen Civicin tarina kohdallani alkoi siitä, kun tuttavani Honda-kerhosta lähestyi minua etsiessään poikkeuksellisen hyvin varustellulle ja hapantuneelle yksilölle pelastajaa 2017. Peltitöitä pelkäämättömänä ja voimakkaana 80- ja 90-luvun Honda-fanaatikkona, otin haasteen vastaan epäröimättä tietäen, että aikakauden autosta saisi katukuvassa virkistävän näköisen käyttöauton, ja näin on ilokseni päässyt käymään. Korityöt olivat ehkäpä jonkun muun mielestä mittavia ja moni olisi päästänyt auton jo puristimeen, mutta niiden tekemiseen ennen maalausta ei lopulta kulunut kuin pari kuukautta. Työtä sujuvoitti kokonaisten korinosien, kuten kaikkien ovien vaihto. Tosiaankin nämä ovat nykyisellään hävinnyt tehokkaasti lähes näkymättömiin, tai ovat uskomattoman rujossa kunnossa siihen nähden, että meillä Suomessa on tiuhatahtinen katsastusrasite. Joka tapauksessa Civicin kunnostettuani, tiemme tuskin tulevat erkanemaan. Auto on samanvärinen kuin tehtaalta lähtiessään (Frost White/NH-538) ja muutenkin alkuperäisessä kunnossa, lukuunottamatta muutamaa polttimoa ja juuri entisöityjä -86 Accordin lisävarustevanteita. Keräilen Honda-ajoneuvoja ja niitä on siunaantunut 30-ikävuoteeni mennessä 11 kpl. En ole juurikaan kiinnostunut itseäni nuoremmasta kalustosta, joten ehkäpä seuraavilla kerroilla voimme nähdä jotain muuta.\n25) Honda Monkey, 1996 – Martti Juvonen, Hietoinen\nAjamaton (43 km). Ostin sen siksi, kun tiesin näiden rekisteröinnin loppuvan kesäkuussa 1999. Se on vitriinissä ja varttuu museointi-ikään.\n26) Honda Z50M Monkey, 1968 – Arttu Riihko, Ilmarinen\nOlen 13-vuotiaasta (vuodesta 2006) asti harrastanut isäni kanssa Hondan pienipyöräisiä mopoja ja talliin näitä on vuosien aikana kertynyt jonkin verran. Ikähaitarina näissä on tyypillisesti ollut -75–98 ja olinkin jo pidemmän aikaa etsinyt hieman harvinaisempaa eli vanhempaa Mankia kokoelmaani. Kyseinen yksilö löytyi vuoden 2021 keväällä ja selväähän se oli heti, että se pitää hakea pois. Täydellisen omistajahistorian (2008 ostettu alkuperäiseltä omistajalta ulkomailta) avulla Monkey saatiin museorekisteriin ja minun tietääkseni muita vastaavia ei tällä hetkellä ole liikennekäytössä. 185 cm kuski 5 tuuman pyörillä varustetun minimopon päällä on sivusta seuraaville varmasti melkoinen näky, kun tällä huristelee pitkin kesäisiä katuja.\n27) Jaguar E-type, 1965 – Jukka Ylitalo, Helsinki\nFIA-passitettu Historic Race -kilpuri. Kamala ajettava, mutta se fiilis...\n27) Jaguar E-Type 4.2 S1 OTS, 1967 – Nikita Rubanin, Espoo\n"Mielestäni E-Type on yksi maailman kaunneimmista urheiluautoista ja sellaisen halusin myös tehdä minun autostani. Syksyllä 2013 toin auton Saksasta ja aloitin täydellisen entisöinnin laadusta tinkimättä. Korityön ja maalauksen teetätin Virossa huippuammattilaisella. Moottorin, vaihdelaatikon ja perän teki jo nyt eläköitynyt suomalainen huippuosaaja. Verhoilun teetätin Englannissa. Kaikki alkuperäiset osat on kuunostettu, pultteja ja muttereita myöten. Auto valmistui keväällä 2018 ja alkukesästä osallistuin sillä Jaguar-tapahtumaan Englannissa. Minun työni osuus autotallissani oli noin 1 200 tuntia ja kuvia kertyi yli 7 000 kpl. Tällä autolla on ilo ja nautinto ajaa. Neljässä kesässä on kilometrejä kertynyt 12 300 km."\n29) Jaguar MK II, 3.4l, 1962 – Thomas Ahlström, Helsinki\nOstin auto 1986 ollessani töissä Lontoossa. 1987 ajoin sen Suomeen ja autotalliin, jossa se oli vuoteen 2017. Kahden vuoden (2017-2019) täysrempan jälkeen (Uno-Auto, Noormarkku) auto on parempi kuin uusi.\n30) Jaguar Mk IV 2.5 Litre Saloon. 4d Sedan, 1948 – Pasi Törmälä, Lavia\nOstin auton vuonna 1980 romukunnossa ja samana vuonna hankin autoon paljon alkuperäisiä osia restaurointia varten. Vuonna 1983 tullasin osittain restauroimani auton Suomeen ja se jäi odottamaan lämpimään talliin lopullista restaurointia. Auton lopullinen "nut and bolt" restaurointi tehtiin Tallinnassa ja se kesti 7 vuotta. Auton rekisteröinti Suomeen oli vaikea kestäen 2v 1kk. Museoajoneuvolausunto on päivätty 16.9.2021 ja museoajoneuvorekisteröinti 28.9.2021 eli seuraavan katsastuksen takaraja on 29.9.2025. Reg.nr on MBN-16. Olen omistanut auto yli 42 vuotta ja siten siitä on tullut aika läheinen kaveri minulle, varsinkin kun sain saatettua pitkän projektin itseäni hyvin tyydyttävään loppuun.\n31) Jaguar MK IX, 1959 – Harri Suutari, Kajaani\n32) Jaguar XK 150, 1959 – Michael Odell, Jyväskylä\nJaguar on legendaarinen autonvalmistaja, jonka autot ovat tunnettuja paitsi tyylikkyydestään ja kauneudestaan, myös kilpailuhistoriastaan. Oma Jaguarini on mallia XK 150 vuodelta 1959 ja se on 2-paikkainen urheiluauto. Ostin sen Portugalista, kun olin siellä töissä useamman vuoden. Tuolloin sillä ei oltu ajettu yhteentoista vuoteen. Auton kori ja runko olivat melko hyvässä kunnossa ja tarvitsivat vain pientä ehostusta. Moottori tarvitsi kuitenkin melko perusteellisen korjauksen ollakseen luotettava maantiellä. Osallistuin Jaguarillani Portugalissa vanhojen autojen ajoihin. Vuonna 2013 muutin takaisin Suomeen töihin ja yhdessä ystäväni kanssa ajoimme auton Portugalista Suomeen. Kiersimme kuitenkin Englannin kautta, missä Jaguareihin erikoistunut verhoiluyritys vaihtoi autoni istuimiin alkuperäistä vastaavan verhoilun. Koska autoni on nyt entisöity ja hyvässä teknisessä kunnnossa, osallistun sillä aktiivisesti vanhojen autojen ajoihin, kuten Suur-Saimaan ympäriajoon, Mama’s Classics ajoon ja Finnish Jaguar Drivers Clubin ajoihin. Autoni ei ole siis jäänyt vain ”autotallin valtiattareksi”, vaan on myös käytössä. Kuten kuka tahansa kaunis vanha lady, se tarvitsee kuitenkin usein huolenpitoa ja sen huoltaminen on lähes yhtä antoisaa kuin sillä ajaminen. Moottoriltaan autoni edustaa sitä aikaa, jolloin Jaguar oli erinomainen kilpailuautojen valmistaja. XK 150 on Jaguar C:n ja D:n (jotka hallitsivat Le Mans 24 tuntia tapahtumaa 1950-luvulla) urheiluautoversio. Rakastan autossani juuri tätä historian tuomaa menneen ajan tunnelmaa. Vaikka Jaguarin E-malli on varmasti tunnetumpi kuin XK, niin kuitenkin juuri XK- malli teki Jaguarin kuuluisaksi maailmalla ja on siksi oma suosikkini. Se oli oman aikansa superauto ja mielestäni niin upean näköinen, että sitä ajaessa tuntuu kuin ajaisi vanhaa taideteosta. Olen mielestäni etuoikeutettu, kun voin osaltani säilyttää pienen palan autohistoriaa ja toivon voivani jättää jonain päivänä autoni jollekin, joka arvostaa sitä yhtä paljon kuin minä itse.\n33) Kawasaki 125 F6A, 1972 – Ari-Pekka Saarela, Hollola\nKawasaki 125 enduroiden tuonti Suomeen aloitettiin alkuvuodesta 1972. Kawasakeja tuli 3 kpl Suomeen. 1 kpl näistä pyöristä oli MP72-näyttelyssä Helsingissä, tyyppikatsastus vielä tekemättä. Minun pyöräni tuli Helsingistä mummolaan Hollolaan. Pyörä vaihtoi Hollolassa omistaa kahdesti, jälkimmäinen omistajista oli veljeni, jolta ostin pyörän vuonna 1978. Olin silloin vielä 15-vuotias. Ajoin kevytmoottoripyöräkortin kun täytin 16-vuotta. Pyörä on ollut minulla siitä asti kesäisin ajossa. Töihin olen ajellut poutapäivinä ja osallistunut lähialueen tapahtumiin. Tulevana kesänä tarkoitus taas ajella viikoittain. Ajoneuvot pysyy parhaiten kunnossa, kun niillä ajetaan säännöllisesti.\n34) Kissel 8-80 Brougham Special, 1928 – Suominen Mika, Nakkila\nKissel-merkkisiä ajoneuvoja on valmistettu Yhdysvalloissa noin 30 000 kpl, joista on säilynyt noin 200 kpl ja Euroopassa näistä on puoli tusinaa. Tässä kyseisessä ajoneuvossa on lisäksi erittäin harvinainen White Eagle -ornamentti jäähdyttäjän korkissa. Ornamentteja on asennettu tiettävästi noin sataan ajoneuvoon, joista jäljellä on tämän ajoneuvon lisäksi yksi Californialaisessa automuseossa. Ajoneuvossa on nestejarrut jokaisessa pyörässä, vaihteita 3 1 ja moottori on 3,3 l suorakasi.\n35) Lada 1200 Combi, 1982 – Ari Pitkänen, Askola\nAppiukolla oli tuollainen ja silloin ajattelin, etten enää ikinä ajaisi Lada Combilla.\n36) Lada 1300, 1976 – Jari Hämäläinen, Lepsämä\nEx. Konela /Marketta Oksalan Lada 1300 r2 -ralliauto. Entisöity Jyväskylän Suurajot -76 kuosiin. Marketta Oksala voitti autolla 1976 rallin naisten suomenmestaruuden. Muutamien omistajien kautta auto kulkeutui isälleni joka kilpaili sillä -81–84. Itse olin teininä huoltamassa tuota jo silloin melko ajettua autoa.\n37) Mercedes 600 SE, 1991 – Ari Pitkänen, Askola\nTämä auto on ollut pitkäaikainen haaveeni. Iso, painava, tehokas 408 hv/300 kW, 12-sylinterinen ja nyt museokatsastettu. Tietojeni mukaan ainut tällä hetkellä Suomessa rekisterissä oleva tällainen museoauto. Prinsessa Dianaa kuljetti kuulemma tällainen vastaavanlainen auto.\n38) Mercedes-Benz 190 E 2.6 (W201), 1991 – Timo Turkula, Turku\nKäyttöönottopäivä 27.12.1991. Suomi-auto, oli vuoden Saksassa, kun olin siellä töissä vuodet 1989–1992. Mersu on ollut koko ajan omistuksessani, ajettu ensimmäiset 10 vuotta ympärivuotisesti ja viimeiset 20 vuotta ollut harraste- ja kesäautona. Muutama vuosi sitten ajettu kaksi eri reissua Pohjois-Norjan itäreunaan Vardön kaupunkiin ja sieltä pohjoiseen Nordkappiin asti ja takaisin kotiin Turkuun. Moottori 2,6-litrainen M103-suora kuutonen katalysaattorilla, teho 118 kW (160 hv). Valinnaisvarusteena muun muassa kuljettajan turvatyyny, sähkötoiminen kattoluukku, isompi 70 litran polttoainesäiliö ja takajousituksen tasonsäätö (vakiomaavara). Pitkät joustovarat, jämerät iskunvaimentimet (edelleen alkuperäiset). Kompaktissa ""pikku-Mersussa"" yhdistyy pikkuauton ketteryys ja ison auton matkustusmukavuus. Huollettu vain merkkikorjaamossa, täydellinen huoltokirja. Tähän asti ollut moitteeton varaosien saatavuus merkkiliikkeessä. Matkamittarilukema 295 238 km. (1.1.2022). Aion ajaa tällä autolla niin kauan kuin ajokortti on voimassa.\n39) Mercedes-Benz 200 E, 1990 – Tero Vesterinen, Kajaani\nEtsin pitkään mahdollisimman vähän ajettua ja hyvin alkuperäisenä säilynyttä w124 Mercedestä itselleni 50-vuotislahjaksi. Sattuma toi eteeni tämän vain 126 tkm ajetun täysin koskemattoman yksilön ja plussana etsimälläni hiukan harvinaisemmalla värillä. Auton museorekisteröinti ei vaatinut oikeastaan minkäänlaisia kunnostustoimia ja toimii nyt sitten mukavana aikakoneena matkalla nuoruusvuosiin silloin tällöin.\n40) Mercury Cougar, 1969 – Markku Auvinen, Hatsola\nAuto todella hieno ja alkuperäinen.. Entisen omistajan toimesta museoitu ja ruostesuojattu vuonna 1995, jonka jälkeen pidetty kuin kukkaa kämmenellä…\n41) Messerchmitt Kr 200, 1961 – Kalle Vitikainen, Kotka\nMesserschmitt löytyi sattumalta loppukesästä 2021 seikkailukisan aikana autiotalon pihapiiristä. Siitä tuumasta toimeen selvittämään omistaja ja kahden viikon päästä tehtiin kaupat. Messerschmitt olikin ulkokuoreltaan ehjempi kuin ajattelin! No siitä ajatus lähti että toukukuussa sen pitää olla omana hääautona. Alustaltaan ja tekniikaltaan siitä tulee erillainen kuin muut ja päältä päin jää 50 vuoden metsässä seisseen patina.\n42) Messerchmitt KR200, 1963 – Tapio Honkanen, Pietarsaari\nEntisöin joskus 20 vuotta sitten samanlaisen ja siitä jäi kipinä pelastaa samanlainen, jolla kurvailla kylille jätskille ja se toteutui. Kun kaveri laittoi myyntiin, kaupat syntyivät välittömästi. Mese oli ollut rintamamiestalon kellarissa yli kymmenen vuotta varastoituna. Hauska peli, sillä ajellessa se herättää ihmisissä hilpeyttä ja tulevat mielellään ihmetteleen sammakkoa.\n43) Mini 1000, 1981 – Christoffer Lönnqvist, Espoo\nHaettiin auton ""aihio"" Ahvenanmaalta 18-vuotislahjaksi kesällä 2016, ja heti kun saatiin ajettua kotiin talliin, purettiin isän kanssa kokonaan palasiksi ja täysi restomodi alkoi. Ajatus koko projektin aikana on ollut, että kaikki mikä laitetaan takasin kiinni, pitää olla joko korjattua ja läpikäytyä kokonaan tai uusittua. Projekti sitten vähän eskaloitui ja liikenteeseen palasi kesällä 2020, melkein 4 vuotta siitä kun purettiin, mutta odotus oli kyllä sen arvoista. Paljon muistoja on jäänyt loistavasta isä-poika-projektista ja vielä enemmän työtunteja käytetty hiomaan Ministä juuri sellainen, minkä itse halusin joten en ole koskaan luopumassa tästä. Lyhyesti mitä autolle tehty: ruosteet korjattu, maalattu uudella värityksellä (orkkiksena oli vaaleanvihreä), moottori ja vaihdelaatikko kokonaan läpikäyty, jousitus, ohjaus ja jarrut uusittu/läpikäyty, sisusta uusittu, sähköt läpikäyty ja muokattu, ikkunat uusittu yms. eli mikään ei ole jätetty läpikäymättä.\n44) Morgan +4, 1989 – Risto Rautiainen, Järvenpää\nTämä kyseinen vuosi 1989 oli viimeinen, kun Morganit vielä tehtiin aivan täysin käsin ja käsityökaluilla. Auton valmistuminen kesti noin 3 kuukautta ja tämä oli syy, miksi seuraavana vuotena piti jo siirtyä käyttämään koneita valmistuskustannusten hillitsemiseksi. Olen katsellut aiheesta useampia dokumentteja Youtube-sivustolta ja arvostan käsityötä niin paljon että siksi tämä Morgan on minun Omistajan Helmi vaikka muitakin harrasteajoneuvoja on tallissa.\n45) MV Agusta 350 Ipotesi, 1977 – Hannu Koponen, Riihimäki\nMV Agusta iski kuin miljoona volttia silloin joskus, kun Agostini & kumppanit antoivat niille hanaa Imatralla. Tämän pyörän tekee erityiseksi se, että sen ovat signeeranneet 70-luvun tehdaskuskit Agostini, Read sekä Bonera.\n46) Nuffield 4dm, 1961 – Veeti Jokinen, Lahti\nTraktoreista olen ikäni ollut kiinnostunut ja täytettyäni 16 tuli sellainen tarjolle. Mitään en tiennyt koko laitteesta ennestään, mutta useamman vuoden käytön jälkeen olen koneen todennut olevan parempi kuin hyvä ja jos oikein osaa laskea erinäisten vihjeiden perusteella mitä Nuhville 61 vuoden aikana on tehty, saa käsityksen että sillä on ulkomaillakin käyty.\n47) Opel Ascona A automatic, 1972 – Tero Suhonen, Siikamäki\nAuto löytyi ladosta ruostuneena ja selvittelyn jälkeen saatiin omistajat 2 kpl selville. Auton historia velvoitti kunnostustöihin jotta tarina jatkuisi.\n48) Opel Ascona A, 1973 – Matti ja Juha Johansen, Orimattila\nRakennettu veljen kanssa kahdestaan. Ostettu -86 ja muutokset leimattu -88. Yhteistä taivalta jo yli neljättä vuosikymmentä. Toimittanut säännöllisen epäsäännöllisesti kesäauton virkaa ja lähivuosina käyty läpi vanhaa kunnioittamalla… tosin maalaus edelleen vuodelta -89. Ei ole koskaan ollut missään näyttelyssä, mutta josko nyt ois oikea hetki.\n49) Opel Manta R6 400, 1976 – Krister Harju, Akaa\nKirkas kesäpäivä vuonna kivi ja miekka kun tämän salamarauran ostin ja ainoastaan ja vain koska Manta oli muutoskatsastettu CIH kutoselle ja kori oltiin myös muutettu vastaamaan 400 mallia. Ensimmäiset vuodet autolla harrastettiin mottoriradoilla kuin jääradallakin muun kesäkurvailun ohessa. Auto toimi kuin kello ja myös kotitalliin palattiin aina omin voimin. Aikoinaan remontoitu ja huollettu tekniikka piti pintansa kaikki nämä vuodet, mutta alustan nivelet, taka-akselin lukko, iskunvaimennus alkoivat kuitenkin osoittaa pehmenemisen merkkejä. No tuikki se öljyn merkkivalo Ahvenistolla viimeisenä vuotena sen viimeisen kerrankin 😉 Jo ostovaiheessa tiesin miten tulisin autoa muuttamaan omiin mieltymyksiini sopivaksi kunnioittaen Opel maamoottoria ja osittain aikakauden henkeäkin kolmen kaasuttimen voimin. Näin viiden rakentamisvuoden jälkeen, kun Manta on vihdoinkin valmis niin voi sanoa ajettujen testisessioiden perusteella että kokonaisuudesta tuli juurikin niin radikaali kuin halusinkin.\n50) Opel Rekord C 2D 1900 S, 1969 – Markku Vitikainen, Lahti\nMinun, auton nykyisen omistajan, pappa osti auton Saksasta 1969. Hänellä auto oli aina vuoteen 1989. Perikunta myi auton tutulle perheelle 12 vuoden ajaksi kesä-autoksi. Vuonna 2002 ostin auton takaisin sukuun itselleni. Olen nyt omistanut auton 20 vuoden ajan. Auto on säilynyt hyvin originaalina maalausta lukuun ottamatta, myös lattiamatto vaihdettu. Autossa on 102 hv 1900 CIH moottori. Museorekisterissä vuodesta 2003. Omistaja kuuluu Opel 60'-70's Clubiin. Pappani vaimon eli mummuni nimi oli ""Helmi"", joten "Omistajien Helmet" - osastolle siis...\n51) Opel Rekord P1, 1959 – Sari Niemi, Sääksjärvi\nLatolöydöstä liikenteeseen. Erään legendaarisen Jyväskylän rallireissun tiimellyksessä tehtiin latolöytö ja siitä se ajatus sitten lähti. Haettiin Opel ladosta, jossa se oli seissyt vuosikymmeniä, osittain jo vajonneena maahan. Useamman vuoden proktiksihan se muodostui, hitsattavaa oli riittävästi, mutta ei kuitenkaan niin mahdottomasti, etteikö hommaa oli jatkanut. Nyt Opel alkaa olla voiton puolella, vielä motti kiinni ja muutamat listat jne. Ajossahan se on sitten viimeistään, jos messuille valitaan. Opelista tekee erityisen se, että tällaisia ei liene enää Suomesta montaa löytyvän - ainakaan ehkä tieliikennekelpoisena.