Avoin Elämä: Luku 2 – Wikiaineisto\nAvoin Elämä: Luku 2\nLuku 1 Avoin Elämä: Luku 2\njossa Linus on diktaattori, laiskuus on hyve ja hakkerit taistelevat identiteetistään.\nKirjoittanut Henrik Ingo Luku 3\n1 Luku 2\n1.1 Opetuksia Open Source -maailmasta\n1.1.1 Kuolema deadlineille\n1.1.2 Tekemättömät työt\n1.1.3 Älä suunnittele mitään\n1.1.4 Tee sitä mitä haluat\n1.1.5 Laiskuus on hyve\n1.1.6 Valistunut diktaattori\n1.1.9 Rohkeus ja uteliaisuus\n1.1.10 Nimet ja identiteetti\n1.1.11 Mitä on etiikka?\nOpetuksia Open Source -maailmasta[muokkaa]\nTämän kirjan tarkoituksena ei ole olla Linux-historiikki. Myöskään en aio kirjoittaa mitään teknistä selostusta siitä, miten Linux toimii. Koska olen insinööri, en myöskään aio kirjoittaa etiikasta niinkuin Himanen tekee.\nOpen Source -liike on ohjelmistoalalla menestyksekkäästi haastanut perinteisen ajattelutavan, jota edellä kutsuimme niinkin ikävällä sanalla kuin pihtaaminen. Mutta ohjelmistoala on vain pieni osa maailmaa. Henkilökohtaisesti uskon, että muilla liiketoiminnan aloilla olisi Open Source -liikkeestä paljon opittavaa. Ja yksityisinä henkilöinä meillä kaikilla on jotain opittavaa siitä, miten nämä ihmiset ovat onnistuneet haastamaan pihtaamisen kulttuurin. Suurin osa meistä ei ehkä edes huomaa elävänsä sellaisessa ajatusmaailmassa, jossa emme halua opettaa kaverillemme viinilasilla soittamista. Mutta vaikka huomaisimmekin, niin meillä ei ehkä kuitenkaan olisi mitään vaihtoehtoisia toimintamalleja.\nTämän kirjan tavoitteena on tutkia Open Source -yhteisön tapoihin, työntekoon ja liiketoimintaan liittyvää kulttuuria ja siihen liittyviä arvoja. Lähestymistapa on hyvin käytännönläheinen, paikoin jopa hieman tapaustutkimuksia muistuttava. Tässä luvussa tarkastelemme – opiksi ja opetukseksi – joitakin Open Source -yhteisön työssään arvostamia periaatteita ja käytäntöjä. Aloitetaan aiheesta, josta on takuuvarmasti kaikille hyötyä: stressinhallintaa a'la Linus Torvalds.\nLinus Torvalds on siis Linux-käyttöjärjestelmän luoja ja johtaa edelleen sen kehitystä. Kun Linus helmikuussa 1997 valmistui Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitokselta hän siirtyi Kalifornialaiseen Transmeta-yhtiöön töihin. Koska Linux alkoi samaan aikaan olla jo suhteellisen kypsä käyttöjärjestelmä, se sai vähitellen myös lehdistön huomiota. Linuksen siirtyminen Amerikan mantereelle teki hänestä amerikkalaiselle lehdistölle helpommin tavoitettavan ja niin ujosta nörtistä tuli yhtäkkiä koko Open Source -liikkeen kansikuvapoju.\nYksi yleisimmistä kysymyksistä siihen aikaan oli: "Milloin julkaistaan Linuxin seuraava versio?". Tähän Linuksella oli aina vakiovastaus: "Sitten kun se on valmis."\nYksi Open Source -ohjelmistokehityksen kantavia periaatteita jo ennen Linuksen mukaantuloa on ollut, että ohjelma julkaistaan sitten kun se on valmis. Mitään deadlineja ei tunneta, eivätkä tekijät suostu antamaan edes viitteellisiä lausuntoja mahdollisesta valmistumisajankohdasta.\nLegendaarisessa The Cathedral and the Bazaar5 -kirjoituksessaan Eric Raymond ruotii tätä periaatetta. Hän tulee siihen tulokseen, että ohjelmistoprojektissa, kuten missä tahansa muussa projektissa, asetetaan tyypillisesti kolmenlaisia tavoitteita: 1) Valmiissa tuotteessa tulee olla tietyt ominaisuudet, 2) tuotteen tulee täyttää tietyt laatukriteerit ja 3) sen tulee valmistua tietyssä aikataulussa.\nNäiden kolmen vaatimuksen – ominaisuuksien määrä, laatu ja aikataulu – välillä on tietty jännite. Jos esimerkiksi aikataulu on liian kireä, ei ehkä kaikkia ominaisuuksia ehditäkään toteuttamaan. Jos projektipäällikkö kuitenkin on tiukka ja pitää kiinni asetetuista tavoitteista sekä ominaisuuksien määrän että aikataulun suhteen, joutuvat työntekijät hosumaan ja laatu kärsii. Raymond tulee kuitenkin siihen tulokseen, että jos tietoisesti suostutaan luopumaan yhdestä tavoitteesta, voidaan kahden muun osalta yleensä päästä hyviin tuloksiin.