Suomea on pitkään ja yleisesti pidetty varsin vapaamielisenä maana alastomuuden suhteen. Jos kuitenkin vertaamme maatamme muihin, esimerkiksi Keski-Euroopan maihin, niin ei Suomi ole ollenkaan eturivin maita kun vertaillaan esimerkiksi lukumääräisesti paikkoja, jotka ovat nimenomaan naturisteille osoitettuja. Hiekkarantojen maassa, Tanskassa lienee vain muutama ranta, jossa uimapuvun käyttö on vaatimuksena, kaikkialla muualla on ihan luonnollista olla luonnollisesti, eli naturismi on yleisesti hyväksyttyä. Suomessa, kooltaan moninkertaisesti isommassa maassa, tilanne on tasan päinvastoin. Meillä on vain pari rantaa, joissa yleisesti hyväksytään alastomuus. Nämäkin paikat ovat joko kaukana valtaväestön asuinpaikoista tai jos ovat lähellä, niin venematkan päässä.\nYksi syy voi olla se, että meillä ei ole ollut tarvetta osoittaa tällaisia paikkoja, koska meillä on tuhansittain järviä ja niillä rantoja, jotka eivät ole julkisia rantoja eivätkä kenenkään pihapiiriä. Tällaisissa paikoissa voi aivan hyvin käydä alastomana uimassa, siitä ei kukaan ota nokkiinsa.\nKuluneen vuoden aikana asian tilaa on ruvettu naturistiseurojen toimesta kiitettävän aktiivisesti muuttamaan. Ei niitä paikkoja kukaan meille varaa ja osoita, ellemme me itse niitä perää. Suunnitelmissa on jo parikin hienoa paikkaa pääkaupunkiseudun lähituntumassa, joihin toivotaan naturistirantaa.\nRanta on suomalaisille tuttu elementti, ja onhan aivan upeata viettää hienoa kesäpäivää luonnonmukaisessa asussa hienolla kallio- tai hiekkarannalla, sitähän ei kukaan voi kieltää. Mielestäni aivan yhtä hienoa voi olla jossakin sopivalla kalliolla, vaikka uintimahdollisuus puuttuukin. Kallion laella on usein riittävän puutonta aluetta, jotta aurinkoakin voi ottaa aivan hyvin. Varsinkin, jos alueella voi vielä liikuskella naturistina ilman, että aiheuttaa närkästystä muissa alueen kulkijoissa, olisi tuollainen alue naturistille ihanteellinen.\nNyt kun Helsinki on kahmaissut isot alueet Sipoon puolelta, niin on hyvä hetki ennen lopullista kaavoitusta miettiä josko sieltä löytyisi sopiva alue naturistien käyttöön. Siellä on suuria metsäkallioalueita, joilla olisi hienoa päästä nauttimaan naturismin suomasta vapaudesta. Valtaosa noista alueista tullaan varmastikin varaamaan virkistyskäyttöön. Mitään julkisia palveluita, ainakaan kalliita, tällainen alue ei tarvitsisi, muutama roskapönttö sopiviin paikkoihin edesauttaisi alueen siistinä pitämistä.\nAlueelle tultaessa olisi kiva olla parkkipaikka, jonne voi autonsa jättää, ettei tienvarren metsiin tarvitse pysäköidä. Tämä pysäköintipaikka jo voisi olla naturistialuetta, jolloin vaatteensa voisi jättää autoon, eikä tarvitsisi niitä mukanaan rontata. Yksinomaan naturisteille tätä aluetta ei suinkaan tarvitse varata. Ei naturistia tekstiili häiritse, vaan usein asian on juuri toisinpäin, eli moni tekstiili ei naturistia halua kohdata. Ennen tällaisen alueen pysäköintipaikkaa voisi olla kääntöpaikka, joka jälkeen on kyltti, jolla kerrotaan, että alueella on naturismi yleisesti sallittua. Näin vältyttäisiin tahattomilta yhteentörmäyksiltä. Tekstiileillekin varmasti jää monin kerroin suuremmat virkistysalueet. Näin ei kenenkään tarvitse tahtomattaan törmätä naturistiin - etenkin jos siitä mielensä pahoittaa.\nNaturismi ja parisuhde LM:n tie onneen? Blogi


hyvinvointivaltion historia: End of the World As We Know It\nIllalla avaan telkun ja Al Gore paasaa kaksi tuntia ilmastonmuutoksen kauhuista. Hän tyrmää katsojan faktojen vyörytyksellä kuin keskinkertainen väikkärin tekijä. Hän osaa kuitenkin jenkeissä välttämättömän imelän Hollywood stailin; hänen dokkarinsa sai kaksi Oscaria. Käyrät vilistävät ja todistavat, että jos ei pikaisesti mitään tehdä niin hiljaista tulee tällä pallolla olemaan ennen kuin ehdimme huomatakaan.\nAl Gore pyrkinee vielä kerran Amerikan pressaksi, sillä väliin leikataan imeliä otoksia siitä kuinka hyvä ihminen hän totta tosiaan on! Voi hän onnistuakin, eikä ainakaan mulla ole mitään sitä vastaan. Keskivertopunaniskajunttijenkki voi tosin jälleen kerran pistää periaatteesta vastaan ja äänestyskoneet seota, kuten tapahtui Alin voittaessa ja hävitessä vaalit vuonna 2000 George Walker Bushille.\nLisäksi lienee tarpeetonta todeta, että Kiinassa ja Intiassa on sellainen meininki meneillään, että jos sille porukalle yrittää puhua tolkkua luonnonvarojen haaskaamisesta ja saastuttamisen lopettamisesta, istuu sillä perällä häkissä loppuelämänsä.\nMutta tämän hetken tärkein ihmiskuntaa koskeva uutinen on tietenkin mehiläisten joukkokuolema, joka on meneillään jenkeissä, Brittein saarilla ja ties missä. Siihen ei tiedetä syytä, ympäristömyrkkyjä epäillään. Englannissa tosin luin lehdestä, että eräs mahdollinen syy ovat kännykkäkentät. Ne panevat mehiläisten tutkat sekaisin, eivätkä ne enää osaa kotiin.\nAlbert Einstein sanoi aikoinaan, että jos mehiläiset tuhoutuvat ihmiskunnalla on neljä vuotta elinaikaa. Pölyttämisen puute pistää monimutkaiset ekologiset ketjut sekaisin ja luonto tulee hulluksi, ihmisiltä loppuu sapuska. Ja tämä tuho on tällä hetkellä meneillään.\nOn mehiläisten joukkokuolemia ollut toki ennenkin, eikä syytä tosiaankaan tiedetä. Mutta jos nyt on tullut todellakin niiden vuoro kuolla, on se sitten meille ihmissakillekin lähtö edessä. Tätä pitäisi miettiä, mutta kun kerran hiekka valuu tiimalasissa kannattaa ottaa viimeisistä vuosista kaikki irti ja lähteä Bruce Chatwinin tavoin kävelemään. Mukaan kannattaa loudata muutama giga menomusaa, jotta aika ei tule pitkäksi, varsinkin jos Einsteinin teoriassa on häikkää tai mehiläiset sittenkin pelastuvat vielä tämän kerran.\nMutta kaikki virtaa, kaikki muuttuu. "Edes linnut eivät enää ole samat. Ouraka tuli tänne Buenos Airesista kolmekymmentä vuotta sitten. Siitä sen näkee. Lintujen tilanne muuttuu niin kuin meidänkin", kuten Chatwinia valistettiin Patagoniassa.\nSe on menoa nyt, hiljaisuus, pyhä saatana syvä hiljaisuus.\nLähettänyt Seppo Korpipää pvm 5/31/2007\nTunnisteet: AlGore ilamstonmuutos Einstein mehiläsitenjoukkokuolema menoa nyt musaamatkaanmuutama giga, AlGore ilmastonmuutos Einstein mehiläistenjoukkokuolema menoa nyt musaamatkaanmuutama giga\nSpace Cake Babies in Utrecht\nMid Week Blue\nAmsterdam in the Winter Time\nWounded Knee Meets North Carolina


Haavit auki -blogi kertoo Museoviraston meriarkeologien seikkailuista. Tässä työssä löytää itsensä jännistä paikoista, muinaisten ihmeiden ääreltä. Yleensä sekaan mahtuu vielä kiinnostavia ihmisiä ja tulkintoja kohtaamistamme "asiakkaista". Meille asiakkaat ovat niitä, jotka ovat sinnikkäästi köllötelleet vesistöjen pohjissa, odotellen tulevansa huomioiduksi! Vedenalaisten ihmeiden äärellä ei pärjätä pienellä porukalla vaan blogissa kynäilevät myös muut seikkailumieliset ihmettelijät.\nVuosi 2021 oli itselleni liukumisen vuosi. Aloitin projektipäällikkönä uudessa hankkeessa huhtikuun alussa ja oikeastaan koko vuosi on mennyt liukuessa uuteen positioon ja projektia käynnistellessä. Yksi haaste oli keksiä uudelle projektille suomenkielinen nimi ja lopulta päädyin versioon "Veteen vajonneet, Ruotsin laivaston hylyt Suomenlinnan kulttuuriperintönä" eli luova käännös alkuperäisestä "The End of Glory Days? Biography of the Swedish wrecks as "Blue" Heritage of Sveaborg". Tässäkin tarvitsin muiden ihmisten apuja ja nimipallottelua käytiin Facebookissa. Olen edelleen voittajaehdokkaasta pystyssä päiväkahvit ja -kaljat suomenkielen virtuooseille eli Sofialle ja Villelle.\nMeidän tiimi on myös elänyt näiden muutosten myötä eli Päivi siirtyi sijaisekseni, Riikka palasi väitöskirjavapaalta ja Kalle oli ns. kolmas lenkki varmistamassa sukellusturvallisuutta kesästä vuoden loppuun asti. Tontilla on pyörähtänyt myös Tero tukevalla osaamisellaan ja tietysti luottomies Jesse. Iloinen uutinen kuultiin joulukuussa eli saadaan vuodeksi 2022 palkattua kolmas meriarkeologi koko vuodeksi, ensimmäistä kertaa sitten organisaatiouudistuksen 2011. Kymmenen vuotta on pitkä aika jonglööreta vajavaisilla resursseilla. Paikka täytetään avoimen haun perusteella. Olen liukunut pois tältä virkatontilta, mutta jotkut työt ovat olleet sopivasti päällekkäin uuden projektin kanssa eli olen voinut osallistua mm. Ruotsinsalmen ja Porkkalan alueen viistokaikuluotauksiin. Vitsiksi on jo muodostunut toteamus "sehän taitaa olla Ruotsin laivaston hylky", joka on oikeuttanut osallistumiseni projektin puitteissa.\nSaimme Suomenlinnan hylyistä mallinnettua kaksi lisää aikaisemmin yhden lisäksi. Hommasta ei olisi tullut mitään ilman Karia ja Pasia. Tolkuttoman haastavissa olosuhteissa he ovat kuvanneet ja mallintaneet hylyt. Aineisto pantiin heti töihin. Yhteistyökumppanimme Ehrensvärd- seuran täyttäessä 100-vuotta, pääsi projektin esittelyvideo mukaan Suomenlinna- museon näyttelyyn. Jos et ole vielä nähnyt niin käy kurkkaamassa: https://www.youtube.com/watch?v=dKNwek8U2zw\nSuurena apuna hanketta käynnistäessä oli meidän huippu korkeakouluharjoittelija Sabina, jonka kaksikielisyyden ansiosta saatiin laitettua apurahahakemus myös Svenska Kulturfondeniin. Projektin rahoitus tulee vain osittain Tukholman yliopiston tutkimusohjelmasta "Unohdettu laivasto" ja varsinainen tutkimusrahoitus jäi haettavaksi eri säätiöiltä. Toistaiseksi olemme olleet onnekkaita Weisell-säätiön tuen kanssa, josta lämmin kiitos säätiön väelle! Muiden kanssa pidämme vielä peukkuja pystyssä. On ollut itsellenikin aikamoinen haaste suunnitella viiden vuoden tutkimushanke budjetteineen. Meriarkeologiassa kun ei ole sitä tallattua vesihiihtolatua, jota pitkin voisi suksia. Aina ollaan uuden äärellä, niin kuin tutkimuksessa pitääkin olla.\nYksi liukuminen on tapahtunut sukeltamisessa. Olen siirtymässä suljetun kierron laitteistolla sukeltajaksi. Tätä siirtymää olen tehnyt jo vuodesta 2016, mutta nyt ollaan jo konkretian äärellä. Kävin syksyllä kahdessa introssa testaamassa laitteistoa, joista kiitos Pasille ja Samille. Roope auttoi eniten pyyläämään Tartsania puuhun lopettamalla rebe-sukeltamisen ja myymällä laitteiston Museovirastolle. Toinen iso vetoapu tuli Weiselliltä, sillä rahoituksen turvin saamme hankittua toisen laitepaketin ja kurssitukset. Siirtyminen vaatii aktiivista harjoittelua ja hyvää kuntoa. Olenkin syksyn käynyt PT:n ohjauksessa (jos etsit hyvää ohjaajaa, niin suosittelen Katja Liljaa) kuntosalilla ja aloitin myös Capoeiran harrastamisen, kumma laji kun jäi kerrasta koukkuun. Erityiskiitosmaininta Samulille, joka on vetänyt kaikissa keleissä ulkona keppijumppaa ja sehän se kyykkäilyineen onkin varsinainen kuningaslaji. Selän välilevyvammaisena on juokseminen täytynyt jättää taakse, mutta sen sijaan hurahdin vielä joululomalla hiihtämiseen. Eiköhän niitä latujakin ala löytymään!\nVuotta 2021 on kirkastanut ihanat työkaverit, meriarkeologian historian pohtiminen kuten myös aktiivinen yhteistyö eri tahojen kanssa. On superhauskaa olla tekemisissä erilaisten osaajien kanssa ja katsoa miten pitkälle päästään yhdessä. Kesän huippukohtia oli Badewannen flöitti-tutkimuksiin osallistuminen. Se vei lähes viikoksi Viroon, joka oli näinä rajoitusaikoina tervetullutta vaihtelua. Tulipa siinä koettua yksi uran huippuhetkistä pintahenkilönä, kun ensimmäisenä ylös tullut Ivar totesi flöitin peräpeilissä olleen vuosiluvun 1636. Hetken ajattelin että hän vitsailee, mutta ihmeellisiä asioita tapahtuu oikeassakin elämässä!\nNiitä lisää tulevallekin vuodelle!\nKiitos ja halaus kaikille, oli jännä vuosi 2021, terveyttä ja turvallisuutta uusiin seikkailuihin vuodelle 2022!