\n52) Peugeot 604 TI Automatique, 1978 – Juha Elomaa, Kontiolahti\nIso Leijona on rekisteröity 27.1.1978. Hän toimi aluksi maahantuojansa mannekiinina vuosina 1978-1979, tarjoten eleganttia matkustusmukavuutta muun muassa autoalaa seuranneiden lehtien toimittajille. Tämän jälkeen työ jatkui maahantuojan emoyhtiön palveluksessa aina vuoteen 1985, jolloin hän siirtyi muutamaksi vuodeksi naisellisen huolenpidon piiriin yksityisautoksi. Vuodesta 1986 alkaen seuraavat kuusi vuotta olivat levotonta kiertolaiselämää, kunnes kohtasin hänet ensimmäisen kerran helmikuussa 1992. Tuolloin silloinen omistaja oli aikeissa myydä hänen moottorinsa Viroon Volvon keulalle. Hänet oli poistettu rekisteristä ja kilvet palautettu - ylipäätään hän voi silloin hivenen huonosti. Korroosio oli syönyt oikean etulokasuojan etuosan kokonaan, nakertanut ovien alasaumat auki, puhkonut takalokasuojien reunat ja aiheuttanut muitakin pakkasenpuremia. Tekniikka toimi kuitenkin lähes täydellisesti. Mittarilukema oli 258.000 km, mutta oikea ajomäärä oli 100.000 km enemmän. - Mittarilukema on palautettu oikeaksi kesällä 2003. En suostunut purkamaan häntä ja niinpä hänet myytiin Autokorjaamo Auto-Elmolle perjantai-iltana 21.2.1992 hintaan 4000,00 mk. Viikonlopun aikana minä ja Hyttisen veljekset, Jouni ja Jari, parsimme hänet katsastuskuntoon. Katsastus ja uudelleenrekisteröinti suoritettiin maanantaina 24.2.1992. Tämän urotyön kunniaksi pidimme Huhmarissa kunnon kinkerit myöhemmin. Matkasimme yhdessä vuoteen 1996, jolloin tuttavani riisti hänet minulta. Kyseessä oli tapaturma, jollaista en olisi uskonut tapahtuvan. Tuttavani perkele oli himoinnut häntä jo pidemmän aikaa ja yrittänyt tehdä joitain perin persoonallisia vaihto / rahoitus ym. tarjouksia. Niihin en kuitenkaan suostunut, vaan vaadin käteistä kohtuullisen suuren summan. Tätä summaa en uskonut koskaan tuttavaltani löytyvän. Luulo ei ole tiedon väärti. Sen jouduin karvaasti kokemaan perjantaina 2.2.1996. Tuttava marssi sisään korjaamoon ja löi rahat kouraani. Hän lähti ja minä jäin. Vuonna 1999 hän palasi jälleen luokseni - hinta oli tutut 4000,00 mk. Maksettuani häneen kohdistuneet ajoneuvoverot ja vakuutusmaksut rekisteröin hänet jälleen kerran, tällä kertaa itselleni. Alkuperäinen rekisteritunnuskin saatiin takaisin hiukan myöhemmin. Hän oli tämän jälkeen satunnaisessa käytössä ja kolarin jälkeen välillä väärän värinenkin, kunnes talvella 2002/2003 työharjoittelijat sekä Kimmo Kärki ja minä teimme suururakan palauttamalla hänet alkuperäisasuunsa. Syksyllä 2003 vaununvetoon ja perhekäyttöönkin hankittu maasturi vapautti hänet kaikista velvollisuuksista, ja aika museorekisteröintiin oli kypsä. Peugeot hyväksyttiin museoajoneuvoksi 27.1.2004. Uskoisin, että nyt tämä suhde kestää, kunnes kuolema meidät erottaa. Hänellä on tällä hetkellä mittarissaan 470.000 km ja minulla 62 vuotta. Moottori on alkuperäinen. Jakopää- ja kansiremontti on tehty vuonna 1986 Risto Hemmilän isän Martti ""Pösö"" Hemmilän toimesta mittarilukemalla noin 280.000 km. Tämän jälkeen hän on vaatinut vain normaalit huollot. Vetopyörästö on rikottu uljaiden moottoritehojen ansiosta useamman kerran. Tällä hetkellä hänellä on 3.3 lukkoperä. Automaattivaihteistoon on pakin tärinän vuoksi vaihdettu tiivisteet ja pakat vuonna 1993. Kaikki sähkölaitteet (kattoluukku, lasin nostimet ym.) ovat alkuperäiset ja toimivat mainiosti. Pyörien laakerit ja vetoakselit ovat todennäköisesti alkuperäiset. Sisustus on pääsääntöisesti alkuperäinen. Koriin on tehty muutamia huoltoja aikojen kuluessa.\n53) Plymouth Satellite 2DHT, 1967 – Esa Karhu, Kouvola\nOlin hakemassa autoja Kouvolaan Päivän Auto -nimiseen autoliikkeeseen syksyllä 1996 Hjördis Matilda Sacklenin perikunnalta. Ajoin tällä Satellitellä Espoosta Kouvolaan ja soitin matkalla myyntipäälikkö Eero Kousalle, ja kysyin josko tämä Satellite menisikin minulle ja näin kävi. Autolla oli ajettu 41 152 km. Täysin alkuperäiskuntoinen auto museotarkastettiin ja muutoskatsastettiin museoajoneuvoksi marraskuussa 1996. Auto on edelleen hienossa alkuperäiskunnossa ja sitä on ajettu n. 79 000 km.\n54) Pontiac Firebird 400, 1968 – Michael Åbonde, Jakobstad\nTäysin kunnostettu yksilö klassisesta muskeliautosta, jossa kauneus ja voima yhdistyvät upeaksi kokonaisuudeksi. Tämä on ilo kuljettajalle ja katsojalle.\n55) Porsche 944, 1982 – Roni Klemetti, Lahti\nIsä osti uutena Saudeista, ajoi Suomeen. Myi pois, ostin 30 vuoden jälkeen takaisin. https://www.uusilahti.fi/paikalliset/4150116\n56) Renault 14 TL, 1978 – Kärkkäinen Kalle, Oulu\nPelastettu romutukselta Iisalmesta muutama vuosi sitten. Ollut kesämökillä kuivassa tallissa 15 vuotta, perushuolto ja kaasariin uudet suuttimet ja eikun käyntiin ja katsastukseen. Ensimmäinen todellinen harrasteautoni.\n57) Renault 21 1,7 GTS HB, 1991 – Kärkkäinen Kalle, Oulu\nKuivasta ja lämpimästä tallista " tallilöytö " , ollut uudesta asti Oulussa. Pesun jälkeen katsastukseen ja leima tuli. Ei ole vielä tullut toista samanlaista liikenteessä vastaan.\n58) Saab 900i, 89 – Arttu Väisänen, Vantaa\nMahtavan retro, plyyssisillä kangaspenkeillä. Loistavasti säilynyt yksilö.\n59) Saab 96, 1971 – Juha Peurala, Kotka\nIsäni osti auton uutena Kotkan Karhulassa olleelta ""Auto ja akku Oy"" -nimiseltä Saab/Isuzu-jälleenmyyjältä toukokuussa 1971. Hinta oli kova; 15 300 markkaa, niinpä vaihdossa annettiin vuoden 1966 2-tahti Saab 96 ja pankistakin otettiin vielä velkaa. 70- ja 80- luvuilla perheemme teki autolla lomamatkoja ympäri Suomea, myös Lapin reissuja tehtiin aina Norjan jäämerelle asti. Isältäni auto siirtyi veljelleni tämän täytettyään 18-vuotta. Auto oli tuttu näky keskustan "kortteli-ralleissa". 90-luvun alussa laman ollessa pahimmillaan auto myytiin perheestä pois ollen kahdella eri omistajalla. Tuona aikana auto museoajoneuvo-tarkastettiin 1996. Sain 2000-luvun puolella tietooni, että auto oli vielä tallella ja kohtuullisessa kunnossa. Meni vuoteen 2009, kun sain ostettua auton takaisin perheeseen ja ajatus auton täydellisestä entisöinnistä syntyi. Hankin vuosien aikana runsaasti varaosia ja varsinainen entisöintityö toteutettiin ammattimaisesti 2019. Kokonaisvaltaisen kunnostuksen jälkeen auto museotarkastettiin uudelleen. Tämä omistajan helmi on näyte Suomen autoteollisuuden alkuajoilta, esimerkki vahvasta tunnesiteestä lapsuuteni autoa kohtaan, sisukkuudesta sen takaisin saamiseksi ja kunnostamiseksi seuraaville sukupolville.\n60) Simca Aronde, 1962 – Ari Pitkänen, Askola\nHieno auto, jossa moottorina Rush Super 1300 moottori. Pelastettu suulista ja saatettu ajokuntoon.\n61) Suzuki Carry, 1984 – Juha Kytömäki, Ylistaro\nSuzuki on museorekisteröity ja ajettu 20tkm. Alkuperäinen maali, todella hienossa kunnossa pidetty.\n62) Suzuki RG 125 Gamma, 1986 – Antti Poutiainen, Renko\n20 vuotta sitten löydetty Pohjanmaalta surkeasta kunnosta ja silloin tämä Rg tehtiin nuoruuden innolla ajokuntoiseksi yhden talven aikana. 3 vuotta sitten aloitettu mittava entisöinti valmistui viime kesänä. Entisöinti suoritettiin rahaa ja aikaa säästämättä eikä lopputulos syntynyt yhdessä illassa. Yksi 80-luvun klassikkokevareista on palautettu elävien kirjoihin.\n63) Suzuki Sport, 1983 – Sture Engtröm, Espoo\nHankin tämän Suzukin mökkimopoksi Pietarsaaressa noin 12 vuotta sitten Siellä olen viettänyt paljon aikaa mm osallistumalla paikallisen pappamopoerhon miitteihin. Mopo oli surkeassa kunnossa, mutta harvinaisuudestaan se heräsi mopoharrastajien piirissa paljon ihastusta. Tätä mallia ei tietääkseni tuotu uutena Suomeen, koska se olisi ollut pakko rekisteröidä kevariksi. Meillä oli siihen aikaan kookkaampia 80 cc Suzuki kevareita, joita myytiin paljon sen ajan nuorisolle joka oli jo kasvanut mopoiästään. Vuonna 2020 kävin ystäväni kanssa pakulla hakemassa tämän Suzukin ja erään toisenkin pappamoon Pietarsaaresta kotiini Espooseen. Omistuksessani oleva Suzuki K50 on ilmeisesti uitettu Ruotsista meren yli Pohjanmaalle. Pyörä on nyt pieteetilla enstisöity lnkomieheni, Sixten Björklundin, toimesta. Seuraavaksi se tullaan ilmeisesti olemaan näytille Espoon Automusossa, kun se ensin on museokatsastettu.\n64) Suzuki X-90, 2D, SUV, Targa Coupe, 4x4,1997 – Kalle Kahanpää, Kausala\nValmistettu Japanissa. X-90 mallin tuotantovuodet: 1995-97. Uutena Alankomaissa, sieltä Ruotsiin ja edelleen Suomeen 10/2000. Olen Suomessa neljäs omistaja. En ollut koskaan ennen nähnyt tällaista autoa.ostin sen kuvien perusteella. Siis tämä Suzuki on erittäin harvinainen, SYMPPIS ja SÖÖTTI sekä samalla KATU-USKOTTAVA!\n65) Toyota Crown Deluxe, 1965 – Oskar Rehnfors, Espoo\nPitkään seissyt helmi pelastettiin edellisen omistajan käsistä. Laitettiin ajokuntoon ja on pidetty sen jälkeen liikkeellä. Autohan tunnetusti tykkää kun sillä ajetaan.\n66) Vauxhall Victor 101 Super, 1965 – Jannina Piiroinen, Lahti\n"Ei mikään kedon kaunein kukkanen, mutta helmi kylläkin. Liekö kyseessä kolmenkympin kriisin ostos vai jotain muuta? En osaa sanoa. Mutta helmi se on. Perheen kesken tunnettu nimeltään Vihtori saapui perheeseen syksyllä 2019, ollen minun ensimmäinen harrasteauto. Ostin sen vanhemmalta herrasmieheltä, joka oli ostanut auton vuonna 2012 ja kunnostanut sen. Tuota ennen auto oli seissyt noin parikymmentä vuotta. Autoon ihastuin, koska onhan se nyt söpö, eikä näitä joka kulmalla tule vastaan, vaikka ei tietenkään mikään harvinaisuuskaan ole. Vihtori on osoittautunut tässä parin vuoden aikana aikamoiseksi luottopeliksi. Kun käyttöauto nikottelee, Vihtoriin voi aina luottaa. Jottei menisi pelkäksi kehumiseksi, niin onhan tuossa ne omat juttunsa ja kauneusvirheensä, mutta siitähän se auton persoona muodostuu. Vihtori kerää ympärilleen usein ihmisiä muistelemaan, milloin perheessä uusi 60-luvun Vauxhall oli isän silmäterä tai milloin se oli edullinen ensiauto 80-luvulla. Vihtorin myötä olen monen monta tarinaa kuullut ja monella on jonkinlainen muisto Vauxhallista, useimmiten positiivinen. Liikenteessä se kerää hymyn jos toisenkin."\n67) Volkswagen Beetle, 1957 – Harri Siutari, Kajaani\nKyseessä on Suomen tehokkain katulaillinen kupla. 82 kW. Itse tehty sähköauto. Nykyaikainen kolmivaiheinen AC-moottori ja kineettisen energiantalteenotto. Akkukapasiteetti 53 kWh. Toimintasäde 300 km. Vain hidas AC-lataus (ei DC-pikalatausta).\n68) Volkswagen Golf 1.6 GTI, 1981 – Tomi Ylöstalo, Hartola\nAuto löytyi nettiauton sivuilta vuonna 2012 ja siirtyi meidän omistukseen. Autoa oli alkanut JP rakentamaan nuoruuden innolla. Olihan tämä hänen ensimmäinen projekti.Hän oli purkanut auton osiin ja leikellyt huonoja peltejä. Auto oli jäänyt kesken ja unohtunut vajaan, missä se oli lojunut vuosia. Kun vaja meni myyntiin, laittoi JP auton myyntiin. Kävimme veljeni kanssa katsomassa projektia, kun pääsimme autosta kauppoihin. Auto oli osiin purettuna ja osat pahvilaatikoissa. Aloimme kunnostaa autoa melkein heti ja hitsailimme suurimman osan ruostevaurioista pois ja vaihdoimme korjauspeltejä. Projekti jäi vuosiksi sivuun muiden projektien tullessa edelle. Alkuvuodesta 2021 otimme auton uudelleen työn alle. Teimme peltityöt loppuun ja aloimme kunnostaa osia sekä maalasimme korin. Kaikki osat on puhdistettu, maalattu ja sinkitty alkuperäiseen kuntoon. Sisustasta penkit ja katto verhoiltu uudelleen. Moottori ja vaihteisto kunnostetu uudenveroiseen kuntoon sekä kaikki kuluvat osat uusittu. Keväällä 2022 auto museokatsastettiin ja rekisteröitiin. Museokatsastuksessa auto sai maininnan että entisöity erittän hienoon alkuperäiskuntoon. Erityiseksi auton tekee, että olemme saaneet auton taas liikenteeseen ja kesällä pääsee nauttimaan sen hienosta kyydistä sekä JP:n aloittama projektin saatiin loppusuoralle.\n69) Volkswagen Grossraum, 1962 – Maija ja Sari, Riihimäki\nTämä, 60-vuotias, Maijan ja Sarin vuonna 1962 valmistunut tehdaskorotteinen Volkswagen Grossraum tuli uutena Suomeen pesulan vaatteiden kuljetusautoksi. Vuodesta 2012 lähtien ”URMAS” on kuljettanut nykyiset omistajansa ikimuistettaviin seikkailuihin liikkuvana kesämökkinä. Keväällä 2016 auto näki päivänvalon täysin uudistettuna. Sisätiloiltaan auto on yllättänyt monen monta silmäparia. Sisustus onkin täysin omistajiensa näköinen, oman käden jälki näkyy verhoiluissa ja kaiken kruunaa katossa välkehtivä kristallikruunu. Urmas ei ole vain auto, se on perheenjäsen ja elämäntapa.\n70) Volkswagen Karmann Ghia TYP 34 Coupe 1500, 1965 – Sami Muhonen, Mikkeli\nTämä harvinainen Typ 34 Karmann-Ghia on Suomi-auto ja ollut uutena Lahdessa Volkswagen-liikkeen johtajan omistuksessa ensimmäiset 2 vuotta, jonka jälkeen meni Kouvolaan toiselle omistajalle. Auto jäi pois liikenteestä vuonna 1981 ja jäi seisomaan maatilan autotalliin 35 vuodeksi. Ostin auton vuonna 2016 ja olen auton kolmas omistaja. Satojen tuntien työn jälkeen auto palasi takaisin liikenteeseen vuonna 2017 ja rekisteröitiin museajoneuvoksi. Erityiseksi auton minulle tekee mallin harvinaisuus, alkuperäisyys, hieno Suomi-historia ja korin nätti muotoilu.\n71) Volkswagen Karmann Ghia, 1974 – Sami Anttila, Akaa\nKlassikot-lehti kuvasi Pörriäiseni vuoden 2019 Lahden Classic Motor Shown parkkipaikalla. Kuvatekstikseen auto sai: ""Kangaskattoinen Karmann-Ghia poikkeuksellisen piristävässä värityksessä"". Ja juuri sitä auto on: piristävä ja pirteä. Ei se ehkä moottoriltaan ole mitenkään erityisen pirteä, mutta ulkoasultaan kylläkin. Ei ole montakaan matkaa, jonka olisin kyseisellä autolla ajanut niin, ettei ainakin yksi tuntematon vastaantulija tai ohiajaja olisi näyttänyt peukkua, hiljentäen auton vierelle tai tervehtinyt valoja räpsyttelemällä. Autoa ajaessa ei vaan voi olla huonolla tuulella. Auton hankin nelisen vuotta sitten luovuttuani tuolloin vastaavasta katollisesti versiosta. Coupen olin omistanut reilut 10 vuotta. Tuo auto päätyi Saksaan ostajan vaimolle 50 -vuotislahjaksi. Pörriäinen on vuodelta 1974 ja valmistettu kesäkuun lopulla. Mallin valmistus päättyi saman vuoden heinäkuussa. Auto on alunperin toimitettu Kaliforniaan, josta se on Saksan kautta tuotu Suomeen vuonna 2000. Se on museokatsastettu rekisteröinnin yhteydessä. Itse seurasin autoa vuosia ennen kuin hankinta oli taloudellisesti mahdollista mainitun coupen myynnin ansiosta. Coupeen seisottua ajamattomana käytännössä koko omistusajan, päätin että Pörriäiselle ei vastaavaa käy vaan hoidan sen saman tien hankinnan jälkeen ajoon. Tämä siitäkin huolimatta, ettei sitä oltu katsastettu noin 8 vuoteen. Lopulta jouduin käymään vain jarrut läpi saadakseni sen ajokuntoon ja "leimalle".Pörriäinen ei ole vain oma helmeni, vaan muukin perhe on sen hyväksynyt. Pari vuotta sitten ripille päässeen tyttären matka kirkolta kotiin tapahtui kyseisellä autolla. Auto pääsi jopa mukaan rippikuviin, ei nyt kiitoskorttiin asti sentään.\n72) Volkswagen Kupla 1300 Ragtop, 1972 – Pasi Pakarinen, Lahti\nKupla Volkkari aikansa ikoni. Saksan Autobahnoille suunniteltu kansanauto. Auto josta niin monella on oma muisto tai kokemus. Tämä turkoosi kupla valmistettiin 1972, vuonna jolloin kupla-mallista tuli historian myydyin automalli. 2020-luvulla kupla on saanut ylleen rennon kesäasun, kuitenkin alkuperäistä tekniikkaa ja kuplan pyöreitä korimuotoja kunnioittaen. Alusta on muutettu säädettäväksi "ajomukavuuden" parantamiseksi. Kuplalla ajellessa poistuu kiire ja turha pönötys. Varsinkin se kiire. Siksi tämä on omistajalleen helmi.\n73) Volkswagen Kupla, 1964 – Rami Lasuniemi, Parainen\n74) Volkswagen Scirocco GT2, 1990 – Roope Leinonen, Kajaani\nAlkuperäinen ja harvinainen Suomessa.\n75) Volkswagen T1 Typ2, 1964 – Markku Aittokoski, helsinki\nTämä ""junis"" on varsinainen maailmanmatkaaja! Auton ensimmäinen omistaja ajeli Los Angelesissa. Siellä autoon tehtiin 90-luvulla käyttökunnostus ja uusi ostaja löytyi Japanista. Japanista se palasi Eurooppaan, Hollantiin. Vuonna 2017 kaupat tehtyäni koimme hauskan ""road tripin"" lasteni kanssa ja kiertokanki kalkattaen pääsimme kotosuomeen. Auto oli päässyt jo huonoon kuntoon, ja uusi, laajempi kunnostus sai alkaa. Amerikkalaiseen tyyliin ruostekorjauksiin oli käytetty lähinnä lasikuitua ja muita tököttejä. Paljon uutta peltiä, maalia, sisustaa, moottoria, jarrua ja monta kiiltävää osaa myöhemmin tämä symppis on taas edustuskelpoinen . Kiireetöntä menoa mahtavalla tunnelmalla!\n76) Volvo 544 Sport, 1965 – Eetu Ekonen, Vaajakoski\nTätä autoa on rakenneltu omistajan mielikuvituksen ja varallisuuden mukaan. Autovanhus ehti seisoa 30 vuotta ja oli jo todella huonossa kunnossa, uutta peltiä kului paljon. Kaikki muu paitsi puskurien maalaus on tehty itse, mukaan lukien sisustan puuosat ja verhoilut, pelti- ja maalaustyöt sekä tekniset muutokset. Muutokset tekevät tästä massasta poikkeavan, vai miltä kuulostaa alumiinilohkoinen moottori, levyjarrut ja ohjaustehostin, vain muutamia mainittuna. Moni osa ja yksityiskohta on tehty saatavilla olleista materiaaleista kuten sisusta, jossa on käytetty vanhoja nahkasohvia ja lumen kaatamaa kirsikkapuuta. Työtunteja kului yli 1 200 ja olen jo parina kesänä ajanut tuhansia kilometrejä. Pisin ”reissu” on tähän mennessä 2 500 km ja vaikka pikkuongelmia alussa oli, tuli tästä lähes sellainen mistä olin haaveillutkin.\n77) Yamaha RD 125LC Charlene Är-Dee, 1983 – Tomi Lind, Espoo\nOlen omistanut sen 1990 vuodesta, Lahdesta - joka on syntymäkaupunkini. 1991-92 talvella pistin sen atomeiksi ja vaihdon kaiken muun paitsi rungon ja mottorin. Maalauksen jälkeen se oli ajossa 1998, jolloin hajonneen moottorin korjaus venyi vuodeen 2019. Sitten 2019 ajoin Lahteen ottamaan Veskun rantaan vastaavan kuvan kuin opiskelemaan lähtiessäni 1992 lopukesästä edellisen kerran "Charlene":n kanssa siellä auringonlaskua katselin. Ja sama takki päällä!\nRLO Events Oy arpoo kaikkien arvontaan osallistuneiden kesken 5 pääsylippua vuoden 2022 Classic Motorshowhun. Yhden palkinnon arvo on 25 €. Arvontaan voi osallistua 15.–31.3.2022 äänestämällä suosikkiajoneuvoaan Omistajien helmiin. Arvonta suoritetaan viikolla 14. Voittajille ilmoitetaan voitosta sähköpostitse viikolla 14 ja voittajien nimet julkaistaan Classic Motorshown nettisivuilla.