\nOpen Source -yhteisön periaate deadlineja vastaan on tätä taustaa vasten järkevä valinta. Se on todennäköisesti yksi syy Open Source -ohjelmistojen menestyksen takana. Toisaalta se on räikeä vastakohta muussa yritysmaailmassa vallalla olevalle projektikulttuurille, jossa ei ainoastaan ole yhtä deadlinea, vaan myös monta väli-deadlinea. Joskus tuntuu jopa siltä, että suurin osa projektipäällikön tehtävistä liittyy aikataulujen suunnitteluun, aikataulujen seurantaan ja aikataulujen uudelleenarviointiin. Itse tehtävä työ onkin sitten toisarvoista.\nSain itse kokea tämän jokin aika sitten, kun osallistuin erääseen projektiin, jossa asiakkaana oli eräs suomalainen tietotekniikka-alan yritys.6 Ensimmäisissä palavereissa asiakas ei vielä tarkalleen edes tiennyt projektin sisältöä, vaan tarkempi vaatimusmäärittely (ominaisuuksien määrä) oli osa projektia. Heti alusta yksi asia kuitenkin tiedettiin varmasti: aikataulu. Ennen kuin edes tiedettiin mitä haluttiin tehdä, oltiin lyöty lukkoon deadline. Aikataululle oli myös "hyvin perustellut" syyt. Projekti oli pakko toteuttaa seuraavan kahden kuukauden sisään, sillä siihen käytettävät varat tulivat meneillään olevan vuosineljänneksen budjetista. En tiedä kertooko tämä jotain asioiden tärkeysjärjestyksestä kyseisen yrityksen sisällä, mutta minua se ainakin huvitti.\nProjektin deadlinen lähestyessä huvitus olikin tiessään, kun myöhään sunnuntai-iltana viimeistelimme tuotettamme. Projektin päätöspalaveri saatiin kuin saatiinkin pidettyä aikataulun puitteissa, ja lasku lähetettiin vuosineljänneksen viimeisenä päivänä ja kaikki olivat tyytyväisiä. Tähänkin liittyi tosin jonkin verran itsepetosta, sillä parin kuukauden päähän sovittiin vielä yksi palaveri, jossa käytäisiin läpi kaikki asiat joita ei ehditty tehdä päätöspalaveriin mennessä, ja niitä oli kyllä aika paljon. Hyvä niin. Parempi tinkiä sitten vaikka omasta rehellisyydestään kuin laadusta. Projekti todettiin siis onnistuneeksi ja ajallaan valmistuneeksi.\nLaatu ja ominaisuuksien määrä ovat yritysmaailmaan ja tuotantoon liittyviä asioita. Ehkäpä joku projektipäällikkö voi hyödyntää Eric Raymondin ajatuksia seuraavassa projektissaan. Mutta vielä tärkeämpää on ymmärtää deadlinien vaikutus meidän jokaisen omaan elämään. Deadline on monille sananmukaisesti kuolemanvakava asia. Hosumme kuin hullut ja teemme yötä myöten töitä, jotta ehtisimme saada työn valmiiksi aikataulussaan. Kuitenkin hyvin usein tämä kuolemanvakava aikataulu on täysin hatusta vedetty tai – kuten omassa tapauksessani – jonkun täysin turhan byrokraattisen pikkuseikan seuraus. Tämänkö takia me olemme niin stressaantuneita?\nLinus on pyrkinyt selvittämään omaa suhtautumistaan työntekoon periaatteella, joka tunnetaan Linuksen lakina. Linuksen laki vastaa kysymykseen, miksi ihminen tekee jotain? Ensinnäkin ihminen tekee jotain säilyäkseen hengissä. Toiseksi ihminen tekee asioita sosiaalisista syistä. Ja kolmanneksi ihminen tekee asioita huvin vuoksi. Ja nimenomaan siis tässä järjestyksessä.\nLinuksen laki pätee siis esimerkiksi juuri työntekoon. Ihmiset tekevät työtä ensisijaisesti siksi, että saisivat palkkarahoilla ruokaa ja katon pään päälle. Mutta jos tämä olisi ainoa tavoite, riittäisi nykyistä huomattavasti vähäisempikin työn määrä. Joku on sanonut, että jos kysymys olisi vain välttämättömän ravinnon hankkimisesta, riittäisi länsimaiselle ihmiselle tehdä pari tuntia työtä viikossa. Olemme siis tienanneet välttämättömimmän osan palkastamme jo maanantai-iltapäivään mennessä. Sitä paitsi Suomen kaltaisessa hyvinvointivaltiossa olisi todennäköisesti täysin mahdollista säilyä hengissä koko elämänsä7 tekemättä työtä ollenkaan. Kuitenkin ihmiset haluavat tehdä työtä. Miksi?