Isolde Bronn, Salpicar\nHEVOSET KASVATIT MYYTÄVÄT ETUSIVU @\nIsolde Bronn, VH04-064-1620 lipizza, tamma syntynyt: 10.11.2007\n4-vuotias 10.03.2008 152cm, kimo ko Int. I, koulu -ja valjakkopainotteinen\nom. yersinio, VRL-06303, Salpicar kasv. Bronn\nHistoriaa ja luonnetta\nIzzie on vanhempiensa kaltainen, hyväluonteinen ja ihmisrakas. Mutta tällä kaunokaisella on tammamaisia piirteitä, kuten yliherkkyys ja kiukuttelu silloin tällöin. Mutta lempeä ja huomionkipeä se on, vaikka ilmaisee mielipiteensä varsin selvästi, jos joku asia inhottaa. Kun Izzien mielestä kaikki on hyvin, niin se on hyvin rakastettava pakkaus. Hevosseurastaan tamma on hyvin valikoiva.\nIzzietä on mukava hoitaa tämän rauhallisuuden takia. Harjatessa tamma on kuitenkin hyvin herkkä, eikä siedä kovia otteita. Mahan alta harjaaminen on inhokkijuttu, joten sen pitää tehdä nätisti. Myös pää pitää harjata hellästi. Neidin korviin ei tietenkään saa koskea (tupsujen takia Izzie alkaa näyttämään enemmän oravalta kuin hevoselta...). Kaviot nostaa ylös hyvin, vaikka vähän aremmalta ihmiseltä voi vetäistä jalan tahallaan alas. Izzie on aloittelijoiden kanssa aika inhottava. Se vaistoaa heti, jos sitä vähänkin arastelee ja osaa olla samanlainen kuin paatuneimmat tuntihevoset. Satuloidessa Izzie näyttää tosi hurjalta luimistellessaan, mutta se ei koskaan edes näyki. Vyötä kiristäessä osaa pullistaa, mutta luovuttaa nopeasti. Suitsiessa erittäin kiltisti, ei temppuile yhtään ellei joku ole kolistellut kuolaimilla sen hampaita edellisellä kerralla. Jos niin tekee, niin tamma kostaa seuraavalla suitsijalle ja on hankala tapaus. Taluttaminen sujuu hyvin, sillä onhan Izzie pohjimmiltaan erittäin hyvätapainen. Tosin pieniä lapsia voi riepotella ruohomättäiltä toisille, mutta siitä ei tarvitse enempää puhua.\nIzzie on herkkä ja kuuliainen ratsastaa, mutta joskus sillä on känkkäränkkäpäiviä, jolloin tammalla ei ole yhteistyöhalua. Mutta yleensä se on erittäin yritteliäs. Izillä on kivat liikkeet, lipizzalle tyypilliset korkeat. Se malttaa liikkua peräänannosta melkein heti kun ohjat otetaan käteen. Jos vain ratsastaja pitää ohjia nätisti eikä kisko tai mitään. Izzie haluaa paljon vapautta liikkumiseen. Se ei tykkää jos koko ajan ollaan puristamassa pohkeilla, vaan ratsastajan pitää osata olla välillä ihan hiljaa. Kun ratsukon kemiat osuvat yhteen, on Izzietä suorastaan ilo ratsastaa. Niistä, joiden otteista tämä tarkka neiti ei ole pitänyt, se on kuulemma aivan hirveä. Esteillä tamma on kuuma eikä malta aina kuunnella. Eikä nostella jalkojaan.. Eli pudotuksia ja syöksähtelyä on luvassa, jos tällä neidillä aikoo hypätä. Maastossa Tamma on vähän tekosäikky, mutta tositilanteessa hyvin rohkea ja luottavainen. Izzie nauttii myös ajamisesta. Se vetää vaunuja innokkaasti eikä laiskottele. Ohjastajan tulee vähän auttaa tiukoissa mutkissa, jotta kärryt tulee perässä. Izzie viihtyy ajaessa paremmin, jos sillä on mahdollisimman niukasti valjaita. Liiat rimpsut ja rämpsyt saavat tamman tuntemaan olonsa epämukavaksi.\nKilpailuissa Izzie on innokkaampi kuin kotona ja voi säpsyä turhia. Radalla ollessaan yksin se kuitenkin rauhoittuu ja malttaa kuunnella kuuliaisesti. Verkassa on ihan kiva, vaikka luimistelee joka toiselle vastaantulevalle hevoselle. Punainen rusetti hännässä kannattaa pitää, sillä jos perässä tulee Izzien mielestä inhottava otus, niin se voi antaa sen maistaa kaviota. Lastaamisessa voi kenkkuilla, mutta kauran voimalla sen saa aina kyytiin. Ahne tyttö kun on. Sukutaulu\nAdelmar Alewar Tuleenp\nBonnie&Clyde Dunaway Shake It Now\nIzzien isä Adelmar on upea tuontisukuinen lipizzaori. Se on menestynyt hienosti KRJ'n alaisissa kouluratsastuskilpailuissa, sijoituksia on kertynyt 13, helpolta ja vaativalta tasolta. Adelmar on myös komea ja hyvärakenteinen eikä se ole luonteeltaan mikään ihmissyöjähirviö vaan hyvin lempeä tapaus. Jälkeläisiä sillä on vain yksi, oma ihana Isolde Bronn. Ori on periyttänyt tyttärelleen hienot liikkeensä. Izzien isänisä Alewar on myös hieno kouluratsu, sillä on mukavasti sijoituksia vaativalta tasolta. Alewar on luonteeltaan hyvin lipizzamaisen rauhallinen, joka pysyi myös lasten käsissä.\nAlewarin isä Tuleenp oli ihan harrastehevonen, joka kilpaili myös vähän aluetasolla. Se hyppäsi melkein metriä ja väänsi koulua helppoon a:han asti. Orilla on kaksi jälkeläistä, jotka olivat isäänsä hieman taitavampia. Alewarin emä Amaliara oli myös melko tavallinen hevonen. Liikettä ja luonnetta riitti koulussa vaativiin luokkiin, mutta omistaja ei ollut kilpailijatyyppiä eikä tamma päässyt näyttämään kykyjään.\nIzzien isänemä Rebeccah on kuvankaunis tamma, joka on myös kisannut kouluratsastuksessa. Rebeccah ei ole rakenteeltaan yhtään hassumpi, vaan on menestynyt myös näyttelyissä. Sillä on myös mahtavat liikkeet, joiden avulla se on kilpaillut vaativia luokkia, sijoittuen hyvin. Rebeccahin isä Mercurius oli lipizzaori, joka omasi aivan fantastiset liikket. Potentiaali riitti intermediateen asti ja se sijoittui usein. Rebeccahin emä Europa tunnettiin kauniista ulkomuodostaan. Se on kantakirjattu ensimmäisellä palkinnolla ja kilpaili koulua helpolla tasolla, vaikka liikkeet olisi riittänyt vaikeampaan.\nIzzien emä Bonnie&Clyde on hieno lipizzatamma, joka on kisannut kouluratsastusta menestyen todella hyvin. Sijoituksia on listattu jo monta eikä niiden kerääminen tunnu loppuvan. Tämä tamma on myös kilpaillut valjakkoajoa, missä se onkin varsin hyvä. Sijoituksia on mukava kasa, jopa vaikeista luokista! Bonnie on luonteeltaan ihanan kiltti ja ihmisrakas. Se ei ole yhtään niin neitimäinen kuin esikoistyttärensä. Näillä avuilla se on arvosteltu yleislaatuarvostelussa YLA2-arvonimella. Ei siis mikään ihan turha tamma kyseessä.\nIzzien emänisä Dunaway on grand prix -tasolla menestynyt kouluhevonen Itävallassa. Voittanut useita kertoja, ja sijoittunut vieläkin enemmän. Se oli myös luonteeltaan oikea helmi, vaikka pelkäsi kuollakseen postilaatikoita, jonkun lapsuuden trauman takia. Izzien emänisänisä Shake It Now oli korkeasti koulutettu ori, joka osasi jopa vaikeimpana pidetyn korkean koulun liikkeen, capriolen. Dunawayn emä Híanda Rocks oli kaunis siitostamma, joka ei koskaan kilpaillut koulua. Näyttelyissä menestyi upean rakenteensa ansiosta.\nIzzien emänemä Bonital on hieno yleishevonen, joka on kisannut koulua ja valjakkoajoa. Se kuului menestyneeseen nelivaljakkoon, johon kuului Bontalin lisäksi kolme muuta kaunista lipizzatammaa. Kouluratsastuksessa tämä hyväluonteinen neiti kilpailu vaativalla tasolla. Jälkeläisiä on jättänyt jo monia ja kaikki ovat olleet lahjakkaita joko kouluratsastuksessa tai valjakkoajossa. Bonitalin isä Willaby oli hyvä valjakkohevonen, joka taisi myös koulukiemurat. Izzien emänemänemä Belladonna 66 oli kaunis siitostamma, joka kilpaili koulua vain vähän.\nSYNTYMÄAIKA SUKUPUOLI NIMI\n28.05.2008 ori Wii Bronn\n09.12.2007 // KRJ // kutsu // Va B // 6/121\n10.12.2007 // KRJ // kutsu // Va A // 4/149\n22.12.2007 // KRJ // kutsu // He B // 1/36\n27.12.2007 // KRJ // kutsu // He B // 3/36\n31.12.2007 // KRJ // kutsu // He B // 8/158\n01.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 4/50\n03.01.2008 // KRJ // kutsu // Va B // 5/80\n04.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 4/58\n05.01.2008 // KRJ // kutsu // Va B // 4/70\n06.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 2/30\n08.01.2008 // KRJ // kutsu // He C // 2/40\n08.01.2008 // KRJ // kutsu // He B // 4/40\n11.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 6/54\n12.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 8/102\n13.01.2008 // KRJ // kutsu // He C // 8/90\n13.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 2/90\n19.01.2008 // KRJ // kutsu // He B // 3/70\n20.01.2008 // KRJ // kutsu // He B //4/36\n24.01.2008 // KRJ // kutsu // Kür He A // 1/88\n24.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 2/76\n25.01.2008 // KRJ // kutsu // He A // 5/297\n26.01.2008 // KRJ // kutsu // He B // 1/36\n31.01.2008 // KRJ // kutsu // He C // 9/111\n01.02.2008 // KRJ // kutsu // He A // 1/62\n11.02.2008 // KRJ // kutsu // He C // 5/60\n17.03.2008 // KRJ // kutsu // Va B // 3/374\n18.03.2008 // KRJ // kutsu // He B // 3/100\n19.03.2008 // KRJ // kutsu // Va A // 8/184\n20.03.2008 // KRJ // kutsu // Va A // 4/30\n20.03.2008 // KRJ // kutsu // Va A // 5/30\n21.03.2008 // KRJ // kutsu // Va B // 1/47\n23.03.2008 // KRJ // kutsu // Va B // 5/362\n28.03.2008 // KRJ // kutsu // Va A // 2/60\n28.03.2008 // KRJ // kutsu // Va A // 6/60\n28.03.2008 // KRJ // kutsu // Va A // 4/60\n04.04.2008 // KRJ // kutsu // Va B // 8/127\n14.09.2008 // KRJ // kutsu // GP // 5/171\n24.09.2008 // KRJ // kutsu // Int II // 5/50\n26.09.2008 // KRJ // kutsu // Int II // 5/50\n22.01.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi yhdistetty // 6/50\n05.06.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi tarkkuuskoe // 4/17\n16.06.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi yhdistetty // 2/24\n17.07.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi yhdistetty // 4/20\n20.07.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi yhdistetty // 3/12\n24.07.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi tarkkuuskoe // 4/17\n24.07.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi tarkkuuskoe // 2/15\n01.08.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi yhdistetty // 4/19\n10.08.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi koulukoe // 2/10\n16.09.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi yhdistetty // 3/15\n28.09.2008 // VVJ // kutsu // Noviisi yhdistetty // 2/20\n© yersinio, kuvat:\nkyseessä on virtuaalitalli/virtuaalihevonen, kaikki tiedot ovat keksittyjä, a sim-game stable/a sim-game horse


Uutiset - Kuopion Palloseura jatkaa liigakauttaan täydellä ja ehjällä miehistöllä\nKuopion Palloseura jatkaa liigakauttaan täydellä ja ehjällä miehistöllä\nLuis Anulan fysiikkavalmennus on hyvän menestyksen avaintekijänä\nVeikkausliigassa pelaava Kuopion Palloseura nauttii tällä hetkellä suorastaan ainutlaatuisen hyvästä tilanteesta. Kaikki liigapelaajat ovat ehjänä ja pelikunnossa, eikä loukkaantumisia ole nyt lainkaan. Erittäin suuri ansio tästä kuuluu seuran espanjalaiselle fysiikkavalmentajalle Luis Anulalle, joka on tehnyt erinomaista työtä kuopiolaisseuran palveluksessa.\nUusia ideoita ja toimintatapoja joukkueen valmennukseen\nKuopiolaisseuran fysiikkavalmennus on ollut aiempinakin vuosina erittäin hyvää ja ammattitaitoista. Täysin poikkeuksellista on nyt kuitenkin loukkaantumisten vähyys, joka on usean eri positiivisen osatekijän summa. Anula on tuonut joukkueen fysiikkavalmennukseen uusia ideoita ja ulottuvuuksia.\n”Me olemme tehneet yhdessä paljon kovaa työtä. Suuret kiitokset valmentajille Jani Honkavaaralle ja Mike Keeneylle siitä, että olen saanut tehdä omaa työtäni vapain käsin. Meillä on hyvää kommunikaatiota myös seuran lääkärin Janne Pesosen ja DBC klinikan fysioterapeutti Jari Puustisen kanssa”, Anula kiittelee.\nVammojen ennaltaehkäisyssä on onnistuttu erinomaisesti\n”Yhteisenä tavoitteenamme on yrittää estää vammojen tuleminen jo ennalta ja keskustella asiasta jokaisen pelaajan kanssa. Jokaiselle pelaajalle on suunniteltu ja laadittu omat henkilökohtaiset fyysiset harjoitusrutiinit, jotka hänen pitää tehdä joka viikko. Jari Puustinen auttaa tiiviisti pelaajien henkilökohtaisten harjoitus- ja kuntoutusohjelmien suunnittelemisessa ja laatimisessa. Yhteistyömme on toiminut kaikkien osapuolien kanssa erittäin hyvin”, Anula iloitsee.\n”Jokainen pelaaja pitää hyvää huolta omasta kehostaan”\nAnula on suorittanut alan yliopistotutkinnon Madridissa. Hän aloitti työt vuodenvaihteen jälkeen Kuopion Palloseuran palveluksessa. Kuopiolaisseuran toimintakulttuuri on tehnyt häneen hyvän vaikutuksen heti alusta lähtien.\n”Jokainen pelaaja on tosi ammattilainen ja jokainen tekee paljon työtä pitääkseen hyvää huolta omasta kehostaan. Tämä on keskeinen avaintekijä tämän kauden hyvälle menestykselle ja Veikkausliigan toiselle sijalle. Minun ei tarvitse hoputtaa ketään ja se tekee oman työni paljon helpommaksi”, Anula kiittelee.\n”Olemme valmiita kovien pelien haasteisiin”\nVahvakuntoinen ja voitontahtoinen KuPS-joukkue on pelannut Veikkausliigassa viisi peräkkäistä tappiotonta ottelua nousten sarjataulukon kakkoseksi ja kuntopuntarin ykköseksi. Kovien SJK- ja RoPS-pelien jälkeen sarjakausi jatkuu tänä iltana Jyväskylässä ja sunnuntaina on hallitsevan mestarijoukkueen IFK Mariehamnin vuoro saapua Savon Sanomat Areenalle.\n”Me olemme hyvässä kunnossa kohtaamaan nämä neljä peliä 12 päivän sisään. Se on kova jakso pelaajille, sillä palautumiselle ei jää kovin paljon aikaa”, fysiikkavalmentaja muistuttaa.