Villasukat, raitapaita: Viimeinen lomapäivä\nKävin eilen tekemässä töitä. Pipanaista oli jo pitkään rieponut, kun Isosisko on pariin kertaan päässyt mun mukana töihin (erinäisten olosuhteiden pakosta) ja hän ei ole päässyt. Joten otin sitten eilen Pipanaisen kaverikseni. Tietysti olisin paljon paremmin saanut niitä töitä tehtyä ilman Pipanaista, mutta sain mä nyt sentään jotain sen kanssakin.\nKotiin tullessa mua odotti todellinen synttäriyllätys. Isosisko oli nimittäin Miehen avustuksella leiponut mulle synttäriunelmatortun! Yllätys oli täydellinen, en todellakaan osannut sitä odottaa, sillä eilen ei ollut mun syntymäpäivä :D :D\nEn ymmärrä, mistä ne keksi et mulla olis ollut eilen synttärit. Tai no, Isosiskolla oli joku hämärä mielikuva, et äidillä on synttärit ekana työpäivänä tms ja Mies ei joko muistanut mun syntymäpäivää tai ei tajunnut katsoa kalenteria.\nMutta unelmatorttu oli ihan kelpoa (huh, miten tujua tavaraa se on!) ja yllätys täydellinen. Vaikka toki mua Isosiskon puolesta pikkuisen harmitti, ettei nyt päivä osunut kohdalleen.\nTänäänkin mun piti käydä töissä, mutta tulin siihen tulokseen, että saan työt tehtyä, jos teen loppuviikon pitkää päivää, ja pidin viimeisen virallisen lomapäivän myös oikeasti vapaana. Käytiin porukalla ostamassa Pipanaiselle jumppapuku lastentanssiin ja Isosiskolle juhlakengät viikonlopun rippijuhlia varten. Isosisko osti myös itselleen kameran, johon oli säästänyt itse rahat. Sitten ihan vaan oltiin kotona ja puuhailtiin kotoisia puuhia.\nPoikasella on kaksi suosikkileikkiä, joita se varsinkin mun kanssa haluaa leikkiä. Toinen on automatolla autoilla leikkiminen, jossa jahdataan autoilla kuvitteellisia rosvoja. Rosvot viedään välillä vankilaan, välillä niiden kanssa mennään jätskille, katsastusasemalle, Anttila-kauppaan tai yhdessä kotiin nukkumaan. Sitten niitä voidaankin taas metsästää leikkipuistosta, junaradalta ja ties mistä. Musta on hauskaa, että Poikanen on innostunut roolileikeistä ja muista mielikuvitusta vaativista leikeistä.\nToinen suosikkileikki on lääkärileikki. Yleensä mä saan olla potilas, jota tökitään ja tutkitaan sieltä täältä. Lääkärillä on jos jonkinlaisia mielipiteitä ollut mun terveydentilasta, mutta yleensä kaikkiin vaivoihin löytyy apu joko rokotuksista tai lääkkeistä, joita nuori lääkäri itsekin mielellään maistaa. Joskus Poikanen haluaa olla potilas, mutta siltä ei saa mitata kuumetta, ei tutkia korvia, katsoa silmiä, kuunnella keuhkoja tai ylipäätään tehdä mitään muutakaan, paitsi vähän koputella refleksivasaralla polvea ja antaa pari varovaista rokotusta jalkaan.\nTänä iltana oli ihan suloisin potilas, kun Poikanen ilmoitti, että "mä oon nyt ihan kipeä, ja tää on semmoinen tauti, joka paranee suukkosateella!". Eihän siinä, se onnistuu kyllä jopa mun lääkintätaidoilla :D\nHuomenna alkaa työt. Mies on vielä lasten kanssa kotona, ja torstainahan sitten alkaa myös Isosiskon koulu ja Pipanaisen eskari. Nyt on kyllä ollut parina päivänä niin syksyisen tuuliset ja koleat ilmatkin, että on helppo uskoa, että tää kesä taisi nyt olla tässä. Mitähän mä laitan huomenna päälle?\nLähettänyt äiti raitapaita klo 21.18\nLaura / Tänään Kotona 13.8.2016 klo 20.37.00\nIhana arki alkoi, vaikka loma oli myös ihana. Mutta minne kesä hävisi? Vielä saisi olla, ei ole syksyllä niin kiire..\näiti raitapaita 15.8.2016 klo 18.25.00\nSamaa mieltä! Ottaisin mieluusti kesäiset ilmat vielä takaisin!