\nIhmiset käyvät töissä sosiaalisista syistä ja huvin vuoksi. Parhaat kaverimme löydämme yleensä koulusta ja työpaikalta. Tämä on siis sosiaalinen syy. Ja yleensä ihmiset pyrkivät pääsemään sellaiseen työhön, josta he nauttivat. He tekevät siis työtään huvin vuoksi. Mutta jos teemme työtä huvin vuoksi ja nauttiaksemme siitä, miksi sitten raadamme itsemme näännyksiin teennäisten aikataulupaineiden alla? Miksi raadamme kuin kysymys olisi edelleen elämästä ja kuolemasta? Linusin mielestä mitään järkevää syytä ei ole. Työstä kuuluu nauttia, koska sen takiahan sitä tehdään. Deadlinet ovat haitaksi sekä työn tekijälle, että itse työlle.\nLinux 2.2 julkaistiin lopulta 25 tammikuuta 1999. Tämän jälkeen alkoikin arvuuttelu siitä, milloin julkaistaan seuraava versio 2.4.8 Nyt ollaan jo päästy versioon 2.6. Sen julkaisua lehdistö jaksoi jo odottaa rauhassa, eikä kukaan enää kysynyt Linukselta siihen liittyviä päivämääriä.\nLehdistö on oppinut jotain. Ota sinäkin oppia Linuxista. Ota rennosti ja nauti siitä mitä teet.\nToinen kysymys, jonka Linus ja monet muut Open Source -ohjelmoijat kuulevat usein on: "Miksi ohjelmassasi ei ole sitäjasitä ominaisuutta?". Tämän kysymyksen esittäjät eivät niinkään usein ole lehtimiehiä kuin esimerkiksi kyseisen ohjelman käyttäjiä, eli tavallaan tuotteen asiakkaita. Myös tähän kysymykseen on olemassa vakiovastaus: "Koska kukaan ei ole vielä tehnyt sitä."\nVastaus on päällisin puolin tarkasteltuna vähän töykeä. Varsinkin jos siihen vielä lisätään: "Ohjelman lähdekoodi on verkossa vapaasti saatavana. Jos tarvitset jotain ominaisuutta voit vapaasti tehdä sen itse." Ottaen huomioon, että kysymyksen esittäjä ei välttämättä edes osaa ohjelmoida, vastaus todellakin on vähän töykeä.\nVastaukseen sisältyy kuitenkin aimo annos tervettä itsesuojeluvaistoa. Suurin osa Open Source -ohjelmistoista on tehty vapaaehtoisvoimin. Esimerkiksi Linus aloitti Linuxin teon opiskellessaan käyttöjärjestelmien ohjelmointia. Se oli hänen harrastuksensa, ei mitään muuta. Kun Linuxista sitten tuli joten kuten toimiva versio, Linus edelleen kehitti sitä vain ja ainoastaan itseään varten, toteuttaen sellaisia ominaisuuksia, jotka kiinnostivat häntä itseään. Halusipa Linus sitä tai ei, Linuxista tuli kuitenkin suosittu. Muutkin kuin Linus itse innostuivat käyttämään hänen käyttöjärjestelmäänsä. Palautteen saaminen omasta työstään on varmasti ollut imartelevaa. Mutta palautteen mukana alkaa tulla myös erilaisia pyyntöjä: "Yksi juttu ei toimikaan minun koneellani, voisitko korjata sen?" tai "Olisi todella siistiä jos Linuxissa voisi tehdä myös..." Toisten miellyttämisen halu on inhimillinen taipumus. Varsinkin kun kyse on elämäntyöstämme, haluamme mielellämme, että ihmiset pitäisivät siitä. Mutta kun pyyntöjä tulee kohta tuhansia, niihin hukkuu.\nLisäksi täytyy ottaa huomioon, että maailmassa on valitettavasti paljon ihmisiä, joiden elämäntehtävänä on valittaa. Kun Linus on innoissaan tehnyt itselleen hienon käyttöjärjestelmän, kuuluu suosionosoitusten seasta myös: "Linuxissa ei ole sitä..." ja "Linux ei osaa tätä..." Nämä ovat niitä ihmisiä, jotka eivät ikinä ole tyytyväisiä mihinkään. Samaan kastiin kuuluvat myös ne propellipäät, jotka tulevat innoissaan esittelemään omaa ideaansa: "Olen ajatellut, että Linuxiin voisi lisätä sellaisen ominaisuuden..." Mutta jos heidän ehdottamansa ominaisuus ikinä lisättäisiin, he eivät ikinä tulisi käyttäneeksi sitä, sillä heillä olisi jo kymmenen uutta ideaa, joiden toteuttaminen olisi todella siistiä. Ohjelmoijaparka haluaisi mielellään miellyttää kaikkia näitä valopäitä, mutta jos hän sitä yrittää, hän kohta nääntyy kaikkien pyyntöjen alle. Mikä pahempaa, liiallinen suosio voi sitä kautta koitua jopa hyvin alkaneen projektin kohtaloksi.