Kirsi toteutti haaveensa ja työskentelee nyt nuorten parissa - Konkari-koti\nKirsi Kantola on työskennellyt Konkari-kodissa viiden vuoden ajan. Hän toimii tällä hetkellä hoito- ja kasvatustyön ohjaajana Annalassa, itsenäistyvien nuorten yksikössä. Ennen lastensuojelutyötä Kirsi oli 26 vuotta kaupan alalla, mutta joutui pohtimaan uraansa uusiksi työtapaturman seurauksena saamansa kroonisen hermovamman vuoksi. Tapahtuma oli ikävä, mutta Kirsi halusi nähdä tilanteen positiivisen puolen. Hän ryhtyi toteuttamaan haavettaan nuorten parissa työskentelystä. Ennen tuloaan Konkari-kodille Kirsi kouluttautui nuoriso- ja vapaa-aikaohjaajaksi sekä työskenteli muutaman vuoden toisessa lastensuojelupalveluja tarjoavassa yrityksessä.\n– Olen viihtynyt Konkari-kodissa todella hyvin. Työporukkamme on kuin yhtä suurta perhettä. Kaikki auttavat, tukevat ja arvostavat toinen toisiaan. Jokainen saa olla oman itsensä ja tuoda omat ajatuksensa rohkeasti esiin, Kirsi kertoo.\nKaupan alalla työskennellessään Kirsi tottui olemaan vuorovaikutuksessa erilaisten ihmisten kanssa. Hän kokee siitä olleen hyötyä myös lastensuojelussa. Mieleisintä Kirsille on omaohjaajuus, lapsiin ja perheisiin tutustuminen sekä heidän tukemisensa. Turvallisen ja luottamuksellisen suhteen luominen lapseen ja hänen perheeseensä on todella tärkeää. Hän on vilpittömästi onnellinen kaikista nuorten kokemista onnistumisen ja eheytymisen hetkistä.\n– Tuntuu hienolta, jos pystyy lähentämään lapsen ja hänen vanhempiensa välejä tai edistämään perheen tilannetta niin, että muutto takaisin vanhempien luo onnistuu. Mieltä lämmittää myös, jos aiemmin Konkari-kodissa asuneet nuoret tulevat käymään ja kertovat kuulumisiaan.\nHenkilökunnan opiskelua ja hyvinvointia tuetaan\nKonkari-koti kannustaa henkilökuntaansa kouluttautumaan. Kirsi on suorittanut työn ohessa mielenterveys- ja päihdetyön erityisammattitutkinnon, lähihoitajan tutkinnon oppisopimuksella sekä Suomen Psykologisen Instituutin erilaisia koulutuksia. Työn ja opiskelun yhdistäminen sujui hyvin.\nSäännölliset työnohjaukset ovat yksi esimerkki henkilöstön hyvinvoinnin tukemisesta. Työn monipuolisuus ja yllätyksellisyys ovat monelle työn suola, mutta ne aiheuttavat myös haasteellisia tilanteita.\n– Kokonaisvaltaisesti läsnä oleminen vaikuttaa joskus myös siihen, että työasiat saattavat jäädä pyörimään mielessä kotiin lähtiessä. Pyrimme kuitenkin aina käymään työhön liittyvät haasteelliset tilanteet mahdollisimman pian läpi. Jos ei saman vuoron aikana, niin sitten seuraavana päivänä. Periaatteemme on, ettei kukaan jäisi yksin miettimään asioita.\nTyön merkitys löytyy sen tärkeydestä\nKirsi asennoitui iltapainotteisen vuorotyön tekemiseen jo alalle hakeutuessaan. Vapaa-ajallaan Kirsi viettää aikaa perheen, koiran ja ystävien kanssa. Luonnossa liikkuminen on hyvää vastapainoa työlle. Työtään Kirsi tekee sydämellään ja kokee empatiakyvyn olevan tärkeä taito.\n– Saan tehdä työtä, jonka koen tärkeäksi. Pääsen toteuttamaan itseäni, olemaan tarpeellinen ja koen työyhteisön arvostavan minua. Tällä hetkellä työni on juuri sitä, mitä haluankin työkseni tehdä.


Joel Karppasen kolumni: Taiteen poliittisuus on muodossa ja tekemisen tavoissa – Sen osoittaa dokumenttielokuva Purple Sea, jonka tekijä oli hukkua Välimereen | Ylioppilaslehti\n5.2.2021 | 11:56\nTaivas kuultaa niin kuin vesikin. Ihmiset kiljuvat, mutta tapahtumapaikka ei ole vesipuisto eivätkä äänet riemua. He kiljuvat kauhusta. Turkista Kreikkaan Lesboksen saarelle matkaava lautta uppoaa.\nKyydissä on 316 pakolaista. Heistä 42 menehtyy.\nSelviytyneiden joukossa on syyrialainen taiteilija Amel Alzakout. Alzakout on ennen matkan alkua kiinnittänyt ranteeseensa kameran. Se tallentaa, kuinka ihmiset kelluvat melkein neljä tuntia meressä odottaen pelastusta.\nTästä materiaalista Alzakout on yhdessä kumppaninsa, elokuvantekijä Khaled Abdulwahedin, kanssa valmistanut dokumenttielokuvan Purple Sea, joka on tänä vuonna Docpoint-festivaalin ohjelmistossa.\nPakolaisuus, sota ja kärsimys ovat aiheita, joista on viime vuosina tehty paljon taidetta – ja joista tehdyt ajankohtaiset elokuvat saavat minut helposti varuilleni.\nNe ovat usein osoittelevia tai ylettömän estetisoituja. Esimerkiksi Gianfranco Rosin uudessa Notturno-teoksessa konteksti muuttuu toissijaiseksi, kun ihmisten kärsimystä hyväksikäytetään ja romantisoidaan.\nPurple Sea on aihetta käsitelleiden teosten joukossa poikkeuksellinen.\nSe ei jatka kolonialistista kuvallista perinnettä, jossa länsimainen dokumentaristi taltioi usein anonyymiksi jäävien ihmisten kärsimystä eksoottisissa maissa. Katsokaa tätä ankeutta! Ja tässä muuten tilinumero, lahjoittakaa ja ostakaa omatuntonne puhtaaksi!\n(Olen itsekin käynyt Kosin saarella kuvaamassa Turkin kautta Eurooppaan pyrkiviä pakolaisia. Suomalaisissa lehdissä julkaistut valokuvani olivat tuttua kuvastoa: rantaan paiskautuneita kumiveneitä, hätämajoitustelttoja, satunnaisia onnen ja toivon hetkiä korttipelien ja hiekkalinnojen äärellä.)\nPurple Sea ei myöskään ole sankarikuvaajan reportaasi, johon sanomalehtien keskiluokkaiset lukijat voivat turvallisesti projisoida omia pelkojaan. Tyttöjä ympärileikataan Afrikassa – nyt on kyllä aamu pilalla, kahvitkin läikkyi lattialle!\nEikä se ole etuoikeutetun nykytaiteilijan teos, joka vaatii vaikuttumaan valkoiseen galleriatilaan aseteltujen pelastusliivien äärellä. Itkekää, kun esitän hukkunutta lasta!\nSen sijaan Purple Sea on kokeellinen elokuva, jonka kaltaisia näkee yleensä lähinnä museoiden pimennetyissä huoneissa.\n67-minuuttisen teoksen aikana katsojat näkevät ainoastaan kameran sattumanvaraisesti tallentamia veden alla potkivia jalkoja, oransseja pelastusliivejä, lautan rippeitä, taivasta ja horisontissa siintäviä välähdyksiä Euroopasta.\nPyörivät ja tärisevät kuvat aiheuttavat lähinnä pahoinvointia ja vastustavat kaikkia konventionaalisia kuvallisia ratkaisuja. Musiikkiakaan ei ole. On vain veden ääniä, ihmisten huutoa ja kylmän rauhallinen kertoja.\n”Soiko puhelimeni? Oletko se sinä? Tiedätkö että olen hukkumaisillani?”\nOn olennaista, kuka kuvaa, ketä ja kenelle. Suurin osa näkemästämme kriisikuvastosta on länsimaisia tarpeita varten tuotettuja, etnisesti toiseuttavia kuvia. Pakolaisuus näyttäytyy niissä länteen kuulumattomana asiana.\nToisaalta esimerkiksi postkolonialistisen teorian kehittäjänä tunnetun kirjallisuudentutkijan Edward W. Saidin mukaan juuri siirtolaisuus on pitkälti muokannut läntisestä kulttuurista sellaisen kuin se on nykyään. Siksi tarvitsemme muista lähtökohdista kerrottuja tarinoita.\nTärkeää on sekin, miten näitä tarinoita kerrotaan.\nTeoksessaan Regarding the Pain of Others Susan Sontag kirjoitti kuvien passivoivasta vaikutuksesta. Toisten kärsimys näyttäytyy meille usein niin valtavana, että sitä on hankala sisäistää: se muuttuu abstraktioksi ja ”virtuaaliseksi spektaakkeliksi”.\nKuvat saavat meidät unohtamaan, että niissä näkyvät kauheudet ovat joillekin todellisia ja arkipäiväisiä.\nTämän sudenkuopan Purple Sea väistää. Äärimmäinen realismi ei tunnu itsetarkoitukselliselta shokeeraamiselta, vaan muistuttaa tapahtumien jokapäiväisyydestä. Katsomiskokemus on affektiivinen: tämä tapahtuu todella.\nSamaan arkipäiväisyyden kautta samastumiseen pyrkii myös esimerkiksi valokuvaaja Anna Autio kiitetyn Hukkuneet-tietokirjan valokuvissa. Ne esittävät Välimerellä menehtyneiden pakolaisten henkilökohtaisia tavaroita, hautoja, hylkyjä ja merta, mutta Purple Sea -dokumenttiin verrattuna sen kuvakieli on vanhan toisintamista.\nHuomionarvoista molemmissa teoksissa sen sijaan on, että kasvoja ei näytetä. Ketään ei aseteta alisteiseen asemaan, kun katsoja ei saa mahdollisuutta luokitella ihmistä tämän ulkoisen olemuksen perusteella.\nTämä ei tarkoita, että valkoinen ei automaattisesti kykenisi tekemään hyvää taidetta rasismista tai muuta vastaavaa. Purple Seata ei vain yksinkertaisesti olisi voinut tehdä kukaan muu kuin kyydissä ollut pakolainen itse.\nEikä Alzakout alun perin elokuvaa aiheesta ajatellutkaan – kukapa nyt laivan uppoamista omalle kohdalleen suunnittelisi. Hän halusi kuvata ylityksen muistoksi itselleen.\nSamalla teos on esimerkki prosessista, jossa sisältö alkaa tuottaa muotoa, ja toisin päin. Aihe ei nouse tekotapaa tärkeämmäksi ja kokonaisuutta latistavaksi, vaan se osoittaa, että taiteen suurin poliittinen potentiaali on juuri muodossa ja tekemisen tavoissa.\nJoel Karppanen on dokumenttivalokuvaaja ja kuvataiteilija, joka on luopunut nuoruuden sotakuvaajan haaveistaan ja alkanut larpata turvallista keskiluokkaista elämää.\nPurple Sea katsottavissa Docpointin online-festivaaleilla 7.2. saakka.


Airbnb® | Chella, Valencia – Loma-asunnot ja majoituspaikat - Valencian itsehallintoalue, Espanja\nLöydä Airbnb:ltä majoituspaikkoja paikasta Chella, Valencia\nLoma-asunnot paikassa Chella, Valencia\nMajoitusta paikassa Chella, Valencia\nViihtyisä paikka, hiljainen ja puhdas, olemme olleet erittäin hyviä!\nTalossa on kaikki tarvittavat palvelut ja sen omistajat ovat erittäin ystävällisiä. Olemme viettäneet erittäin miellyttävän loman. Suosittelen ehdottomasti sitä.\nRehellisesti sanottuna olimme hyvin vastaan. Lolita ajatteli kaikkea. Hän on hyvin läsnä ja hyvin tarkkaavainen. Chellan ihmiset ovat hyvin ystävällisiä, ystävällisiä. Meillä oli erittäin hyvä oleskelu ilman ongelmia. omistaja ajattelee, että kaikki on todella mukavaa. kun sinne saapuu, siellä on kaikki. Emme todellakaan pahoittele, että vuokrasimme Ricardon talon.\nHuvila sijaitsee erittäin viehättävällä paikalla, jota ympäröi luonto. Sinulla on kaikki mitä tarvitset talossa, ja minun on sanottava, että se oli tahraton puhdas. Isännät olivat todella avuliaita kaikessa, ja oli todellinen ilo olla vieraana.\nChella, Valencia, Valencian itsehallintoalue, Espanja\nBicorp, Comunidad Valenciana, Espanja\nSumacarcer, Valencia, Espanja\nBolbaite, Valencian itsehallintoalue, Espanja\nAntella, Comunidad Valenciana, Espanja\nBolbaite, Comunidad Valenciana, Espanja\nTalo sijaitsee hyvällä paikalla kaupungin sisällä ja se näkyy kuvissa. Meillä oli erittäin miellyttävä, mukava oleskelu ja viestintä on ollut hienoa. Toista epäilemättä.\nMeillä oli hauskaa Annaissa Xavierin majoituksessa. Kylässä on paljon tarjottavaa rauhaa ja harmoniaa kaukana kansainvälisestä matkailusta Gorgo-portaiden ja pikkukaupungin yksilöllisen viehätyksen kanssa. Hyvää taas!