Oppiaineen oppimäärän yksilöllistäminen tarkoittaa sitä, että oppilaalle asetettava tavoitetaso määritellään hänen omien edellytysten mukaiseksi. Yksilöllistäminen voidaan tehdä, jos oppilas ei muuten kykene suoriutumaan oppiaineen oppimäärästä hyväksytysti. Oppimäärän yksilöllistäminen tarkastellaan oppiaineittain erityisen tuen päätöksessä. Pedagoginen selvitys sisältää erilliset perustelut yksilöllistämiselle kussakin oppiaineessa.\nYksilöllistämispäätöstä katsotaan tilanteen mukaan ja sitä muutetaan tarvittaessa. Oppiaineen oppimäärien yksilöllistäminen tehdään yhteistyössä oppilaan ja huoltajan kanssa.


Virkistyspäivä, Virkistyspäivä Helsinki, Espoo ja Lohja\nJärjestä henkilöstölle, asiakkaille tai yhteistyökumppaneilla unohtumaton virkistyspäivä laadukkaiden offroad-palveluiden ja kokouspalveluiden merkeissä. Offroad-safarille voi kukin osallistua valitsemallaan ajoneuvotyypillä.\nPois Tieltä offroad-safarit sopivat niin ensikertalaiselle, kuin kokeneellekin harrastajalle. Ensikertalaiset koulutetaan turvalliseen ajamiseen ja ajaminen toteutetaan maastossa kokeneen oppaan johdolla. Jos ajaminen jännittää oikein paljon, voi tarvittaessa vain nauttia muiden kyydissä.\nVirkistyspäivän järjestämistä eivät säätilan muutokset hidasta, vaan varusteet ja ajoreitit voidaan valita aina olosuhteiden mukaan.\nJärjestä virkistyspäivä, josta poistutaan hymy huulilla ja jota muistellaan vielä pitkään tapahtuman jälkeen. Näissä bileissä on aina neliveto päällä.\nKOKOUSTILAT, SAUNA JA RUOKA\nElämyksellisen virkistyspäivän kruunaavat viihtyisä sauna, seurusteluun sopivat kokoustilat ja herkullinen ruoka. Voit tutustua seurustelu- ja kokoustiloihin täältä.\nPois Tieltä sijaitsee Lohjalla, aivan moottoritien läheisyydessä ja palvelumme ovat erittäin hyvin saavutettavissa. Tyky-päivän tai tyhy-päivän järjestäminen Helsingistä tai Espoosta on siis helppoa. Helsingistä ajomatka kestää 45 min, Espoosta 30 min. Muualta Uudenmaan alueelta ja Turusta matka-aika on n. 1 tunti.\nKysy lisää tai pyydä tarjous tyhy-päivän, tyky-päivn tai muuten vain virkistypäivän järjestämisestä, kokouspalveluista tai ruokailusta.\nAluksi tervetuloa ja perehdytystä valitun ajoneuvon hallintalaitteisiin ja ajoturvallisuuteen.\nKaksi tuntia ajo vaihtelevassa maastossa asiantuntevan henkilökuntamme opastuksella\nSaunaa ja rentoutumista alakerran saunatiloissa ja takkahuoneessa.\nTunnelmallinen ruokailu Tonttulan tuvassa; kokeneen pitomestarin pitopöytä.\nMinimi kymmenen henkilöä, alkaen 215 euroa/ henkilö, alv 0.\nAluksi tervetuloa ja perehdytystä valittujen ajoneuvojen hallintalaitteisiin ja ajoturvallisuuteen. Voit valita offroadia maastoautoilla tai mönkkäreillä ja peltoautorallin.\nKolme tuntia ajo vaihtelevassa maastossa, puolitoista tuntia kullakin ajoneuvolla asiantuntevan henkilökuntamme opastuksella.\nMinimi kymmenen henkilöä, alkaen 295 euroa/ henkilö, alv 0.