\nTätä taustaa vasten meidän tulee ymmärtää, että ohjelmoijan töykeähkö vastaus onkin tulkittavissa kohteliaaksi eiksi. "Koska teen tätä ohjelmaa harrastusluontoisesti ja omaksi ilokseni, minulla ei valitettavasti ole aikaa toteuttaa tuollaista ominaisuutta, jota en itse tarvitse. Mielestäni ideasi on kuitenkin mainio, ja jos haluat voin neuvoa miten voit itse toteuttaa sen, sillä koodi on vapaasti verkossa saatavana. Yhdessä tekeminen on muutenkin kivaa."\nVastaukseen sisältyy itsesuojeluvaiston lisäksi toinenkin pieni totuuden siemen. Onhan nimittäin totta, että jos kysyjä todella tarvitsisi kysymäänsä ominaisuutta, hän voisi tehdä sen itse tai ainakin palkata jonkun, joka osaa tehdä sen. Kuten juuri totesimme, monet näistä kysyjistä ovat kyllä innoissaan hyvästä ideastaan, mutta kun asia esitetäänkin heille tällä lailla, innostus laantuu. He eivät oikeasti usko loistavaan ideaansa niin paljoa, että olisivat valmiit panostamaan ideaansa sekuntiakaan – tai penniäkään.\nHyvä ystäväni on ammatiltaan pastori. Voin kertoa, että pastorin työ on paljon monipuolisempaa kuin voisi kuvitella. Jumalanpalvelusten ja häiden lisäksi pitää järjestää kaikenlaista ohjelmaa niin nuorille kuin vanhuksillekin. Tämän lisäksi pitää ymmärtää äänentoiston päälle ja olla mikrotukihenkilönä. Ja paljon muuta mielenkiintoista projektia hänellä on aina meneillään. Onpa hän saarnannut myös internetissä suorassa lähetyksessä.\nPuhuimme kerran siitä, miten hän suunnittelee omia töitään. Hän kertoi, että yleensä kesä- ja joululoman jälkeen hän kirjoittaa paperille listan asioista ja projekteista, joita pitäisi tehdä. Listaan voi myös tarpeen vaatiessa myöhemmin lisätä rivejä, jos uusia hyviä ideoita syntyy. Sitten vaan valitaan listalta yksi tai useampi asia työn alle. Kun joku projekti saadaan päätökseen, voidaan sen yli vetää viiva.\nKun puoli vuotta on kulunut, on taas uuden listan vuoro. Moni vanhan listan projekti on saatu onnistuneesti päätökseen, mutta suurin osa on yleensä tekemättä. Kuten ohjelmoijillakin, myös pastoreilla tuntuu olevan enemmän ideoita kuin aikaa. Edelleen tekemättä olevat projektit voidaan ottaa mukaan uudelle listalle.\nJoskus voi käydä niin, että joku loistoidea sitkeästi keikkuu vuodesta toiseen tekemättömien töiden listalla. Tällöin se poistetaan listalta, eikä muistella sitä sen enempää.\nTietämättään tämä ystäväni noudattaa töidensä priorisoinnissaan samaa periaatetta kuin Linus ja kumppanit. Heilläkin on lista ominaisuuksia, jotka he haluavat toteuttaa ohjelmassaan. Osa itse keksittyjä ja osa ehkä käyttäjiltä tulleita toivomuksia. Sitten kaikki tekevät mitä huvittaa.\nKun kaikki tekevät mitä huvittaa, niin usein tietenkin käykin niin, että joku tekemätön työ jää tekemättä pidemmäksi aikaa, kun ketään ei huvita tehdä juuri sitä. Linus ei ota tästä mitään paineita. Jos joku ominaisuus jää vuosiksi toteuttamatta, se ei voi olla kovin tärkeä, kun ilmankin on selvitty! Linuksen oppi tässä kohden siis on, että tärkeät työt valikoituvat automaattisesti tehtäväksi, eikä asiasta kannata sen vuoksi stressata.\nTänä päivänä Linux on miljardien dollarien bisnes. Pelissä mukana on sellaisia yhtiöitä kuin IBM ja HP. Jos jotain ominaisuutta oikeasti tarvitaan, he todella voivat tehdä sen itse – ja tekevätkin. Koodihan on vapaasti verkossa saatavana.