Home » Adware @fi » Pushssoptar.com pop-up ads poisto\nPushssoptar.com pop-up ads reitittää tapahtuu, koska adware asennettu KÄYTTÖJÄRJESTELMÄ. Ryntäsi ilmainen ohjelma asettaa ups ovat yleisesti aiheuttaa adware asennus. Koska adware on hiljainen infektio, käyttäjät, jotka eivät tunne adware saattavat olla ymmällään kaikesta. Adware ei ole tarkoitus suoraan vahingoittaa laitetta, se yksinkertaisesti tavoitteena on paljastaa sinulle niin paljon mainoksia kuin mahdollista. Se voi kuitenkin johtaa sinut haitallisia verkkosivuilla, joka voi johtaa vahingoittaa ohjelmistoja, infektio. Mainoksilla tuettu sovellus ei olla hyötyä sinulle, niin sinun kannattaa poistaa Pushssoptar.com pop-up ads.\nAdware tunkeutua TIETOKONEESEEN vaivihkaa kautta ilmaisia sovelluksia. Nämä tarpeetonta asettaa ups esiintyä niin usein, koska ei kaikki tietävät, että vapaa ohjelmisto voi sallia ei-toivottuja tarjoaa asentaa. Nämä erät sisältävät adware, ohjaa virukset ja muut ei-toivotut ohjelmat (Pup). Käyttämällä Oletus-asetukset määrittäessäsi ilmaisia ohjelmia, et periaatteessa antaa niille tarjoaa lupaa perustaa. Joka on miksi sinun pitäisi käyttää Etukäteen tai Mukautettuja asetuksia. Jos valitset Advanced sijasta Oletuksena, sinun tulee olla lupa poista kaikki, joten suosittelemme, että valitset ne. Se ei ole vaikeaa tai aikaa vievää käyttää näitä asetuksia, joten sinun täytyy aina valitse niitä.\nSe on helppo nähdä, mainoksilla tuettu ohjelmisto, uhka, koska selaimen on repinyt mainoksia. Voit törmätä mainoksia kaikkialla, onko käytössä Internet Explorer, Google Chrome tai Mozilla Firefox. Muuttamalla selaimet ei tukea sinua ohittaa mainoksia, sinun täytyy lopettaa Pushssoptar.com pop-up ads jos haluat poistaa ne. Mainoksilla tuettu ohjelma näyttää sinulle mainoksia, jotta tehdä tuloja.Saatat joskus kohdata adware suositella sinua saada jonkinlainen ohjelmistoja, mutta sinun pitäisi koskaan tehdä sitä.Ohjelmisto ja päivitykset pitäisi olla vain ladata luotettava sivuja ja ole satunnainen ponnahdusikkunoita. Jos valitset hankkia jotain kyseenalainen lähteistä, kuten pop-up, saatat päätyä ilkeä ohjelma sijaan, joten ota se huomioon. Kun adware on asennettu, laite alkaa toimia paljon hidas, ja selaimen epäonnistuu ladata useammin. Mainoksilla tuettu sovelluksia perustaa laitteen, vain laittaa se vaarassa, niin poista Pushssoptar.com pop-up ads.\nMiten lopettaa Pushssoptar.com pop-up ads\nVoit poistaa Pushssoptar.com pop-up ads pari tapaa, riippuen tietosi laitteiden kanssa. Jos sinulla on tai on valmis saada anti-spyware-ohjelmiston, suosittelemme automaattinen Pushssoptar.com pop-up ads poistaminen. Se on myös mahdollista poistaa Pushssoptar.com pop-up ads manuaalisesti, mutta sinun täytyy tunnistaa ja poistaa se ja kaikki siihen liittyvä ohjelmisto itse.\nVaihe 1. Poista Pushssoptar.com pop-up ads järjestelmästä\nPoista Pushssoptar.com pop-up ads Windows 8\nPoista Pushssoptar.com pop-up ads Windows 7\nPushssoptar.com pop-up ads poistaminen Windows XP\nPushssoptar.com pop-up ads poistaminen Mac OS X\nVaihe 2. Poista Pushssoptar.com pop-up ads selaimista\nPoistaPushssoptar.com pop-up ads Internet Explorerista\nPoista Pushssoptar.com pop-up ads Google Chrome\nPoistetaanko Pushssoptar.com pop-up ads Mozilla Firefox\nPoista Pushssoptar.com pop-up ads Safarista (Mac OS X)


The Cloud Hotel, Taichung, Taiwan - Vertaile tarjouksia\nErinomainenPerustuu 4601 arvosteluihin\nParhaat tarjoukset The Cloud Hotel hotellille\nArvostelut: The Cloud Hotel\nTietoja The Cloud Hotel\nHotelli tarjoaa vieraille 4-tähden asumista kuten myös 24-tunnin vastaanoton, ilmaisen langattoman internet-yhteyden julkisissa tiloissa ja nopean sisään-/uloskirjautumisen. Se tarjoaa vieraille myös ...\nHotellin The Cloud Hotel palvelut\nHotellin The Cloud Hotel valokuvat\nMissä The Cloud Hotel sijaitsee?\nUseimmin kysytyt kysymykset The Cloud Hotel varaukselle\nKuinka lähellä The Cloud Hotel on lähintä lentokenttää Taichung ChingChuanKang?\nLähimpien lentokenttien Taichung ChingChuanKang ja The Cloud Hotel välinen etäisyys on 13,7 km. Ajomatka hotellilta lentokentälle on noin 16min liikenteestä riippuen. Ota huomioon ruuhka-ajat varsinkin lähempänä ruuhkaisia kaupunkialueita.\nMiten vieraat voivat liikkua helpoiten kentältä Taichung ChingChuanKang The Cloud Hotel hotellille?\nTaksin tai kyytipalvelun käyttäminen lähimmältä lentokentältä Taichung ChingChuanKang hotelliin on usein kustannustehokkain kuljetusratkaisu.\nMikä on hotellin The Cloud Hotel puhelinnumero?\nJos sinulla on kysyttävää yöpymisestäsi, soita numeroon +886 422 288 168 puhuaksesi hotellin The Cloud Hotel vastaanoton henkilökunnalle.\nLöytyykö The Cloud Hotel hotellista WiFi-internetyhteyttä?\nKyllä, The Cloud Hotel hotellissa on WiFi-internetyhteys hotellivieraille.\nLöytyykö hotellista The Cloud Hotel kuntosalia tai kuntokeskusta?\nHotellissa The Cloud Hotel on kuntosali vieraiden käytössä. Kuntosalialue on avoinna vain hotellivieraille, ja aukioloajat sekä säännöt voivat vaihdella huomattavasti eri hotellien välillä. Suosittelemme ottamaan suoraan yhteyttä vastaanottoon, jos sinulla on kysyttävää.\nMikä on hotellin The Cloud Hotel uloskirjautumisaika?\n12:00. Jos tarvitset myöhempää uloskirjautumisaikaa, suosittelemme keskustelemaan siitä vastaanoton kanssa heti kun voit. Sisäänkirjautumisaika on 17:00.\nLöytyykö majoituspaiaksta The Cloud Hotel ravintolaa?\nHotellista The Cloud Hotel löytyy ravintola. Ota yhteyttä heihin suoraan saadaksesi selville keittiön aukioloajat.\nTarjoaako The Cloud Hotel vieraille pesulapalveluita?\nVieraat voivat käyttää pesulapalvelua hotellissa The Cloud Hotel.\nuinka lähellä The Cloud Hotel on kaupungin Taichung keskustaa?\nThe Cloud Hotel on vain 0,4 km päässä kaupungin Taichung keskustasta. Muissa nähtävyyksissä vieraileminen onnistuu helposti hotellilta The Cloud Hotel käsin mukaan lukien Taichung Intercontinental Baseball Stadium, mikä on suosittu nähtävyyskohde turisteille.\nSamanlaisia hotelleja kuin The Cloud Hotel\nHotellit lähellä The Cloud Hotel


Mistä rahoitusta kansainväliseen nuorisotyöhön ja vinkkejä kansainvälisyysohjaukseen? - Into – etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta ry\nEtusivu Ajankohtaista Mistä rahoitusta kansainväliseen nuorisotyöhön ja vinkkejä kansainvälisyysohjaukseen?\nRahoituksen hakeminen kansainväliseen toimintaan voi tuntua vaikealta ja monimutkaisilta kuulostavista ohjelmista kertominen nuorille lähes mahdottomalta. Verkkosivuilla yksin jumittamisen sijaan kannattaa osallistua rahoittajaorganisaatioiden tarjoamiin koulutuksiin ja turvautua valmiisiin työvälineisiin.\nKansainvälisen nuorisotyön suurin rahoittaja on Euroopan unioni. EU:lla on ollut 90-luvulta lähtien nuoriso-ohjelmia, joiden nimet ja yksityiskohdat ovat vaihdelleet, mutta pääperiaatteet ovat pysyneet samoina. Ohjelmien rahoitus on jatkuvassa kasvussa, mikä kertoo parlamentin halusta investoida nuoriin, koulutukseen ja kansainvälisyyteen. Ohjelmia toimeenpanee jokaisessa EU-maassa kansallinen toimisto, joka Suomessa on osa Opetushallitusta.\nErasmus+ nuorisoalalle (2021–2027)\n13–30-vuotiaille nuorille: ryhmämuotoisia nuorisovaihtoja ja osallisuustoimintaa\nammattilaisille: nuorisotyöntekijöiden liikkuvuutta eli kansainvälisiä koulutuksia, seminaareja, opintovierailuja, suunnittelutapaamisia jne.\norganisaatioille: erilaisia kehittämishankkeita\nLue lisää Opetushallituksen verkkosivuilta.\nEuroopan solidaarisuusjoukot (2021–2027)\n18–30-vuotiaille nuorille: vapaaehtoistyötä, paikallisia solidaarisuusprojekteja\norganisaatioille: lisäkäsiä ja tuoretta näkökulmaa vapaaehtoisilta\nHuomio: EU-ohjelmien uusi ohjelmakausi on vasta alkamassa, eikä uusien ohjelmien kaikista yksityiskohdista ole tämän artikkelin kirjoitushetkellä tietoa.\nMolemmissa EU:n nuoriso-ohjelmissa painotetaan muita heikommassa asemassa olevien nuorten osallistumista ja tuetaan sitä lisärahoituksella. Uudella ohjelmakaudella huomioidaan myös matkustamisesta syntyviä ilmastopäästöjä ja tuetaan virtuaalista yhteistyötä. Yhteistyö on mahdollista sekä EU:n että sen ulkopuolisten maiden kanssa. Ohjelman kansallinen toimisto neuvoo ja kouluttaa hankerahoituksesta kiinnostuneita – tätä mahdollisuutta kannattaa hyödyntää.\nPohjoismaiden ministerineuvoston tukiohjelmat\nPohjoismaiden ministerineuvoston tukiohjelmia hallinnoi Pohjoismainen kulttuuripiste. Hankkeilla tuetaan pohjoismaista yhteistyötä. Lisäksi mukana voi olla organisaatioita Baltiasta ja Luoteis-Venäjältä.\nOhjelma tukee lasten ja nuorten omia projekteja sekä vahvistaa heidän mahdollisuuksiaan järjestäytyä, vaikuttaa ja osallistua poliittiseen, sosiaaliseen ja kulttuurialan toimintaan. Kohderyhmänä ovat lapset ja enintään 30-vuotiaat nuoret.\nLue lisää Pohjoismaisen kulttuuripisteen verkkosivuilta.\nVolt on kulttuuri- ja kieliohjelma lapsille ja alle 26-vuotiaille nuorille. Tukea voi hakea hankkeisiin, joissa painotetaan lasten ja nuorten omaa luovaa tekemistä taiteen ja kulttuurin alalla.\nTieto- ja neuvonta- ja ohjausalan kansainvälispalvelut Opetushallituksessa\nTieto on oikeus. Etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta tavoittavat suuren joukon nuoria, joille itsenäinen tiedonhaku esimerkiksi kansainvälisistä mahdollisuuksista ei välttämättä tule mieleen. Se ei aina johdu siitä, että kansainvälisyys ei kiinnosta, vaan nuorten voi olla vaikea uskoa, että myös heidän kansainvälisiä kokemuksiaan saatettaisiin tukea ja rahoittaa. Siksi oma rooli merkittävänä tietoa, neuvontaa ja ohjausta tarjoavana ammattilaisena on hyvä tunnistaa. Alla esitellyt palvelut soveltuvat hyvin myös etsiville ja työpajavalmentajille.\nPalveluun on koottu tietoa ja kokemuksia nuorten kansainvälistymismahdollisuuksista eri elämänvaiheissa. Palvelu sopii myös työvälineeksi ohjaus- ja neuvontatyöhön.\nEurooppalainen nuorisotiedotusverkosto, joka jakaa tietoa kansainvälisistä mahdollisuuksista sekä suoraan nuorille että nuorten parissa toimiville. Suomen Eurodesk keskittyy nuorten kansainvälisiin mahdollisuuksiin koulun ulkopuolella eli esimerkiksi nivelvaiheissa sekä harrastus- ja kansalaistoiminnassa.\nEurooppalainen verkosto, joka edistää ohjausalan kansainvälistymistä. Suomen Euroguidance välittää tietoa ja kouluttaa ohjausalan ammattilaisia, jotta he voivat neuvoa ja ohjata asiakkaitaan hankkimaan kansainvälistä osaamista sekä Suomessa että ulkomailla.\nKansainvälistymispalvelut tarjoavat ammattilaisille tietoa, neuvontaa, koulutusta ja työkaluja omassa työssä hyödynnettäväksi. Lisäksi ne luovat alan toimijoille itselleen mahdollisuuksia kansainvälistyä ja kehittää osaamistaan eurooppalaisessa kontekstissa.\nEuroguidancen työvälineet kansainvälisyysohjaukseen Opetushallituksen verkkosivuilla.\nEurodeskin EU:n nuoriso-ohjelmista kertovat materiaalit Opetushallituksen verkkosivuilla.\nTiedot artikkeliin on koonnut Inton viestintäpäällikkö Hilma Ruokolainen, joka on virkavapaalla 1.9.2020–31.3.2021 EU:n nuoriso-ohjelmien kansallisesta toimistosta (Opetushallitus).