digitaalisuus - Digitaalista tulevaisuutta tehdään rohkeudella, rajat ylittävillä organisaatioilla ja oppimisella! - IAB Finland\nKohderyhmä +65-vuotiaat kasvaa vauhdilla vuosi vuodelta. Kiireinen ja nuori/keski-ikäinen markkinointialan persoona ei tätä rakennemuutosta välttämättä työssään huomaa. Jos huomaa, se tapahtuu yleensä vapaalla viikonloppuisin kun vanhemmille tai sukulaisille muistetaan soittaa. Parhaimmillaan markkinointiala toteaa, että on se niin hienoa kun se ja tämä mummo sekä vaari ovat Facessa ja siirtävät digitiedostoja mobiilista tablettiin kuin vettä valaen.


Kuinka korjata virhekoodi 20 Outlookissa - Blog Urukelas\nHome / Windows / Kuinka korjata virhekoodi 20 Outlookissa\nKuinka korjata virhekoodi 20 Outlookissa\nVirhekoodi 20 on virhesanoma, joka tulee näkyviin joillekin Outlook-käyttäjille sähköpostia lähetettäessä. Kun he yrittävät lähettää sähköpostia, sovellus palauttaa tämän virhesanoman » Outlook ei voi muodostaa yhteyttä välityspalvelimeen (virhekoodi 20). «\nTämä ongelma ilmenee, kun ohjelmisto ei voi muodostaa yhteyttä välityspalvelimeen. Kuulostaako tämä virhesanoma sinulle tutulta? Jos näin on, tässä on joitain mahdollisia virhekoodin 20 ratkaisuja.\nVirhekoodi 20 Outlookissa?\n1. Tarkista Windowsin päivämäärä- ja aika-asetukset\nVirhekoodi 20 voi usein johtua kannettavan tietokoneen tai pöytätietokoneen päivämäärä- ja aika-asetuksista. Tarkista, että Windows näyttää oikean ajan ja päivämäärän. Jos ei, näin voit määrittää päivämäärä- ja aika-asetukset Windows 10: ssä.\nNapsauta tehtäväpalkin Cortana-painiketta ja kirjoita päivämäärä ja aika hakukenttään.\nValitse Päivämäärä- ja aika-asetukset avataksesi suoraan alla olevan ikkunan.\nMääritä päivämäärä ja kellonaika manuaalisesti muuttamalla asetusta Aseta aika automaattisesti pois päältä, jos se on tällä hetkellä valittu.\npainaa nappia Muuttaa avataksesi ikkunan suoraan alla.\nMääritä sitten päiväys- ja aika-asetukset siellä tarpeen mukaan ja paina painiketta. Muuttaa .\nSaatat joutua myös vaihtamaan työpöydän tai kannettavan CMOS-akun, mikä pitää aikaa.\nKatso tämä viesti saadaksesi lisätietoja järjestelmän kellon korjaamisesta Windowsissa.\n2. Suorita järjestelmätiedostojen tarkistus\nWindowsin järjestelmätiedostojen tarkistustyökalu korjaa vioittuneet järjestelmätiedostot. Virhekoodi 20, kuten monet muutkin ohjelmisto-ongelmat, voi johtua vioittuneista järjestelmätiedostoista. Näin voit skannata järjestelmätiedostot Windowsin SFC-työkalulla.\nPaina Win + X-näppäintä ja napsauta Komentokehote (järjestelmänvalvoja) .\nKirjoita ensin komentokehotteeseen DISM.exe / Online / Cleanup-image / Restorehealth; ja paina Return-näppäintä.\nKirjoita sitten sfc / scannow kehoteikkunaan ja aloita skannaus painamalla Enter-näppäintä.\nKun tarkistus on valmis, käynnistä käyttöjärjestelmä uudelleen, jos Windows Resource Protection on korjannut joitain tiedostoja.\n3. Suorita virustentorjunta\nVoi myös tapahtua, että virus tai haittaohjelma on vastuussa virhekoodista 20. On olemassa lukemattomia kolmansien osapuolten virustorjuntaohjelmia, joiden avulla voit etsiä viruksia. Jos sinulla ei ole tällä hetkellä asennettua virustentorjuntaohjelmaa, suorita virustentorjuntaohjelma Windows Defenderin kanssa seuraavasti.\nAvaa sovelluksen hakukenttä painamalla Cortana-painiketta.\nKirjoita Windows Defender hakukenttään ja avaa suoraan alla näkyvä Windows Defender -ikkuna valitsemalla.\nNapsauta suojauskuvaketta ikkunan vasemmalla puolella avataksesi skannausasetukset.\npainaa nappia Nopea skannaus avataksesi lisää asetuksia.\nValitse sitten vaihtoehto Täydellinen analyysi kattavin analyysi.\nLehdistö Skannaa nyt aloittaaksesi skannauksen.\n4. Poista palomuuri käytöstä\nWindows ja kolmannen osapuolen ohjelmistojen palomuurit estävät ohjelmistoyhteydet. Siksi Outlookin estävä palomuuri voi olla vastuussa virhekoodista 20, joka on yhteysongelma välityspalvelimen kanssa. Näin voit poistaa Windowsin palomuurin käytöstä.\nKirjoita avainsana Windowsin palomuuri Cortanan hakukenttään.\nNapsauta Windowsin palomuuria avataksesi sen Ohjauspaneeli-välilehden alla.\nKlikkaa Ota Windowsin palomuuri käyttöön tai poista se käytöstä avataksesi toisen kokoonpanon.\nValitse vaihtoehto Poista Windowsin palomuuri käytöstä ja napsauta Hyväksyä .\nJos palomuurin poistaminen käytöstä ratkaisee ongelman, napsauta Salli sovellus tai ominaisuus Windowsin palomuurin kautta Windowsin palomuuri -välilehdellä.\npainaa nappia Vaihda asetuksia ja vieritä sitten luettelossa olevaan ohjelmistoon Outlookiin.\nValitse kaksi Outlook-valintaruutua, jos niitä ei ole tällä hetkellä valittu.\npainaa nappia Okei sulje Sallitut sovellukset -välilehti.\nValitse vaihtoehto Ota Windowsin palomuuri käyttöön ja paina painiketta Hyväksyä .\nKolmannen osapuolen virustentorjuntaohjelmassa voi olla myös palomuuri, joka estää Outlookin. Poista palomuuri käytöstä napsauttamalla hiiren kakkospainikkeella virustentorjuntaohjelman ilmoitusalueen kuvaketta tehtäväpalkin oikealla puolella. Yleensä voit valita käytöstä poisto- tai pysäytysvaihtoehdon sulkeaksesi ohjelmiston väliaikaisesti pikavalikosta.\n5. Asenna Outlook uudelleen\nOutlookin asennuksen poistaminen ja asentaminen uudelleen on toinen mahdollinen ratkaisu virhekoodiin 20. Outlookin uudelleenasentaminen antaa sovellukselle uuden kokoonpanon ja korvaa sen ohjelmatiedostot. Voit poistaa ohjelmiston asennuksen painamalla Win + R-näppäintä ja kirjoittamalla enappwiz.cpl Suorita-kohtaan. Napsauta sitten Okei , valitse Ohjelmat ja toiminnot -välilehdessä Outlook ja paina painiketta Poista asennus . Käynnistä sitten Windows uudelleen ennen kuin asennat sähköpostisovelluksen uudelleen.\nTässä on joitain korjauksia, jotka voivat ratkaista virhekoodin 20 saadakseen Outlookin lähettämään sähköpostit uudelleen. Voit myös yrittää korjata ongelman ohjelmistossa Microsoftin tuki- ja palautusapuri tai Tähtien feeniks . Tässä artikkelissa on lisätietoja Microsoft Support and Recovery Assistant -apuohjelmasta.\n3 hajautettua sähköpostiohjelmaa käytettäväksi tai kokeilemaan Windows 10: ssä\nKatso viisi parasta Windows-sähköpostiohjelmistoa!\nTunnisteet: sähköposti, Microsoft Office, Outlook


Yölintu-yhtyeen tarina on ainutlaatuinen ja surullinen, satumainen menestys johti veljesten välisiin katkeriin rahariitoihin, kirjoittaa Iltalehden Leena Ylimutka.\nVuonna 2012 Yölintu osallistui Syksyn sävel -kilpailuun. Vielä tuolloin Simon ja Matti Silmu (oik.) välit olivat kunnossa. Matti Matikainen\ntiistai 2.3.2021 klo 8:02\nVuonna 1992 Jämijärvellä syntyi Yölintu-niminen bändi. Tuolloin bändin perustaja Simo Silmu oli vasta 14-vuotias, bändiin liittynyt Matti-veli vuotta nuorempi.\nVeljesten rooli bändissä jakautui niin, että Matista tuli bändin kitaristi, Simosta laulaja.\nPian bändin maine tanssikansan keskuudessa alkoi levitä ja sitä myöten bändin menestys oli taattu.\nYölintu otti yhä vahvempaa jalansijaa suomalaisesta iskelmämusiikin genrestä.\nLopulta Yölinnun suosio räjähti kolmessa vuodessa.\nVuonna 2006 veljekset perustivat yhteisen yrityksen, Yölintu Oy:n. Simosta tuli yrityksen toimitusjohtaja, Matti istui hallituksessa.\nKeväällä 2006 Yölintu valloitti Helsingin. Vanhalla yo-talolla järjestetyssä Iskelmägaalassa se kahmi puolet kaikista palkinnoista: Vuoden iskelmä, Vuoden iskelmäalbumi, Vuoden yhtye, Vuoden myydyin iskelmäalbumi.\nYhtyeen löytäjäksi mainittu Esa Nieminen pohti jo tuolloin Iltalehden haastattelussa yhtyeen miesten jaksamista.\n– He ovat aloittaneet nuorena ja ovat nyt kolmikymppisiä, joten ongelma saattaa muodostua, jos joku esimerkiksi leipääntyy tai alkaa ryypätä.\nVuonna 2011 rävähti ensimmäiset kohuotsikot julki. Niissä kerrottiin yleisön kävelleen kesken yhtyeen esiintymisen ulos. Syynä oli Simo Silmun huono esiintymiskunto.\nLoppuvuodesta huhuttiin jo bändin hajoamisesta.\nSeuraavana kesänä tilanne paheni entisestään. Tuolloin bändi joutui perumaan kahdeksan keikkaa. Seuraavaksi bändin promoottori kertoi Simo Silmun sairauslomasta.\nMyöhemmin Matti Silmu kertoi, että firman talousvaikeudet alkoivat samaan aikaan.\nVerovelkaa maksettiin lainarahalla ja kierre oli valmis.\nVoi vain arvailla, miten suureksi paineet Matin harteilla kasvoivat. Sairastunut veli ja taloushuolet sekä mediamyllytys oli ollut jo pitkään Matin hoidettavana.\nLehdistön edustajien kesken Matti tunnettiin ystävällisenä ja avuliaana ihmisenä. Toisaalta hän halusi suojella veljeään, mutta ymmärsi myös mediaa. Suomeksi sanottuna mies oli puun ja kuoren välissä.\nLopulta Simo selvisi sairauslomaltaan ja myönsi suoraan kärsivänsä alkoholismista.\nVuosi 2015 oli yhtyeelle erityisen rankka.\nKesäkuussa 2015 Yölintu Oy hakeutui konkurssiin. Menestystä oli kestänyt vain 10 vuotta.\nSaman vuoden lokakuussa keikkoja jälleen keskeytettiin Simon humalatilan vuoksi. Samalla Matti selvitteli katastrofeja parhain päin. Paikkauskeikkoja sovittiin ja anteeksipyyntöjä jaeltiin. Jälleen kerran Matti-veli toimi lehdistön ja Simon välisenä suodattajana.\nKaksi vuotta myöhemmin, vuonna 2017, Simo Silmu antoi Matille potkut. Tuon jälkeen enää mikään ei ollut ennallaan. Alkoi vuosien mittainen oikeustaistelu rahasta, jossa veljekset haastoivat toinen toistaan. Oli lähestymiskieltohakemusta, rikosilmoitusta ja totaalista välien tulehtumista.\nSimo jatkoi keikkailua Yölinnun kanssa, Matti yritti omalla soolourallaan.\nLopulta hovioikeuden päätöksellä Matti Silmu joutui maksamaan veljelleen 50 000 euron korvaukset ja oikeudenkäyntikulut.\nYölinnun tarina oli ainutlaatuinen Suomen musiikkimaailmassa. Alkuvuosien satumainen menestys vaihtui veljesten välisiin katkeriin riitoihin - rahasta.\nVaikka bändi on yhä olemassa, vain tulevaisuus näyttää jatkuuko sen toiminta ja millä tavoin.\nKolme vuotta sitten Matti itse kertoi Iltalehden haastattelussa, miten pahoillaan hän oli Yölinnun tilanteesta.\n– Voin sanoa, että Yölintu oli elämäntyöni. Lähdimme rakentamaan sitä nuoruusvuosistamme saakka ja näin kävi.\n– Kaikki on pilattu juomalla.\nYölintu-yhtyeen tarinassa on vain häviäjiä, sillä Simo Silmu menetti viimeisenkin veljensä.\nVain kaksi viikkoa ennen kuolemaansa Matti Silmu antoi Iltalehdelle haastattelun. Hän kertoi itsekin sairastuneensa vuosien oikeustaistojen myötä, mutta voivansa jo paremmin.\nYllättävä suru-uutinen tavoitti 27. helmikuuta. Matti oli kuollessaan vain 42-vuotias.\nLepää rauhassa Matti Silmu.