\nLähettänyt meriarkeologia klo 0.47 Ei kommentteja:\nThe DAN sustainability tour at Suomenlinna 01.10.2021\nArchaeology student and intern at the Finnish Heritage Agency\nActing sustainable and developing methods and attitudes towards a common goal can occur in different ways. Climate change prevails a critical topic to be discussed and understood in our society and changes seem demanding to reach. Making a visible difference, however, requires cooperation and creative thinking between people with different knowledge. The initiatives we take towards progressing sustainably can occur in the smaller visible actions we do, such as spreading awareness of changes, research and using and developing technology to adapt to our current situation. All parties must cooperate and share information openly to progress in the climate question. The End of Glory Days project combined forces with DAN, the Divers Alert Network, as a way to show cooperation between sciences and people and spreading awareness.\nOn a misty Friday I got the possibility to spend my first day as an intern at the Finnish Heritage Agency. The day illustrated both the relation between cultural heritage sites and climate change, also how maritime archaeologists and divers are involved in ocean sustainability. The day began with technical preparations and instructing the five persons who would be diving to the wreck Hilma. Additionally, we had the chance to learn to know the representatives of DAN; Alana Alvarez and Manuel Bustelo and discuss their journey across Europe. The tour, carried out in an electric vehicle, promotes a more open mindset about our environment and taking responsibility of our underwater cultural heritage and ecosystems. Listening to their experiences about various diving locations and opinions on climate change not only made me review my own opinions, but made me more curious about the multitude of the underwater world and being open to explore a range of new sustainability solutions.\nAs the divers and filming equipment were prepared, the remotely operated underwater vehicle ROV was submerged. Powered by a human motor, Ekku Pinola, the theme of the day was yet again credited by sustainable actions. Minna Koivikko, a maritime archaeologist at the Finnish Heritage Agency, introduced the event and people to the livestream public (see the link below). In the meantime, I had the chance to familiarize myself with the diving equipment as well as the radio connection to divers, kindly instructed by Päivi Pihlanjärvi, a colleague of Minna. As much as I wanted to communicate with Ekku by the radio, I could only hear muffled sounds and breathing through the line as he asked if more divers were coming in along the wire. Communication using the radio is something I will keep on practicing and later assist with other field tasks as well.\nVideo-material was received from the ROV of the wreck Hilma and information about the diving visibility, wreck condition and depth was communicated through the radio. Touchable approaches to the wreck site, such as diving and watching a direct video of the location aid in understanding why archaeology matters in the climate question. I had no expectations for the day, however, I was positively surprised by the cooperation between people of different backgrounds and how new information and opinions were shared interdisciplinarily. Members of DAN, the Finnish Maritime Archeological Society, Sukeltajat Ry, guests and the Finnish Heritage Agency had the possibility to share valuable information of their tasks and interests during the day. A combining factor between all these people was their capability to co-operate and their interest in the main question of the day, the sustainability and health of our waters.\nIt is necessary to act transparently in the light of current issues surrounding us and work as a team with people with different knowledge. My experience of being a part of such a group of experts, divers and volunteers was enlightening and provided new nuances in thinking green. Because the subject of a climate crisis is challenging, the sense of belonging in a knowledgeable group and working towards common goals creates an open-minded attitude and motivation to be innovative. I recommend people with the will to act on and work with sustainability to search for these types of groups to join in spreading facts and awareness. Sites, such as the wreck Hilma, prove acts of sustainability are not only affecting the lives and nature far beyond, but also the environment just beside us.\nSeveral informative interviews were held during the streaming of the event. Minna Koivikko interviewing Sofia Sokolowski and Anne Räisänen-Sokolowski. Sharing opinions, expectations and experiences shapes people and improves the understanding of challenging topics. Photo: Krista Paasi.\nDiver Ekku Pinola guides the ROV to the wreck, assisted by Panu Hänninen. The filming allowed us to stream the content live from underwater. Photo: Krista Paasi.\nDiving experiences can vary widely. The temperature and visibility in the water might pose a challenge. All divers benefit from new experiences and challenges are strengthening. Whether you are a scientist or diving for recreational reasons, visiting a heritage site feels impressive. Diver Alana Alvarez. Photo: Krista Paasi.\nAnne Räisänen-Sokolowski, Manuel Bustelo, Sofia Sokolowski, Alana Alvarez, Minna Koivikko, Eero Karevuo, Kari Hyttinen, Jaska Virkkala, Georg Ahti, Panu Hänninen, Päivi Pihlanjärvi, Sabina Kraatz and Anna Lantee. In the background the electric vehicle taking sustainability all over Europe. Photo: Krista Paasi.\nLivestream by Georg Ahti, OVO/MAS\nThe End of Glory Days- project:\nLähettänyt meriarkeologia klo 1.43 Ei kommentteja:\nPorkkalan hylkypuisto voimissaan\nAvasimme Itämeren ensimmäisen hylkypuiston vuonna 2000 Helsingin edustalle matkansa päättäneeseen Kronprins Gustav Adolfin hylkyyn. Tuo tykeillä varustettu massiivinen sotalaivan hylky on ollut hyvin suosittu vierailukohde. Perustamistyössä oli mukana nykyinen meriarkeologisen seuran puheenjohtaja Markku Luoto ja hänen mieleensä oli istunut hylkypuistokonsepti. Markku kävi vaimonsa kanssa tekemässä lisää sukeltajia maailmaan ja yhden isä-poika sukelluksen päätteeksi kirkastui kunnianhimoinen suunnitelma luoda Porkkalan hylkyihin puisto. Siihen se olisi varmasti jäänytkin, ellei olisi Markun energiaa ja kontaktiverkostoa. Porkkalaan on muotoutunut aikuisten kesäleiri-perinne, jossa laaja joukko eri tasoisia sukeltajia osallistuu hylkyjen poijuttamiseen, tauluttamiseen ja tutkimiseen.\nMe Museovirastosta ollaan tunkattu vuosien varrella hanketta ja tänä vuonna kävimme viistokaikuluotaamassa alueita ja lainaamassa vedenalaisen paikannusjärjestelmämme käyttöön. Se osoittautui tarpeelliseksi työkaluksi uusien hylkykohteiden kartoittamisessa. Onneksi UWIS laitteen valmistaja Pertti Arvonen oli myös luottosukeltaja Samulin kanssa paikalla neuvomassa laitteiston asennuksessa. Meidän jengissä oli Jesse ja meriarkeologian opiskelija Yann sekä Kalle, joka pyörähti messiin suoraan H2On Jussarön leiriltä.\nOli erittäin upeaa nähdä innostuneita sukeltajia ja tekemisen meininkiä. Kaksi kokkia, Hanna ja Kati, pyörittivät gourmet-tason laivaruokaa isolle porukalle. Tämäkin armeija marssii mahallaan ja erityistä haastetta toivat vaihtuvat lokaatiot ja kattilan alla keinuva meri.\nTutkimusta koordinoi brittiläinen vahvistus meriarkeologi David Cleasby, joka on juurtunut suomalaiseen toimintakenttään upeasti. Davidin tontilla on iso vastuu. Hylkyjä ajoitetaan eri menetelmin ja kartoitus lisää myös ymmärrystä alueen hylkypoolista. Tänä vuonna yhdeksi kiinnostuksen kohteeksi nousi Putkinotkoksi nimetty paikka, jossa oli useita eri kokoisia laivatykkejä, osa lavetteineen. Paikan muisti ryhmän seniori Vesa Saarinen 1980-luvun sukelluksilta. Nyt kapulaa saattoi siirtää eteenpäin, olihan ryhmässä myös arkeologian opiskelija Sami Brichkey. Toivottavasti nimi meni kerrasta oikein.\nMerellä saa touhuta lakkaamatta ilman suurempaa vaikutusta, ellei pysty kiinnittämään median huomiota. Tiedotuspäivänä radioon tuli useita haastatteluita ja Keke oli viritellyt lähetysstudion Stellalle, suorat Youtube-lähetykset onnistuivat mereltä hyvin. Myös kommentit veden alta onnistuivat hauskasti.\nMuseoviraston puolesta haluan kiittää kaikkia vapaaehtoisia talkoolaisia, tällaisella vapaaehtoistoiminnalla on pitkälle tulevaisuuteen kantavia vaikutuksia!\nLähettänyt meriarkeologia klo 3.51 Ei kommentteja:\nHylkyindeksi, siis mikä?\nJoulukuussa 2016 meribiologi Ari Ruuskanen halusi tulla tapaamaan meriarkeologeja ja keskustelemaan ideastaan indeksoida hylkyjen suojelua. Olimme heti kiinnostuneita, Ari on meidän keskuudessamme sinnikkään tiedemiehen maineessa ja olimmehan saaneet yhteisjulkaisun Vrouw Mariastakin kansainväliseen julkaisusarjaan läpi. Ari oli siinäkin keskeinen hahmo, toisen ikiliikkujan eli Roope Flinkmanin kanssa. Roopen suostuikin myös Hylkyindeksi- projektin ohjausryhmään, mistä lähetämme lämpimät kiitokset!\nAri kertoi ideastaan ja ryhdyimme jatkojalostamaan ajatusta. Tässä oli jotain uudenlaista ajattelua, josta heti vainusi että asiassa on potentiaalia, mutta asia ei tulisi olemaan helppo. Vuosia vieri, pidettiin tapaamisia, mutta hanke jäi aina muiden juoksevien asioiden jalkoihin. Saimme Weisell- säätiöltä vuodeksi tukea työn edistämiseksi ja Ari hautautui Tvärminnen eläintieteelliselle asemalle pyörittelemään muuttujia ja eri rekistereiden tietoja.\nEnsimmäinen työpaja Suomenlinnassa joulukuussa 2018. Kuva Jenna Karhu.\nPienryhmät jatkoivat asioiden jalostamista. Kuva Jenna Karhu.\nAri Ruuskanen selostaa pienryhmälleen indeksiajattelua. Kuva Jenna Karhu.\nKutsuimme koolle joukon aktiivisia hylkysukeltajia ja pidimme työpajan joulukuussa 2018 Suomenlinnassa. Hylkyjen hyvinvointiin vaikuttavat muuttujat alkoivat hahmottua. Päätimme rajata käsittelyaineiston puulaivojen hylkyihin. Mitkä kaikki vaikuttavatkaan niiden säilymiseen? Luonnontieteistä otettiin soveltuvia painemuuttujia ja tutkailimme vesialueiden käyttöä ihmisen toiminnan vaikutusten näkökulmasta. Saimme luotua luokituksen äärimmäisen uhanalaisesta suhteellisen vakaaseen hylkyyn. Uhanalaisimmassa luokassa laivanhylkyyn kohdistuu äärimmäisen suuri paine, joka uhkaa laivanhylyn niitä ominaisuuksia, joita voidaan tutkia arkeologisin keinoin. Tiedon laadun säilyminen on äärimmäisen uhattuna.\nVrouw Maria -hylky kuuluu parhaiten säilyneeseen luokkaan. Kuva Jouni Polkko, Badewanne 2019.\nErilaisten painemuuttujien indeksoinnissa perusideana on se, että hyvin erilaiset tekijät voidaan muuttaa yhteismitallisiksi ja vertailukelpoisiksi. Samassa indeksissä pyöritellään niin vesialueen avoimuutta kuin väylien läheisyyttä ja sukeltamisen vaikutuksia hylkyihin. Akuuteimmaksi asiaksi nousi ankkuroinnin aiheuttamat stokastiset eli äkilliset vaikutukset. Epäonnisella ankkuroinnilla voidaan hetkessä aiheuttaa korvaamatonta tuhoa. Tämän tiedostaminen käänsi katseemme ankkuroinnin ohjeistukseen- mitäs niille kuuluikaan?\nIndeksiajattelussa hylkyä suojaavina toimenpiteinä pidettiin poijutusta, mutta mm. Espoon tuoreimpaan hylkylöytöön ankkuroitiin ikävin seurauksin, vaikka siinä oli jo kiinnittymispoiju. Mites tämän nyt sitten selittää? Ei aina jaksaisi syyllistää kollektiivisesti hylkysukeltajia kun pääsääntöisesti jengi osaa olla ihan asiallisesti ja hylyt säilyvät sukelluskelpoisina- mutta lisää valistusta tarvitaan. Jos huolimaton ankkuroija näkisi tekojensa seurauksen, niin se ehkä pistäisi toimimaan toisin. Pääsääntöisesti vahinko tapahtuu siten, ettei sitä havaita vasta kuin aikojen päästä. Jolloin omista virheistään ei edes voi oppia. Tavoittelemme siis hyvää ohjeistusta, jossa lähtökohta on se, että hylyn lähelle ei ankkuroiduta, vaan sukeltaminen tehdään liikkuvasta aluksesta.\nJos on pakko ankkuroitua ja sukeltaa aluksesta, niin aloitetaan tutkimalla merisää, onko tuulen suunta muuttumassa tai keli nousemassa. Kaiutetaan kohde huolellisesti, jotta ymmärretään miten päin hylky pohjassa lepää. Lasketaan merkkipoiju, jonka on 4-6 kg painava sukkula, joka menee suoraan alaspäin mahdollisimman lähelle hylkyä, mutta ei hylkyyn. Kaiutetaan, jotta nähdään mihin kohtaan hylkyä merkkipoiju osui (pitäisi keksiä painoon kiinnittyvä sopiva heijastava pinta, joka ei vaikuta painon laskeutumiseen). Ankkuroidutaan mieluiten tuulen alapuolelle, jos ankkuri rekaa niin silloin ei tarvitse pelätä että se tuhoaa hylyn ja palatessa on kiva uida pinnalla myötäaallokkoon. Aluksen päällikön vastuulla on huolehtia riittävän pitkästä ankkuriköydestä ja pohjan laadun tarkastamisesta.