\nVaikka sinulla ei olisi miljardeja dollareja, voit kuitenkin toteuttaa tätä Open Source -yhteisön periaatetta myös omassa elämässäsi. Kun seuraavan kerran pomosi tarjoaa kiireellistä uutta projektia, joka on todella tärkeä ja jonka pitäisi olla valmis heti, voit ajatella: Jos tämä projekti on firmalle todella näin tärkeä, siihen voidaan varmasti palkata joku, jonka ei tarvitse tehdä sitä ylitöinä.\nÄlä suunnittele mitään[muokkaa]\nLinuxin syntymäpäivä lasketaan viestistä, jonka Linus lähetti Usenet-järjestelmän keskusteluryhmään comp.os.minix, 25. elokuuta 1991. Huomaa, että mitään Linux-aiheisia keskusteluryhmiä ei luonnollisestikaan ollut olemassa!\nSubject: Mitä ominaisuuksia haluaisit nähdä minixissä?\nMoi kaikki minixin käyttäjät -\nOlen tekemässä (vapaata) käyttöjärjestelmää (se on vain harrastus, siitä ei tule isoa ja ammattimaista niinkuin gnu:sta) 386(486) AT klooneille. Olen keitellyt tätä kokoon huhtikuusta asti ja se alkaa olla jo valmis. Haluaisin kuulla mistä asioista ihmiset pitävät/eivät pidä minixissä, sillä minun käyttöjärjestelmäni muistuttaa sitä jonkin verran (tiedostojärjestelmässä on sama fyysinen järjestys (johtuen käytännön syistä) ja pari muuta juttua).\nOlen jo portannut bash(1.08) ja gcc(1.40), ja homma tuntuu toimivan. Tämä tarkoittaa, että jo parin kuukauden päästä minulla pitäisi olla jotain toimivaa ja minua kiinnostaisi kuulla mitä ominaisuuksia ihmiset haluaisivat. Kaikki ehdotukset ovat tervetulleita, mutta en lupaa mitään :-)\nPS. Kyllä – siinä ei ole yhtään minix-koodia, ja siinä on monisäikeinen tiedostojärjestelmä. Se EI ole siirrettävä (käyttää 386 prosessinvaihtoa jne), eikä se varmaan ikinä tule tukemaan muuta kuin AT-kovalevyjä, koska muita minulla ei ole :-(.9\nViestissä on tiettyä ylevyyttä ja historian siipien havinaa. Mutta näin kolmentoista vuoden perspektiivissä se on naiiviudessaan myös hieman huvittava. Linux on iso ja kehitystyö sen ympärillä ammattimaista. Päälle päätteeksi se on todennäköisesti historian siirrettävin käyttöjärjestelmä. Nykyään Linux tukee ainakin kuuttatoista eri prosessoriarkkitehtuuria, IBM:n s390 suurkoneista pieniin kulutuselektroniikan prosessoreihin asti. Itse asiassa Linuxin koodin kehutaan olevan esimerkillisen modulaarista ja siksi helposti siirrettävää.\nIroniaa lisää se, että Linuksen mainitsema GNU-projekti ei ole vieläkään saanut valmiiksi omaa "isoa ja ammattimaista" Hurd-kerneliään. Kaikki kunnia kuitenkin heille siitä, että eivät ole vieläkään luovuttaneet. Olen itse seurannut Linuxin kehitystä läheltä yli puoli vuosikymmentä, ja koko sen ajan Hurd on ollut melkein valmis. On jotenkin huvittavaa nähdä, että tilanne oli sama jo kolmetoista vuotta sitten Linuxin syntyessä.\nKäytämme yleensä ns. historian suurmiehiä esimerkkinä, kun yritämme itse löytää jonkinlaista menestystä omassa elämässämme. On jopa olemassa ihan oma psykologeista, filosofeista, tanssijoista ja ties mistä tyypeistä koostuva värikäs ammattikunta, joka ravaa yritystilaisuuksissa luennoimassa menestymisestä ja hakee inspiraatiota ja esimerkkiä muun muassa tällaisista lähteistä. Yleensä näissä luennoissa puhutaan suurista visioista, määrätietoisuudesta ja kovasta työnteosta.\nLinus – kiistämätön suurmies tietotekniikan historiassa – on kuitenkin näiden hengennostatusluentojen sisältöön nähden hyvin poikkeava esimerkki. Näyttäisi siltä, että Linuxin kehittymistä ovat ohjanneet pikemminkin vision puute ja päämäärättömyys, tai ehkä kutsuisimme sitä mieluummin avoimuudeksi. Avoimuudeksi toisten ihmisten ehdotuksille. Avoimuudeksi sille, että suunnitelmat muuttuvat.\nOn mielestäni huvittavaa kuvitella, miten olisi käynyt, jos Linus olisi ollut esimerkiksi "määrätietoinen". Esimerkiksi kun joku Open Source -periaatteen mukaisesti ensimmäisen kerran lähetti Linusille koodia, jonka avulla Linuxia voi käyttää myös SCSI-tyyppisten kovalevyjen kanssa, hän olisi voinut vastata: "Kiitos, mutta ei kiinnosta. Tämähän on vain minun pieni ja epäammattimainen harrastukseni ja kuten kirjoitin, minulla ei ole SCSI-levyjä, joten en tarvitse tätä koodia. Sitä paitsi minulla on nyt vähän kiire, sillä teen kovasti töitä."