Ukraina: Lähes koko Donetskin lentokenttä hallussa - Ulkomaat - Uutiset - MTV.fi\nJulkaistu 18.01.2015 20:18\nUkraina sanoi tänään joukkojensa saaneen haltuunsa lähes koko Donetskin lentokentän alueen useita päiviä kestäneiden kiivaiden taistelujen jälkeen. Viikonloppuna ainakin 14 ihmisen kerrotaan kuolleen Donetskin alueella. Kuolleista neljä oli sotilaita. Taistelut ovat tulleet lähemmäksi Donetskin kaupunkia, ja myös muualla Donbassin alueella tulitus on lisääntynyt. Mainos (uutinen jatkuu alla)\nUkrainan pääkaupungissa Kiovassa järjestettiin rauhanmarssi, johon osallistui muun muassa presidentti Petro Poroshenko. Hänen mukaansa Ukraina ei taivu kapinallisten edessä, "joita Venäjä tukee sotilain ja asein".Venäjä ilmaisi huolensa taistelujen leviämisestä Itä-Ukrainassa. Venäjän presidentin Vladimir Putinin sanottiin ehdottaneen Poroshenkolle, että raskas aseistus vedettäisiin pois eturintamasta. Itä-Ukrainassa räjähdyksiä asevarikolla – armeija syyttää sabotaasia to 23.3.\nBoko Haramin epäillään siepanneen kymmeniä Kamerunissa Uusimmat uutisvideot


Skoda Octavia 1.9 TDI Ambiente Combi 81 PAKU, cruise, kauko-ohj. Webasto Farmari 2000 - Vaihtoauto - Nettiauto\n1.9 TDI Ambiente Combi 81 PAKU, cruise, kauko-ohj. Webasto\nMoottori 1.9 l, Diesel Mittarilukema 459 000 km\nSkoda Octavia 1.9 TDI Ambiente Combi 81 PAKU, cruise, kauko-ohj. Webasto\nMyynnissä teknisesti hyväkuntoinen käyttöauto VAG konserin parhaalla ja kestävimmällä moottorilla.\nEi vioittuvia suuttimia.\nTehokkaampi 81kw moottori.\nJämäkkä ajettava ja kulkee suoraan ilman kolinoita ja lotinoita.\nHyvät goodyearin talvirenkaat\nHuonontienpaketti, jossa mm. teräksinen todella kestävä pohjapanssari\nLisävalot ja suksiboksi telineineen eivät kuulu kauppaan.\nKuluneen 2 vuoden aikana laitettu paljon osia:\n-Alustaan kaikki iskarit, tukivarret + nivelet, koiranluut, 2 pyöränlaakeria, kaikki jarrupalat,\n-webasto huollettu + uusi höyrystinsukka\n- öljyt aina 10tkm välein\n- mobil vaihteistoöljyt\n- jakohihna, kiristin, vesipumppu (seuraava vaihto 30tkm kuluttua)\nAuto on rekisteröity pakettiautoksi halvan ajoneuvoveron takia. Onnistuu muuttaa takaisin henkilöautoksi, takapenkit kuuluvat kauppaan.\nAutossa on vakionopeudensäädin\nKauko-ohjattava webasto + ajastinkello (huollettu ja toimiva.)\nKoiraverkko + tavaratilan verho\nMiinukset: Naarmuja, pikku lommoja, apukuskin ovenlukko ei toimi avaimella mutta keskuslukitus siis toimii kuskinovesta.\nSkoda Octavia 1.9, '00, 454 tkm\nSkoda Octavia 1.9, '00, 404 tkm\nSkoda Octavia 1.9, '00, 528 tkm\nSkoda Octavia 1.9, '01, 465 tkm\nSkoda Octavia 1.9, '99, 580 tkm\nNettiauto ID 9167390


Perheyritysten omistajastrategiapalvelut -Family Governance Advisory | MPS\nMPS Family Governance Advisory - hyvä hallintotapa perheyrityksessä\nMPS Family Governance Advisorylla on vahvaa näyttöä onnistuneista projekteista perheyritysten parissa. Olemme tukeneet jo kymmeniä vuosia perheyritysten pitkäjänteistä menestystä niin pienissä, keskisuurissa kuin globaalisti toimivissa perheyrityksissä. Ota yhteyttä Senior Advisor Peter Thermaniin, hän kertoo mielellään lisää!\nOta yhteyttä, kerron lisää! >\nBusiness Coaching perheyrityksen tukena\nBusiness Coaching on yksilöllinen johtamisen kehittämisen prosessi, joka soveltuu erinomaisesti perheyrityksen omistajille, jotka ovat kasvamassa uusiin rooleihin, esim. toimitusjohtajaksi. Coachingissa paneudutaan henkilön tilanteeseen ja haasteisiin sekä tunnistetaan vahvuuksia.\nMentorointi perheyrityksen tukena\nTarjoamme koulutuksien ja mentorointiohjelmien avulla laajaa tietämystä eri liiketoiminta alueista sekä markkinoista. Niiden avulla tuemme omistajien ajatuksia roolistaan yrityksessä sekä perheessä. Näin he saavat sparrailua kokeneemmilta osaajilta, jotka ovat läpikäyneet vastaavanlaisia prosesseja.


Taidehalli - Niki de Saint Phalle | Misorella\nOlin pari viikkoa sitten avajaisissa, joita en olisi halunnut jättää välistä mistään hinnasta. Kuten, ei moni muukaan. Tänä iltana palasin uudelleen rauhallisempaan Taidehalliin, jossa naiseuden juhlaa tanssivat runsasmuotoiset Niki de Saint Phallen (1930-2002) Nana-teokset. Osana Helsingin Juhlaviikkoja avautunut näyttely esittelee oman elämänsä sankarittaren ja feministin muodoilla ja mielikuvituksella leikitteleviä veistoksia. Taideteokset peilaavat naisen asemaa yhteiskunnassa ja olivat valmistuessaan vallitsevaa naiskuvaa ravistelevia ja rajoja rikkovia.\nTaiteilijatar on kuulu roisisti ampumalla tehdyistä teoksistaan, naisellisista Nana-mosaiikkiveistoksistaan ja 70-luvulta lähtien ulkotiloissa sijaitsevista valtavista veistoksista. Niki de Saint Phalle teki nuorena myös mallin uraa ja hänen kauniit kasvonsa koristivat mm. Ranskan Voguen kantta vuonna 1952. Yksi taiteilijan näyttävimmistä taidonnäytteistä on Italian Toscanassa sijaitseva Tarot-veistospuutarha, jonka 22 veistoksen parissa taiteilijalta vierähti kaksi vuosikymmentä, aina kuolemaansa saakka. Saint Phallen oman aikansa räväkät kannanotot taiteen kautta, humoristinen lähestymistapa ja omaleimainen tyyli puhuttelevat vielä tänäkin päivänä.\nAvoinna ti, to, pe 11-18, ke 11-20, la-su 11-17\nNiki de Saint Phalle -näyttely 20.11.2016 asti.\nLisätietoa Taidehallin näyttelyistä löydät tästä.\nLisätietoa Niki de Saint Phallesta löydät täältä.\nLähettänyt Misorella klo 21:11 Tunnisteet: KAUPUNGILLA


Tuija Hiltunen -Juuka-Seura r.y.\nELLI VM 2005\nVuoden 2006 Kunnia-Arviitti Kauko Räsänen ja Tuija-Elli tanssinpyörteissä Ellinseilauksella\nMukavia muistoja ja uusia tuttavuuksia\nKulunut Elli-vuoteni on jättänyt mieleni sopukoihin monia mukavia muistoja, ja tuonut mukanaan uusia tuttavuuksia, joita todennäköisesti ilman Elliyttäni ei olisi syntynyt. Kun minua pyydettiin Elliksi, olin lievästi sanoen tyrmistynyt, en ollut osannut edes päiväunissani odottaa valintaani. Seuraava tunne oli mitättömyyden kaiverrus muistaessani edellisten Ellien mittavia aikaansaannoksia. Mietin myös, mitä oikeastaan Elliys minun mielestäni tarkoittaa ja mihin se velvoittaa.\nKatsoessani Ellien riviä taaksepäin, huomasin kaikkien olevan erilaisia ja elämänpiirien poikkeavan kovastikin toisistaan. Silloin ymmärsin mielestäni Elliyden rikkauden. Saamme jokainen tehdä vuodesta oman näköisemme, ja silti nauttia täysin siemauksin yhteyden tunteesta, joka Ellien välillä vallitsee.\nTuija-Ellin ohjeita juuri valitulle Hilma-Ellille.\nSyksyllä kutsuin Elli-siskoja kotiini tuumailemaan, mihin he olisivat kanssani valmiita osallistumaan. Ruskavaelluksen jälkeen seuraava oli piirakanpaistoilta nuokkarilla yhdessä nuorten kanssa. Kaikille osapuolille jäi hyvä mieli ja vatsa täyteen.\nYstävänpäivän aikoihin järjestimme runoillan kunnantalolla yhdessä Köörin kanssa. Vatsalihakset saivat monta tuhtia jumppatuokiota naurun muodossa runoja porukalla harjoitellessamme. Ellinpäivät olivat tavallista juhlavammat Juuka-seuran 40-vuotis juhlien vuoksi.\nEllit osallistuivat kiitettävästi runsaitten tapahtumien järjestelyihin. Vuoden mittaan mahtui monenlaista osallistumista Ellinä: Sorveusjärven laskun muistomerkillä airuena, kaatuneiden muistopäivän puhe sankarihaudalla, syntymäpäiviä ja myös surunhetkiä saattaessamme Risto Alangon kanssa Elli-Ulla Seulavirtaa viimeiselle matkalle\nEllivuodet ja me Ellit olemme erilaisia, mutta silti meitä yhdistää yhdessätekemisen ilo mikä jatkuu vielä sittenkin kun Elli-huivi hulmuaa seuraavilla hartioilla.\nOnnea Hilma-Ellille alkaneelle Ellivuodelle.\nEllit ja Arviitit aamukahvilla kotonani ennen Ellinseilaukselle lähtöä