\nOhjeistuksen päivitystä meillä hoitaa tiimimme uusin jäsen meriarkeologi Kalle Virtanen. Laittakaapa Kallelle kokemuksia ja näkemyksiä kalle.virtanen@museovirasto.fi.\nEhkä se on tämä meidän yläpuolisen maailman kiire, joka vaikuttaa myös hylkyihin. Sukellusretkillä pitäisi olla asenteella- sukeltamaan päästään, jos ollaan onnekkaita, ei väkisin! Olosuhteita tulee kunnioittaa ja jättää asioille riittävät aikaikkunat. Ihan kaikkea ei kannata vetää suorittaja-mentaliteetillä. Sillä ei tehty Hylkyindeksiäkään vaan annettiin sen kypsyä rauhassa. Vieläkin löytyy parannettavaa, mutta sehän se on meidän ajan ilmiö- mikään ei lopulta koskaan valmistu! Opetellaan siis nauttimaan matkanteosta <3\nSuuret kiitokset Ari Ruuskaselle, kiitos kun olet sinnikkäästi vienyt Hylkyindeksiä eteenpäin ja suhtautunut ymmärtävällä lempeydellä kiireisiimme.\nLähettänyt meriarkeologia klo 7.41 Ei kommentteja:\nHahtiperän prinsessa ja Katariina\nTeksti Katariina Vuori, tietokirjailija ja arkeologi (sekä ketterä jääpalloilija)\nAgatha Christie oli naimisissa arkeologin kanssa. Hän on kuulemma joskus sanonut arkeologimiesten olevan puolisoista parhaita: ”Mitä vanhemmaksi nainen tulee, sitä kiinnostuneempi arkeologi hänestä on.” Tai jotenkin noin se meni. Olen itse saavuttanut puolen vuosisadan virstanpylvään, ja ajattelin, että se on juuri oikea ikä viedä loppuun muinaistutkijaopinnot. Vielä samanlainen kimpale elämää, ja olen laillistettu muinaismuisto itsekin.\nOpintoni olivat aikoinaan jääneet kanditutkintoon, enkä ollut ajatellut gradun tekemistä 20 vuoteen. Minulla ei oikeastaan ollut mitään tarvetta saada maisterititteliä tittelin vuoksi. Joskus kyllä huvitin itseäni ja lapsiani sillä ajatuksella, että he voisivat sanoa äitinsä olevan arkeologi. Heistä se olisi mahtavaa, mutta olin ajautunut aivan toisenlaiselle urapolulle, kirjoittamisen pariin, ja sillä tiellä oli hyvä olla.\nJostakin syystä heinäkuussa 2019 mieleeni kuitenkin ilmaantui ajatus, että olisipa hauska taputella opinnot loppuun, ja tehdä gradu jostakin pohjoissuomalaisesta hylystä. Laitoin Museovirastossa meriarkeologina työskentelevälle Minnalle sähköpostia, ja kyselin, olisiko Oulun tienoilla joku hylky, jota voisi tutkia. Olimme Minnan kanssa pelanneet jääpalloa samassa joukkueessa mustavalkotelevision aikana, mutta emme olleet juuri sen jälkeen nähneet. Taisin mainita myös, että olin valmis suorittamaan jonkinlaisen laitesukelluskurssin, vähän vaikeahan hylkyjä muuten on tutkia. Edellisestä sukelluskerrasta alkoi olla aikaa 30 vuotta, enkä pitänyt itseäni alkuunkaan turvallisena sukeltajana.\nSain viikon päästä Minnalta vastauksen: ”Mulla on sulle hylky, se on Vaakunan takapihalla.”\nAjoitus oli melkein yliluonnollisen osuva, ja se, että oululaishotellin takapihalta löytynyttä hylkyä saattoi tutkia ilman snorkkelia.\nSiinä me sitten seisoimme. Edessämme oli valtava monttu. Se oli muodoltaan hieman soikea, ja aina kun ajattelen sitä, mieleeni tulee halkaistu papaija, sellainen, josta on poistettu siemenet. Tuon papaijamontun pohjalla oli tummansävyistä puuta pitkin ja poikin. Aivan kuin monttu olisi vuotanut, ja se oli pitänyt saada äkkiä tukittua, ja niinpä sinne oli heitelty kiireen vilkkaa hirsiä ja lautoja tulpaksi. Mutta hylky se oli, kolmisensataa vuotta vanhan proomutyyppisen aluksen hylky.\nRyhdyin kirjoittamaan gradua vanhasta hylystä syksyllä 2019. Käytän mieluummin termiä ”kirjoittaa” sen sijaan, että kehuskelisin tutkineeni hylkyä. Toki yritin ohjaajani ja akateemisten instituutioiden mieliksi olla jonkinlaisessa jäykässä vuorovaikutuksessa tutkimusaineiston kanssa. Läträsin lähdemerkintöjen parissa ja yritin tulla muodollisesti toimeen. En kuitenkaan voinut sille mitään, että enimmäkseen tieteellinen ankkuri oli vinssattuna kannelle ja mennä huljahtelin virran mukana.\nHalusin Hahiperän hylylle elämän. Halusin, että se oli ollut jollekin tärkeä. Halusin ajatella, että se oli ollut omistajalleen tärkeä, ehkä sille oli annettu nimi, joku kaunis ja suussa pyöreä. Ja kun se toi omistajansa turvallisesti satamaan tyrskyisen matkan jälkeen, sen mäntypuista laitaa taputettiin kiitokseksi niin kuin hevosta, joka oli kaula hiessä kiskonut auraa kivisellä pellolla.\nSen sijaan että olisin miettinyt tutkimusmetodejani, saatoin kuvitella jonkun seisomaan aluksen kannelle – minusta oli mukava ajatella, että aluksessa oli ollut kansi, vaikka sellaista ei kaivauksissa löytynyt – polttelemaan liitupiippua. (Hylystä todellakin löytyi liitupiipun varren pätkiä.) Joskus, kun sää oli oikein suotuisa, piippumies otti merelle mukaan poikansa. Tai ehkä tyttärensä, joka oli syntynyt vuoden 1699 paikkeilla, ja joka oli luonteeltaan raisu ja ajalleen epätyypillisesti haaveili tervakauppiaan tai laivakapteenin urasta.\nSiinä he iltaisin istuivat Vaakunan parkkipaikalla, joka heidän aikanaan oli ollut Hahtiperän satama, katselemassa auringon laskua. Aiemmin päivällä kauemmaksi merelle oli ankkuroitu mauste- ja kahvilastissa ollut itäintiankulkija. Piipunpolttaja ja tyttö olivat hakeneet proomulla lastin satamaan. Säkit, tynnyrit ja laatikot oli kyössätty makasiineihin, mutta aluksessa saattoi vieläkin tuntea tervan tuoksun seassa häivähdyksen muskottia ja kardemummaa. Tyttö oli saanut vieraskielisiltä merimiehiltä kimpaleen sokeria, ja hän imeskeli sitä ja toivoi ettei tuo päivä milloinkaan päättyisi.\nJonakin päivänä tuo kaikki kuitenkin loppui, ja Hahtiperän proomun annettiin upota. Miksi siinä niin kävi? Unohdettiinko se? Oliko se kolhaissut kiveä ja alkanut vuotaa? Oliko omistaja ollut krouvissa, hoiperrellut pimeässä laiturille, molskahtanut satama-altaaseen ja hukkunut eikä vanha alus kiinnostanut enää ketään? Tai ehkä silloin oli isovihan aika, ja sokeritytöstä oli tullut äiti ja piippumiehestä isoisä. Venäläiset olivat riehuneet Pohjanmaalla ja lähestyivät nyt Oulua. Piippumies ja sokerityttö olivat varhain aamulla tulleet satamaan, aikoneet viedä perheen turvaan, Ruotsiin tai jonnekin. Vaan vihulaiset sattuvat paikalle, he tappoivat miehen ja veivät sokeritytön ja tämän lapset orjiksi itään, upottivat aluksen…\nPlumps. Akateeminen ankkuri pyllähti pohjaan ja kaivautui raajoillaan pohjasedimenttiin. Toista vuotta siinä meni, mutta nyt se on tehty. Gradu on jätetty ja hyväksytty.\nVieläkin tulee mietittyä, miksi päätin nähdä vaivaa jonkin maisteritutkinnon takia. Paljon hauskempaa on huvittaa mielikuvitusta. Olen vuosikymmenten varrella opiskellut kaikenlaista, fysioterapeutiksi ja personal traineriksi ja lasketteluopettajaksi. Muutama vuosi sitten suoritin kirjallisuusterapiaohjaajan opinnot. Graduani työstäessäni ja Hahtiperän hylkyä ajatellessani olen monesti huomannut, että arkeologiassa ja kirjallisuusterapiassa on paljon samaa. Meillä on pakottava tarve luoda esineille ja tapahtumille tarina, mahdollisimman kokonainen ja ehjä jatkumo. Samaa me teemme oman elämämme kanssa kirjallisuusterapiassa: luomme itsellemme helminauhan lailla juoksevan elämäntarinan. Jos ei muuten, niin sepittämällä osan.\nKun aloitin graduni kirjoittamisen syksyllä 2019, etsin inspiraatioksi hylkyihin tai mereen liittyvää runoa. Löysin netistä anonyymin kirjoittaman säkeistön, ja siinä se oli, niin kauniisti ja täydellisesti sanottuna:\nHA! pimeään uponnut..\nhiljaa paikalleen lahoava\nei valosta niin välittävä..\ntästähän minä puhuin\nTajuan heijastaneeni itseni tuohon vanhaan vettyneeseen lotjaan: toivottavasti se oli joskus jollekin tärkeä.\nNyt gradun jälkeen olen jatkanut työtä nyt jo niin rakkaan Hahtiperän hylyn parissa. Työstän hylystä tietokirjaa, ja mielessäni on myös alkanut elää näytelmäkäsikirjoituksen aihio, tragedia, jossa pääosassa on kauan sitten elänyt laivanrakentaja ja hänen poikansa. Tai ehkä tytär. Ja nyt vasta minä sen tajuan, mikä juju tässä koko hommassa oli! Se, että kannattaa lähettää nuoruusajan ystäville sähköpostia. Sehän voi muuttaa koko elämän!\nAikaisempi teksti Hahtiperän hylystä http://haavitauki.blogspot.com/2019/\nLähettänyt meriarkeologia klo 0.29 1 kommentti:\nAjattelin kirjoittaa nopeasti sellaisen piristävän tekstin, sillä arvelen että muillakin ottaa koville tämä toinen Koronakevät. Sitten huomaan, että eipä se niin helppoa olekaan ilman että kuulostaa todella omituiselta. Aina voi tehdä niinkuin tähtitieteilijät ja vaihtaa perspektiiviä. Tällaisen rohkaisevan tekstin kirjoitin yläasteen vanhempainyhdistyksen FB- sivuille:\n"Vaihda perspektiiviä! Miltäköhän tämä touhu näyttää Alfa Centaurista käsin? Jos pandemia piimityttää, niin etäisyyttä huoliin voi ottaa ajattelemalla itsensä Kentaurin tähdistön kirkkaimmalle tähdelle. Olet silloin 4,4 valovuoden päässä huolista ja yötaivaan kolmanneksi kirkkain tähti. Yhtenä päivänä tämä aika on vain muisto. Minkälaisia tsemppiterveisiä sinä lähettäisit nykyitsellesi taaksepäin tulevaisuudesta, vaikkapa vuodesta 2025?"\nTietenkin ainut tsemppitervehdys kommenttiketjussa oli itseni kirjoittama, teinien vanhempia on aika vaikeaa aktivoida :D Tuon tekstin jälkeen ajattelin että arkeologille olisi luontevampaa leikkiä aikaperspektiivillä ja miettiä miltä tämä aika näyttäisi vaikka sadan vuoden takaa? Tai jotenkin ehkä kivointa miettiä, miltä tämä aika näyttää sadan vuoden päästä, sillä tulevaisuusvisiot vaativat eniten rohkeutta ja mielikuvitusta. Tulevaisuusvisiot ovat kuitenkin keskittyneet ilmastonmuutokseen, joten siitäkin voi herkimmät saada vain lisää ahdistusta, joten mitäpä jos vain keskittyisi kivoihin uutisiin?\nKivoja uutisia ovat esimerkiksi se, että Suomen tutkimussukelluskoulutus etsii koordinaattoria ja saamme käyntiin Helsingin yliopiston siipien alle Suomen tutkimussukellusakatemian. Se on kova juttu, toivottavasti pätevä ihminen saadaan luotsaamaan homma maaliin, Weisell- ja AMPS- säätiöt turvaavat kolmen ensimmäisen vuoden rahoituksen.\nOlin itse kurssilaisena ensimmäisellä tutkimussukelluskurssilla vuonna 1995 ja näin "muutamaa kuukautta" myöhemmin voin vain todeta miten merkityksellinen tuo kurssi oli Suomen meriarkeologian kannalta. Siellä luotiin hyvät pohjat monitieteiselle yhteistyölle, joka edelleen poikii hedelmää. Nytkin meillä on tekemisen meininki Suomen tutkimussukelluksen ohjausyhdistyksen (eli STOY) hallituksessa. Keväällä pidämme kaksi webinaaria, toisessa avautuu Pauliina Ahti "Kun pintaraapaisu ei riitä" ja toisessa ensimmäinen kunniajäsenemme Roope Flinkman. Kaivakaapa linkit STOY:n FB sivuilta tai uusilta verkkosivuiltamme https://www.tutkimussukellus.fi/ joista muuten saamme kiittää Niko Nappua (kurssikaveri 25 vuoden takaa).\nLisää kivoja uutisia on "Unohdettu laivasto"- projektin alkaminen. Sopimuksia vielä kirjoitellaan, mutta nyt vaikuttaa siltä että siirryn projektiin kuudeksi vuodeksi jo ensi kuun alussa. Arvatkaapa miten jännää on olla ainoa ulkomaalainen projektissa? Tietysti vaadin että palavereissa puhutaan ruotsia. Just se kouluaine johon en koskaan jaksanut motivoitua. Yritän samalla olla teinipojilleni elävä esimerkki siitä että kannattaa hanskata kyseinen kieli nuorena. Tässäkin elämänvaiheessa vielä ehtii, mutta onhan se nyt vaan jotenkin niin hitsin noloa olla tajuamatta toisten spontaaneja vitsejä Zoom-palavereissa. Pitää vaan uskaltaa tehdä virheitä ja mennä omalle epämukavuusalueelle.\nProjektin tutkimukselliset tavoitteet onkin sitten taas toisen tason juttu. Kun lopetin väitöskirjan tekemisen Suomenlinnan aineistosta niin ajattelin että huh- nyt saa joku muu jatkaa. Suomenlinnan hylyt jaksavat leikkiä vaikeasti tavoitettavia. Milloin on Vantaan kuravedet niskassa ja milloin kaikki hurjapäiset veneilijät. Tänäänkin olisi pitänyt olla sukeltamassa, mutta peruttiin meno eilen illalla kun tajusimme, että pakkanen ja kova itätuuli eivät ehkä ole se kaikkein rapein yhdistelmä sukelluskalustolle, saatikka henkilöstölle. Pari sukellusta ollaan ehditty tekemään nyt talvikauden aikana, mutta laihoin tuloksin. Jatketaan siis harjoituksia silläkin saralla ja toivotaan parempia näkyväisyyksiä.