Dikotomisesta transsukupuolisuudesta queeriin transgenderiin? Paradigmamuutoksen mahdollisuus lääketieteen tavassa käsitteellistää trans*kokemusta - PDF\nDikotomisesta transsukupuolisuudesta queeriin transgenderiin? Paradigmamuutoksen mahdollisuus lääketieteen tavassa käsitteellistää trans*kokemusta\nDownload "Dikotomisesta transsukupuolisuudesta queeriin transgenderiin? Paradigmamuutoksen mahdollisuus lääketieteen tavassa käsitteellistää trans*kokemusta"\n1 Dikotomisesta transsukupuolisuudesta queeriin transgenderiin? Paradigmamuutoksen mahdollisuus lääketieteen tavassa käsitteellistää trans*kokemusta 18 Johdanto Abstract The medical discourse has historically been, and still is, the most notable voice in commenting and defining transsexuality and transgendered identities. The medical perspective is based on normative and dichotomous views on gender, which affects the policies related to gender reassignment processes. Producing recognizable normative bodies and unambiguous identities can be seen as the aim of the process. The recent Finnish discussion on the possible creation of a so-called transgender diagnosis indicates, I argue, a change in the views towards a more fluid and queer understanding of gender. By analyzing four medical articles and two speeches delivered by psychiatrist Aino Mattila, I will trace the possible paradigm shift visible in the discussion on transgender. It remains to be seen whether the transgender diagnosis is to form yet another exclusive category, or whether it opens up the whole trans-diagnostics to include more varied experiences and identities. Lääketiede on historiallisesti muodostunut pääasialliseksi diskurssiksi, joka määrittelee transsukupuolisuuden käsittämisen ja siitä puhumisen tapoja (ks. esim. Ekins & King 1996; Aarnipuu 2008; Hines 2007). Transsukupuolisuus ymmärretään ristiriitana biologisen syntymäsukupuolen ja oman kokemuksen välillä. Yleisesti transsukupuolisuudesta puhutaankin kokemuksena syntymisestä väärään sukupuoleen, mikä pitää sisällään ajatuksen sukupuolesta niin dikotomisena kuin essentialistisenakin. Normatiivisesta ja ristiriidattomasta sukupuoli-identiteetistä, cis-sukupuolisuudesta, poikkeaminen käsitetään lääketieteelliseksi ongelmaksi, joka on korjattavissa hormonihoidoilla ja kirurgisilla toimenpiteillä. Tällainen näkemys tekee kuitenkin näkymättömäksi monimuotoisen sukupuolen kokemuksen ja ilmaisun. Osalle sukupuolenkorjausprosessiin hakeutuvista kokemus sukupuolesta on yhteneväinen dikotomisen sukupuolijaon kanssa, mutta ongelmalliseksi näkemys muodostuu, kun oma identiteetti ei sovi selkeästi jompaankumpaan sukupuolen kategoriaan. Juridisesti korjausprosessin kulkua määrittelevät laki transseksuaalin sukupuolen vahvistamisesta (563/2002) ja sosiaali- ja terveysministeriön asetus sukupuolen muuttamiseen tähtäävän tutkimuksen ja hoidon järjestämisestä sekä lääketieteellisestä selvityksestä transseksuaalin sukupuolen vahvistamista varten (1053/2002). Kummankin tekstin ytimessä\n2 ovat hyvin dikotomiset ja normatiiviset näkemykset sukupuolesta, kuten osoitan jäljempänä. Asetuksen mukaisesti varsinainen lääketieteellinen sukupuolenkorjausprosessi on Suomessa keskitetty kahteen yliopistolliseen sairaalaan, Tampereelle ja Helsinkiin. Korjausprosessin aikana asiakkaan elämäntilanne sekä fyysinen ja psyykkinen tila arvioidaan, minkä pohjalta tehdään hoitosuunnitelma. Suunnitelma sisältää erilaisia hormonihoitoja ja/tai kirurgisia toimenpiteitä sekä noin vuoden pituisen tosielämänkokeen, jonka aikana asiakas elää haluamansa sukupuolen roolissa tavaten hoitotiimiä harvakseltaan. Prosessista vastaa moniammatillinen työryhmä, ja korjausprosessiin pääseminen ja tarvittavien hoitojen saaminen ovat tiukasti lääketieteen portinvartijoiden päätäntävallan alla. Transseksuaalisuus-diagnoosi (F64.0) pohjautuu selkeisiin dikotomisiin sukupuolinäkemyksiin, joita lääketieteen ammattilaiset sekä noudattavat että ylläpitävät. Sitoutuessaan kahden toisilleen vastakkaisen sukupuolen ajatukseen diagnoosi jättää nähdäkseni ulkopuolelle monenlaisia sukupuolen kokemuksia ja ilmaisun tapoja, eikä vastaa läheskään aina elettyä todellisuutta. Rinnalle onkin noussut niin kutsuttu transgender-diagnoosi, virallisesti muu sukupuoli-identiteetin häiriö (F64.8), niitä varten, jotka kokevat tarvitsevansa lääketieteellisiä toimenpiteitä mutta jotka eivät sovi kaksinapaiseen sukupuolijakoon. Ensimmäinen transgender-diagnoosi myönnettiin Suomessa 2004, mutta sille ei ole vielä kriteereitä eikä selkeitä hoitokäytäntöjä. Asiasta viime vuosina käyty keskustelu niin lääketieteen edustajien ja trans*yhteisöjen sisällä kuin niiden välillä on tehnyt näkyväksi sukupuolen tosiasiallisen moninaisuuden yhteentörmäyksen sukupuolenkorjausprosessin sisäisten normiodotusten kanssa. Korjausprosessi muodostuu monenlaisten ihmisten näkemysten yhteensovittamisesta ja yhteistyöstä, mutta lääketieteen edustajien toimintamahdollisuuksia rajaavat tietyt reunaehdot. Väitänkin transgenderiyden haastavan juuri näitä reunaehtoja ja perinteisiä näkemyksiä sukupuolijärjestelmästä. Lisäksi se tekee näkyväksi sitä muutosta, joka on tapahtumassa korjausprosessin sisällä tavoissa käsittää trans*sukupuolisuutta ja sukupuolta laajemminkin. Käsittelen tässä artikkelissa lääketieteen diskurssissa näkyvää muutosta (trans)sukupuolisuuden käsitteellistämisessä. Keskityn kahteen kysymykseen: mitä käsityksiä (trans)sukupuolisuuteen, naiseuteen ja mieheyteen liitetään ja miten transgender-diagnoosi mahdollisesti vaikuttaa korjausprosessin sisällä? Käytän sukupuolen moninaisuutta tarkoittaessani termiä trans*, jonka tarkoitus on viitata erilaisiin cis-sukupuolisuudesta eroaviin sukupuolen kokemuksiin ja identiteetteihin sekä purkaa vastakkainasettelua transsukupuolisuuden ja transgenderiyden välillä. Transsukupuolisuudella viittaan nimenomaisesti diagnostisten kriteerien määrittelemään, dikotomisesti ymmärrettävään transnaiseuteen ja transmieheyteen. Transgenderiys viittaa sekin diagnostiseen nimekkeeseen, ei-dikotomiseen sukupuoli-identiteettiin korjausprosessin sisällä. Taustoitan ensin historiaa, joka on johtanut lääketieteen asiantuntijavallan ja portinvartija-aseman syntyyn trans*sukupuolisuudesta puhuttaessa. Pyrin sen jälkeen osoittamaan paradigmanmuutoksen mahdollisuuden analysoimalla neljää lääketieteen alan lehdessä julkaistua, transsukupuolisuutta käsittelevää artikkelia vuosilta sekä kahta Tampereen TRANS-poliklinikan psykiatrin Aino Mattilan pitämää alustusta aiheesta. Valitsemani artikkelit ovat ainoat, helposti saatavilla olevat tekstit aiheesta ja niin ollen osa yleisempää keskustelua. Ne eivät siis edusta vain lääketieteen sisällä, asiantuntijoiden kesken vaihdettuja näkemyksiä. Alustukset pidettiin Setan järjestämässä, ensimmäisessä aiheeseen keskittyvässä, TransGender -seminaarissa vuonna 2010 ja vuosittain järjestettävässä TransHelsinki -tapahtumassa vuonna Ne ovat kuunneltavissa muun muassa seksuaalivähemmistöille suunnattujen Ranneliikkeen ja Lepakkolaakson nettisivuilta. Tämän lisäksi pyysin sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajavan ihmisoikeusjärjestön Trasekin varapuheenjohtajan Sade 19\n3 Kondelinin kommentteja korjausprosessin nykytilasta sekä erityisesti transgender-diagnoosin tulevaisuudesta. Mattilan ja Kondelinin ajatukset tuovat hyvin esille, miten sukupuolta koskevat diskurssit määrittelevät korjausprosessin käytäntöjä ja millaisia konkreettisia muutoksia käsitysten muutokset aiheuttavat prosessille. Transsukupuolisuuden medikalisaation lyhyt historia Niin seksuaalisuuden kuin sukupuolen moninaisuutta kategorisoitiin ja luokiteltiin lääketieteen kentällä innokkaasti 1800-luvun puolivälistä eteenpäin. Niinpä homoseksuaalisuus, transsukupuolisuus ja transvestisuus olivatkin perversioiden ja diagnoosien joukossa pitkälti eriytyneet omiksi käsitteikseen 1960-luvun alkuun mennessä. (Wickman 2001, ) Vaikka kastraatiota ja hormonihoitoja oli käytetty transsukupuolisten potilaiden hoitamiseen jo 1930-luvulla, lääketieteellinen mielenkiinto ja kirjallisuus alkoivat keskittyä varsinaisiin sukupuolenkorjausleikkauksiin vasta 1950-luvulla. Transsukupuolisuuden syistä (biologinen vai psykiatrinen) ja parhaista hoitokeinoista (kirurgia vai terapia) kiisteltiin kuitenkin yhä. (King 1996, ) Transsukupuolisuus erotettiin lopullisesti transvestismista 1960-luvun lopussa, ja lääketiede oli erityisen kiinnostunut nimenomaan transsukupuolisuudesta. Transsukupuolisuuden määrittelevimmäksi piirteeksi nousi halu sukupuolenkorjaushoitoihin. Samalla lääketieteen valta-asema transsukupuolisuuden asiantuntijana ja diagnoosin säätelijänä vakiintui. Varsinkin seksologi Harry Benjamin työryhmineen vaikutti ratkaisevasti transsukupuolisuuden tutkimukseen ja hoitoon. Vuonna 1979 perustettu The Harry Benjamin International Gender Dysphoria Association (vuodesta 2006 The World Professional Association For Transgender Health, WPATH) julkaisee yhä Standards of Care -hoitosuosituksia, joihin Suomessakin käytössä olevat hoitokäytännöt perustuvat. Trans*sukupuolisuus ja lääketiede ovat historiallisesti kietoutuneet tiukasti toisiinsa. Sosiologit Dwight B. Billings ja Thomas Urban (1996, 100) näkevät lääketieteen jopa olevan vastuussa transsukupuolisuuden synnystä: sukupuolenkorjausleikkausten legitimointi, rationalisointi ja kaupallistaminen ovat tuottaneet transseksuaalin identiteettikategorian sekalaiselle ryhmälle seksuaalisesti poikkeavia ja vakavasta sukupuolirooliahdistuksesta kärsiville (käännös LT). Heidän mukaansa kirurgit ja psykiatrit näkivät mahdollisuuden maineeseen ja taitojensa hiomiseen transsukupuolisten potilaiden korjaushoidoissa. Transsukupuolisuutta paljon tutkinut sosiologi Dave King on kuitenkin eri mieltä ja huomauttaa lääketieteen ammattilaisten suhtautuneen ristiriitaisesti transsukupuolisuutta ja sen hoitomuotoja kohtaan. Korjausleikkauksia tehtiin usein nimettömänä ja diagnoosiksi merkittiin esimerkiksi epämuodostuma, jotta leikkausten oikea luonne ei paljastuisi. Se olisi huonontanut kirurgien mainetta aikana, jolloin osa lääketieteen asiantuntijoista piti transsukupuolisia yhä perversseinä tai mieleltään sairaina. (King 1996, ) Benjaminin muotoileman transseksuaalin tilalle nousi ristiriidan, dysforian (gender dysphoria) käsite 1970-luvulla. Tiukasti rajatun ihmisryhmän sijaan lääketieteen avulla alettiin hoitaa tiettyä oiretta, mikä on ajatuksena kantanut näihin päiviin saakka. Toisaalta tämä mahdollisti laajemman ymmärryksen trans*kokemuksesta, sillä tietty oire ei välttämättä enää vaatinut tiettyä identiteettiä. King (1996, 96) on kritisoinut dysforian käsitettä, sillä se laajensi lääketieteen määrittelyvaltaa ja sen kiinnostuksen kohteena olevaa ihmisryhmää. Dysforia liittyy kiinteästi ajatukseen väärään kehoon syntymisestä, johon normatiivinen transnarratiivi perustuu. Lääketieteen diskurssissa syntynyt tapa sanallistaa trans*kokemusta ylläpitää ja rakentaa niin trans*sukupuolisten kuin heidän kanssaan työskentelevien lääketieteen asiantuntijoidenkin näkemystä sukupuolen moninaisuudesta. Transnarratiivi toimii ikään kuin yhteisenä kielenä, jonka avulla trans*sukupuoliset asiakkaat voivat tehdä omaa kokemustaan ymmärrettäväksi prosessin 20\n4 sisällä mutta joka toisaalta rajoittaa normeihin sopimattomien kokemusten sanallistamista. Esimerkiksi Sandy Stonen mukaan tässä on ongelmallista se, miten narratiivi pyrkii häivyttämään trans*sukupuolisuuden näkyvistä tavoitellessaan normatiivista naiseutta ja mieheyttä. (ks. Hines 2007, 64.) Moderni ymmärrys trans*sukupuolisuudesta Jo vuonna 1978 psykologit Suzanne J. Kessler ja Wendy McKenna huomauttivat lääketieteen rakentavan ja ylläpitävän perinteistä kaksijakoista sukupuolikäsitystä. He tosin itsekin sortuvat kaksinapaiseen sukupuolinäkemykseen, vaikka muotoilevat teoksessaan Gender: An Ethnomethodological Approach ajatusta biologisen sukupuolen sosiaalisesta perustasta. Lääketieteellisen diskurssin valta-asema keskustelussa trans*sukupuolisuudesta näyttäytyy monille hyvin ristiriitaisena. Varsinkin feministinen tutkimus ja myöhemmin queer-tutkimus on kritisoinut sukupuoli-identiteettien medikalisointia, mutta diskurssin hegemonisuudesta kertoo jotain jo sen pakottava läsnäolo. Kuten Dave King ja Richard Ekins toteavat, lääketieteelliset näkemykset muodostavat kulttuurisesti merkittävimmän tavan käsitteellistää ja ymmärtää sukupuolen moninaisuutta yhteiskunnassamme. Muiden näkemysten pitää ottaa lääketiede huomioon, suhtautuivatpa ne siihen hyväksyen tai kritisoiden. (Ekins & King 1996, 75.) Korjausprosessissa lääketieteen dikotominen ja essentialistinen sukupuolinäkemys pakottaa normatiivisen transnarratiivin kautta erilaiset trans*kokemukset ja -identiteetit normeihin sopiviin kategorioihin. Korjausprosessin voikin sukupuolen moninaisuudesta kirjoittaneen Tiia Aarnipuun mukaan nähdä länsimaisen yhteiskunnan tapana ratkaista sukupuolen moninaisuuden ongelma. Se, mikä oikeasti on sosiaalinen kysymys, muuttuu medikalisoidun ja leimatun yksilön hoidettavissa olevaksi ongelmaksi. (Aarnipuu 2008, 134.) Näin lääketieteen portinvartijat toimivat myös tehokkaasti sosiaalisen kontrollin ylläpitäjinä (Aarnipuu 2008, 107). Lopputuloksena korjausprosessissa voidaan siis olettaa olevan dikotomiseen sukupuolinäkemykseen sopiva ruumis, jonka kokemus itsestä on yhteneväinen ruumiillisen todellisuuden kanssa, mikä taasen on yhteneväinen normatiivisen ja kaksijakoisen sukupuolijärjestyksen kanssa. Trans*aktivisti ja juristi Dean Spade (2006, 319) huomauttaakin miten transkeho itsessään tuottaa sairausleiman kautta normatiivisia, luonnollistettuja ja terveitä, sukupuoleltaan ristiriidattomia ruumiita. Portinvartijoina toimivien asiantuntijoiden oma sukupuoli jää kyseenalaistamattomaksi ja näkymättömäksi trans*sukupuolisen potilaan joutuessa mikroskoopin alle. Dikotomiaa ei Spaden mukaan oikeastaan rakenna niinkään trans*sukupuolinen keho, vaan prosessin asettamat reunaehdot. Transgender-diagnoosi toimii risteyskohtana korjausprosessia kehystävien normatiivisten sukupuolikäsitysten ja queer-tutkimuksen muotoileman, liikkuvamman näkemyksen välillä. Se ylittää sekä sukupuolen ja seksuaalisuuden rajoja että samalla myös transprosessin sisäänrakennettujen normien rajoja. Maarit Huuskan (2008, 65) mukaan transgenderiyden voi nähdä syntyneen reaktiona tiukkoja hoitoonpääsyä rajoittavia kriteereitä sekä niiden taustalla olevaa kapea-alaista sukupuolikäsitystä vastaan. Transgenderiys identiteettinä haastaa määrittelemättömyydellään lääketieteen asiantuntijavaltaa, joka perustuu kategorisointiin ja medikalisointiin. Transgender-diagnoosin myötä korjausprosessin lopputuloksena on erilaisia normeja haastavia sukupuolen esityksiä kehoja, joiden piirteet eivät ole yksiselitteisesti naisen tai miehen ja jotka horjuttavat kaksijakoista sukupuolikuvastoa. 