Meidän vartion pelisäännöt - Partio-ohjelma\nTarpoja kokee yhteenkuuluvuutta vartionsa kanssa. Hän tuntee oman ryhmänsä toimintatavat.\nEtusivu Partio-ohjelma Tarpojat (12-15v.) Tervetuloa tarpojaksi Meidän vartion pelisäännöt\nTaitoalueet Kaveritaidot Partiokulttuuri Ryhmähenki Vuorovaikutustaidot\nKasvatustavoitteet Ryhmässä toimiminen Yhteisöön kuuluminen\nJohtajan tehtävä: Vartionjohtajan tehtävä: Vartionjohtaja johtaa kokousta, mutta antaa vartion jäsenille tilaa ehdottaa asioita. Vartionjohtajan on hyvä miettiä etukäteen yhdessä luotsin kanssa tarvittavia pelisääntöjä. Luotsin tehtävä: Luotsi auttaa vartionjohtajaa miettimään juuri kyseiselle ryhmälle sopivia ryhmäytymisharjoituksia. Harjoitusten aikana luotsi antaa vartionjohtajalle tilaa johtaa harjoitukset, jotta tarpojille muodostuu selkeä kuva siitä, että vartionjohtaja on ryhmän vastuullinen johtaja.\nValitse Tarpojien lupaus ja ihanteet Meidän vartion pelisäännöt Meidän vartion tunnukset Me-henki\nVartio tutustuu tarpojien ihanteisiin ja lupaukseen. Millaisia oikeuksia jokaisella tulisi olla partiossa? Vartio miettii millaiset oikeudet luovat turvallisen ja yhteistyöhaluisen vartion, jossa kaikki tuntisivat olonsa niin turvalliseksi, että pystyvät kertomaan omista ajatuksistaan. Esimerkkejä tällaisista oikeuksista ovat oikeus tulla kohdelluksi kunnioittavasti, oikeus ilmaista tunteitaan, oikeus muuttaa mieltään ja oikeus tehdä virheitä. Vartio kokoaa kaikki oikeudet isolle paperille koko vartiona tai pienemmissä ryhmissä. Oikeudet tuovat mukanaan myös velvollisuuksia. Oikeudet ovat arvokkaita ja niitä saadakseen tulee antaa jotain vastikkeeksi. Vartio miettii, mitkä velvollisuudet seuraavat jokaista oikeutta. Esimerkiksi oikeus tulla kohdelluksi kunnioittavasti edellyttää velvollisuutta kunnioittaa ja kuunnella toisia. Vartio kirjaa myös pohditut velvollisuudet ylös isolle paperille. Tämän jälkeen vartio jakautuu pienempiin ryhmiin tekemään oikeuksista ja velvollisuuksista ehdotuksia vartion säännöiksi. Vartionjohtajan johdolla säännöt kootaan vartion päiväkirjaan tai seinäjulisteeksi. Jokainen hyväksyy säännöt allekirjoittamalla ne tai painamalla vaikka sormenjälkensä niiden alle. Lopuksi on hyvä keskustella myös siitä, miten sääntöjä valvotaan ja miten toimitaan, jos joku rikkoo sääntöä.\nVartio kirjoittaa yhteiset säännöt julisteeksi. Tarpojien säännöt koskevat tiedotusta, eväitä, puhelimen käyttöä koloilloissa, kiroilua jne. Samalla ryhmän identiteetti ja ryhmähenki vahvistuvat.


Mitä tietää ennen yön viettämistä Quebecin kuuluisassa Hôtel de Glace -hotellissa - Perinteiset reseptit - 2022\nMitä tietää ennen yön viettämistä Quebecin kuuluisassa Hôtel de Glace -hotellissa\nYön viettäminen hotellissa kokonaan jäästä ja lumesta on uhkaava yritys. Se sanoi, että se on ehdottomasti yksi lopullisista talvikauhaluettelo kokemuksia, jotka pitäisi voittaa ainakin kerran. 4 - 26. maaliskuuta Hôtel de Glace toivottaa vuosittain tuhansia kävijöitä tervetulleiksi.\nHôtel de Glace on Pohjois -Amerikan ainoa jäähotelli, joka on valmistettu kokonaan jäästä ja lumesta - 500 tonnia jäätä ja 30 tuhat tonnia lunta, tarkalleen ottaen. Väliaikaiseen rakenteeseen kuuluu 44 huoneen ja teemasviittien lisäksi jääkappeli, jossa ihmiset voivat mennä naimisiin, suuri kaiken ikäisille sopiva liukumäki, Pohjoismainen alue, jossa on höyryävät porealtaat ja sauna tähtien alla, ja ehdoton siistein jääbaari, jonka näet.\nJoka vuosi, kun lämpötila laskee pakkasen alapuolelle ja pysyy jatkuvasti siellä vähintään viikon ajan, lähes 50 ihmistä-30 työntekijää on tuotannossa ja 15 kuvanveistäjää koristelevat tämän epätodellisen luomuksen-aloittavat kuuden viikon pituisen jäähotellin rakentamisen.\nHotellin raaka-aine on ihmisen tekemä lumi, joka on erityisen kosteaa ja tiheää, mikä tekee siitä erittäin kestävän rakennusmateriaalin, toisin kuin taivaalta putoava jauhemainen nukka.\nTämän vuoden teema on "Pohjoinen näkökulma", joka esittelee "pohjoisnavan kauneutta ja mysteerejä" hotellin verkkosivuston mukaan. "Tänä vuonna katsomme ympäriympyrän maailmaa sekä viihdyttävästä että kulttuurisesta näkökulmasta", selitti taiteellinen johtaja Pierre l'Heureux äskettäisessä lehdistötiedotteessaan. "Tämä on jännittävä tilaisuus vierailijoille tutustua eri kulttuureihin ja sivilisaatioihin, tavata tärkeitä hahmoja ja tehdä jännittävä matka napajäätikölle." Tämä teema, joka myös inspiroi vuoden 2017 Hôtel de Glace -hotellin arkkitehtisuunnittelua, korostaa arktista luontoa ja Pole Staria muiden kulttuurisesti merkittävien näyttelyiden lisäksi Inuiittien heimot ja esineitä.\nSuosikkihuoneissani oli eläinten seinäveistoksia leikkisästä mursusta, merileijonasta ja jääkarhusta erillisiin biisoniveistoksiin, arktisten heimojen kuvauksiin ja koko huone, joka oli omistettu joulupukille ja hänen lelupajalleen. Sviiteissä oli erityisiä yksityiskohtia, kuten tekotakka ja jääkalusteet.\nJos yövyt jäähotellissa, voit aloittaa yön muutamalla cocktaileja (jotka tulevat jääkupeissa) vilkkaassa jääbaarissa, tapaa lähitulevaiset naapurit ja kokeile kättäsi jäänveistämisessä. Älä panikoi, kun yön juhlat lähestyvät loppuaan ja sinulla on mahdollisuus vetäytyä jäiseen huoneeseesi - vaikka hotelli ja sen huonekalut on tehty jäästä ja lumesta, saat muutamia asioita, jotka pitävät sinut lämpimänä.\nSängyn pohjan muodostavat jääpalat, joita seuraa massiivipuinen alusta ja mukava patja. Kun aika tulee, huoneeseesi toimitetaan kodikas makuupussi, joka on valmistettu lämpötiloille 5–22 F, eristettävä lakanat ja tyyny. Huonelämpötila pysyy välillä 27 F ja 23 F riippumatta siitä, missä lämpötila ulkona on. Jos et todellakaan voi rentoutua, voit aina paeta takaisin tavalliseen huoneeseesi Hôtel Valcartierissa, joka sisältyy jokaiseen Hôtel de Glace -varaukseen.\nRehellisesti sanottuna, kun olet henkisesti valmistautunut siihen, että aiot jäädä yöksi jäähuoneeseen, se ei ole kovin paha. Kyllä, ilma on jäätävää, mutta pienellä kynttilällä sängyn vieressä ja raskaalla makuupussilla siitä tulee melko paahteinen. Yksi vinkki: käytä mahdollisimman vähän nukkumiseen, sillä se mahdollistaa lämmön kiertämisen makuupussissa tehokkaimmin.\nKun jäisen seikkailun yösi on ohi, voit viettää päivän liukumalla yli 35 lumiliukumäkeä lomakeskuksen talvileikkikentällä, joka on mantereen suurin. Oletko kyllästynyt kylmään? Lämmitä sitten Valcartier Spassa, joka sijaitsee Hôtel Valcartierin ensimmäisessä kerroksessa. Rentoudu höyrysaunassa, saunassa, sisä-/ulkouima -altaassa ja paljon muuta. Mainitsinko, että lomakeskuksessa on myös sisävesipuisto? Teleportoi lämpimään, polynesialaistyyliseen vesimaailmaan, jossa on suuri aaltoallas, yli 14 liukumäkeä, perheallas, monitoiminen seikkailujoki, kaksinkertainen surffaalto ja runsaasti tuoleja ja lepopaikkoja rentoutumiseen, mukaan lukien 12 yksityistä hyttiä .\nPakkaa sen mukaan ja sinulla on upea aika sekä Valcartierin lomakylässä että Hôtel de Glace -hotellissa.\nRanskankielinen Quebec City, joka sijaitsee St.Lawrence -joen rannalla, tuntuu palaselta Euroopasta Pohjois-Amerikassa. Tämä samannimisen maakunnan historiallinen pääkaupunki on Pohjois-Amerikan ja rsquosin vanhimpien siirtokuntien joukossa, ja siihen kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva vanhakaupunki, 1600- ja 1700-luvun arkkitehtuuri ja voimakas identiteetin tunne.\nTule tutustumaan Quebec Cityyn valokuvien kautta.\nKuva: Claudel Huot / Québec City Tourism\nCopyright 2022 \_ Mitä tietää ennen yön viettämistä Quebecin kuuluisassa Hôtel de Glace -hotellissa...


Toivo, elämän dynaaminen perusvoima – Mitä toivo on ja mistä se syntyy? - Suomen Delfins ry\nToivon ja toiveikkuuden määrä elämän aikana vaihtelee. Vaikka toivo olisi vähissä nyt, se ei tarkoita, etteikö tilanne voisi muuttua. Terapian ollessa kesätauolla omiin ajatuksiin voi yrittää vaikuttaa esimerkiksi ajattelemalla, että nyt on aika levätä ja kerätä omia voimavaroja.\nJokainen ihminen kantaa syntymästään lähtien sisällään tulevaisuuteen suuntaavaa voimavaraa, jota voidaan kutsua toivoksi.\nPerinteisesti toivosta on puhuttu hengellisissä yhteyksissä, ja siihen on liitetty pohdintoja elämänhalusta ja elämän tarkoituksesta. Toivolla on kuitenkin monia tasoja. Sen vaikutus arkielämässä on suuri, mitä ei aina ole tiedostettu.\nToivo kohdistuu lähinnä tuleviin tapahtumiin ja tekoihin. Se auttaa pyrkimään kohti arvokkaampia tavoitteita, rakentamaan aktiivisesti hyvää elämää ja hellittämään kohtuuttomasta armottomuudesta. Se auttaa hyväksymään ja sietämään käsillä olevia vaikeuksia sekä suuntaamaan katseen huomiseen.\nToivo ei ole vain tunne. Se on dynaaminen perusvoima, jonka varassa etenemme kohti tulevaa ja selviämme erilaisista vaikeuksista.\nElämänkriisit koettelevat toiveikkuutta\nErilaiset toivoa koettelevat kriisit kuuluvat ihmisen elämänkulkuun. Joillekin toivottomuuden lähteitä ovat globaalit ilmiöt kuten ilmastokriisi, globaali eriarvoisuus, lajien sukupuutto ja koronaepidemia.\nGlobaaleja kriisejä enemmän useimpien ihmisten toiveikkuutta koettelevat tapahtumat omassa välittömässä elämänpiirissä. Tavallisia epätoivoa aiheuttavia asioita ovat esimerkiksi toimeentulo-ongelmat, sairaudet, ihmissuhdevaikeudet, aseman tai kunnian menettäminen, kariutuneet elämänsuunnitelmat ja erilaiset uhat.\nSama tilanne voi saada jonkun ihmisen vaipumaan kohti toivottomuutta, kun taas toinen onnistuu säilyttämään siinä toiveikkuutensa. Tämä on nähty esimerkiksi keskitysleireillä, joissa osa ihmisistä on alistunut toivottomuuteensa, mutta samanaikaisesti toisilla on ollut kyky säilyttää toivonkipinä.\nJotkin koettelemukset liittyvät ulkoisiin olosuhteisiin, toiset ihmissuhteisiin tai omaan itseen. Esimerkiksi seksuaaliväkivaltaa kokeneelle kesätauko terapiassa voi olla ahdistava ja aiheuttaa epätoivoa.\nVaikka olo nyt olisi toivoton, se ei tarkoita, etteikö tilanne voisi muuttua. Omiin ajatuksiin voi yrittää vaikuttaa esimerkiksi ajattelemalla, että nyt on aika levätä, antaa mielelle ja keholle lepohetki, kerätä terapeutin loma-ajan omia voimavaroja, jotta syksyllä jaksaa taas paneutua omaan toipumisprosessiin.\nKun ihmisellä on toivoa tai hän onnistuu sitä löytämään, se näkyy hänessä heti. Toivo taivuttaa ihmisen sisäistä maailmaa muotoon, joka vaikuttaa olemiseen nykyhetkessä, mutta myös odotuksiin tulevaa kohtaan. Kun meillä on toivoa, valitsemme toisin.\nToivoa ei voi suorittaa, vaan se kasvaa sisältäpäin. Uuden toivon täytyy antaa rauhassa syttyä. Sitä ennen täytyy sietää epätoivoa ja tehdä sille tilaa.\nJoillakin ihmisillä on luonnostaan sisällään toivon liekki, joka roihuaa heissä hyvin voimakkaana. Useimpien ihmisten kohdalla toivo kuitenkin on joskus kovastikin koetteilla, ja he joutuvat etsimään ja kasvattamaan sitä pitkän aikaa.\nOmaan toivorikkauteen voi vaikuttaa tekemällä asioita, jotka ruokkivat toivoa. Toivoa voi luoda itselle tai toiselle herättämällä innostuksen jostain pienestä, tärkeästä asiasta. Toista voi rohkaista tekemään jotain hänelle mieluista, vaikka menemään luontoon pienelle kävelylle tai osallistumaan johonkin ryhmään.\nToivon kannalta keskeistä on kokemus siitä, että tulee kuulluksi, nähdyksi ja ymmärretyksi, ja itsellä ja omalla elämällä on jotain merkitystä. Paras apu löytyy yleensä toisista ihmisistä, kunhan he lisäävät toivoa, eivätkä vähennä sitä. Yksikin aidosti rakastava tai välittävä ihminen elämässä voi pitää elämänlangan ehjänä.\nToisten, samantapaisista ongelmista kärsivien elämänkohtalot ja selviäminen voivat toimia suuntaa antavana esikuvina ja vertaistukena. Selviäminen mahdottomalta tuntuvasta koettelemuksesta voi osoittaa ihmisen sisäisen voiman.\nJotkut kasvattavat toiveikkuuttaan haalimalla elämäänsä iloa tuottavia asioita ja välttelemällä ei-pakollisia ahdistavia asioita. Esimerkiksi hyväntahtoiset teot itselle ja muille, ja pidättäytyminen seuraamasta negatiivisia uutisia voivat kasvattaa toivoa.\nKiitollisuus siitä, että monet oman elämän perusasiat ovat kunnossa, voi toimia toivon kivijalkana. Arjen sujuvuus voi yhtä aikaa luoda toivoa ja olla todiste sen olemassaolosta.\nPohdiskelu ja ajattelu, elämänviisauksiin tai mottoihin tukeutuminen voivat auttaa. Samoin vaikkapa terapeutin sanat. Monet saavat lohtua ja toivoa, tai elämäänsä mieltä ja merkityksiä musiikista, kirjallisuudesta tai kuvataiteesta. Myös hengellisyys toimii osalle ihmisistä voiman ja toivon lähteenä.\nYhdistävänä tekijänä toivon rakentamisessa eri tavoin voi pitää yhteyden luomista johonkin itsensä ulkopuoliseen, kuten luontoon, eläimiin tai toisiin ihmisiin.\nTämän yhteyden kautta elämään voi saada merkitystä sekä odotuksen ja kaipauksen tunnetta – kokemuksen, että elämä on rikas ja sillä on itselle vielä jotain annettavaa.\nMartti Lindqvist: Toivosta ja epätoivosta\nMaaret Kallio: Voimana toivo, Rohkeus parantua