\nParempia näköaloja myös pinnan päälliseen maailmaan! Katsellaan kiva-linsseillä tätä uutta maailmanaikaa ja otetaan siitä parhaat puolet heti käyttöön osaksi omaa arkea. Itselleni se on kylmävesiuinti ja nykyisin, sattuneesta syystä, hoidan uintikeikat puhellen ruotsia. Det är kanonbra!\nLähettänyt meriarkeologia klo 7.11 Ei kommentteja:\nKauden viimeinen (joulutarina)\nRiitta avustaa sinisiä lateksihanskoja paksujen villahanskojeni päälle. Vahdin kärsimättömänä miten kumireunus asettuu suoraan sukelluspuvun mansetin yli. Jokainen ryppy tarkoittaa merivedelle tietä puvun sisään. Vesi on kuin valo. Tarvitaan vain hiuksen paksuisen halkeama panssareissa ja se tulvii läpi. Nyt kun vesi on pohjalla neljä asteista sen pitäisi pysyä ulkopuolella. Sillä muistan elävästi miltä tuntuvat kylmettyneet kädet, ensin tuntuu kuin kynsiä vedettäisiin irti. Sitten ei tunnu enää miltään. Pelkät tököttävät nakit joilla ei tee mitään.\n- Hyvä, kiitos. Oikaisetko vielä tuon kohdan. Sanon keskittyneesti ja korostuneen rauhallisesti, pidätellen hitauden nostamaa ärtymystä.\n- Ai, tämänkö? Riitta kysyy ja nipistelee samalla lämpimillä käsillään hanskan reunoja sileiksi.\n- No nyt on hyvä, aika fakiiri saa Itämeri olla jos meinaa päästä näiden suojausten läpi.\nVedän suupieliä ylöspäin. Se on tarkoitettu hymyksi, mutta muistuttaa lähinnä irvistystä. Ojennan samalla molemmat käsivarteni Riittaa kohti. Hän tulkitsee elekieltäni oikein, tarttuu käsiini ja vetää minut seisomaan. Sukellusvarusteiden kanssa paino lähes tuplaantuu ja massa on enimmäkseen selässä. Kun istuu varustelun ajan, kaipaa apua liikkeelle lähtöön. Nuoremmat eivät tarvitse, minä tarvitsen.\nHengitykseni korisee oudosti, kaasu tulee säiliöistä paineenalentajan kautta kokokasvomaskiin. Se on samanlainen savusukelluslaitteisto kuin palomiehillä tulipaloissa. Nyt ei sammuteta mitään vaan mennään tarkastamaan vanhaa puulaivan hylkyä.\nPäästyäni pystyyn tassuttelen päättäväisesti räpylöillä alumiinikantta pitkin tarvittavat askeleet kohti keulaa. Liikun kömpelösti. Veneen keularamppi on laskettu valmiiksi odottamaan veteen menijöitä. Pysähdyn partaalla ja tartun toisella kädellä kiinni maskista. Astun eteenpäin, pelottomasti kuin pingviini. En ole aito merieläin ja pelottomuus jää veneeseen, nyt ollaan ihmiselle vieraassa ympäristössä pelkän teknologian ja oman kokemuksen varassa.\nVihreä viileys ympäröi minut ja nopea puristava paineen tunne herättää aistit. Vesi tuntuu tänään kovalta, rajani piirtyvät selkeästi. Noste pamauttaa minut nopeasti takaisin pintaan. Näytän OK merkin kannella odottavalla Riitalle. Hän huomaa eleen, kuittaa sen ja kääntyy poispäin hakemaan kameraa. Lisään napin painalluksella nostoliiviin ilmaa ja jään kellumaan kasvot alaspäin.\nOlen humanisti, pidän ihmisistä enemmän kuin hylyistä. Ihmisrakkauteni ilmeni halussa jakaa tarinoita vedenalaisesta maailmasta, että ihmiset näkisivät mitä jälkiä aiempi elämä oli jättänyt merenpohjaan. Näkemällä nämä jäljet, yhteys mereen väistämättä muuttui. Yhteys hylkyyn, yhteys aiempiin sukupolviin ja lopulta yhteys luonnon kiertokulkuun kaikessa elollisessa ikuisesti kiertävän veden kautta. Tätä tavoittelin. Työni oli niin koukuttavaa, että unohdin ensimmäisenä ihmisistä läheisimmän. Itseni.\nPainan hanskojen vuoraamalla etusormella kokokasvomaskin tangettia ja testaan puhelinta.\n- Kuuleeko pinta, tässä Maikki.\n- Pinta kuulee, kuuleeko Maikki?\n- Maikki kuulee hyvin, kuitti.\nHenkäisen helpottuneesti, puhelin toimii taas.\nOdotan vielä kameraa. Riitta ojentaa paketin veneen keulasta lyhyen köyden varassa. Tartun kiinni sen kahvasta. Canon on koteloitu vedenpitävästi. Olen valmis sukeltamaan ja tapaamaan hylyn. Sen nimi on Pohjoinen Kotka.\nOdotan kelluen poijun lähellä sukellusparikseni Paulaa. Tuuli on asettunut, eikä pinnassa tunnu virtauksia, pysyn vaivattomasti paikoillaan. Käynnistän kameran. Paksuilla hanskoilla pienten nappien vääntäminen on pinsettiotteellekin haaste myös lämpimillä sormilla. Kamera surahtaa käyntiin ja painan näytön päälle.\nOlimme Paulan kanssa saaneet tutkimussukelluskoulutuksen ja se teki vedenalaisesta käsialastamme samankaltaista. Olin urani aikana sukeltanut lukuisten ihmisten kanssa, mutta Paula oli ykkönen. Sukellustyön sujuvuus perustui luottamukseen ja jos ei pystynyt itse hoitamaan tilannetta, saattoi parilta pyytää apua.\nVilkaisen veneeseen ja huomaan että Paula on juuri astumassa keularampilta veteen. Pyörittelen ranteita ja tarkastan hanskojen pitävyyden. Ei tunnu kylmää. Hanskojen huolellinen asettelu kannatti.\nEn huomaa syksyisen veden viileyttä. Sähköinen aluspuku on ollut vasta yhden kauden käytössä. Ei tarvitse murehtia kylmyyttä, sitä ei ehdi tulla tunnin sukelluksella kunhan puvun akussa vain riittää virtaa. Sen minkä lämmössä voittaa, ulkonäössä häviää. Tikatussa aluspuvussa näytän pullealta rallikuskilta, mutta meriarkeologia ei olekaan kauneuslaji, vaikka naistutkijalle ulkonäköpaineet ovat aina olemassa. Niistä ei vain voi välittää kun ollaan töissä merellä.\nHuomaan Paulan ehtineen poijulle ja olevan valmis sukellukseen.\n- Eiköhän mennä?\nPainan tasapainotusliivin poistoventtiiliä ja kelluttava ilmamäärä rynnii ulos haitariletkusta. Asetun laskuvarjohyppääjän asentoon. Alaspäin suuntautuva liike kiihtyy paineen puristaessa puvun kasaan. Lisään rintakehän keskellä olevasta painonapista ilmaa pukuun ja vajoaminen hidastuu. Leijun.\nKokokasvomaski riitelee hupun reunojen kanssa. Ilma karkaa ja kuplat kolisevat kiitäessään ylöspäin. Puhelimen kuunteluyksikkö vahvistaa niiden äänen ja olen kaukana zen-mäisestä hiljaisuudesta. Kovat äänet häiritsevät tavallista enemmän, loppukaudesta omatkin akut on jo vähissä ja huomaan sen häiriöherkkyytenä. Eniten ärsyttää kaikki.\nOlin tottunut kääntämään huomioni pois epämiellyttävistä äänistä. Lapsuus isossa perheessä oli opettanut käyttämään kuuloaistia valikoivasti. Yritän silti kiristää maskin hihnoja. Kuplatulva rauhoittuu edes vähän. Keskityn hengitykseen. Se tasoittuu ja rauhoitun. Tätä tunnetta kaipaan eniten sukeltamisessa.\nSeuraan katseella oranssia köyttä, jonka päässä on viisikiloinen paino. En tarkalleen tiedä mihin kohtaan hylkyaluetta se on asettunut. Terävä valokiila halkoo meren vihreyttä lasermiekan lailla. Uusi lamppu on todella tehokas, muttei sekään kykene halkomaan maitomaista lumisadetta johon hylky oli kietoutunut.\n- Eilinen myrsky on sekoittanut pohjasedimentin, eihän täällä näe yhtään mitään, puuskahdan puhelimeen.\n- Elä nyt vielä hermostu, Paula kuittaa, se voi olla ohimenevä pilvi äskeisen tankkerin jäljiltä.\nSaavumme pohjalle ja oranssi köysi näyttää katoavan suoraan tukevien kaarien väliin.\n- Ainakin osuttiin kohdalle, totean lakonisesti.\n- Yritän kuitenkin mallinnusta.\n- Kuitti, otan lähikuvia rakenteista.\nArvelen sen onnistuvan ihan hyvin surkeista olosuhteista huolimatta. Kuvauksessa olisi kaikkein tärkeintä kirkas vesi, mutta sitä osui kohdalle aina vain harvemmin. Pirun ilmastonmuutos. Se lisäsi sateita ja sen myötä valumavesiä. Ne tulivat yleensä peltolietteen sakeuttamina värjäten veden läpitunkemattomaksi.\nPaula lähtee uimaan päättäväisesti linjoja pitkin kohti hylyn keulaa. Mallintamisessa on keskeistä maalata kuvilla kattava peitto koko hylystä. Paulan valojen kadottua näkyvistä jään kahdestaan hylyn kanssa. Asettelen kärsivällisesti kameran säätöjä vähän liian kauan, sillä huomaan Näkin koputtavan olkapäälle. Näkillä on huijarisyndrooma ja se hihkuu ”Kuvitteletko olevasi joku valokuvaaja vai?”\nEn nyt jaksa alkaa vääntämään Näkin kanssa, näytän sille kieltä ja käännän kameran asetukset automaatille ja luovun tarkemmista säädöistä. Innostun kuvaamaan paksuja tammisia rakenneosia, jotka sojottavat merenpohjassa kuin romahduksen jäljiltä. Niin, romahduksen. Näkki valpastuu taas ja kommentoi ”Elä nyt romahda!” Aivojen työpöytä on täynnä, mentaalinen ruuhkatunti, ei se aiemmin ole tullut mukaan veden alle.\nMatkamääräykset, hankinnat, työajanseuranta, kellokortti, palaverit, raportoinnit, esitelmät, hankkeet ja projektit, veneen pohjanpesu, vessan tyhjennys, keittiön tiskipöydälle unohtuneet eväät ja rappukäytävään hajonnut biojätepussi- kaikki vyöryvät kerralla yli ja huuhtelevat aivoja. Mikään niistä ei tartu, jään pitkät päällä tuijottamaan etsimen läpi hylyn kaarta. Kestää tovin ennen kuin tajuan, sehän on katkennut todella rajujen voimien vuoksi. Palaan taas itseeni ja käsillä olevaan hetkeen. Näkki meuhkaa ”Keskity Ameeba!”\n- Joo, joo. Ite oot ameeba.\nPaula ui ohi lähietäisyydeltä. Tunnen miten maskini letku kiristyy ja käännän vaistomaisesti päätä samaan suuntaan. Otan vapaalla kädellä kiinni maskista, varmistan ettei se irtoa päästä.\n- Olen kiinni jossain, Paula raportoi puhelimeen.\nYmmärrän samassa että hän on kiinni letkussani.\n- Pysy paikalla, se on mun maskin letku. Paula pysähtyy, eikä minun tarvitse enää uida hänen perässään.\nTunnustelen käsillä letkua ja huomaan että se on jäänyt kiinni Paulan sääressä olevaan puukkoon. Puukko on säären ulkopuolella ainoastaan James Bondilla. Meillä tavallisilla kuolevaisilla se on joko kädessä, vyötäröllä tai säären sisäpuolella, juurikin takertumisriskin vuoksi.\nTaputan Paulaa sääreen, merkiksi siitä että hän voi jatkaa matkaa. Sain letkuni vapaaksi.\n- Anteeksi, en huomannut sinua.\n- Se on tämä surkea vesi, tilanne hallussa. Menen kuvaamaan vähän etäämmälle niin saat pidettyä hyvät uintilinjat.\nJään kameran kanssa leijumaan hetkeksi hylyn yläpuolelle ja mietin, onneksi sukellusparini oli Paula. Hän ymmärsi heti pysähtyä ja puhua, eikä potkia vimmatusti niin kuin joku toinen olisi voinut tehdä. Potkuissa olisi maski irronnut päästä ja olisin menettänyt hengityskaasun lisäksi näkökyvyn. Olisin todennäköisesti saanut vielä jonkinlaisen kylmäshokin veden päästessä yllättäen kasvoille. Loppua en halua edes ajatella.\nPohjoinen Kotka -hylkyä tarkastetaan vuonna 2020. Hylyn ilmoitti Museovirastolle Stig Meinecke jo vuonna 1962. Kyseessä on venäläinen sotalaiva Severnyj Oriel, joka upposi 1798 Kustaa III:n sodan aikana. Kuva: Minna Koivikko, Museovirasto\nSavustamme vielä tovin hylyn henkeä ja syvintä olemusta talteen kameroiden muistikorteille. Loppusukelluksella pyörimme yhä enemmän nousuköyden lähellä, kuin varmistaaksemme poispääsyn.\n-Olisiko se tässä?\n-Ei se tästä enää hieromalla kummene, eiköhän lopetella.\n-Pinta, aloitamme nousun.\n-Pinta kuittaa, aloitatte nousun.\nLähdemme kohoamaan oranssia köyttä pitkin ylöspäin. Jäämme leijumaan kolmen metrin kohdalla turvapysähdykseen. Nostan kädet ristiin vartalon eteen ja lepään rennon oloisesti vaaka-asennossa. Pää tyhjänä, on lämpimän leppoisa olo.\nKatselemme hiljaisina hitaasti vaihtuvia numeroita sukellustietokoneissa ja hengityskuplien kiihkeää matkaa kohti pintaa. Paula pakkaa kameraa ja sammuttaa valot. Mietin retkemme onnistumista, jos Paulan mallinnuskuvaus on kelvollista niin saatamme saada tietokoneen ruudulla näkyviin koko hylyn. Omistakin kuvistani pitäisi syntyä jotain käyttökelpoista seurantamateriaalia.\nTämä on kauden viimeinen työsukellus ja tunnen hiljalleen miten stressi helpottaa. Me todellakin teimme kaiken sen, mitä projektissa edellytettiin. Spontaani hymy nostaa silmäkulmat ryppyyn. Paula huomaa hymyilyni.\n- Ollaan me kyllä hyvä tiimi.\n- Niin ollaan. Eiköhän lähdetä ylös. Minuutit tuli juuri täyteen.\n- Pinta, tulemme ylös. Äänessä on jo riehakkuutta.\n- OK. Tervetuloa! Viritämme punaisen maton.\nPaula ojentaa kameran ensimmäisenä veneeseen ja nousee sukeltajan tikkaita ylös kannelle. Kellun rauhassa kauempana, odotan vuoroani. Saan merkin ja lähden uimaan päättäväisin sammakkopotkuin kohti tikkaita ja ylösnousemusta. Ojennan kameran, Riitta nappaa sen ja kuulen päättäväisen lauseen:\nSe on merkki minulle, voin laskea irti kameran kahvasta.\nIrrotan räpylät ennen kuin nousen portaita ja ojennan ne yksitellen veneeseen. Kun on aika nousta tikkaat, Riitta avustaa kannattelemalla pulloista. Sukeltajatikkaiden nouseminen tuntuu yllättävän kevyeltä. Istahdan penkille, löysytän maskin remmit ja nostan sen pois kasvoilta. Hengitän syvään raitista meri-ilmaa ja hymyilen. Aidosti. Paula on myös helpottuneen oloinen ja hän käy jo läpi vaaratilannetta iloisesti pulisten ja helisten naurua.\n- Oot sä Maikki kyllä aika kärppä, hyvin hoidettu tilanne.\nSamalla Riitta vetää tottuneesti hanskoja pois käsistäni. Hän puristelee automaattisesti sormiani, sen sijaan että villahanskoista valuisi vesi, ne ovatkin kuivat ja lämpimät.\n- Mitä ihmettä, nämähän on kuivat!\nRiitan käsien lämpö ja Paulan helisevä nauru tarttuu minuun, tempaisen hupun pois päästä ja totean märät hiukset hapsottaen:\n- lämpimiä käsiä, viileitä muijia. Vai miten se nyt oli?\nNäkki loikkaa olkapäältä takaisin mereen. Veneen peräkannelle merestä nousee Joulumieli.\nKiitos blogin seuraajille kuluneesta vuodesta!\nKyseinen teksti oli luovaa kirjoittamista ja se sisältää aineksia tosielämästä ;)\nRauhallista joulua ja rokoterikasta vuotta 2021!\nLähettänyt meriarkeologia klo 5.18 1 kommentti:


Tuparati ja umpipiha: Jatkoa saunaprojektille\nLattiakaatojen jälkeen seinät puhallettiin kuivajäällä. Kuivajääpuhallus on hirrelle hellävarainen. Haittana oikeastaan vain korkea hinta. Kuivajäällä saatiin kuitenkin puhallettua kaikki hirsien raot ja halkeamat puhtaaksi. Harjapesulla ei joka paikkaan olisi päässyt.\nSeinät ennen puhallusta\nPuhalluksesta jää jäljelle ainoastaan irronnut lika, sillä hiiilihappojää haihtuu saman tien kaasuna ilmaan. Soodapuhalluksesta oisi jäänyt jäljelle huomattavasti isompi sotku. Mielenkiintoista oli se, että aitassa tuoksui vilja puhalluksen jälkeen.\nSavuhormi tasoitettiin ennen vedenristysten tekoa. Vedeneristys tehtiin nykysäännösten mukaan ja nostettiin saunassa ja pesuhuoneessa 10 senttiä seinille.\nSeinällenostoa varten laitettiin 10 sentin ek-kipsilevysoirot seinille.\nPesuhuoneessa suihkukaappien poistovedelle on omat 32 mm putket, jotka on johdettu lattiakaivoon.\nPääsiäisenä päästiin aloittamaan laatoitusta. Laatoitttamista oli yhteensä n. 22 m2.\nSiitähän se lähtee kauimmaisesta nurkasta.\nSäkällä sattui kaivokin siten, että ei tarvinnut kuin kaksi laattaa leikata.\nEteisen lattia olikin sitten viimeinen saumattava, joka saatiin saumattua tänään. Kolme viikonloppua kulahti vedeneristyksiin ja laatoitukseen. Vielä pitää liikuntasaumat viimeistellä silikonilla.\nTänään päivän päätteeksi vielä poltettiin kiukaasta rasvat ja maalin jämät.\nHyvinhän tuo tuntuu palavan. Pesään mahtuu 60 cm klapi.\nNostettiin vielä päivän päätteeksi kiuas paikoilleen. Hormi maalattiin silikaattimaalilla ennen kiukaan asennusta. Pitäisi vielä käydä ostamassa 400 kg kiviä kiukaan ympärille.\nLähettänyt JussiP klo 21.50\nTunnisteet: sauna, saunaprojekti\nTiina 23. huhtikuuta 2018 klo 14.19\nKyllä tuolla kepaa juhannuslöylyt ottaa!\nikkunoiden kunnostus (14) Lattialankut (13) Seinien levytys (10) Lattiat (8) WC (8) sauna (8) katon maalaus (7) saunaprojekti (7) tapetointi (7) Lattioiden maalaus. (6) Keittiökaapit (5) rossipohja (5) viemäröinti (5) Listat (4) ikkunat (4) keittiökaappien asennus (4) kengitys (4) tuvan takka (4) ulkoverhoilu (4) Ikkunaraamien kunnostus (3) Ovet (3) Tekninen tila (3) Tuvan panelointi (3) Ulkorakennuksen kunnostus (3) anturavalut (3) karmien kunnostus (3) klaffi (3) lattioiden purku (3) muurin eristäminen (3) pääsiäisvalkea (3) pönttöuuni (3) takan korjaus (3) yläkerran huone (3) Hirsien vaihto (2) Katon hionta (2) Luzette (2) Naakat (2) Sisäkattotuolit (2) Takan maalaus (2) arkku (2) högfors (2) juhannus (2) katon korjausta (2) kattotiilten purku (2) kiven kiilaus (2) kivijalan paikkaus (2) konesaumakatto (2) kuisti (2) lattianiskat (2) listojen kunnostus (2) lunetti-ikkuna (2) puun kaatoa (2) seinälaudoitus (2) vaatehuone (2) valokytkimiä (2) varastokoppi (2) vesijohdot (2) Haukanikkunat (1) Hirsien tilkitseminen (1) Ikkunan raamit (1) Joulu (1) Kuistin lukko (1) Listojen maalaus (1) Maalin poisto katosta (1) Pihahommia (1) Poistumistikkaat (1) Porsche (1) Rappaukset (1) Revontulet (1) Rintamamiestalo (1) Tallin lattia (1) Tallinna (1) Tapetit (1) Tuvan maalaus (1) Ulkorakennuksen tyhjäystä (1) eristys (1) följäreitä (1) helat (1) hirsiseinän pesu (1) hormin muuraus (1) hormin slammaus (1) hyvä lasiveitsi (1) ikkunalaudat (1) kaakelit (1) kaappi (1) kapillaarikatko (1) karmin korjaus paikalleen (1) katon oikaisu (1) katon pesu (1) kattolaudat (1) kattoremontti (1) kirstu (1) kissanpenkit (1) kolmiorimahuopakatto (1) lattian maalaus (1) lepakko (1) lipputanko (1) lumitöitä (1) lämmitysjärjestelmä (1) maakaapelit (1) maalin poisto (1) maalämpö (1) mako pumppu (1) muutokset talossa (1) muutto (1) myydään hirsitalo (1) naakan pesät (1) niittokone (1) perinteiset syöksytorvet (1) pihamökki (1) pihan massan vaihto (1) pihatöitä (1) pokien kunnostus (1) pottupelto (1) puulukko (1) pääskynen (1) rakennusperintöyhdistys (1) rosvopaisti (1) salaojat (1) savupiiput (1) savusauna (1) seinälevyjen esikäsittely tapetointia varten (1) selluvilla (1) sisäkatto (1) solan kunnostus (1) syntymäkoti (1) tiilikatto (1) tornin purku (1) tuulensuojapaperi (1) tuulimylly (1) ulkorakennus (1) ullakkoportaat (1) uusi vuosi (1) valaisimet (1) vanha puu vs. uusi puu (1) vuorilaudoitus (1)


Kemppinen: Paha Englanti\nIso Britannia toimi omien etujensa vuoksi Suomen vahingoksi 1944-1948 ja oli ylpeä siitä. Perfisious Albion (petollinen Englanti – vuosisatoja käytetty nimitys; myös viime sotien aikana suosittu).\nAjankohtainen yleistys, ja minun tiivistykseni Evansin ja muidenkin tutkimuksista. Hädän hetkellä uskon paneminen Englantiin tai Yhdysvaltoihin on yhtä hullua kuin Natsi-Saksaan tai Neuvostoliittoon.\nSaksaan vastuulliset poliittiset piirit eivät uskoneet vuoden 1942 jälkeen. On mahdollista, että Mannerheim ja Ryti höyrähtivät 1941. Neuvostoliittoon luottamista vaadittiin 1944-1991 moniäänisesti. Oman käsitykseni mukaan täällä ei uskottu. Ei myöskään Kekkonen.\nSuurvallat olivat ”Paasikiven linjalla”. Paasikivi ei ollut. Ei myöskään Kekkonen.\nEvans ei taida edes tuntea käsitettä ja keskustelua, mutta muotoilisin näin: rähmällään olemisen Neuvostoliiton edessä keksi Englanti, joka myös harjoitti sitä ahkerasti Tshekkoslovakian kumoukseen 1948 ja Berliinin kriisiin asti. Suomen suhteellinenkin itsenäisyys oli jo Churchillin ja hänen jälkeensä Attleen mielestä mennyttä, mutta kuitenkin Suomen kustannuksella saattoi yrittää kohottaa osakkeitaan Neuvostoliiton silmissä. Sekään ei kyllä sitten onnistunut.\nMeillä on tutkijapiirien ulkopuolella arveltu, että Englanti oli ”äänettömänä yhtiömiehenä” Helsingissä majailleessa valvontakomissiossa Neuvostoliiton pelossa. Englantiin ja Amerikkaan oli haettu yhteyksiä ja yritetty tukeutua ainakin vuodesta 1943, mutta aina tuloksetta.\nHyväntahtoinen arvio on ollut, ettei Englannilla ollut oman sodankäyntinsä vuoksi mahdollisuuksia antaa muuta kuin sympatiaa.\nHelena P. Evansin kirja diplomatian harhautuksista (Diplomatic Deceptions. Anglo-Soviet relations and the Fate of Finland 1944-1948) ilmestyi 2011 SKS:n kustantamana. Teos on johdonmukaisesti arkistolähteisiin perustuva tutkimus ja kirjoittaja nähtävästi suomalaissukuinen, suomea osaamaton tutkija. Hän opettaa yliopistossa Abu Dhabissa.\nEn löydä verkosta enkä tavanomaisista lähteistä ainuttakaan mainintaa enkä arvostelua kirjasta. Syy on kirjan, suomalaisten tutkijoiden tai minun, joka en löydä hakemaani. Luulen että tulen viisaammaksi, kunhan muistan kysäistä joltakin tuon ajan poliittisen historian tuntijalta. Nyt olen omillani ja selvästi oman akateemisen osaamisalueeni ulkopuolella.\nKirjassa on jokin määrä ikäviä virheitä. Sinänsä vaaratonta on että esimerkiksi suomalaiset nimet ja paikannimet on kirjoitettu niin johdonmukaisesti väärin, että jokin tarkastus on pettänyt. Kirjoittaja kiittää suomalaisia kollegoitaan. Kunpa joku heistä tai kustantaja olisi käynyt tekstin läpi. Itsekin tekstin viimeistelemättömyydestä nuhteita saaneena sanon, että tutkijaa tulee väkisinkin epäilleeksi samanlaisesta leväperäisyydestä myös tosiasioitten käsittelyssä.\nKun kirjoittaja on ollut käännettyjen tai englantilaisten ja häntä varten käännetyn asiakirja-aineiston varassa, ei ole yllättävää, että jotkut hänen käsittelemänsä asiat olisi ollut helppo löytää julkaistustakin aineistosta. Sieltä löytyy myös perusteluja, jotka poikkeavat Evansin esittämistä.\nTeos ei kuitenkaan ole amatöörimainen. Ison Britannian arkistoja on käytetty hyvin laajasti ja ilmeisen osaavasti. Neuvostoliitosta ei näyttäisi olevan mitään.\nKärjistän edellä, että Suomen kohtalot eivät ole yhdentekeviä Englannille ja Yhdysvalloille. Ne toimivat mielellään Suomen vahingoksi. Joku voisi ajatella, että kytkeytyminen Natoon heikentäisi Suomen kriisinkestoa.\nEvansin aineisto viittaa siihen suuntaan, että Ison Britannian ulkoministeriö toimi ajoittain samanlaisella taidolla kuin heidän ulkomaantiedustelunsa. Tämä ilkeys viittaa maan avuttomuuteen vakoilijoiden otteessa. Ulkoministeriö keskittyi arvovaltakysymyksiin ja hallinnonhaarojen keskinäiseen nahisteluun.\nTarkoitus ei ollut, että Neuvostoliitto veisi Itä-Euroopan ja itäisen Keski-Euroopan satelliiteikseen. Niin kuitenkin kävi, ja Churchill oli sopimassa asiasta Stalinin kanssa. Hyppylaudalla oli Kreikka ja osittain Lähi-Itä. Ja sitten sanotaan, ettei historia toistaisi itseään!\nMiten merkittäviä Evansin tulokset lienevätkään, suomalaiselle yleisölle tulee terveisiä. Jokin osa Suomen kohtalosta ja kohtelusta ratkesi Italiassa 1943. Se oli Liittoutuneiden ensimmäinen tilaisuus ryhtyä saaliinjaolle. Neuvostoliittoa ei pahemmin noteerattu ja Italian itse asiassa hyvin suosittu kommunistipuolue jäi ilman tahtomaansa tukea.\nRoosevelt ja Churchill olivat julistaneet, että alueluovutukset käsiteltäisiin lopullisen rauhanteon yhteydessä. Kun Neuvostoliitto ainakin suomalaisten ymmärtämättä löi lukkoon alueluovutukset välirauhansopimuksella syyskuussa 1944, soraääniä ei kuulunut mistään. Rauhansopimus tehtiin 1947. Silloin Ison Britannian ulkoministeriössä todettiin, että Suomen itsenäisyys on ollut jo kauan mennyttä eikä tämän itäblokin satelliittimaan takia kannata muutenkaan enää surra, kun lopullinen miehitys on edessä.\nPosted by Jukka Kemppinen at sunnuntaina, syyskuuta 22, 2013\n"Itsekin tekstin viimeistelemättömyydestä nuhteita saaneena sanon, että tutkijaa tulee väkisinkin epäilleeksi samanlaisesta leväperäisyydestä myös tosiasioitten käsittelyssä."\nJa näin sanoo mies, joka samassa kirjoituksessa itse murjaisee komeasti jo lähtökuopissa "Perfisious Albion"...\nToinen mielenkiintoinen teos on Henrik Lunden "Finland's war of choice", joka kärsii samoista ongelmista kuin nyt käsittelemäsi. Erityisen mielenkiintoista tuossa kirjassa on amerikkalaisesta näkökulmasta kirjoitettu kuvaus Suomen ja Saksan suhteesta.\nKuvauksessa on otettu suurvallan näkökulma. Lunde esittää Suomen ja Saksan suhteen asiallisesti suunnilleen samassa valossa kuin suomalainen historiankirjoitus, mutta esittää nämä tosiasiat Saksan sodanjohdon osaamattomuutena. Suomen esitetään olleen täysin opportunistinen myötäsotija, joka ei ollut vähimmässäkään määrin sitoutunut Saksan tavoitteisiin sodanpäämäärien tai edes operatiivisten toimenpiteitten tasolla. Kaiken kruunasi se, että Saksa antoi Suomelle merkittävät määrät materiaaliapua, jonka käyttöä se ei voinut poliittisesti kontrolloida.