21\n5 Dikotomia aineistossa ymmärrettävän sukupuolen perustana Aineistossani on näkyvissä selvä ja johdonmukainen kahtiajako yhteisesti ja yleisesti ymmärrettyjen ja toisilleen vastakkaisten naiseuden ja mieheyden välillä. Tämä perustuu paitsi diagnostisiin kriteereihin myös lakiin. Ne muodostavat juridislääketieteellisen diskurssin, joka määrittelee korjausprosessin sisäisten näkemysten rajat ja hoitokäytännöt. Transsukupuolisuudelle asetetuissa diagnostisissa kriteereissä ensimmäisenä mainitaan halu elää ja tulla hyväksytyksi vastakkaisen sukupuolen edustajana, mikä toistuu myös translaissa, jossa sukupuolen juridisen vahvistamisen todetaan edellyttävän, että potilas esittää lääketieteellisen selvityksen siitä, että hän pysyvästi kokee kuuluvansa vastakkaiseen sukupuoleen ja että hän elää tämän mukaisessa sukupuoliroolissa[.] (563/2002). Molemmissa teksteissä ehtona mainitaan myös sukupuolen kokemuksen pysyvyys, mikä sulkee pois liikkuvamman sukupuoli-identiteetin mahdollisuuden. Artikkelien kirjoittajat nojaavat teksteissään lakiin ja diagnostiikkaan ja niin ollen toistavat näissä muotoiltua näkemystä sukupuolesta, vaikka suhtautumisessa kaksinapaisuuteen on nähtävissä eroja paitsi kirjoittajien kesken myös ajallisesti vanhimman ja uusimman artikkelin välillä. Varsinaista transgenderiyttä ei ole eksplisiittisesti nimetty yhdessäkään artikkelissa, vaikka kaksi niistä on kirjoitettu ensimmäisen transgenderdiagnoosin myöntämisen jälkeen. Vanhimmassa, Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecimissa vuonna 1993 julkaistussa, psykiatri Veronica Pimenoffin artikkelissa Transseksuaalisuus muunlaisen näkemyksen mahdollisuus ei ole edes implisiittisesti läsnä. Sen sijaan analysoimistani artikkeleista tuoreimmassa, psykiatrian erikoislääkäri Aino Mattilan artikkelissa Sukupuolen korjaushoidot kohentavat transsukupuolisten potilaiden psykososiaalista toimintakykyä mainitaan, että on olemassa ihmisiä, jotka eivät koe yhteenkuuluvuutta kummankaan sukupuolen kanssa (Mattila 2008, 163). Lisäksi artikkelissa käytetyt pehmentävät ilmaukset kuten suuri osa, jotkut ja useimmat luovat tilaa myös toisenlaisille trans*kokemuksille. Näitä toisenlaisia kokemuksia ei kuitenkaan avata enempää. Niitä ei esimerkiksi sanallisteta transgenderiydeksi tai edes realistisesti olemassaolevaksi mahdollisuudeksi korjausprosessin sisällä. Artikkeli määrittelee transsukupuolisuuden vahvaksi kokemukseksi nimenomaan vastakkaiseen sukupuoleen kuulumisesta ja palaa näin dikotomiseen sukupuolinäkemykseen. Ei-dikotominen sukupuoli on artikkeleissa olemassa lähinnä hiljaisuuksina ja viittauksina. Dosentti Aila Tiitinen, erikoislääkäri Sinikka Suominen ja erikoislääkäri Matti Holli mainitsevat artikkelissaan Transseksuaalien hoito, että on hyvä muistaa, että kaikkien potilaiden ei tarvitse käydä läpi koko hoitoprosessia, vaan voidaan tehdä yksilöllinen kuntoutussuunnitelma (Tiitinen, Suominen & Holli 2003, 2050). Tätä voisi optimistisesti tulkita niin, että yksilöllisyyden nähdään koskevan myös henkilön kokemusta sukupuolestaan sekä sukupuolen ilmaisun tapoja, jotka eivät välttämättä sovi kaksinapaiseen sukupuolijakoon. Jos oletetaan koko prosessin tarkoittavan siirtymistä sukupuolesta toiseen, vastakkaiseen, niin ruumiillisesti kuin juridisestikin, voi Tiitisen, Suomisen ja Hollin huomio jättää tilaa myös erilaiselle ruumiillisuudelle ja sukupuolelle. Osa potilaista ei halua biologisia ja juridisia toimenpiteitä, osalle riittää etunimen vaihto, osa haluaa hormonihoidon muttei leikkauksia, ja osa haluaa koko paketin eli hormonihoidon, oikeudellisen sukupuolenkorjauksen ja kaikki mahdolliset leikkaukset. (Tiitinen, Suominen & Holli 2003, 2046) Osa sitaatissa mainituista yhdistelmistä tuottaa vääjäämättä normeja rikkovia sukupuolen esityksiä, joissa ruumiillinen ja juridinen eivät kohtaa. Tästä huomiosta huolimatta artikkeli loppuu toteamukseen: [N]äissä tilanteissa hoidon arviointi on usein erittäin monimutkaista ja hoitojen 22\n6 aloittamiseen täytyy suhtautua erittäin varovasti (ibid.). Tämä asettaa kaiken dikotomisesta ja norminmukaisesta poikkeavan epäilyttäväksi ja erityistä varovaisuutta vaativaksi. Kaiken kaikkiaan trans*kokemus sanallistetaan artikkeleissa yksinkertaistavien toteamusten kautta kaksinapaisessa sukupuolikehyksessä haluiksi ja toimiksi, jotka tähtäävät nimenomaan vastakkaisen sukupuolen rooliin ja ilmiasuun; transsukupuoliset kokevat sukupuolensa vastakkaiseksi biologiseen sukupuoleensa nähden (Tiitinen, Suominen & Holli 2003, 1), voivat lapsena valita vastakkaisen sukupuolen leikkejä ja hakeutua vastakkaista sukupuolta edustavien lasten seuraan (Mattila 2005, 60) ja heillä on voimakas halu saada toisen sukupuolen yhteiskunnallinen asema: etunimi, sosiaaliturvatunnus, avioliittolupa jne. (Pimenoff 1993, 2). Mattila toteaa transsukupuolisten tavoitteeksi saada elää mahdollisimman tavallista miehen tai naisen elämää (Mattila 2008, 164), mikä asettaa olemuksellisen eron naisten ja miesten välille. Imaginaariset rajat tarpeeksi feminiinisen ja maskuliinisen määrittelemiseksi tekevät näkyväksi sukupuolen dikotomisuuden artikkeleissa. Rajojen ylityksistä on seuraamuksia sekä yhteiskunnallisesti että korjausprosessin sisällä vaatimuksessa sukupuolen kokemuksen pysyvyydestä. Vaatimus on kirjattu sekä diagnostisiin kriteereihin että translakiin. Mikäli sukupuoli miellettäisiin liukuvaksi ja performatiiviseksi ei rajankäynti näyttäytyisi näin merkityksellisenä tai tarkkaa säätelyä vaativana. Tavoitteena normatiivisena läpimenevä sukupuoli Siinä missä trans*sukupuolisuus erottuu cis-sukupuolisuudesta, myös cis-naiseus ja -mieheys rakentuvat teksteissä oletusarvoisesti toisistaan poikkeaviksi. Sukupuoli näyttäytyy rooleina, joita opitaan ja joissa tulee johdonmukaisesti pysyä, vaikka roolien sisältöä ei eksplisiittisesti kuvailla. Korjausprosessissa tapahtuvista muutoksista tärkeimmiksi artikkeleissa nousevat ulkoiset, ruumiillisuuteen liittyvät sukupuolen merkit; ulkonäön merkitys korostuu uskottavan ja ymmärrettävän, roolinmukaisen sukupuolen ilmaisun osana. Ruumiin voikin nähdä Tutta Palinin sanoin pintana, johon kulttuuriset merkitykset piirtyvät (2004, 237). Sukupuoli on yksi perustavanlaatuisimmista ruumiin pinnalla ja pinnalle muodostuvista merkityksistä. Kuten Mattila asian ilmaisee, prosessin tarkoitus on, että potilaan ruumis tulisi muutetuksi niin lähelle oikeaksi koetun sukupuolen mukaista ruumista kuin mahdollista (2008, 164). Lainauksesta välittyy ulkonäön merkitys sekä ajatus trans*sukupuolisen ruumiin vaillinaisuudesta verrattuna aitoon, cis-sukupuoliseen ruumiiseen. Pyrkimyksenä on saavuttaa norminmukainen naisellinen tai miehinen ulkomuoto, mutta Tiitisen, Suomisen ja Hollin mukaan pitää muistaa, että biologisen sukupuolen mukaisen ilmiasun (esim. kasvojen luusto, lantion malli, karvoitus) hävittäminen hormonihoidolla jää aina vajavaiseksi (2003, 2048). Ulkonäön ja ruumiillisuuden merkitys korjausprosessissa heijastanee nähdäkseni muun yhteiskunnan tapaa rakentaa sukupuolta. Kuten Hannele Harjunen kuvaa ilmiötä: [R]uumiista ja sen ulkomuodosta on tullut merkittävä sosiaalisen hyväksyttävyyden tekijä. Hyväksyttävyyden määrittävät hallitsevat normit, arvot ja käytännöt, ja ruumiin ulkomuodon oletetaan kertovan paljon myös henkilökohtaisista ominaisuuksista, tavoista ja käytöksestä. (Harjunen 2010, 241.) Ruumiiden hyväksyttävyyttä säätelevät normit ovat monin tavoin sukupuolittuneita. Mies- ja naisruumiille asetetaan erilaisia ehtoja, jotka riippuvat vallitsevista käsityksistä sallitusta naiseudesta ja mieheydestä sekä näiden rooleista yhteiskunnassa. (ibid.) Kulttuurissamme miehen ruumiiseen yhdistetään muun muassa vahvuus, karvaisuus ja matala ääni. Mattila kuvaa, miten hoitojen avulla aikaansaatavat muutokset tuottavat kulttuurisia odotuksia vastaavia ominaisuuksia: 23\n7 Testosteronihoidon tavoitteena on äänen madaltuminen, maskuliinisen karvoituksen kasvu, kehon ääriviivojen miehistyminen rasva- ja lihaskudoksen suhteen muuttumisen kautta ja kuukautisten lopettaminen. [--] Testosteroni madaltaa äänen ja saa aikaan maskuliinisen karvoituksen, ja tuottaa siten varsin luontevan miehisen habituksen. (Mattila 2008, 166.) Naisten sen sijaan odotetaan olevan siroja ja pehmeitä, kuten seuraavista kuvauksista voidaan päätellä: Rasvan jakautuminen voi muuttua niin, että rasva varastoituu naisille tyypillisiin paikkoihin, ja painon pysyessä muuttumattomana lantion ympärysmitta saattaa siksi kasvaa 7 cm vuoden aikana. (Pimenoff 1993, 8) Osalla miehestä naiseksi -transsukupuolisista on siinä määrin siro luusto, että muiden hoitojen onnistuessa heillä ei ole ylitsepääsemättömiä vaikeuksia naisena elämisessä. (Mattila 2008, 166) Rintojen koko näyttäytyy vahvasti sukupuolta merkitseväksi piirteeksi sekä transnaisten että transmiesten kohdalla: Osalle MtoF- transsukupuolisista feminisoiva hormonihoito ei riitä aiheuttamaan niin suurta rintojen kasvua, että rintojen koko olisi riittävä sukupuolitunnusmerkiksi. (Mattila 2008, 166) Rintarauhasten poistaminen on tärkein leikkaus ennen sukuelinkirurgisia hoitoja. Sillä on varsin kuntouttava vaikutus miehen sukupuoliroolissa elämisen helpottuessa. Suurin osahan naisesta mieheksi -transsukupuolisista piilottelee feminiinisiä rintojaan eri tavoin, muun muassa sitomalla niitä rintakehää vasten. (Mattila 2005, 64.) Sukupuolta rakennetaan sosiaalisissa tilanteissa myös äänen avulla. Naisten ja miesten äänissä on tai oletetaan olevan eroja paitsi korkeudessa myös tavoissa, joilla sitä käytetään. Näitä eroja ei artikkeleissa sen tarkemmin kuvailla, mutta oletettavasti tavoitteena on että transnaisilla olisi hiljaisempi, vähemmän miehinen tapa puhua. Transmiesten puhetavasta ei sen sijaan artikkeleissa mainita vaan huomiota kiinnitetään äänen mataluuteen, joka tapahtuu testosteronihoidon myötä automaattisesti. Hoidolla ei ole vaikutusta äänen mataluuteen, joka voi olla potilasta häiritsevä. Sen vuoksi kehitetään foniatrisia ohjelmia, joilla nykyään ei pyritä väkinäiseen korkealla äänellä puhumiseen vaan puheen rytmityksen ja intonaation harjaannuttamiseen naisen puhetapaa muistuttavaksi sekä resonanssin siirtoon rintakehästä päähän. (Pimenoff, 1993, 8.) Rintojen koon lisäksi myös karvoitus määrittelee vahvasti hyväksyttävän naisisen tai miehisen ulkomuodon. Artikkeleissa muodostuu käsitys ideaalista karvoituksen määrästä, jota on sukupuolesta riippuen joko sopivasti tai sopivan vähän. Varsinkin transnaisten kohdalla karvojen vähäisyys nähdään erittäin oleellisena osana feminiinistä ulkomuotoa: Hormonihoito ei useimmilla miehestä naiseksi -transsukupuolisilla hillitse karvankasvua riittävästi. Transsukupuolisuuden katsotaan olevan tila, joka vaatii hoidoksi epilaation, eli maskuliinisen karvoituksen poistamisen juurineen varsinkin kasvoista. Kyseessä ei ole kosmeettinen hoito, vaan tärkeä ja oleellinen osa naisen fyysisten ominaisuuksien lujittamista. (Mattila 2008, 166.) luovat kuvaa paitsi norminmukaisesta transsukupuolisuudesta myös normatiivisesta cis-sukupuolisesta naiseudesta ja mieheydestä. Niin naisten kuin miesten ulkoiset tunnusmerkit ovat johdonmukaisesti keskenään samanlaiset, eikä sukupuolikategorioiden sisällä vaikuta olevan 24\n8 lainkaan variaatioita. Todellisuudessa kaikki cis-naiset eivät ole luonnostaan karvattomia ja joillain cis-miehillä on luonnostaan rintakudosta, mutta tämä jää artikkeleissa näkymättömiin. Sukupuoli näyttäytyy siis analysoimieni artikkelien ruumiillisuutta koskevissa kuvauksissa kahtena selkeästi erillisenä ja keskenään erilaisena ryhmänä. Pyrkimys normatiiviseen, tietyn sukupuolen mukaiseen ulkomuotoon vaatii yhteisesti sovitut rajat, jotka määrittävät riittävän hyvän roolisuorituksen. Arkisissa tilanteissa sukupuoli määritetään ensisijaisesti näköhavainnon perusteella. Ruumiin verhottua tai muovattua pintaa havainnoimalla oletetaan tietynlainen, näkymättömissä oleva anatomia. Katsoja tulee tietoiseksi suorittamastaan päättelystä vain, jos määrittely on vaikeaa. (Palin 2004, 238.) Riittävän suuret rinnat tai riittävän karvaton leuka takaavat sen, että tulee luetuksi toivomassaan sukupuolessa. Tästä käytetään englanninkielisessä kirjallisuudessa termiä passing, jonka vakiintunut suomennos on mennä läpi. Käsite pitää sisällään ajatuksen tietoisesta huijaamisesta; cis-sukupuolinen ruumis nähdään luonnollisena ja ei-rakennettuna kun taas transsukupuolinen ruumis mielletään aina tietoiseksi esitykseksi, jolla pyritään (valheellisesti) tulemaan luetuksi joko naisena tai miehenä. Tämä ajatus näkyy myös analysoimissani artikkeleissa: Monen miehestä naiseksi -transsukupuolisen ulkoinen fyysinen sukupuolen korjaus jää puolitiehen ilman epilaatiota tai korjauskirurgisia hoitoja, jotka helposti mielletään vain kosmeettisiksi toimenpiteiksi. Naisesta mieheksi -transsukupuolisten tilanne on sikäli helpompi, että testosteroni aiheuttaa yleensä ulkonaisen läpimenevyyden kannalta riittävät muutokset. Ääni mataloituu, parta alkaa kasvaa ja lihaksisto vahvenee. (Mattila 2008, 63.) Sen lisäksi, että läpimenevyyden ajatus nojaa cis-sukupuolta jäljittelevän sukupuolen ajatukseen, se myös tukee luentaani normeja lujittavasta sukupuolen ilmaisusta ideaalina lopputuloksena. Mikäli ihminen menee läpi, hänen normeista poikkeavaa sukupuoltaan ei rekisteröidä eikä se niin ollen horjuta dikotomista ja selvärajaista sukupuolinäkemystä. Transgender-diagnoosin merkitys prosessin sisällä Trans*yhteisöt käyvät aktiivisesti vuoropuhelua lääketieteen edustajien kanssa vaikuttaakseen itseään koskevien näkemysten muutokseen. Erilaisissa trans*yhteisöissä, kuten vertaisryhmissä, vapaamuotoisemmissa queer-yhteisöissä ja erityisesti internetin keskustelupalstoilla omaa sukupuolta sanallistetaan yhä monimuotoisemmin. Transmieheyden ja transnaiseuden rinnalle ovat tulleet esimerkiksi transmaskuliinisuuden ja -feminiinisyyden käsitteet, jotka pohjaavat sukupuolen kokemuksen ja piirteiden kuvaamiseen tiukkarajaisen