\nVaikka ajatus naurattaakin, niin olen varma, että maailma on itse asiassa täynnä juuri vastaavanlaisia tarinoita. Tarinoita ihmisistä, jotka sanovat "kiitos, ei kiinnosta" elämänsä tilaisuudelle. Ja mahdollisesti juuri siksi, että joku luennoitsija on käskenyt heitä olemaan määrätietoinen ja tekemään kovasti töitä. Näitä tarinoita ei vain ikinä kuule, sillä näistä ihmisistä ei koskaan tule historian suuria miehiä tai naisia.\nMikä sitten on Linuksen suuruuden salaisuus? Mielestäni Linusin tarinasta voimme löytää ainakin seuraavat tärkeät periaatteet:\nLinus tekee jotain mistä on innoissaan.\nSen lisäksi, että Linus on kiinostunut käyttöjärjestelmäohjelmoinnista itsessään, Linux on alusta asti vastannut myös konkreettiseen tarpeeseen: 1991 PC-koneiden käyttöjärjestelmät olivat joko surkeita (dos) tai kalliita (unix) ja siksi Linus päätti tehdä itse paremmin omia tarpeitaan vastaavan käyttöjärjestelmän.\nVoidaan myös sanoa, että Linus oli oikeassa paikassa oikeaan aikaan. Hän on itsekin todennut, että jos hän ei olisi tehnyt Linuxia, joku muu olisi.\nLinus oli kuitenkin se henkilö, joka oli oikeaan aikaan avoin tälle mahdollisuudelle silloin kun se tuli hänen eteensä, vaikka se ei kuulunutkaan hänen suunnitelmiinsa.\nHän ei myöskään jäänyt työnsä kanssa omaan koppiinsa piilottelemaan, vaan jakoi työnsä tuloksia avoimesti ystävilleen.\nJa vielä yksi tärkeä kohta: Linus ei toiminut yksin. Hän oli avoin muiden tarjoamille ideoille ja yhteistyölle. Sen lisäksi hän perusti työnsä muiden aikaisemmin tekemälle työlle (minix) ja käytti muiden tekemiä työkaluja (bash, gcc).\nTietenkin listaan voitaisiin lisätä muita, innostuskonsulttienkin hehkuttamia ominaisuuksia. On selvää, että Linus on lahjakkaimpia alallaan. Hän on myös tehnyt Linuxin parissa kovasti töitä, mutta olisi väärin kutsua tätä "kovaksi työksi". Pikemminkin on kysymys innostuneesta työstä, mikä on täysin eri asia. On siis väärin neuvoa ketään tekemään kovasti töitä, pitäisi neuvoa ihmisiä tekemään sitä mistä ovat innostuneita.\nTiivistäen tämän historian suurhenkilön opetus olisi siis: Älä suunnittele mitään, sillä et voi tietää mitä elämä tuo tullessaan.\nOlisi epäreilua lopettaa tämä kappale tähän, ilman pientä huomionosoitusta GNU-projektia kohtaan. GNU-projekti on Richard Stallmanin 1984 aloittama projekti, ja hän on se henkilö, joka ensimmäisenä pyhitti elämänsä avointen ohjelmistojen tekemiselle. Vaikka Hurd-kerneli jäikin Linuxin jalkoihin, ovat lähes kaikki Linux-käyttöjärjestelmän perustyökalut peräisin GNU-projektista, mukaan lukien bash ja gcc, jotka Linuskin maintsi Linuxin syntymäviestissä. Vaikka siis hieman naurammekin Hurd-kernelille (johon Linus viittaa vain epäsuorasti), on reilua todeta, että Open Source -liikkeen menestystarinan takana on myös paljon GNU-liikkeen tekemää työtä. Ehkä onkin sopiva lopettaa tämä kappale Richard Stallmanin sanoihin, jossa hän kommentoi väitettä, että suurin osa Open Source -ohjelmista ovat syntyneet (vain) tekijän henkilökohtaisen kiinnostuksen tyydyttämiseksi: "Ehkä näin tapahtuukin joskus, mutta monet keskeiset GNU-ohjelmat on tehty nimenomaan vapaan käyttöjärjestelmän toteuttamiseksi. Ne eivät syntyneet hetken mielijohteesta, vaan niiden takana on visio ja suunnitelma."\nTee sitä mitä haluat[muokkaa]\nNyt olemmekin päässeet tässä inspiroivassa Linus-analyysissämme niin hyvään vauhtiin, että olemme edellisessä kappaleessa jo melkein tulleet käsitelleeksi tämänkin kappaleen. Ei se mitään, innostuneisuus on hieno asia!