Viisi vinkkiä vastuullisiin it-valintoihin | Atea\nSiirry sisältöön ATEA.FI ESHOP MY ATEA CLOUD PORTAL\nRatkaisumme It-palvelut Hankinta/hallinnointi Toimialaratkaisut Fokuksessa\nTietoa Ateasta Yhteiskuntavastuu Lisää Ateasta\nUra Ateassa Avoimet työpaikat\nTakaisin Tiedonhallinta Digitaalinen työpaikka Pilvi- ja konesalipalvelut Tietoverkot Tietoturva Strategiset yhteistyökumppanit\nTakaisin It-konsultointipalvelut It-ulkoistus ja jatkuvat palvelut Ohjelmistopalvelut Elinkaaripalvelut Smart Services - älykkäät palvelut\nTakaisin Atea eShop Atea Cloud Portal My Atea Rahoitus Tiera Verkkokauppa Muut hankinnan ja hallinnoinnin ratkaisut\nTakaisin Asiakasreferenssit Opas vastuullisen tietotekniikan hankintaan Atea Global Services\nTakaisin Tietoa Ateasta Tapahtumat Toimipisteet Uutiset Atean johtoryhmä Strategiset yhteistyökumppanit\nTakaisin Yhteiskuntavastuu Ateassa Atea Sustainability Focus Kestävämpi tulevaisuus 100 % -klubi\nTakaisin Asiakasreferenssit Artikkelit Blogi Atea-konserni Tietosuoja Ateassa\nTakaisin Millaista on työskennellä Ateassa? Women in IT Path\nTakaisin Avoimet työpaikat\nRatkaisumme Tietoa Ateasta Ura Ateassa Ota yhteyttä Inspiroidu Haku\nTiedonhallinta Digitaalinen työpaikka Pilvi- ja konesalipalvelut Tietoverkot Näytä kaikki\nTietoturva Strategiset yhteistyökumppanit\nIt-konsultointipalvelut It-ulkoistus ja jatkuvat palvelut Ohjelmistopalvelut Elinkaaripalvelut Näytä kaikki\nSmart Services - älykkäät palvelut\nAtea eShop Atea Cloud Portal My Atea Rahoitus Näytä kaikki\nTiera Verkkokauppa Muut hankinnan ja hallinnoinnin ratkaisut\nAsiakasreferenssit Opas vastuullisen tietotekniikan hankintaan Atea Global Services\nAtean johtoryhmä Strategiset yhteistyökumppanit\nYhteiskuntavastuu Ateassa Atea Sustainability Focus Kestävämpi tulevaisuus 100 % -klubi\nAsiakasreferenssit Artikkelit Blogi Atea-konserni Näytä kaikki\nMeillä Ateassa on tekemisen meininki. Arvostamme osaajia, jotka haluavat kehittyä ja kehittää yhdessä kollegoiden ja asiakkaidemme kanssa. Tutustu atealaisten uratarinoihin ja siihen, millaista on työskennellä Ateassa.\nMillaista on työskennellä Ateassa? Women in IT Path\nOletko sinä seuraava atealainen? Katso avoimet työpaikkamme ja hae meille töihin jo tänään!\nAsiantuntijoiden viisi vinkkiä vastuullisiin it-valintoihin\nKestävä kehitys, kiertotalous ja tuotteiden elinkaaren pidentäminen nousevat yhä voimakkaammin it-päättäjien agendalle, mutta kuinka toimia vastuullisesti omassa organisaatiossa? Atean vastuullisuusasiantuntijat Vesa Siitari ja Joachim Aronsson antavat viisi konkreettista ohjetta kohti vastuullisempaa liiketoimintaa.\nOta vastuullisuus osaksi strategiaa ja nimeä vastuuhenkilö\n”Avainasemassa on suunnitelmallisuus: vastuullisuus on sisällytettävä strategiaan kokonaisuutena, joka koskettaa kaikkia toiminnan osa-alueita. Yrityksen kannattaa nimetä vastuuhenkilöt, joiden hallussa on koko it-elinkaari laitteiden hankinnasta niiden käsittelyyn myös käytön jälkeen. Siten yrityksen toiminnalla on rakenne, jonka varassa voi pyrkiä kohti vastuullisempia valintoja. Samalla yritys viestii ulospäin potentiaalisille asiakkaille, työntekijöille ja muille sidosryhmille kiinnostuksestaan kestävään kehitykseen ja vastuullisuuteen”, kertoo Atea Logistics Ab:lla kestävän kehityksen parissa työskentelevä Joachim Aronsson.\nSisällytä vastuullisuusvaatimuksia tarjouspyyntöihin\nJos vastuullisuus on tärkeä asia organisaatiolle, siihen liittyviä teemoja kannattaa ehdottomasti nostaa esiin jo tarjouspyynnöissä.\n”Olennaisia kysymyksiä ovat, kuinka toimittaja toteuttaa vastuullisuutta ja kuinka se mahdollistaa vastuullisuuden asiakkaan toiminnassa. Kannattaa kysyä esimerkiksi pakkausmateriaaleista, esiasennuksesta ja kierrätyksestä, siitä kuinka laitteiden elinkaaren alku- ja loppupää toteutetaan vastuullisesti sekä kuinka luontoon kohdistuvat jätekuormat ja CO2-päästöt minimoidaan”, Head of Sales and Sustainability Vesa Siitari neuvoo.\n”Vaikka vastuullisuus selkeästi kiinnostaa kuntia ja julkista sektoria, julkisen puolen kilpailutuksissa vastuullisuus on haastavampaa niissä käytetyn laatupisteytysmallin takia. Sen sijaan yritysmaailmassa vastuullisuus on tahtotila! Viime kädessä yritys päättää itse, millaisia asioita se kilpailutuksissa arvottaa, ja kuinka korkealle”, Siitari jatkaa.\nOlemme koonneet avuksesi muutamia ohjeita helpottamaan vastuullista it-ostamista.\nMuista, että sinun jätteesi on jonkun aarre\nVanhetessaan teknologia muuttuu monen silmissä jätteeksi, mutta monilla laitteilla voi oikeasti olla vielä pitkä elämä edessään. Kiertotalous lähtee pyörimään, kun kierrättää vanhat laitteet komeroon hautaamisen sijaan.\n”Viime vuonna jopa 84 prosenttia asiakkaidemme työpaikoilta keräämistämme PC-koneista päätyi uusiokäyttöön. Ja kun laitteille ei ole enää kysyntää markkinoilla, kierrätämme laitteet siten että niistä tulee jälleen osa kiertotaloutta”, Aronsson sanoo.\nLue lisää it-laitteiden kierrätyksestä\nKun ostat uutta, palauta samalla vanhaa\nTulevia sukupolvia ajatellen kierrättäminen on it-päättäjältä viisas veto.\n”Jos tietokone valmistetaan neitseellisestä materiaalista eli kaivamalla metallit maasta, yhtä tietokonetta kohden syntyy 1,2 tonnia kaivos- ja metallijätettä ja melkoinen monttu. Pelkästään Suomessa syntyy vuodessa keskimäärin 23 kiloa elektroniikkajätettä per nuppi, kun mukaan lasketaan jääkaapit, televisiot ja muu kuluttajaelektroniikka. Siitä 3,1 kiloa on it-jätettä, ja meidän tavoitteemme on saada palautettua koko tuo palautunut it-laitekanta takaisin kiertoon jossakin muodossa”, Vesa Siitari kertoo.\n”Mitä hyötyä on laitteesta, joka ei enää palvele käyttötarkoitustaan? Miksi siis hillota sitä hyllyssä, kun siitä voisi valmistaa uuden ja toimivan laitteen? Mitä enemmän vanhoja laitteita palautuu kiertoon, sitä vähemmän tarvitsemme uutta, neitseellistä raaka-ainetta.”\nLiity 100 % -klubiin\n”Haluan haastaa yritykset liittymään 100 % -klubiimme. Klubissa pääsee osaksi yhteisöä, jossa osa on jo hyvin pitkällä vastuullisuusasioissa ja toiset vasta aloittamassa matkaa. Yhdessä löydämme ja jaamme tietoa sekä inspiraatiota kestävämmästä it-toiminnasta”, Joachim Aronsson kertoo.\n100 % -klubissa yritykset saavat apua toimitusketjujen ja niiden prosessien tarkasteluun, it-laitteiden kestävämpään hankintaan, käyttöön ja käsittelyyn sekä sopivan strategian löytämiseen.\n”Toisille se tarkoittaa laitteiden liisausta tai uudelleensijoitusta organisaation osasta toiseen. Tavoitteemme kuitenkin on, että vuoteen 2030 mennessä asiakkaamme palauttavat meille yhtä monta vanhaa laitetta kuin myymme heille uusia. Tällä hetkellä palautusaste on 15–20 prosenttia, mutta yhteistyöllä asiakkaidemme kanssa voimme harpata täyteen sataan prosenttiin.”\nIct-ala voisi olla suunnannäyttäjä ilmastonmuutoksen torjunnassa\n”Jokaista uutta konetta vastaan vanha kierrätykseen” – vastuullinen it-hankinta alkaa olla vain tahdosta kiinni\nTiedätkö, mikä on yrityksesi hiilikädenjälki?\nSaint-Gobain selvitti päätelaitteidensa hiilijalanjäljen: ”Pystymme toivottavasti kannustamaan myös muita”\nRenate Lingberzina valvoo, että Atean asiakkaat voivat luottaa toimitusketjun vastuullisuuteen\n100 % -klubi kutsuu kierrättämään\nAtea on Lenovon Platinum-tason kumppani\nHaluaisitko ottaa Macin työkäyttöön?\nSopivatko Chrome-laitteet yritykselleni?\nAtea on Pohjoismaiden ja Baltian johtava it-infrastruktuuritoimittaja, jonka palveluksessa on yhteensä noin 7000 työntekijää 84 paikkakunnalla. Suomessa olemme toimineet yli 30 vuotta ja meillä on 450 ammattilaista rakentamassa Suomea tietotekniikalla.\n010 613 611 (vaihde) 010 613 6401 (asiakaspalvelu) customercenter@atea.fi Kysy palveluistamme Toimipisteet