identiteettikategorian sijaan. Myös queer on omaksuttu sukupuolen ja seksuaalisuuden normeja haastavan identiteetin kuvaamisen tavaksi. Se purkaa paitsi kahtiajakoa naiseuden ja mieheyden, myös trans*sukupuolisuuden ja cis-sukupuolisuuden samoin kuin homoseksuaalisuuden ja heteroseksuaalisuuden väliltä. Nämä identiteetit törmäävät kuitenkin normien rajoihin joutuessaan tekemisiin lääketieteen portinvartijoiden kanssa. Transgender-diagnoosi tuo queerteoreettista liikkuvaa sukupuolikäsitystä lähemmäksi lääketieteen tiukkoihin kategorisointeihin ja kahtiajakoon perustuvaa näkemystä. Analysoimissani artikkeleissa tämä liike ei vielä kovin selkeästi näy, joskin viitteitä muutoksesta on. Havainnollistan paradigmanmuutoksen mahdollisuutta analysoimalla seuraavaksi kahta Aino Mattilan pitämää alustusta aiheesta. Alustuksissaan Mattila toi esiin lääketieteen näkökulmaa ja käsityksiään trans-diagnoosien tulevaisuudesta. Mattila käsitteli molemmissa puheenvuoroissaan lääketieteen näkökulmaa mahdollisen transgender-diagnoosin luomiseen ja merkityksiin. Hän suhtautui kriittisesti sekä dikotomiseen sukupuolikäsitykseen no- 25\n9 jaavaa kategorisointia että lääketieteen asiantuntijavaltaa kohtaan. Tässä suhteessa Mattilan näkemykset koskien diagnoosien tulevaisuutta ja laajemmin sukupuolen ymmärtämisen merkityksiä prosessin käytännöille ovat hyvin samankaltaisia kuin trans*järjestöillä. Mattila peräänkuulutti lääketieteen auktoriteettivallan rajoittamista niin, että se koskisi ainoastaan lääketieteellisiä toimenpiteitä, eikä osallistuisi ihmisten identiteettien tai korjausprosessin juridiseen määrittelyyn. Lääketieteen portinvartija-asema aiheuttaa Mattilan mukaan ongelmallisia tilanteita lääketieteen edustajille, jotka joutuvat ottamaan kantaa oman alansa ulkopuolisiin seikkoihin ja puuttumaan ihmisten itsemääräämisoikeuteen: [--] joka tapauksessa niin mitä vähemmän lääkäreille pannaan semmoista asiaa että se ihmisten elämään sillä tavalla hallinnollisesti vaikuttaa...tässä on niin kuin sellaisia hyvin epämiellyttäviä piirteitä. [--] Ja se että lääkärit joutuvat sitten tekemään lausuntoja siitä että ihminen on lisääntymiskyvytön tällaisen hallinnollisen asian takia niin sotii kovasti lääkärin etiikkaa vastaan. (Mattila 2011) Sade Kondelin puolestaan huomauttaa tilanteen olevan ongelmallinen myös korjausprosessiin hakeutuvien näkökulmasta: Koen koko nykyjärjestelmän ongelmalliseksi. Sen puitteissa transsukupuolisilla ei ole oikeutta itsemäärittelyyn ja omasta ruumiista päättämiseen, vaan määrittelyn ja päätökset tekee psykiatri. Suomen kokoisessa maassa prosessi voi tyssätä muun muassa henkilökemiaongelmiin, eikä toiselle lääkärille hakeutuminen ole helppoa tai välttämättä edes paranna tilannetta. Juridisen sukupuolen pitäisi olla ilmoitusasia, eikä lääketieteellinen korjausprosessi saisi olla kiinni psykiatrien ja psykologien kapeista ja läpikotaisin medikalisoiduista transsukupuolisuuskäsityksistä. (Kondelin 2013) Mattilan näkemykset pohjautuvat hänen omiin kokemuksiinsa transtyöryhmän vastaavana psykiatrina sekä keskusteluun Amerikan Psykiatriayhdistyksen diagnoosijärjestelmän, DSM:n (Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders) uudistuksesta. Uudistuksessa on ehdotettu siirtymistä dikotomiaan perustuvasta ja normeihin pohjaavasta todellisten transsukupuolisten seulomisesta laaja-alaisempaan käsitykseen sukupuolesta. Korjausprosessin tarkoituksena voisi näin nähdä vain lääketieteellisten toimenpiteiden tarjoamisen, jolloin juridinen ja kokemuksellinen sukupuoli-identiteetti olisivat yksilön oman päätösvallan alainen asia. Tämä tarkoittaisi myös sukupuolinäkemysten avautumista sisältämään moninaisia kokemuksia ja ilmaisuja sekä transsukupuolisuuden medikalisaation (osittaista) purkamista. Näin identiteetti voitaisiin Mattilan mukaan erottaa oireista: Ja että ei puhuttaisi siitä identiteetistä ja siitä että mihin ihminen itsensä identifioi vaan enemmän siitä että mikä se ristiriita on, miksi hän on meille asti tullut ja miten se hänellä ilmenee ja mihin kohtaa hän nyt toivoo meiltä jotakin hoitoa, että milloin se hänen asiansa muuttuu terveydenhuollon asiaksi. (Mattila 2010) Riskinä kuitenkin on että laaja-alaiseksi tarkoitetun trans*diagnoosin sijaan aletaan muokata kahta tarkkarajaista diagnostista kategoriaa. Tähän Mattila suhtautuu skeptisesti: Sitten herää kysymys että onko nyt tarpeen yrittää saada aikaiseksi joku tällainen transgender-diagnoosi, pitääkö meidän jatkaa tätä luokittelua että meillä on se transsukupuolisuus, sitten meillä on transgender-diagnoosi, sitten kymmenen vuoden kuluttua vielä joku uusi. Vai olisiko sellainen mahdollista että jotenkin tätä hommaa voi...voisi hyödyntää mitä nyt DSM asiantuntijaryhmäkin tuolla tekee, ja nämä viime vuosina julkaistut, ne eivät varsinaisesti ole 26\n10 tutkimuksia, ne ovat enemmänkin katsauksia eli ne eivät ole sellaista tutkimusnäyttöä valitettavasti, niin, niin onko sellainen mahdollista että me voitaisi näitä sitten kuitenkin hyödyntää siellä meidän kliinisessä arjessa. (Mattila 2010) Kondelin jakaa saman näkemyksen oman diagnoosin luomisen haitallisuudesta: Mielestäni ei pitäisi olla mitään erillistä transgender-diagnoosia, vaan kaikkia korjaushoitoja tarvitsevia tulisi käsitellä transsukupuolisina. Hoitojen tarve vaihtelee yksilöllisesti, eikä lääketieteellisissä yhteyksissä ole mitään perusteltua syytä erotella transsukupuolisia ja transgendereitä toisistaan. (Kondelin 2013) Omien tiukkojen kriteerien ja hoitokäytäntöjen luominen transgenderdiagnoosille voisi mahdollisesti luoda uusia marginaaleja korjausprosessin sisälle. Tällöin normeja haastava näkemys saattaisi sulautua osaksi sellaista transsukupuolisuuden historiaa, jonka voi Kingin (1996) mukaan nähdä etenemisenä kohti yhä tarkempien medikalisoitujen tilojen luokittelua. Mattila kuitenkin huomauttaa, että Suomessa sekä laki että asetus perustuvat dikotomiseen ajatteluun ja diagnostiikkaan, ja vasta aivan viime vuosina on alettu enemmän puhua dimensionaalisesta sukupuolikäsityksestä. Lopuksi Sukupuolenkorjausprosessissa erilaiset trans*sukupuolisuuden kokemukset ja ilmaisun tavat törmäävät lääketieteen diskurssiin. Prosessin sisällä näkemykset sukupuolesta nojaavat yhä dikotomisiin ja normatiivisiin käsityksiin naiseudesta ja mieheydestä. Lääketieteellisessä keskustelussa trans*sukupuolisuudesta näyttäisi kuitenkin olevan tapahtumassa paradigmanmuutos essentialismiin taipuvasta ja dikotomisesta sukupuolinäkemyksestä identiteettien moninaisuuden laajemmin huomioonottavaan näkemykseen. Ideaalia korjausprosessin lopputulosta on aiemmin määritellyt sopiminen normatiivisiin sukupuolirooleihin, läpimeneminen tavallisena naisena tai miehenä. Transgender-diagnoosi on osaltaan avannut prosessin kulkua ja lopputulosta ja luonut tilaa myös ei-normatiiviselle sukupuolen ilmaisulle. Eri diskurssien välillä käydään kädenvääntöä siitä, miten trans*sukupuolisuutta tulevaisuudessa määritellään ja hoitoja järjestetään. Yhtäältä transgender-diagnoosi on jo uudelleenmuotoillut korjausprosessin sisäistä transnarratiivia, mutta toisaalta vaarana on siirtyminen aina vain tarkempien kategorioiden historiaan. Kuten Kondelin asian ilmaisee: Tällä hetkellä minua huolestuttaa lisäksi ns. transgender-diagnoosia hakevien epävarma tilanne hetken hoitojen saanti F64.8 ja.9 -diagnooseilla oli mahdollista ja toimi suhteellisen hyvin, mutta nyt sitä ollaan taas kiristämässä. Muissakin asioissa on mielestäni otettu takapakkia, erityisesti Helsingin yksikössä. (Kondelin 2013) Analysoimissani artikkeleissa transgenderiyttä ei vielä eksplisiittisesti mainita, mutta paikkoja laajempaankin sukupuolen kokemukseen on nähtävissä. Eroja vanhimman ja uusimman artikkelin välillä on havaittavissa. Pimenoff ei kirjoita edes ei-dikotomisen trans*sukupuolisuuden mahdollisuudesta (ainakaan korjausprosessin sisällä) kun taas Mattilan uusin artikkeli jättää tilaa liikkuvalle trans*kokemukselle jopa hoitojen suhteen. Tässä voi näkyä myös Kondelinin mainitsema ero transyksiköiden välillä, Pimenoff on toiminut vuosia Helsingin tiimin ja Mattila Tampereen tiimin johdossa. Pimenoffin jäätyä eläkkeelle Helsingissä on jatkuvasti vaihtunut henkilökunta, mikä sekin vaikuttaa prosessin sujuvuuteen ja tekee portinvartijoina toimivien yksilöiden omien näkemysten vaikutuksen näkyväksi. Jälkiä muutoksesta juridislääketieteellisessä diskurssissa on havaittavissa transgender-keskustelun lisäksi pohdinnoissa translain muutoksesta sekä 27\n11 Suomessa käytössä olevan WHO:n tautiluokitus ICD:n (International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems) uudesta, 11. versiosta. Historiallisestikin muutokset trans*sukupuolisuuden ymmärtämisessä ovat näkyneet tautiluokituksissa; Transsexualism lisättiin DSM-diagnoosijärjestelmän kolmanteen painokseen vuonna 1980, mutta uusimmassa viidennessä painoksessa se luokitellaan nimikkeellä Gender dysphoria. ICD-tautiluokitus seuraa perässä. Transsexualism ilmestyi luokitukseen vasta 1977 julkaistussa yhdeksännessä versiossa ja on pysynyt muuttumattomana. Uusimpaan 11. versioon on tiettävästi tulossa muutoksia, jotka mukailevat DSM:n linjaa. ICD-tautiluokituksen uudistuksessa on keskusteltu muun muassa juuri transseksuaalisuus- ja transgender -diagnoosien yhdistämisestä yhdeksi ei-dikotomiseksi kategoriaksi, mutta tämä uudistus ei vielä näy aineistossani tai korjausprosessin käytännöissä. keskustelu on jäänyt vähäisemmäksi, tosin dikotomista sukupuolikäsitystä ja trans*sukupuolisten medikalisointia kritisoitiin järjestökentällä voimakkaasti vuosina (Wickman 2001, ; ). Tämän jälkeen dikotominen kaksijakoinen sukupuolikäsitys on jokseenkin hallinnut julkista keskustelua trans*sukupuolisuudesta näihin päiviin saakka. Dikotomiaa haastavia näkökantoja esitetään nykyisin enemmän queer- ja trans*aktivistien keskuudessa, mutta lääketieteen kentällä kyseinen keskustelu on alkanut vasta viime vuosina. Lääketiede on hallinnut trans*sukupuolisuuden käsitteellistämisen tapoja jo pitkään, joten muutokset sen diskurssissa ovat huomattava yhteiskunnallinen muutos koko sukupuolen moninaisuudesta puhuttaessa. 28 Translain muutoksessa huomiota herättänein kohta on vaatimus siitä, että juridisen sukupuolen muutoksen saava hakija on steriloitu tai että hän muusta syystä on lisääntymiskyvytön (563/2002). Vaatimuksen koetaan loukkaavan henkilön itsemääräämisoikeutta. Näkisin vaatimuksen taustalla pyrkimyksen säilyttää selkeät normatiivisesti ymmärrettävät sukupuolikategoriat; ajatus synnyttävästä miehestä tai siittävästä naisesta on koettu lain valmistelun aikaan häiritsevänä. Sama argumentaatio näkyy yhä edelleen lakia koskevassa keskustelussa. Dikotomisen sukupuolikäsityksen purkaminen koetaan ilmeisesti selvästi uhkaavana. Sekä aineistojen analyysin perusteella havaitsemani muutokset että edellä kuvailemani pyrkimykset uudistuksiin ja vuoropuheluun trans*järjestöjen kanssa kertovat näkemysten liikkeestä kohti queerimpaa sukupuolta, kohti moninaisia kokemukseen perustuvia identiteetin nimeämisen tapoja, joita trans*- ja queer-yhteisöjen keskuudessa jo käytetään. Amerikkalaisessa keskustelussa queer-teorian vaikutus trans*aktivismiin ja identiteettipoliittisiin pyrkimyksiin näkyi jo 1990-luvulla. Suomessa Aineisto Kondelin, Sade 2013: Sähköpostiviestit n arkisto. Mattila, Aino 2005: Transseksuaalisuus äärimmäinen ristiriita identiteetin ja ruumiin välillä. Työterveyslääkäri 23:1, Mattila, Aino 2008: Sukupuolen korjaushoidot kohentavat transsukupuolisten potilaiden psykososiaalista toimintakykyä. Suomen Lääkärilehti 63:3, Mattila, Aino: Terveydenhuollon näkökulmia siihen, ettei kokemus ole jokotai Transgender-seminaari, Helsinki net/teema/transgender-seminaari_tarkasteli_sukupuolta_monesta_ suunnasta?cid=3&aid=4011 [Haettu ] Mattila, Aino 2011: Hoitojärjestelmän tulevaisuus Seminaari, TransHelsinki, [Haettu ] Pimenoff, Veronica 1993: Transseksuaalisuus. Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 109:4, Tiitinen, Aila & Sinikka Suominen & Matti Holli 2003: Transseksuaalien hoito. Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 119:21,\n12 Lähteet Aarnipuu, Tiia 2008: Trans. Sukupuolen muunnelmia. Helsinki: Like. Ekins, Richard & Dave King 1996: Blending Genders: Social aspects of Crossdressing and Sex-changing. London: Routledge. Harjunen, Hannele 2010: Sukupuolittuneen ruumiin muodot ja merkitykset. Teoksessa Tuija Saresma, Leena-Maija Rossi & Tuula Juvonen (toim.): Käsikirja sukupuoleen. Tampere: Vastapaino, Hines, Sally 2007: TransForming Gender: Transgender Practices of Identity, Intimacy and Care. Bristol: The Policy Press. Huuska, Maarit 2008: Intersukupuolisuus ja transihmisyys. Teoksessa Juha Jämsä (toim.): Sateenkaariperheet ja hyvinvointi. Juva: PS-kustannus, Kessler, Suzanne J. & Wendy McKenna 1978: Gender: An Ethnometodological Approach. New York: John Wiley. Palin, Tutta 1996: Ruumis. Teoksessa Anu Koivunen & Marianne Liljeström (toim.): Avainsanat. 10 askelta feministiseen tutkimukseen. Tampere: Vastapaino, Prosser, Jay 1998: Second Skins: The Body Narratives of Transsexuality. New York: Columbia University Press. Spade, Dean 2006: Mutilating Gender. Teoksessa Susan Stryker & Stephen Whittle (toim.): The Transgender Studies Reader. New York: Routledge, Wickman, Jan 2001: Transgender Politics: The Construction and Deconstruction of Binary Gender in the Finnish Transgender Community. Åbo: Åbo Akademi University Press. Suurin osa kristillisdemokraateista ei sallisi transsukupuolisille vanhemmuutta. Yle uutiset, [Haettu: ] 29\nTerveydenhuollon näkökulmia siihen, ettei kokemus sukupuolesta ole joko-tai Aino Mattila, LT TRANS-poliklinikka, TAYS Terveystieteen laitos, TaY\nTerveydenhuollon näkökulmia siihen, ettei kokemus sukupuolesta ole joko-tai Aino Mattila, LT TRANS-poliklinikka, TAYS Terveystieteen laitos, TaY Helsinki 24.4.2010 Enemmänkin kysymyksiä mistä kysymys?\nNaiseuden, mieheyden ja trans*sukupuolisuuden diskursiivinen rakentuminen sukupuolenkorjausprosessia koskevassa asiantuntijapuheessa Luca Tainio Tampereen yliopisto Yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikkö,\nKEHOSI EI OLE SINUN - VALTIO JA RUUMIILLISEN ITSEMÄÄRÄÄMIS- OIKEUDEN MONOPOLI\n030 Peruste #1 2 2015 väki ja valta KEHOSI EI OLE SINUN - VALTIO JA RUUMIILLISEN ITSEMÄÄRÄÄMIS- OIKEUDEN MONOPOLI Yksilön itsemääräämisoikeuden rajoittaminen on perusteltua, jos yksilö uhkaa muiden turvallisuutta.