\nTulee vähän mieleen, että kirjalla on kaksi sanomaa:\na) Israelissa, Afganistanissa ja Irakissa amerikkalaisten liittolaishallitukset pitävät amerikkalaisia vähän samaan tapaan "panttivankeinaan". Kirjailija käyttää Suomea esimerkkinä siitä, että tämä ei johda hyvään lopputulokseen.\nb) Kirjailija kritisoi peitellysti Suomen nykyistä turvallisuuspolitiikkaa, johon Lunden esittämät huomiot sopivat sellaisinaan. Suomi ei edelleenkään sitoudu sopimustasolla Yhdysvaltojen liittolaiseksi, mutta käytännössä nauttii liittolaisen asemasta useimmissa merkityksellisissä asioissa.\nTapsa maanantaina, 23 syyskuuta, 2013\nJK: "On mahdollista, että Mannerheim ja Ryti höyrähtivät 1941."\nHuono sanavalinta tuo "höyrähtivät", sillä se voi saada asioihin perehtymättömät luulemaan, että he hurahtivat natsioppeihin. Sitähän he eivät tehneet, mutta sen sijaan he tietenkin uskoivat Saksan lyövän Neuvostoliiton aika nopeastikin. Eihän Suomi muuten olisi myötäsotijaksi lähtenyt!\nMuuten yhdyn tuohon Lunden arvioon, että Suomi oli myötäsotijana täysin opportunistinen. Niinhän valtiot tekevät, sekä isot että pienet. Tänäkin päivänä.\nNykypäivään verrattuna suurin huolenaiheeni onkin, etteivät nykyiset päättäjämme ymmärrä olla opportunisteja! Toisin sanoen eivät harrasta reaalipolitiikaa, vaan höyrähtävät sinisin silmin maailmanparannukseen. Etenkin suvakkiosasto puolueesta riippumatta huolettaa minua.\nTuota on kai tosiaan syytä täsmentää. Viittaan tietenkin miekantuppipäiväkäskyyn ja puheisiin. Samaan hengenvetoon: Saksan voittoon oli kesällä 1941 "perusteltu aihe uskoa". Ranska oli kaatunut kahdessa viikossa, Englanti oli polvillaan eikä USA ollut sodassa.\nBritannian sotataloudesta on David Edgerton kirjoittanut kirjan "Britain's War Machine" jossa hän aika hyvin perustein argumentoi että Britannian hallitus ei missään tilanteessa päätellyt olevansa häviämässä sotaa, ei ainakaan 1940 eikä edes japanilaisten alkumenestyksen jälkeen. Myös tuotantoluvut ilmeisesti kertovat samaa.\nEnglannin (poliittisista) tekosista Suomen päänmenoksi syksyllä 1939 ei taida olla julkaistuna paljonkaan mustaa valkoisella. Eikä ole monta vuotta aikaa siitä, kun luin lehdestä kuinka Englanti jatkoi syksyn 1939 Suomeakin koskevien asiakirjojen salassapitoaikaa muistaakseni peräti 50 vuotta eteenpäin. MIKSI?\nHyvä kirja aiheeseen liittyen:\nNevakivi Jukka Ystävistä vihollisiksi - Suomi Englannin politiikassa 1940-1941 Tammi, 1976, 250 s., 1. p\nNevakivi Jukka Apu jota ei annettu - Länsivallat ja Suomen Talvisota 1939-1940 Wsoy, 2000, 366 s., 1. p\nToinen kummallinen, Suomea ei ehkä niinkään koskeva, juttu on Rudolf Hessin Englantiin lentoa koskevien asiakirjojen julkistaminen. Sitä ei luultavasti tehdä ihan heti...\nSangen hyvä on Apunen- Wolff, Pettureita ja patriootteja. Taistelu Suomen ulko- ja puolustuspolitiikan suunnasta 1938 - 1948.\nMutta missä on JJ, eli missä viipyy J.Kemppisen kirja talvi- ja jatkosodasta ja "vaaran vuosista"?\nNiin kovin luonnollista...\nBrittien intressit ja joukot olivat Keski-Euroopassa ja Valimerella. II maailmansodan viimeiset ja kylmansodan ensimmaiset taistelut kaytiin Klagenfurtista ja Triestesta. Kommunistiblokki (lue Tito) oli valtaamassa naita kaupunkeja. Britit pani stopin ja heilla oli aseellista voimaa siella. Pyysivat ja saivat Stalinilta myonteista suhtautumista.\nKlagenfurtin torilla Britti panssari laski putkensa alas kohti Titon panssareita, ja Titon sakki uskoi. Lahtivat pois Klagenfurtista ja Itavallasta.\nNiin etta brittien alueella Stalin oli myotamielinen Briteille joten tottakai Britit olivat myotamielisia Stalinille pohjolassa.\nMatias K. maanantaina, 23 syyskuuta, 2013\nErittäin valaiseva kirjoitus. Kiitokset.\n"mm... helevetin hyvväääh vinnish yapping voorsees laik tis pruuv :-)".\nKunhan saan parit aparaatit niin blogini nimeksi tulee:\nVIHTAHOUSUN VIILLEKKEITÄ, jonkin tovin savottaan perehdyttyäni mutta tiedotusvälineistä en paljosti piittaa, mielenmaisemaani vain iloksi ja terhakkuudeksi olen päättänyt kaunistaa. Opin sen täältä, kuinka ollakaan, eräs erikoisuuteni on että olen oppinut kun opettaja on hyvä ja hyvän opettajan tunnistan vaistolla, ehkä liiankin helposti. Lukekaa Salomon Saarnaajan seitsemäs luku.\nSaattaa olla että kirjoitan epäanonyyminäkin, katsotaan nyt, mitä saadaan järjestymään.\nSuurkiitos professori Kemppinen!\nNatsi-Saksa ja Suomi toimivat v. 1940-1944 omien etujensa mukaan, mm just Iso-Britannian etuja vastaan, ja olivat ylpeitä siitä alussa aatteidensahumalassa.\n"rähmällään olemisen Neuvostoliiton edessä keksi Englanti, joka myös harjoitti sitä ahkerasti Tshekkoslovakian kumoukseen 1948 ja Berliinin kriisiin asti."\nHiukan meni mutkat suoraksi. Churchill pohti II lopussa sodan jatkamista NL:a vastaan ja keksi käsitteen "rautaesirippu". Atleesta noin voitanee sanoa. Kyllä myöntyväisyyspolitiikan isä pikemminkin oli naivi Roosevelt ja tämän käskyjen täytäntöönpanija ylipäällikkö Eisenhover, joka esti länsiliittoutuneiden hyökkäyksen Berliiniin.\nEivät menneet. Berliinistä oli sovittu kauan ennen hyökkäystä, 1943. "Rautaesirippu" alkoi esiintyä myöhemmässä merkityksessään 1945, sodan päätyttyä Euroopassa, ja yleiseen tietoon se tuli Churchillin puheesta maaliskuussa 1946.\nChurchill oli Teheranissa "prosenttisopimuksella" Stalinin kanssa edistänyt rautaesiripun syntymistä.\nTodellista myöntyvyyspolitiikkaa oli Puolan meno. Englantihan oli liittynyt sotaan Puolan takia. Ajan täytyttyä Neuvostoliitto nimitti Lubliniin oman "Puolan hallituksensa".\nPäivän kirjoitus keskittyi Englantiin, koska Rooseveltilla ja Trumanilla ei ollut osuutta Suomen kohteluun. USA ei ollut teknisesti sotaa käynyt osapuoli. Siksi länttä edusti Helsingissä valvontakomissiossa vain Englanti.\noscari tiistaina, 24 syyskuuta, 2013\nKäsite "Rautaesirippu" syntyi ensimmäisessä maailmansodassa ja sitä käytti ensimmäisenä Belgian kuningatar Elisabeth, syntyjään Baijerin herttuar. kun hän totesi saksalaisten hyökättyä Belgiaan, että Rautaesirippu on laskeutunut minun ja heidän välilleen.\nMarkus torstaina, 26 syyskuuta, 2013\nEn ole koskaan käsittänyt sitä naiviutta jolla Churchilliä käsitellään yhä Suomessa. Todellisuudessa mies oli opportunisti sekä sotaa ihannoiva imperialisti. Churchillin maailmankuva kiteytyi hänen iskulauseeseensa:\n"Maailmanhistoria on sotien historiaa". Hänen ulkopolitiikkansa peruste oli Saksan vihaaminen ja diskriminointi oli kyse keisarin, Weimarin tai Hitlerin Saksasta. Jos hän eläisi hän taatusti vihaisi myös Merkelin Saksaa. Tässä suhteessa hänellä oli paljon vakaampi ulkopoliittinen linja kuin Paasikivellä joka käänsi takkia ainakin neljä kertaa 40 vuoden aikana.\nMEG maanantaina, 23 syyskuuta, 2013\nStalinilla oli periaatteessa -Kim Philbyn y.m Gambrigen viitosten kautta- tieto Britannian aikeista. Mutta ongelmana että lähimpiä miehiäänkin epäili kaksoisagenteiksi ja pelkäsi disinformaatiota.\nBritannian johtajilla oli sodan päätyttyä paljon suomea tärkeämpiä aiheita. Olihan koko imperiumi käymistilassa monine itsenäisyys pyrkimyksineen.\nVenäjän vallankumouksen jälkeen britit perustivat suomalaisista punakaartilaisista "Muurmannin suomalaisen legioonan". Oliko tarkoitus hyökätä suomen saksalaismielistä hallitusta vastaan, minkä saksan luhistuminen sitten teki tarpeettomaksi, vai muodostaa sillanpää bolhsevismiä vastaan.\nAinakin Jaroslaw Suchoples on arvioinut Evansin kirjan American Historical Review'ssa:\nYksityisajattelija maanantaina, 23 syyskuuta, 2013\nVera Lynn 'White Cliffs of Dover' juohtuu mieleen!\nPapa Bue's Viking Jazz Band on myös jotain vastaavaa levyttänyt.\nAsiassa Englantia koskien mietin että kieli, language, on virus.\nJos vaikka lingua franca eli bad english on puhutuimpia kieliä, eihän sen tarvis ole tarkoittaa että all english is all bad, ("..man, no!", sanoisi amerikkalainen)\nAll englishmen are not bad men. They are men.\nKaikki Englannin miehet eivät ole pahoja. He ovat miehiä.\nMissäs muuten naiset, höh, no, jatketaan.\nSci-fi kirjallisuudessa on käsitelty sukupuolisidonnaisen he / she - jaottelun korvaamista. Mikäli vaikkapa tarinan hahmon sukupuolella ei ole merkitystä on ehdotuksena ollut 'e'.\nHyvin näppärää (nifty) mutta mitähän siitä seuraa?\nSama pätenee 'engelsmanneihin'.\nHeitäkin on hyviä ja 'vähemmän hyviä'.\nEnglannin kielestä on sanottu että se on kieli joka erottaa kahta kansakuntaa, mutta kuka sanoi? Phft, olen unohtanut!\nEivätkö voisi sopia vaikkapa tämän yksinkertaisen asian?\nSiinä saattaisi olla englantia puhuvan ihmisen helpotus, tiedä sitten, ainakin kirjailijoilla on uutta luovia ehdotuksia.\nJos jättäisit tajunnanvirtasi suoltamatta.\nRipsa tiistaina, 24 syyskuuta, 2013\n"Language is a virus - from outer space", sanoo kirjailija William Burroughs Laurie Andersonin levyllä (joko Land of the Brave tai Big Science). Asialla ei spekuloida sen enempää.\nEihän tuo Englannin suhtautuminen Suomeen maailmansodan aikana ole uutinen. Yksityiskohdat ovat tietysti mielenkiintoisia.\nOnko brittejä juuri koskaan kiinnostanut mitä Pohjolassa tapahtuu ?\nJos olisi, puhuisimme englantia, lipussa olisi valkosinipunaista raidoitusta ainakin jossain kulmassa ja kuvernementtitalossa hoilattaisiin kunniaa Kuningattarelle.\nMikä ei tietenkään ole lainkaan surkea visio. Enemmän naurua, laulua ja tummaa olutta.\nEhkä se on sittenkin geopoliittisesti mahdollista vain Kanadassa, ei täällä.\nAd Anonyymi ja Ripsa: Askarruttavat tuumintapläjäykseni askarruttavat itseänikin ja olen jo tästä sanonut aiemmin, en ymmärrä kuinka ajattelen, se on mysteeri.\nAd Anonyymi visioija: Geopoliittisesti maapallon ydin on rautaa ja magneettinen,\nsiitäkään ei tarvinne käydä spekulatiivisia keskusteluja, katsoo kompassiinsa vain.\nterv. nimim. Yksityisajattelija.\nlauri huuskonen keskiviikkona, 25 syyskuuta, 2013\nAika tunnepitoisia kommentteja asiasta ovat immeiset lähetelleet.Ei Suomella ole eikä voi olla ratkaisevaa merkitystä esim. briteille tai jenkeille.Tai edes sveduille.Mutta ei heitä siitä pidä syyttää tai asiasta loukkaantua.\nKoskaan ei kuitenkaan pidä unohtaa sitä tosiasiaa että sodan lopputulokset pitää arvoida vasta 30-50 vuoden viiveellä. Nykyisin tiedämme jo että sodan suurimmat häviäjät olivat tietysti Iso-Britannia sekä Neuvostoliitto. Molemmat menettivät imperiuminsa.\nSaksa puolestaan on (yhä) kukkona Euroopan tunkiolla.\nSuomen rajathan sovittiin jo Teheranissa 1943. Muuallakaan NL ei luopunut vuoden 1941 rajoista.\nMitä länsivaltojen "myöntyvyyspolitiikkaan" tulee, niin Stalinhan se pyysi hartaasti toista rintamaa, mutta Churchill ei suostunut peläten mieshukkaa. Ei tosin ole mitään varmuutta, että aiempi maihinnousu olisi onnistunut.\nOn aika ymmärrettävää, etteivät Roosevelt ja Churchill halunneet uhrata omia kansalaisiaan Itä-Euroopan takia, joissa heidän maillaan ei ollut elintärkeitä etuja.\nEnglanti on aina ollut imperialistinen roistovaltio ja tulee aina olemaankin.\nTaisi olla juuri vuosi 2002 kun Englanti jatkoi 1939 syksyn, Euroopassa syttyneeseen sotaan liittyvien, diplomaattisten asiakirjojen salassapitoaikaa peräti 70 vuodella eteenpäin.\n"Vihavainen itse kertoi olevansa valmistelemassa julkaistavaksi mielipideseurantaan ja tiedusteluun liittyviä asiakirjoja yhdessä Venäjän tiedeakatemian kanssa ja osana laajempaa kansainvälistä projektia. "Valitettavasti Venäjällä noudatetaan samaa sääntöä kuin Englannissa, ja nimiä peitetään dokumenteista 70 vuoden ajaksi", kertoi Vihavainen."


Jasu Markkasen kirja "Jalo soturi" on selkeä ja käytännöllisesti kirjoitettu taisteluopas jokaiselle Kuningas Jeesuksen soturille. Lisäksi se on todella erinomaista materiaalia pienryhmän työskentelyyn.\nKirjassa ”Jalo soturi” kaiken keskipisteenä on Kuningas Jeesus ja hänen omilleen antama tehtävä. Kaikki on valmiina. Pyhä Henki on valmiina varustamaan meidät taisteluun. On vain noustava ylös, uskaltauduttava liikkeelle ja asetettava tavoitteeksi jalon soturin elämä.\nSuosittelen kirjaa lämpimästi pienryhmämateriaaliksi sekä myös jokaiselle yksittäiselle Kuningas Jeesuksen soturille.