\nOpen Source -liikkeen ideologiaan, jota esimerkiksi Pekka Himanen on kutsunut hakkerietiikaksi, kuuluu olennaisesti ohje: Tee sitä mitä haluat.\nOpen Source -ohjelmia on tähän saakka tehty paljolti vapaaehtoistyönä. Suomeksi voisimme sanoa että talkoovoimin. Vaikka tilanne onkin nyt muuttumassa ja mukana on yhä enemmän yrityksiä ja sitä kautta palkattua työvoimaa, elää tämä perinne kuitenkin edelleen vahvana. Vapaaehtoistyövoimasta seuraa yleensä suoraan, että mukana oleva porukka on innostunutta. Ketään ei ole pakotettu mukaan ja kukapa haluaisikaan vapaaehtoisesti tehdä jotain, mistä ei ole kiinnostunut. Tästä seuraa valtava innostuneisuuden ja kiinnostuneisuuden ilmapiiri. Tämän ilmapiirin onkin sanottu olevan toinen tärkeä syy Open Source -ohjelmien korkeaan laatuun. Kun ihminen tekee kahdeksasta-neljään periaatteella jotain tehtävää, johon hänet on käsketty, on jälkikin erilaista kuin jos ihminen innostuneesti tekee jotain, mistä todella nauttii ja minkä ehkä kokee myös elämäntyökseen.\nTee mitä haluat -periaatteessa on kuitenkin kysymys enemmästä kuin vain jostain talkoohengen seurauksista. Ainakin Linus itse on sisäistänyt tämän periaatteen paljon syvemmin ja osannut pukea sen sanoiksi. Sen lisäksi, että lehdistö alkoi 90-luvun lopulla kiinnostumaan Linuxista, samoin siitä kiinnostuivat lukuisat ohjelmoijat. Lukuisat tietotekniikan opiskelijat ja myös työelämässä olevat koodarit halusivat tutustua Linuxiin ja myös osallistua sen kehitykseen. Joillekin se tarjosi mielenkiintoisen haasteen ja toiset kiinostuivat varmaan vain siksi, että se oli niin siistiä, eli coolia.\nTällaisen muotivillityksen seurauksena myös Linus sai henkilökohtaisia yhteydenottoja ihmisiltä, jotka halusivat tulla mukaan Linuxin kehitykseen ja kysyivät Linukselta jonkinlaista neuvoa siitä, mitä heidän kannattaisi ruveta tekemään. Taas kerran Linuksen vastaus oli kuiva ja mitään sanomaton: Sinun pitää itse miettiä mikä sinua kiinnostaa, ja mennä siihen mukaan.\nLinuksella oli vastaukseensa myös selkeät motiivit. Hän selitti asian niin, että jos hän mielivaltaisesti neuvoisi ihmisiä menemään mukaan johonkin projektiin, ehkä johonkin sellaiseen joka häntä itseään sillä hetkellä kiehtoi, niin hänen neuvonsa varmastikin osoittautuisivat huonoiksi. Eihän kysyjää todennäköisesti kiinnosta samat asiat kuin häntä itseään. Samaten kysyjän lahjakkuus ei ehkä ole samalla alueella kuin Linuksen. Jos kysyjä sitten tekisi niinkuin hän neuvoo, kysyjä ennen pitkää turhautuisi koko projektiin ja pahimmassa tapauksessa olisi sen jälkeen vihainen sekä Linusille että Linuxille. Sitä paitsi, eipä uudesta vapaaehtoistyövoimasta olisi ehdotetulle projektillekaan paljoa hyötyä, jos tekijä ei ole innostuneena mukana.\nYritysmaailmalle tämä periaate on taas kerran haaste. Ja samoin se on haaste Linuxille, nyt kun yritysmaailma on tulossa mukaan Linuxiin. Kuinka moni työelämässä tekee juuri sitä mitä haluaa? Kuinka moni tekee sitä mitä pomo käskee? Onko tällaista periaatetta edes mahdollista toteuttaa yritysmaailmassa?\nJos uskomme, että "tee mitä haluat" on yksi Open Source -yhteisön kulmakiviä, meidän on loogista uskoa myös, että sama periaate voi tuottaa yritykselle samanlaista menestystä kuin se on tuottanut Linuxille.\nYleensä yrityksen visiot ja strategiat sorvataan kokoon jossakin johtoportaassa, jonka jälkeen työntekijän tehtäväksi jää "tehdä mitä pomo haluaa". Joissakin yrityksissä tämä perinne on vahvempi, joissakin heikompi, mutta yleensä hyväksymme, että näin kuuluukin olla. Kuitenkin "tee mitä haluat" periaatteen mukaan yrityksen johdon pitäisi kokonaan lopettaa visioiden ja strategioiden tuottaminen ("älä suunnittele mitään" -periaatetta noudattaen) ja sen sijaan keskittyä siihen, että työntekijät voivat mahdollisimman hyvin toteuttaa omaa visiotansa. Monelle johtajalle tämä on varmasti täysin vieras ajatus.