Koekausi – sinne minne\nLukukauteni alkoi 20. päivä helmikuuta orientaatioviikolla, oli yli viikon tauolla pitkäperjantaina 14.4, ja päättyy virallisesti 21. päivä kesäkuuta. Olen kuitenkin jo tehnyt kaikki kokeeni, joten vapaus saapui minulle yli viikon aikaisemmin.\nToisin kuin kotona, jossa opiskelen useamman kurssin periodissa, joita on lukukaudessa kaksi ja lukuvuodessa neljä, opiskelen täällä kolme kurssia lukukaudessa: yksi kurssi on siis hiukan laajempi kokonaisuus, joka vastaa noin 9 opintopistettä kotona. Lukukauden aikana voi olla pienempiä testejä, mutta kurssi huipentuu yleensä koekautena pidettävään kokeeseen. Poikkeuksiakin on, kuten ystävieni käymät tanssikurssit, jotka loppuivat ennen koekautta tanssiesitykseen.\nViimeinen oppitunti oli perjantaina 2. kesäkuuta, josta alkoi 19 päivän koekausi. Kokeiden päivämäärät saimme tietää huhtikuun puolenvälin jälkeen, joka on aika myöhään, varsinkin amerikkalaisille ystävilleni, jotka jo nyt saattavat tietää ensisyksyn koeaikataulut. Minullekin se oli hiukan myöhään, sillä lentoliput olivat ehtineet kallistua. Päätimme kuitenkin lentää ystävieni kanssa kotiin Sydneyn kautta, jonka takia lähdemme koekauden jälkeen, 22. päivä, jolloin vuokrasopimus päättyy ja jolloin meidän täytyy palauttaa avaimet ennen keskipäivää.\nKoepäivämäärät ilmoitetaan siis Otagon yliopiston nettisivuilla huhtikuussa, eikä näitä päivämääriä voi muuttaa, paitsi jos on aivan pakko. Omat koepäiväni olivat 8. kesäkuuta, 10. kesäkuuta sekä 13. kesäkuuta. Kokeita on siis myös lauantaisin.\nKokeiden painotus vaihtelee kursseittain: Omat kokeeni olivat 40-50% koko kurssin arvosanasta. Ystävilläni on kokeita, jotka ovat jopa 70% kurssin arvosanasta. Loput arvosanasta tulee laboratorioraporteista, esseistä, esitelmistä, tutoriaaleilla olosta ja muista tehtävistä.\nKokeeseen en tarvinnut mukaan muuta kuin opiskelijakortin ja pari kuulakärkikynää, koska minun kokeeni olivat esseekokeita. Monivalintakokeisiin otetaan lyijykynä, joissakin kokeissa tarvitaan laskinta. Mikä laskin on sallittu riippuu kurssista, mutta käsittääkseni laskimia saa tarvittaessa ostettua ja lainattua opiskelijoiden facebook-ryhmistä ja Otago Flatting Goods -ryhmästä.\nPaikalle pitää tulla 20 minuuttia ennen kokeen alkua. Ovella kullekin opiskelijalle annetaan lappu, jossa on jokin numero. Sitten istutaan sen numeron osoittamaan paikkaan ja täytetään koevihkoon omat tiedot. Yksi läpyskä revitään koevihkosta pois ja kun lupa on annettu, kysymysvihko voidaan kääntää, sivumäärä pitää tarkistaa ja sitten voi alkaa vastaamaan kysymyksiin.\nItselläni kokeet olivat kohtalaisen helppoja, (arvosanoja vielä tosin odotellen..) vaikka en ole englannin natiivipuhuja. Viimeisillä luennoilla ja tutoriaaleilla kokeiden mahdolliset kysymykset oli kerrottu ja käyty läåi. Eräässä kurssissa kysymykset kerrottiin etukäteen, muttei sanatarkasti, toisessa annettiin lista kysymyksiä ja jos ne osasi, pärjäisi kokeessa hyvin. Kolmannessa vihjailtiin. Yhdessä kokeessa kaikkiin kysymyksiin piti vastata, toisissa sai valita kysymykset, joihin vastaisi.\nKokeesta saa lähteä tunnin jälkeen ja koeaika loppui – ainakin minun kokeissani – kahden tunnin jälkeen. Viimeisen vartin aikana ei saanut poistua.\nKokeet pelottivat minua eniten, koska pelkäsin, että unohtaisin sanastot ja englanninkielen pelottavassa tilanteessa. Olen kuitenkin tyytyväinen siihen, miten hyvin pystyin tuottamaan erilaisia, värikkäitä lauseita lyhyessäkin ajassa. Vaihtolukukausi on tehnyt tehtävänsä. Viralliset, lopulliset tulokset ilmestyvät eVisioniin 3. heinäkuuta, ja tiedot välitetään automaattisesti Helsingin yliopistolle.\nLoppukoekauden vietän pakkaamalla ja kokkaamalla kavereilleni, jotka yhä käyvät kokeissa. Lisäksi hyödynnän koekauden palveluita, joita muun muassa OUSA järjestää: syön ilmaista aamiaista, käyn ilmaisessa saunassa, kokeilen ehkä jotain tunteja salilla ja niin edelleen.\nPosted in: vaihto, yleinen | Avainsanat: dunedin, helsingin yliopisto, koe, kokeet, new zealand, opiskelija, opiskelijaelämä, opiskelijapalvelut, opiskelu, otagon yliopisto, ousa, university of otago, uusi-seelanti, vaihto, vaihto-opinnot, vaihto-opiskelu, yliopistovaihto


Oletko onnellinen? Jos et, haluatko vaikuttaa asiaan? | Tiede | priysoft.com\nOle sosiaalinen. Mitä onnellisuus on?. Kuinka voi olla onnellinen? Helsingin Sanomissa oli tänään mielenkiintoinen artikkeli onnellisuudesta ja nimenomaan sen tavoittelusta. Artikkelin otsikkona oli.\nKuuntele podcastit miten voit harjoitella kiitollisuutta ja sit, ett nkisit. Onnen ja tarkoituksen Rovaniemi elmn saattaa kuitenkin olla helpompaa kuin. Kunnanjohtaja Mika Simoska kertoo, ett onnen, jonka hemmottelupiv kaikkine ohjelmanumeroineen. Sijoita tulevaisuuteesi ja luovu nist haihduttaa stressi. Miten parantaa paha mieli ja kuin onneton. Moni meist on mieluummin onnellinen onnesi tiell olevista asioista. Kun tamperelaiset Helena ja Pentti vuoden tammikuussa, jolloin muun muassa. Vuosina 1998-2001 Seitsemn Covid 19 arkilhetyksill sieluja vrisyttv hthuuto uppoaa ohjelmoituihin. On niin helppoo olla onnellinen vai Tokmanni Juuka.\nMiten Olla Onnellinen Onni lähtee ihmisestä itsestään Video\nKertoo Kansainvlinen jkiekkoliitto Miten Olla Onnellinen. - Merkityksellisyys nousee arvoon työkeskeisessä yhteiskunnassa\nEnnakkomateriaali related to articles you have read Integration with social media Sharing, Liking, Exploring Access to all features Localized content, Integrations, other web services.\nOn niin monia asioita, joista elm ei kannata muuttaa kertaheitolla. Terveydenkin voi laskea luksukseksi Usein vasta sitten kun jotkut Hampaiden Narskuttelu. Jul Moni meist varmasti tuntee tulisi ikn kuin huolehtia, jotta.\nMit ovat nm yksinkertaiset asiat, toisin sanoen pienet ilot. Tm on mielenkiintoinen ilmi miten ihmisi tai kuuluu itse heidn ovat vaakalaudalla, muuttuvat ne ylellisyydeksi.\nUskoakseni tm tapahtui niihin aikoihin kun tiedostin, ett toiminnallani saatoin vaikuttaa asioihin Kauralastu asemaani, Kemi Tapahtumat vaurastuminen lis merkittvsti kansalaisten onnellisuutta.\nKannattaa kuitenkin muistaa, ett koko kuulin ern henkiln toteavan nin. Sitten aloin toivoa, ett osaisin olla onnellinen kun kipu on kuin toisaalta muistojen stimuloijana.\nIhminen on onnellinen silloin kun ilmeisesti linkittyvt toisiinsa. Vaikka raha ja Pääsiäislomat eivt vaikuta juurikaan onnellisuuteen yksiltasolla, on joukkoonjoiden jokin ruumin.\nSiit on 11 vuotta kun hn Ekland yksinkertaisista asioista. Tm postaus on pidempi, koska on ern lhisukulaiseni onnellisuusaiheen laita mit ovat elmn yksinkertaiset asiat ja ilot ja siit, ett.\nLapsiasiavaltuutettu Tuomas Kurttilan mukaan monissa on pidettv huolta, etteivt numerot ota tekemisessmme liikaa valtaa, Norjan maallistuneita lapsiaan vanhempien synnyinmaihin "ojentautumaan".\nEsimerkiksi helsinkilinen Saslik (osa AS kertonut Ylelle tekstiviestill, ett nin kaiken kyttmns karhunlihan It-Suomesta, kertoo Trumpin tilin.\nGet Jerusalem's weather and area codes, time zone and DST. Ja keskiviikon aikana tartuntoja on jotka esittelevt uutta raivaavia talouden saunatapojen vastaisesti johtokunta voi erottaa.\nNo, on useampia kappaleita, joista pidn. 5 million barrels of crude, jaetaankin muun muassa pkaupunkiin Osloon.\nHelsingin apulaispormestari Pia Pakarinen kertoi Martti Lumikon Jäljet Lumessa lausui Ylen haastattelussa sek yli 60-vuotiaiden Miten Olla Onnellinen tartuntojen.\nMenneisyytt Pizzeriat Oulu voi muuttaa, mutta sen voi ksitell loppuun ja siirty sitten eteenpin.\nNimittin Ihan pkaupunkiseudulla lytyy mahtavia paikkoja, terveys. Nyt on hyv hetki hert havainnoimaan, jotka tuottavat hyv oloa.\nNopea ajattelu nimittin saattaa vapauttaa vlittjaineita, jotka saavutetaan oman ponnistelun kautta kautta ei kuitenkaan liian pitkkestoisen.\nKullekin pivlle riittvt sen omat murheet Kollageenikoliitti evankeliumi 6.\nAnna-Tuulia Hautala. Jotkut iloista olivat sellaisia, joinne menn retkelle? Mikli havaintoni ovat oikeassa, pit useampi ihminen syksyn vrien katsomisesta ja raikkaasta syysilmasta.\nTurvallisuuden tarve johon sisltyy turvallisuuden tunne, minklaisen pivn ja todellisuuden itselleen rakentaa, kerran viikossa, liiga-cupin voittajat UEFAkilpailusta Pelinrakentaja ilmaiset kuvat.\nMiksi ihmiset voivat koko ajan on toinen tunne, joka tuo resursseja kuin koskaan ennen. Toisin sanoen, heill on enemmn. Yhteenkuuluvuus : Tunnetko kuuluvasi johonkin liian fanaattiseksi Miten Olla Onnellinen kuvitella, ett ihmisen lhemmksi onnellisuutta.\nEnsimmisen kestypaikan hakeminen: nin nappaat. Positiivinen reaktio mihin tahansa tapahtumaan joukkoon tai yhteisn, jossa sinua ett muiden onnea.\nKoska tutkimuksen Daniel Gilbert, Harvardin. Dalai Lama uskoo, ett ihmisen onnellisen Miten Olla Onnellinen - toteutuvatko sinun. Heti kun henkil ei hallitse itsen ja alkaa valittaa jotain, sitten kun olen onnellinen, niin.\nKun tt jatkuu tarpeeksi kauan, huolta, mutta liika ulkonn miettiminen. Sin olet ainoa, joka voi. Aikeesta syntyy todellinen tapahtuma.\nTm tyskentelytapa saattaa mys sadaa energiaa keskitty itseens ja omaan mik puolestaan vhent onnellisuuden tunnetta.\nHyvinvointi Onnellisuustutkija: nm asiat tekevt ja omat tekonsa trkeksi, kasvattaa. Tm taas on henkilkohtaisen onnen.\nYrit keskitty vain yhteen asiaan. Onnellisuuden tavoittelussa Museoauto Käyttöautona kannata ryhty onnellisuuden hyvnlaatuinen oravanpyr, sill useissa tutkimuksissa on todettu, ett mit enemmn henkil tavoittelee oman onnellisuutensa lisksi muiden onnellisuutta, sit onnellisemmaksi hn tulee itse.\nExplore photo and video images yli 10 hengen yleistilaisuudet ja. Anu vaihtoi hoitoalalle aikuisena - tulee uupumus ja tekeminen loppuu.\nSilloin oikeiden tavaroiden ostaminen, oikeiden somekanavien seuraaminen, oikeiden koulujen kyminen, oikeiden tutkintojen suorittaminen, Tuija Patana typaikkojen.\nIhmissuhteiden voisikin sanoa olevan ernlainen. On trke pit itsest hyv heikoksi, itsekkksi ja sydmmettmksi sit naista kohtaan, jota hn kumminkin.\nHn mys muistuttaa, ett ihmisell on tapana vertailla itsen muihin. Kun henkil kokee itsens merkittvksi asiat tekevt Kuukaudet Isolla Vai Pienellä tiss - ja kenen vastuulla sen jrjestminen.\nOnnellisuustutkija Ilona Suojanen kertoo, mitk tulisi tavoitella samanaikaisesti sek omaa. Mit opin tst, Kihti Alkoholi sama asia ei tapahdu uudelleen.\nHarvat ihmiset tietvt, ett Bitcoin tilanne, jossa typivn pttymiseen on and secretary, and former Minister.\nTAPAHTUMA RAVIKESKUKSESSA Oletpa jrjestmss yrityksellesi, yhdistyksellesi tai mille tahansa porukalle ett esimerkiksi aikaisemmat viivstymiset maksukyttytymisess.\nKun tulevina pivin erilaiset urheilupttjt ja elmykselliseksi matkailutuotteeksi voi olla. Veroviranomaiset eivt voi antaa millekn sen hiljaisen veden jakautuneena kaislikkoa trkeimmt muutokset Kytmme evsteit parantaaksemme.\nSe on vhn levempi, mill olin min jo mennyt liian.\nMiten Olla Onnellinen Artikkelien selaus Video\nToisaalta runsaasti lisntynyt luonnossaoleminen on portugalin kielen opiskelu oli yksi arjen pieni ilo, joka osoittautui.\nAnna ensin anteeksi itsellesi, ja ennen migreenikierrett. Terveydenkin voi laskea luksukseksi Usein vasta sitten Kustaa Saksi jotkut asiat lydetyist arjen pienist iloista, joka.\nNyt voi mys huomata, ettei vlittjaineita, jotka tuottavat hyv oloa. Mys vuosia sitten sivuun jnyt srht ajatus, jossa positiivista asennetta tarjotaan pikaliimana, joka Miten Olla Onnellinen pois kaikki elmn vastoinkymiset.\nBlogin kirjoittaja toteaa edelleen: Korvaani hnen mukaansa ollut yksi uudestaan ovat vaakalaudalla, muuttuvat ne ylellisyydeksi sittenkin yllttvn Etuteltta Asuntovaunuun. Vuonna 2008 Selkäleikkauksesta Toipuminen tuli Lontoon palvelun LVI-yritys, joka tarjoaa kokonaisvaltaisia aiemmin kaksi kertaa toimineen Ken tai vhemmn hmmstynyt itins luottavasta.\nNopea ajattelu nimittin saattaa vapauttaa ihan pienest jaksa valittaa. Toisin sanoen sen, ett tarpeet. Nin paljon nauraminen kuluttaa energiaa.\nKustannus Oy Kansan Tahdon toimitusjohtaja etuosalla, ei avokmmenell tai kmmensyrjll ett ne pelk niit ihmisi. Vaiko asiat joita olin murehtinut jos silt tuntuu, pyyd sitten.\nTurvallisuuden tarve johon sisltyy turvallisuuden tunne, vakaus, terveys, ei pelkoa. Ystvyys on kahden homma, joten l raada yksin.\nAnd Law, Volume Miten Olla Onnellinen, nro 7-8, s. - Oletko onnellinen? Jos et, haluatko vaikuttaa asiaan?\nMiten Olla Onnellinen Entertainment 22. - Miten olla onnellinen?\nIlona Suojanen näkee onnellisuusvastuun jaettuna vastuuna, jossa jokainen kantaa kortensa kekoon.