\tBTS: N AIVOISTA SEURAAVA ON HUOMENNA X YHDESSÄ - K-POP\nBTS: n aivoista TXT on seuraava\nTapaa Big Hit Entertainmentin uusin poikaryhmä.\nHuomenna X YHDESSÄ on monimutkainen suhde minttu suklaajäätelöön.\nTässä on sisäpuoli kauha . Huening Kai ja Yeonjun pitävät siitä, mutta muu ryhmä vihaa sitä.\nTaehyun huokaa. 'Herranjumala!'\n'Hammastahna!' Huutaa Beomgyu.\nTällaiset hetket muistuttavat, että TOMORROW X TOGETHERin (lausutaan yhdessä huomenna) viisi jäsentä ovat edelleen nuorten kurissa. Kaikki alle 20-vuotiaat jäsenet Beomgyu, Taehyun, Soobin, Yeonjun ja Huening Kai istuvat korkeatasoisen, kuninkaallisen hotellihuoneen salonissa, pukeutuneena erilaisiin sinisiin, mustiin ja valkoisiin sävyihin ja kuplivaan innostuksesta ja energiasta. Heidän edessään istuu pieni sohvapöytä, jossa on vesipulloja ja astioita suklaata, perunoita ja cashewpähkinöitä.\nHuomenna TXT esiintyy Madison Square Gardenissa yönä KCON New Yorkissa, joka on monen päivän kokous- ja musiikkifestivaali, joka juhlii Korean kulttuuria. Huolimatta siitä, että vasta virallisesti debyytti neljä kuukautta sitten, fanien laulut kappaleistaan ovat niin kovia, että he soivat yhden Yhdysvaltojen arvostetuimmista stadionista. Toistaiseksi he ovat kuitenkin vain viisi kaveria. He käyttäytyvät ammattimaisesti ja vastaavat jokaiseen kysymykseen englanniksi, mutta heidän iloinen ylenpalttisuus paistaa läpi aina, kun he hajoavat nauramaan toistensa vastausten yli.\nLiittyvät | Täältä tulee Boyz\nLähimmässä tuolissa istuva Taehyun, 17, hymyilee usein puhuessaan intohimoistaan. Johtaja Soobin, 18, tarkkailee pöllöisesti jäseniään läheiseltä sohvalta ja välittää pieniä vastauksia, kun hän on varma, että muut jäsenet ovat lopettaneet puhumisen. Yeonjun, 19, sukeltaa itsevarmasti kaikkiin kysymyksiin lähes täydellä sanamuodolla. Beomgyu, 18, ja Huening Kai, 16, istuvat kauimpana ja nyökkäävät innokkaasti, heidän raskas otsatukka hyppää edestakaisin.\nKun nämä viisi henkilöä ilmoitettiin tammikuussa Big Hit Entertainmentin uusimman poikaryhmän kokoonpanoksi, ennakointi oli melkein tuntuva. K-pop-ryhmän itsenäinen debyytti ei ole helppoa, mutta debyytti samasta yrityksestä kuin BTS heitti maailman huomion TXT: n jokaiseen liikkeeseen. Sen sijaan TXT on muuttanut nuo odotukset positiiviseksi: inspiraatioksi.\nHuening Kai viittaa BTS: n Love Yourself: Speak Yourself -stadionkiertueeseen ryhmän unelmana ja haluaa nähdä TXT: n esiintyvän globaalilla alustalla, kuten Billboard Music Awards, aivan kuten BTS. He ovat myös haihtuneet heiltä vähän tietoa matkan varrella.\n'He kertoivat minulle, että ryhmätyö on ykkönen ja että sinun on vaalittava ja arvostettava tiimiäsi', Beomgyu sanoo.\nMutta ei vain BTS sai TXT: n haluamaan tulla K-pop-idoleiksi. Itse asiassa maailma voi kiittää Freddie Highmorea siitä, että hän herätti Beomgyun kiinnostuksen tulla taiteilijaksi. 'Katsoin elokuvan August Rush kun olin yhdeksänvuotias, halusin tulla laulajaksi ja aloin soittaa kitaraa '', hän sanoo.\nKahdeksanvuotiaana Taehyun tiesi katsottuaan SHINee'sin Uusinta musiikkivideo, jonka hän halusi olla tähti. 'Se sai minut haluamaan tulla laulajaksi', Taehyun myöntää. 'Suosikkini oli Taemin.'\nLiittyvät | NU'EST on KCON, fanit ja tulevaisuus\nEttä inspiraatiota voi kuulla ryhmän debyyttialbumilla, Unelmaluku: STAR . Keskitytty siirtymiseen lapsuudesta murrosikseen, albumin viesti selittyy parhaiten sen singlellä 'Crown'. Kupliva korkean äänenvoimakkuuden ja riippuvuutta aiheuttavan syntikkapopin alla, laulun sanoitukset rinnastavat murrosikään liittyvän eristyneisyyden ja pelon tunteen pään päälle nousevaan sarviin. Vasta kun he kohtaavat toisen siipien kanssa, joiden joidenkin fanien uskotaan viittaavan BTS: ään, he oppivat hyväksymään epäkeskisyytensä ylpeänä.\n'Kruunu' laukaus suoraan ei. 1 Billboard World Digital Songs Sales -taulukossa musiikkivideo kerännyt yli 15 miljoonaa katselukertaa ensimmäisten 24 tunnin aikana, joten se on K-pop-historian katsotuin debyyttimusiikkivideo poikaryhmälle. Sen lisäksi, Unelmaluku: STAR debytoi nro. 1 Billboard Emerging Artist -taulukossa, World Albums -taulukossa ja ei. 2 Heatseekers-kaaviossa.\nLevyn loppuosa maalaa kuvan läpimurtoaiheisesta artistista, joka on avoin musiikillisille kokeille. Pomppii chirpystä, uusi tunkki swing radalla ' Sininen orangeade 'kuohuvaan, uptempoon' Meidän kesämme , ' Unelmaluku: STAR on täynnä nuorekasta uupumusta, viittauksia Tupaciin ja Biggieen ja enemmän kuin a muutama eläinääni matkan varrella.\nKysyttäessä, kuinka jäsenet kuvailisivat ääntään, Yeonjun vastaa: 'Huomenna X YHDESSÄ on [sen] oma musiikkityyli ja esitys.' Hän viittaa heidän musiikkinsa 'kirkkaaseen', 'ainutlaatuiseen' ja 'energiseen', mutta vasta muussa TXT: ssä mainitaan 'söpö', hän myöntää: 'Joo, myös söpö.'\nAlbumin julkaisun jälkeen ryhmä piti ensimmäisen Yhdysvaltojensa näyteikkuna toukokuussa, missä TXT sai kokea elämänsä tärkeimmäksi muutokseksi kutsun: tapaamisen faneineen. '' Saimme tietää, miltä tuntuu esiintyä faniemme edessä, ja se oli todella jännittävää '', Huening Kai kertoo.\n'' Saimme tietää, että niin monet fanit rakastavat meitä '', Taehyun jatkaa. 'Olemme niin kiitollisia ja aiomme [olla] aina kiitollisia faneillemme ja työskentelemme kovemmin ja kovemmin.'\nMutta TXT: n unelmat eivät rajoitu vain albumien nimiin; heidän lapsuuden unelmansa olivat aivan yhtä upeita kuin elämä, jota he nyt elävät. 'Halusin olla punainen voimanvartija', Yeonjun muistelee.\n'' Kun olin kuusi, halusin olla velho '', vastaa Taehyun, jonka tiedetään näyttävän silmänkääntötemppu taitoja faneille TXT-faneilla.\nKuten aina, kun taika on mukana, keskustelu hajoaa nopeasti Harry Potter alue. Taehyun ja Yeonjun ovat griffindoreja, kun taas Huening Kai rakastaa korpinkynsiä. Beomgyu on vähän epävarma ja odottaa apua Huening Kai: lta, joka vahvistaa hiljaa, että hän on Gryffindor. Sitten Beomgyu välittää tiedot luottavaisin mielin.\nSoobin epäröi, ennen kuin hän vastaa 'Hufflepuff'.\nUnelma seuraavasta luvusta Huomenna X YHDESSÄ on kuitenkin konkreettisempi kuin mikään maaginen temppu. He puhuvat unelmistaan palavalla päättäväisyydellä, joka vaikuttaa siihen, kuinka kovaa ryhmä on valmis työskentelemään, jotta heistä tulisi todellisuutta. Taehyun haluaa, että ryhmästä tulee 'super-alokas', kun taas Beomgyu haluaa nähdä TXT: n 'mainittavan parhaan uuden taiteilijan palkinnoksi' Billboard Music Awards -palkinnolla.\n'Suoritetaanko suuria vaiheita kuten BTS?' Huening Kai kysyy. Loput ryhmästä päästävät hyväksyntämelun.\n'Yksi päivä!' Soobin välittää.\nHuening Kai nauraa. 'Yksi päivä.'\nValokuvat: Big Hit Entertainment


Tilitoimistoomme olisi tulossa uusi asiakas. Yrittäjä on maahanmuuttaja, mutta ihan sujuvaa tamperetta puhuva. Yrittäjän tausta on Iranissa. Hänellä on business, jossa hän ostaa suoraan tehtailta Egyptistä tavaraa osin käteiskaupalla ja myy tuotteet Suomessa. Rahaa siis liikkuu Suomesta Egyptiin ja vielä osin käteisenä. Meidän pitää siis tietysti tuntea asiakkaan liiketoiminta ja todentaa henkilöllisyys, mutta onko rahanpesulain näkökulmasta jotain muuta, mitä pitäisi tässä huomioida/varautua?\nVastaukseni perustuu rahanpesulain ohella poliisin dokumenttiin ”Rahanpesuindikaattorit”.\nAsiaa voi taustoittaa yhdenvertaisuuslain 3:8 perusteella: ”Ketään ei saa syrjiä iän, alkuperän, kansalaisuuden, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, poliittisen toiminnan, ammattiyhdistystoiminnan, perhesuhteiden, terveydentilan, vammaisuuden, seksuaalisen suuntautumisen tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella. Syrjintä on kielletty riippumatta siitä, perustuuko se henkilöä itseään vai jotakuta toista koskevaan tosiseikkaan tai oletukseen.”\nToisaalta rahanpesulainsäädäntö on tässä asiassa erityislainsäädäntöä ja ohjaa riskiperusteisuuteen huomioiden asiakkaan liiketoiminnan tosiasiallinen luonne, mutta myös yleisesti tunnistetut ja julkaistut riskitekijät, joita on avattu Rahanpesuindikaattorit-dokumentissa.\n• Yrittäjän tausta on Iranissa. Minulla ei ole tiedossa, onko henkilö Suomen vai Iranin kansalainen tai kaksoiskansalainen eikä myöskään se, onko hänellä edelleen aktiiviset kytkökset Iraniin. Iran on joka tapauksessa mainittu EU-komission listauksessa rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen riskialueena.\n• Liiketoimintaa egyptiläisten yhteisöjen kanssa. Poliisin Rahanpesuindikaattorit dokumentissa Egypti luetellaan riskialueena terrorismin rahoittamisen näkökulmasta. Tässä tapauksessa riskiä lisää se, että rahaa kulkee käteisenä Egyptiin.\n• Käteisen suuri osuus maksuista on varmastikin perusteltavissa kauppatavoilla, mutta joka tapauksessa käteisen suuri osuus maksuliikenteessä on myös selkeä riski-indikaattori.\nSuosittelen, että otatte asiakkaan rahanpesulain 3:10§ mukaiseen tehostetun tuntemisen menettelyyn: ”Ilmoitusvelvollisen on sovellettava tehostettua menettelyä asiakkaan tuntemiseksi, jos ilmoitusvelvollinen arvioi 2 luvun 3 §:ssä tarkoitetun riskiarvion perusteella, että asiakassuhteeseen tai yksittäiseen liiketoimeen liittyy tavanomaista suurempi rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen riski tai, jos asiakkaalla tai liiketoimella on liittymäkohta valtioon, jonka rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen estämis- ja selvittelyjärjestelmä muodostaa komission arvion mukaan merkittävän riskin EU:n sisämarkkinalle tai ei täytä kansainvälisiä velvoitteita.”\nTämä tarkoittaa käytännössä sitä, että huomioitte asiakkaan riskiarviossanne ja seuraatte asiakasta tehostetusti, kuten olette riskiarviossanne suunnitelleet ja dokumentoineet. (Esimerkiksi siten, että kirjanpitäjä on tietoinen asiakkaan luokittelusta ja käy asiakkaan liiketoiminnan läpi toimistonne rahanpesuntorjunnan vastuuhenkilön kanssa läpi säännöllisesti 2-4 kertaa vuodessa). Kirjanpitäjä tietoisena asiakkaan luokittelusta myös pyytää lisäselvityksiä transaktioista normaalia matalammalla kynnyksellä.\nJanne Fredman Kirjanpidon johtava asiantuntija, Taloushallintoliitto


Aloite pölyttäjähyönteisten elintilan parantamiseksi – SDP Kaarina\nTämä aloite on esitetty teknisessä lautakunnassa 28.5.2019\nSuomessa on pulaa pölyttäjähyönteisistä. Sellaisten kasvien sadot kärsivät, jotka ovat riippuvaisia eläinpölytyksestä. Yksipuolistuva pölyttäjälajisto myös verottaa luonnonkasvien lisääntymistä.\nSDP:n valtuustoryhmä esittää, että Kaarinassa selvitettäisi mahdollisuus lisätä kaupungin alueilla pölyttäjähyönteisten elinympäristölle sopivia niittyjä. Ajatuksena on, että kaupungin omistamia nurmialueita kuten teiden pintareet ja sopivien puistoalueiden reuna-alueet jätettäisiin luonnontilaisiksi. Joihinkin alueisiin voisi kylvää kukkivia kasveja. Nyt lyhyelle sängelle leikatut alueet eivät ole pölyttäjien kannalta hyviä ja jatkuva leikkaaminen muutoinkin heikentää monimuotoisuutta. Sopivalla suunnittelulla voidaan löytää jopa säästöjä, kun leikkuu alueet vähentävät.\nEsko Lehtisalo sanoo:\nAloitin omalta osaltani pölyttäjien suojelun lopettamalla pihamme apilanurmikon leikkuun apilan kukinta-ajaksi. Erityisesti kimalaiset ja mehiläiset kävivät ahkerasti syömässä nurmellamme. Edelliskesällä annoin puuliiterin katossa olleen ampiaispesän asukkaille pesintärauhan. Kun hain puita liiterstä niin varoin pesää. Ampiaisetkaan eivät minua häirinneet. Ne ovat muuten mysö lihansyöjiä. Syötin yhdelle palan leikelihaa. Kun se olin yhden palan hakenut niin vähän ajan kuluttua se tuli hakemaan lisää. Apilaa voisi istuttaa myös kaupungin puistoihin. Nurmikko kestäisi tällä tavalla paremmin myös kuivuutta. Hienoa, että olette tehneet tuon kaltaisen aloitteen !