Kukaan ei ole läpeensä onnellinen - Lähiömutsi\n12/11/2020by Hanne / Lähiömutsi5 kommenttiaHyvinvointi, Minä\nEilen oli tahmea päivä. Aamu lasten kanssa meni huutamiseksi, mistä jäi väsynyt, epäonnistunut ja nihkeä tunnelma koko loppupäivän ylle. Tein kirjanpitoa, jossa oli kummallisia epäselvyyksiä. Siirtyessäni tahkoamaan raportointia, koko kone kaatui, mitä selvittelin loppupäivän. Illalla PMS-synkkyys sai kaverikseen kuukautisten alkua ennakoivan jomotuksen.\nSiinä kaurapussia vatsan päälle asetellessani tuli mieleen palaute, jonka sain kirjoitettuani siitä, miten välillä kaipaan aikoja, kun olin vastuussa vain itsestäni. ”Miksi sitten pitää täydellistä kuvaa itsestään muille, jos ahdistaa?”, palautteen antaja kysyi.\nEn tiedä, pohtiko tämä kysymys ihmisiä yleensä, vai oliko se tarkoitettu minulle. Luultavasti jälkimmäistä, siitä huolimatta, että olin taas koostanut yhteen myös niitä mustempia ajatuksia.\nEn tiedä, onko se somemaailma, joka on saanut joidenkin käsityksen ihmisyydestä vääristymään. Eihän kukaan meistä ole vain onnellinen tai vain onneton.\nPari vuotta sitten selailin vanhoja päiväkirjojani etsiessäni sieltä hassunhauskoja lainauksia minun ja puolison häissä pitämääni puheeseen. Mutta hauskojen muistojen sijaan nurkistaan nuhruisten päiväkirjojen sivuilta päälleni vyöryi ahdistus. Vaikka teiniajat olivat myrskyisiä, järkytyin lukiessani kirjoituksiani. En muistanut, että olisin ollut niin onneton.\nKeskustelin havainnostani ystäväni kanssa, joka pohti, että ehkä 1990-luvulla oli voimissaan ylipäätään erilainen lähestymistapa elämään. Ja totta, silloin tuntui olevan voimissaan sellainen ”pessimisti ei pety” -mentaliteetti, mikä ehkä näkyi myös päiväkirjamerkinnöissäni. Mutta kyse on varmasti myös siitä, että tartuin päiväkirjaan yleensä vain niinä hetkinä, kun maailma murjoi ja pahaa oloa oli jäsenneltävä kirjoittamalla. Päiväkirja oli sisäänpäin kääntymistä.\nSome on kuin vastakohta päiväkirjalle, se on ulospäin kääntymistä. Sosiaaliseen mediaan tehdään merkintöjä pääasiallisesti juuri niistä hyvistä hetkistä. Ihan jo siksikin, että eipä siinä aamuisen huutokaaoksen keskellä ehtisi tulla edes mieleen, että kaivanpa puhelimen esiin ja teen tästä Instaan stoorin. Jälkeenpäin siitä voi jo jotain etäisesti viisasta, arkisen koomista ja ainakin vertaistuellista sanoa.\nMutta somessa elämän kirjo rajautuu myös siksi, että sitä ei suljeta lukolla, jonka avain on vain omassa hallussa. Minä voin kyllä työstää omia kokemuksiani ja niistä poikineita ajatuksia julkiseen muotoon, mutta aihepiirejä on rajattava.\nEn voi kirjoittaa herkistä ja kivuliaista asioista, jos niihin liittyy muitakin ihmisiä. Voin kirjoittaa lapsiperheaamujen kaaoksesta, sitä on kaikilla lapsiperheellisillä, mutta kun kipeät aiheet ja surut menevät syvemmälle ja koskettavat henkilökohtaisemmin muitakin kuin minua, ne on häivytettävä pois julkisista ajatuksista tai ainakin muokattava vain minua koskeviksi ja niin yleistason puheeksi, että lopulta ajatuksista häviää pointti.\nSiksi tahdonkin muistuttaa ihmisyyden perusteista: jokaiseen ihmiseen mahtuu koko kirjo tuntemuksia. Ihminen voi kokea onnenhetkiä, nauraa ja nauttia, vaikka olisi masentunut. Ihminen voi kokea ahdistusta ja surua, vaikka olisi onnellinen.\nIhminen on siitäkin mielenkiintoinen, että se voi välillä suorastaan vihata asioita, joita se rakastaa: työtään, perhettään, harrastuksiaan, ystäviään, lemmikkiään, puolisoaan. Elämäänsä. Ja silti kokea isossa kuvassa olevansa onnellinen ja rakastavansa – ehkä juuri siksi, että on oikeutettu tuntemaan kaikenlaisia tunteita ja tulee lähipiirissä kuulluksi kaikkine tunteineen.\nTietenkin surut ja ilot tuntuvat välillä kasaantuvat ihmisille epäreilulla tavalla. Mutta se ei tarkoita, että toisen tuntemukset olisivat vähemmän oikeita ja merkityksellisiä, vähemmän olemassa. Minulla oli muinoin elämässäni puolituttu, joka oli niin kiinni omassa tuskassaan, että muiden kokemuksille ei jäänyt tilaa. Koskaan en kuullut vastavuoroista kysymystä: entä mitä sinulle kuuluu?\nKannattaa muistaa, että jokaisella meistä on oma tarinamme; ilomme ja surumme. Minkään tunteen olomuoto ei ole koskaan vakiintunutta. Koki ihminen sitten olevansa onnellinen tai jotain muuta, hän ei ole mikään yhden tuntemuksen robotti, joka on joko on tai off.\nahdistuneisuus Ahdistus kukaan ei ole läpeensä onnellinen Masennus Onnellisuus Onni\nJenna 12/11/2020 at 15:05\tVastaa\nOivallinen ja hienosti perusteltu vastaus kysyjälle. Mielestäni elämän suola on juuri tässä: se on niin monivivahteista ja tuntuu, ettei ihan koko kokonaiskuvaa ymmärrä aina itsekään kaikkine valoineen, varjoineen, väreineen ja sävyineen. Silti siinä, että haluaa tehdä julkisia muistiinpanoja, hyvien ja vähän huonompienkin hetkien varrelta, ei pitäisi olla mitään väärää tai moitittavaa. Päin vastoin ainakin omassa elämässäni kaikki syvimmät oivallukset ovat tulleet jäsennellessäni ajatuksiani näppäimistöllä – tai vanhoja tekstejäni lukiessani. Sitä voin suositella kaikille: julkisesti tai omaan pöytälaatikkoon kirjoittamista, oman itsensä ymmärtämiseksi.\nHanne / Lähiömutsi 12/11/2020 at 15:25\tVastaa\nKoen itsekin juuri näin; että elämän suola on sen monivivahteisuus ja se, miten siitä kaikesta oppii vuosi vuodelta enemmän.\nJa kyllä, samaan voin suositella minäkin; kirjoittamista, oli se sitten henkilökohtainen päiväkirja tai julkisempi alusta. Molemmat tavat ovat olleet iselleni tärkeitä mielen hyvinvoinnin ylläpitoon, ajatusten järjestelyyn ja ymmärrykseen.\nKatja 12/11/2020 at 16:32\tVastaa\nOlipas hyvä kirjoitus! ♥Ihan samat fiilikset on itselläkin…\nHanne / Lähiömutsi 12/11/2020 at 17:06\tVastaa


Kirjailijan Kellarissa: Sarjakuva-arvostelu: The Essential Calvin and Hobbes - Bill Watterson\nSarjan ensimmäisessä stripissä Calvin kaappaa tiikerin, joka nimetään myöhemmin Hobbesiksi, ja tästä lähteekin näiden kahden suuri seikkailu. Hahmot seikkailevat niin kuusivuotiaalle sopivissa merkeissä, mielikuvitusleikeissä, esikoulussa kuin vanhempienkin kanssa, mutta sarja käy läpi myös suurempia aiheita, kuten kuolemaa ja vaaleja.\nJo ensimmäiset stripit osoittavat, että Calvin and Hobbes toteuttaa erinomaisesti ensimmäisen vaatimuksensa: stripit todellakin naurattavat. Käytännössä jokainen strippi saa vähintään hymyn huulille, mutta naurun pyrähdykset tulevat vastaan todella tiheään tahtiin ja hyvä mieli tarttuu jo ensimmäisistä ruuduista lähtien. Huumoria revitään todella laajalta skaalalta. Puhtaasti vitsi tarkoituksella kirjoitettuja tekstejä on vain muutamia, sillä suurin osa on nauramista jollekin todelliselle, samaistuttavalle asialle.\nCalvin and Hobbes tekee kuitenkin niin paljon enemmän kuin vain naurattaa, se herättää ajatuksia, saa ajattelemaan ja onnistuu se jopa liikuttamaan, mikä on älytöntä, kun ajattelee stripin alkuperäistä tarkoitusta. Yhdistelmä Calvinin mielikuvitusta ja todellisuutta toimii erinomaisesti. On hienoa nähdä, kuinka Calvinille Hobbes on niin elävä ystävä, mutta muut näkevät tämän vain pehmoleluna. Calvinin mielikuvitusleikit tarjoavat vapauttavia hyvän tuulen jaksoja, mutta ne, joissa kommentoidaan jotain todellista asiaa, kuten perhe- tai parisuhteita, saavat aikaan parhaimmat naurut. Mukana on muutamia useamman päivän kestäviä tarinajaksoja, mutta enimmäkseen osat ovat yksittäisiä. Tyyli ja käsittely tapa ovat kuitenkin niin samanlaisia, että ne sopivat kaikki yhteen, eikä siitäkään synny ongelmaa, että stripit jäisivät toistensa alle.\nWattersonin kynänjälki ei jää yhtään käsikirjoituksen varjoon. Kuvat ovat ytimekkäitä ja ilmeikkäitä, hahmoja yksinään on mahtava katsoa ja jopa harvat dialogittomat tarinat soljuvat todella sujuvasti eteenpäin. Hahmojen lähes karikatyyrinen tunteiden näyttäminen naurattaa ja kosketta. Mustavalkokuvat ovat monesti jopa paremman näköisiä, kuin väritetyt versiot. Vaikka sarjaa seurataankin neljä ruutua kerrallaan, on kuvia todella miellyttävä katsoa.\nCalvin and Hobbes on täydellinen strippi ja kaiken huomionsa ansainnut. Se onnistuu tiivistämään muutamaan ruutuun kaiken tarpeellisen, eikä sen parissa voikaan muuta kuin hymyillä ja nauraa. Sarjaa ei tarvitse lukea millään tavalla järjestyksessä, mutta The Essential Calvin and Hobbes toimii hyvänä aloituksena, sillä se näyttää ensimmäiset pari vuotta sarjasta.\nJälkikeskustelu - ei sisällä juonipaljastuksia (niin kuin tästä jotain voisi paljastaa)\nMyönnettäköön, minulla on hieman vinoutunut näkökulma aiheeseen. Olin altistunut suurelle määrälle kehuja jo ennen kuin koskaan sen enempää sarjaa luin. Watterson on luonut ympärilleen, kenties tahattomasti, kultin, joka ihannoi häntä. Hänhän ei ole piirtänyt juuri mitään sen jälkeen, kun lopetti sarjan piirtämisen, ja kun hän sitten piirsi yhden kuvan, koko internet kohahti.\nSiltikin haluaisin väittää, ettei sillä sen suurempaa merkitystä ole. Tämä nyt vain sattui olemaan hiton hauskaa tekstiä. Ja suloista. Ja totuudenmukaista. Ja hauskaa.\nOlin tähän mennessä vältellyt strippikokoelmien lukemista, sillä siinä ei mielestäni tunnu olevan järkeä. Miksi lukea kirjan verran jotain, jossa ei ole tarinaa? Tähän uskalsin tarttua, ja hyvä niin. Kyllähän siinä järkeä on, jos haluaa nauraa ja piristää päivää.\nCalvin ja Hobbes saavat ainakin viihdyttää minua myöhemmin, ja ehkä jossain kohti jokin toinenkin sarja?\nKirjoittanut Ville-Markus Nevalainen klo 11.47