MYRSKYN SILMÄSSÄ ON RAUHALLISTA\nTällä hetkellä näyttäisi siltä, että kaikki kääntyy parhain päin ja talous lähtee toipumaan takaisin kompastelun jälkeen. Moni pahaa ennustanut on saanut korvilleen tämän viikon pörssinousun takia. Tosin viime viikolla pahaa ennustaneita kuunnelleet kiittelivät silloin (jos oli hypännyt markkinoilta pois). Ensi viikolla? Tosiasia vain on, että hamaan tulevaan "markkinoiden" heilunta kiihtyy ja jyrkkenee. Siinä on pienen ihmisen vaikea kontrolloida omia sijoituksiaan - ja ajoittaa ostojaan/myyntejään. Kun alaslasku (ja ylösnousukaan) ei koskaan ole suora, niin järkevin valinta pienelle sijoittajalle olisi nyt hypätä katsomon puolelle. Varsinkin kun tällä viikolla on nousua takaisin tapahtunut jonkin verran. Itseäni eilen illalla TV'n sijoitusneuvojan "nyt ei ole järkevää hypätä pois", "hinnat halpoja" jne. vakuuttelut hirvittivät. Tietenkin tilanne on vuoden takaiseen totta, mutta tulevaan verrattuna väittäisin muuta. Vaan EI olisi ensimmäinen kerta, että olen väärässä - jokainen tehköön omat päätelmänsä.\nMaailman valtiot ovat julkistaneet pankkien ja talletusten takauksia jonnekin KOLMEN-KUUDEN biljoonan US$'n tuntumaan (en jaksa edes tarkkaan laskea). Se on KOLMETOISTA numeroa sisältävä luku (kohta 14). Aivan käsittämättömiä summia tavalliselle kaverille. Sitten kun todetaan, että Saksan ja Ranskan pankkipaketit ovat neljännes omista BKT'sta, niin voi vain toivoa, että se riittää. Jos ei, niin... pienet maat ovat sitten jo jotain aivan uskomatonta: Hollanti, Espanja, Itävalta jne. Hollanti (BKT 500 Mrd €), 16,6 milj. asukasta ja 200 Mrd € - pitäisikö herätyskellojen kilistä? 12000 €/asukas - pelkästään EU+USA 800 milj. asukasta antaisi 10 bilj. € laskun (se 14 numeroa). Ja alkukesästä puhuttiin, että sata Mrd'a on reilusti yli tarpeen, hohhoijaa...\nEn tiedä muista, mutta mediaan marssivien "pelastajien" puheet "vapaista markkinoista", kun samaan aikaan pankit koko ajan vaativat sääntöjen muuttamista ja joustamista "oikeiksi". Selvästikin vaaditaan nopeampia toimia, kun alkaa olla veitsi kurkulla isoillakin firmoilla. Morgan Stanley'n FITC luvut laskevat kuin lehmän häntä. Ja Paulson pelastaa "tuhansia pankkeja". Toisaalta USA, vapaan kaupan puolesta puhuja, on aina huolehtinut omistaan. Kuulostaa kovin vanhalta kommunismilta, valtion omistuksessa kaikki. Saa nähdä miten lätäkön takana eri osavaltiot tulevat pärjäämään, kun yhä enemmän on raportteja pakkoseisokeista isoissakin kaupungeissa.\nUKssa asuntokauppa on täysin jäätynyttä, ainoastaan pakkohuutokaupat enää pelittävät edes vähän. Ei siis ihme, että Brown "toivoo" maailmanlaajuista Bretton Woods II -sopimusta. Pikku kompastuskiviä vain - Brown haluaa IMF'n vastaamaan toiminnasta ja BW-sopimus perustui kultaan. Tämän päivän kultavarannot jos arvotettaisiin suoraan tukemaan kaikkia "arvopapereita" niin kullan unssihinta olisi jossain pitkän matkaa yli 20000€. En oikein usko, että ilman kultaa olevat ihmiset pitäisivät ratkaisusta. IMF'n ratkaisut olisivat tietenkin "vapaa kauppa" ja valtioiden omistuksen myyminen pilkkahintaan, joten sekään ei pitkälle kantaisi.\nTulevaisuuden toivot ovat täysin surkuhupaisia, Obama ja McCain molemmat ovat pelastamassa mielikuvitusrahalla, toinen pakottaisi valtion lainaamaan aina vain lisää ja toinen laskisi veroja. Kysymys tietenkin kuuluu, että mistä se raha tulee, kun nykyinenkin USAn valtiosysteemi on rahan suhteen kuin muinainen Moloch'in kita. Molempien kannattajat ovat sitten ihan oma lukunsa, toisella on tähtisilmäisiä "hän pelastaa KAIKEN" ja toisella suu vaahdossa "TAPETAAN kaikki vääräuskoiset/väriset jne.".\nNiin poliitikkojen kuin kansalaisten tasolta ratkaisuja tullaan esittämään suuntaan ja toiseen, mutta todellisuus tulee tallomaan monet maahan. Suomessakin joudumme varmasti kiristämään vyötä kunnolla, vaikka nyt puheet vaaliehdokkailla ovat taas "vähän" toisensuuntaisia. Mutta minkäs teet, harvemmin valitaan jos puhuu negatiivisesti...\nViittaan täällä paljon osakemarkkinoihin ja se voi pienelle ihmiselle tuntua ajatuksen "ei se mitään, minulle ei ole osakkeita" myötä tarpeettomalta, mutta systeemi kun on "rakennettu" niin, että kukaan ei ole turvassa. Itse valmistaudun siihen, että eläkesijoituksista (lakisääteisistä tai vapaaehtoisista) ei ole mitään jäljellä kun niistä pitäisi päästä nauttimaan joskus 25v kuluttua. Kulutusyhteiskunta on tulossa tiensä päähän.\nOnneksi huumoria vielä löytyy: pientä "piristystä".\nKEISARILLA ON KEISARIN ELKEET\nVai mitä olette mieltä USAn pankkipomojen kokouksesta? 9 johtajaa saapuvat paikalle ja saavat ovella Paulson'ilta paperin käteen, joka on allekirjoitettava ilman vastaväitteitä. Kuulostaa kovin kummisetämäiseltä. Papereissa on sitoumus myydä pankkinsa osakkeita keskushallitukselle, leikkauksia palkkoihin ja johtajien bonuksiin. Mielenkiintoisesti kuitenkin nuo rajoitukset eivät koske muita pankkeja ja Paulson'in vanha alainen saa jatkaa huippuliksoilla. Niin, ja jotta ei jäänyt epäselväksi tuon ensimmäisen linkin merkitys, niin 700 Mrd US$ bail-out kasvoi juuri kolminkertaiseksi:\n"...the government said it would temporarily guarantee $1.5 trillion in new senior debt issued by banks, as well as insure $500 billion in deposits in noninterest-bearing accounts, mainly used by businesses. All told, the potential cost to the government of the latest bailout package comes to $2.25 trillion, triple the size of the original $700 billion rescue package..."\n"...hallitus ilmoitti väliaikaisesti takaavansa 1,5 bilj. US$ edestä pankkien lainoja, sekä vakuuttavansa 500 Mrd US$'n edestä ei-korkoa maksavia, lähinnä liiketoiminnan käyttötilejä. Kaiken kaikkiaan, hallituksen pankkien apupaketti mahdollisesti tulee maksamaan 2,25 bilj. US$, kolminkertaisesti alkuperäiseen apupakettiin..." oma suomennos\nPankit (ja muutkin) ilmoittavat surkeista tuloksista USAssa. JP Morgan'in tulos alas 84%, Wells Fargo'n tulos osaketta kohti -23% vuoden takaisesta, autofirmat yrittävät päästä apupaketista osille. ...ja itse asiassa varmaan osavaltiotkin kohta. Wallstreet'illä aletaan herättelemään Enron-skandaalin aikaisia perusteluja, sille etteiole mitään hätää...\nPäättäjät ovat surutta pumppaamassa kaiken rahan pankkien mustaan aukkoon, kuka kuvittelee, että pankit alkavat lainaamaan. EKP lupaa rajattomat varat markkinoille, samoin Japani. Samoin Japanissakin ollaan valmiita pumppaamaan julkisia varoja sortuvaan systeemiin. Mikäs siinä, kun ei ole omat rahat kyseessä... Barroso ajaa myös pankeille täysiä vapauksia arvottaa paperinsa, ei enää velvollisuutta ilmoittaa sijoitusten arvoja. Samaan hengenvetoon pakotetaan kaikille EUn valtioille 100'000 €'n talletussuojia, vaikka pienemmillä valtioilla ei tule olemaan mitään mahdollisuutta maksaa niitä, (jos) kun pankit alkavat kaatuilla.\nKaikkinensa näyttäisi siltä että tavan kansalaiset kynitään sisuskaluja myöten. Verot ylös (pian kaikkialla), asuntojen hinnat jatkavat alamäkeen mutta asuntojen verotus pysyy ennallaan, eläkerahastot kupataan kuiviin (YLEn uutiset 15.10.2008), työttömyys UKssa nousee yli aikaisemman "2 milj. jouluna" arviosta (pian kaikkialla) ja kansainvälinen kauppa kuolee nopeasti. Iso kysymys tietysti alkaa, olla että mikä pitää kursseja ylhäällä? Kenties masennuslääkkeiden käyttö nyt on estänyt 1929 vuoden kaltaiset ikkunasta kävelyt, mutta en olisi varma tulevasta.\nJos joku vielä väittää, että EU ei ole hajoamassa, niin kuulisin mielelläni perusteluita. Minusta tilanne näyttää epätoivoiselta varsinkin pienempien valtioiden suhteen. Mitenkähän armas Suomemme?


Moi. Kiva kun tulit.\nEnsimmäistä kertaa vuosiin, Saron blogi on itsenäinen. Ilman taustalla häärivää yhteisöä, ilman portaalia. Kun saa itse määrätä sisällöstä, julkaisutahdista ja ulkoasusta. Haikeaa, silti kutkuttavalta tuntuva mahdollisuus olla oman itsensä pomo.\nAika Kaksplussalla oli kivaa ja kasvattavaa. Sain seurata vierestä huikeita kasvutarinoita, kuinka joistain pienistä bloggaajista tuli suuria ja sain tutustua mielenkiintoisiin ihmisiin. Suomessa on niin pienet piirit, että ei hätää: me tapaamme varmasti vielä!\nKaksplussalta lähdön myötä on helppo jättää hyvästit synnytyskipuilulle, uhmamuisteloille ja sormiruokapohdinnoille. Omien lasten pikkulapsiaika jää taakse ja edessä on se todellinen kasvunpaikka: teinivuodet. Vaikka kuinka tekisi mieli tulla purnaamaan teiniydestä blogin täydeltä, juosta kädet ojossa kohti vertaistukea, en voi. Lapsi kavereineen lukee tätä blogia. Damn it ;)\nVanhemmuushan ei aallekirjoittaneesta lähde edes pesemällä, vaikka kuinka hinkkaisi. Tulen jatkossa pohtimaan vanhemmuutta hieman erilaiselta kantilta. Enkä nyt niin hirveästi kaipaa tukea teinivuosiin. Ihmisiähän nuo tuntuu ihan olevan eikä omista teinivuosista nyt niin pitkää aikaa ole, ettenkö muistaisi millaista tunteiden vuoristorataa se oli ;)\nSiinä missä viime vuodet olen seurannut lasten kasvutarinaa, kuinka selällään sätkivästä pötkylästä tuli fillarilla ilman käsiä ajava hurjapää ja miten oman nyrkin hämmästely on vaihtunut espanjan alkeisiin ja matemaattisten kaavojen pyörittelyyn, huomaan että lasten kasvukausi on käynnissä ja hyvää vauhtia vanhemman osuus on "helpottamaan päin".\nJuuri nyt, kun elämä voisi olla seesteistä, se kasvukausi alkaakin ITSELLÄ.\nAikuisvuodet parikymppisestä liki nelikymppiseksi on mennyt ihan vaan touhutessa. On tullut perhe, lapsia, muuttoja, töitä, kaikkea sellaista aikuisdädää. No omakotitaloa, farmariautoa tai kultaista noutajaa ei ole tullut ;) Nyt, 39-vuotiaana olen havahtunut siihen, että tässähän aletaan olla keski-ikäisyyden kynnyksellä. Lonkkaan iski jäätävä kolotus alkukesästä ja pelkäsin sen estävän kaiken kesälomareissuilun. No onneksi ei estänyt ja sen kivun kanssa pärjäsi kyllä, olihan olkapää vihoitellut jo pidemmän aikaa joten kivun hoito on tullut sitäkin kautta tutuksi. Viikonloppuaamuisin kiukuttaa, jos muu perhe nukkuu vielä yhdeksältä, päivähän on silloin jo ohi! Ja olen alkanut miettimään, pitäisikö sänky tosiaan pedata joka aamu. Emmä tiiä, jotain outoa on nyt meneillään enkä kuulosta yhtään itseltäni. Siinä kohtaa, kun alan silittää lakanat, lähettäkää apua. (Aloitetaan suklaalla!)\nJa viikset! Voi jesmandeera! Kuka tämän on keksinyt, että kun nainen vanhenee, tapahtuu vaikka mitä, mutta esimerkkinä kerrottakoon, että kasvaa viikset. Viikset! Miksi?! Etätöissä olen jatkuvasti kamerayhteysvalmiudessa ja meikkaan sinnikkäästi joka aamu. Kevyesti vaan, jos tiedossa on kotipäivä (no ei juuri koskaan) ja vähän enemmän jos on tiedossa muutakin kuin kotona pyöriskelyä. Puuterin herkkä kosketus on paljastanut melkoisen viiksetyksen ylähuulella. Tiedän, ei ole vaarallista, onhan miehilläkin viikset, kauneus on katsojan silmässä, mutta en minä noihin ole tottunut tuossa oman nokan alla.\nViime yönä näin unta, että ylähuuliviikset olivat kasvaneet niin pitkäksi ja tuuheaksi, että ne piti sormin vetää huulten edestä sivuun. Ne oli sellaiset oikein kaurankeltaiset elovena...viikset? Siitä sain inspiraation blogitekstin hauskaan kuvaan! Kaikkea sitä. Äläkä luulekaan, että oli toiveuni, no ei todellakaan olla.\nAamulla tartuin toimeen ja hankkiuduin viiksistä eroon. Tarttee siis jotain ylähuulenajelugeeliä ja supersensitivetrimmerin jollaista ei K-raudasta taida saada. Vinkkejä otetaan vastaan.\nTätä se siis on, kun ottaa ison harppauksen kaksplussasta (viittaan noihin mun tenaviin, eiks se vähän niin ole, että vaikka omat lapset olisi aikuisia, ne on silti mutsille omia vauvoja tai korkeintaan kaksplus ;)) kolkytplussaan, ensi vuonna juhlitaan pyöreitä, nelkyt kuulostaa kyl aika vinkeältä eikä (ainakaan vielä) yhtään hirvitä siirtyä nelkytplus-kerhoon! Bring it on!\nPs. Mitä jatkossa on luvassa: vanhemmuus, koti, kauneus, piha, ruoka, hyvinvointi, pehmeät arvot ja katsotaan mitä kaikkea muuta keksitään!\nPps. Antaa kaikkien karvojen sojottaa!\nkauneus & hyvinvointi vanhemmuus


vuosittaiset kesämusiikkifestivaalit\nRodney Strong Vineyards -konserttisarja :\n(21. kesäkuuta - 31. elokuuta)\nMikä olisi parempi tapa nauttia kesästä Sonoman piirikunnassa kuin kauniiden viinitarhojen ympäröimä ja samalla nauttia musiikin huippuartistien äänistä. Rodney Strong Vineyards avaa uuden pation Chris Isaakille (13. heinäkuuta), kuuluisalle Jazz-trumpetisti Chris Botille, Minidi Abairille, Spencer Daylle ja Elliot Yaminille (26. heinäkuuta), Tower of Powerille ja Jonathan Butlerille (31. elokuuta). Nauti musiikista, palkituista viineistä vehreällä nurmikolla. Tuo peitot, tuolit ja piknikkori!\nRobert Mondavi-konserttisarja :\n(28. kesäkuuta - 19. heinäkuuta)\nYksi viinimaan suosituimmista konserttitapahtumista, odotettu sarja alkaa lauantaina 28. kesäkuuta Preservation Hall Jazz Bandin kanssa. Sitten kuulla legendaarisia taiteilijoita Big Bad Voodoo Daddy (5. heinäkuuta), Five for Fighting (12. heinäkuuta), Dave Koz and Friends (18. heinäkuuta) ja sitten Colbie Caillat sulkee sen 19. heinäkuuta! Nämä liput myydään aina loppuun, joten hanki omasi aikaisin!\nAuringon festivaali :\nJokainen heinäkuu koko Napa Valley on lavalla Festival del Sole -tapahtuman aikana. Kymmenen päivän kesäjuhlat yhdistävät taidokkaasti ainutlaatuisen elämäntavan ohjelmat sekä Napan vertaansa vailla olevat viinit ja kulinaariset herkut.\nAlueen kauneus on taustalla henkeäsalpaaville esityksille, viinitarhojen lounaille, viinitilan illallisille, viininmaistajaille, yhteisökonsertteille ja virkistäville wellness-aktiviteeteille.\nNäytä Aikataulu & Esittävät taiteilijat ja!\nTarkista seuraavien vuosittaisten tapahtumien vuoden 2015 päivämäärät usein!\nBottlerock Napa Valley: (Päivämäärät TBA)\nVuoden 2014 3 päivän musiikkifestivaaleilla esiintyi muun muassa OutKast, The Cure, Eric Church, Matt & Kim, LLCoolJ ja kymmeniä muita yhdessä Napa Valley -viinin ja -ruoan kanssa.\nHealdsburg Jazz Festival: (Päivämäärät TBA)\nPääministeri Healdsburg Jazz Festival 2014 esitteli nimitaiteilijoita ja kymmeniä jazziin liittyviä tapahtumia; kaikkea bluesbrunssista Jazziin ja viinitiloihin. Koe kuuluisien esiintyjien Charlie Musselwhiten, Joshua Redmanin, Ron Carterin, Marc Caryn, Poncho Sanchezin, Bill Charlapin ja Renee Rosnesin sekä erikoisvieraan Bobby Hutchersonin ja monien muiden musiikkia. Katso heidän esiintyvänsä eri paikoissa, kuten historiallisessa Raven-teatterissa, lumoavassa Hotel Healdsburgissa, boutique-ravintoloissa ja paikallisissa viinitiloissa.\nNapa Valley Jazz Getaway: (Päivämäärät TBA)\nVuoden 2014 hauskassa ja jännittävässä kokoonpanossa esiintyi legendaarisia taiteilijoita, kuten vieraskoomikko Keenen Ivory Wayans, Eric Benét, Morris Day & The Time, Lee Ritenour, Dave Grusin, Earl Klugh, Mavis Staples ja paljon muuta! Kuuntele hyvää musiikkia, maistele upeita viinejä ja syötä joissakin Napan laakson kauneimmista viinitiloista.\nPyhän Helenan viininmaisteluohjelma\nWashingtonin viinimaa: Matkailijan opas\nBarbera d'Asti (Maku, hinnat, parhaat viinit 2021)\nHemmottele itseäsi Kenwood Inn & Spassa\nChateau Lafite Rothschild (viininvalmistus, parhaat viinit, hinnat 2021)\ngeorges duboeuf beaujolais uusi 2019