\nNiille meistä, jotka emme ole yritysmaailman johtajia, jää jäljelle kysymys: Teetkö juuri nyt sitä mitä todella haluat? Kun valitsit nykyisen työpaikkasi, valitsitko sen missä oli korkein palkka vai valitsitko sen mikä kiinnosti sinua kaikkein eniten? Tämä kysymys ei ole olennainen vain sinulle oman mielenterveytesi kannalta, vaan sen pitäisi kiinnostaa myös työnantajaasi. Miksi yritysmaailman pitäisi tyytyä kahdeksasta-neljään suorittajiin, kun Linux-maailmassa asiat ovat paremmin?\nNoudattavatko Linus ja kumppanit sitten itse omaa esimerkkiään? Kyllä noudattavat. Kaikki tärkeimmät Linux-ohjelmoijat ovat nykyään töissä yrityksissä, joissa heidän pääasiallinen työtehtävänsä on Linuxin ohjelmointi. Harrastuksesta ja elämäntehtävästä on tullut myös päivätyö. Voisiko parempaa tilannetta enää kuvitella? Älä sinäkään tyydy vähempään!\nLaiskuus on hyve[muokkaa]\nSaatat ehkä yllättyä, kun kerron, että ohjelmoijan tärkein hyve on laiskuus. Linux-yhteisössäkin tämä on jopa innostuneisuutta tärkeämpi ja tunnustetumpi hyve. No, jos olet naimisissa ohjelmoijan kanssa, olet ehkä todennutkin, että laiskoja ronttejahan nuo ovat, ei se ikinä tiskaa eikä pese pyykkiä, eikä aina muista syödäkään. Mutta monille saattaa olla vaikea käsittää miten esimerkiksi Linusta voisi väittää laiskaksi – poikaa joka sulkeutui huoneeseensa vuodeksi ohjelmoimaan yötä myöten Linuxin ensimmäistä versiota.\nVäitteen logiikka menee näin: Mitä laiskempi ohjelmoija, sitä enemmän hän ohjelmoi. Kun ohjelmoija kohtaa tylsän, aikaa vievän ja paljon rutiineja sisältävän tehtävän, häntä alkaa laiskottaa. Laiska ohjelmoija ei mitään pahempaa tiedäkään, kuin tylsät rutiinitehtävät. Sen takia hän päättääkin tehdä tietokoneohjelman, joka voisi tehdä rutiinitehtävät hänen puolestaan. Tätä tietokoneohjelmaa hän sitten tekee yötä myöten, näennäisen ahkerasti. Hän ohjelmoi tekstinkäsittelyohjelman, koska kirjoituskoneella kirjoittaminen on niin vaivalloista. Ja koska kirjeen tulostaminen ja postiin vieminen, postimerkin nuolemisesta nyt puhumattakaan, on niin vaivalloista, hän ohjelmoi sähköpostin. Näetkö nyt, että ohjelmoijat tosiaan ovat laiskoja?\nLaiskuus on siis ohjelmoijan hyve. Tämä ristiriitaisuudessaan vähän huvittavakin väite on hyvä muistaa. Usein nimittäin ihmiset saattavat unohtaa, minkä takia tietokoneet ja niiden ohjelmat – ja kaikki muukin teknologia – on alun perin keksitty.\nSuomessa rakennetaan parhaillaan uutta ydinvoimalaa. Ydinvoimalan rakentamispäätöstä edelsi vilkas keskustelu, jossa kantaa otettiin sekä puolesta että vastaan. Eräs keskusteluun osallistuneista kansanedustajista oli sitä mieltä, että ydinvoimalan rakentaminen on Suomelle huono vaihtoehto, koska muut energiantuotantomuodot työllistävät paremmin. Haluan nyt korostaa, että mielestäni on monia hyviä syitä, miksi maailmaan ei lisää ydinvoimaa tarvitsisi rakentaa. Mutta tämä oli kyllä naurettavin perustelu, mitä olen koskaan kuullut missään väittelyssä käytetyn ja siksi kyllä pidätän itselläni oikeuden nauraa sille päin naamaa.10\nOnhan tietenkin totta, että sähköä voitaisiin tuottaa esimerkiksi siten, että pistetään kaikki Suomen työttömät polkemaan kuntopyörillä, jotka on kiinnitetty dynamoihin, joista syötetään sähköverkkoon sähköä. Varmaan sillä ihan kohtuukokoisen kylän saisi valaistuakin ja ennen kaikkea saataisiin ihmiset työllistettyä. Mutta hölmöläisten hommaahan se olisi.\nSähkön koko olemassaolon tarkoitushan on, että ihmisten ei tarvitsisi tehdä töitä. Olemme keksineet sähköä käyttäviä koneita, jotka tekevät työn puolestamme samalla kun me makaamme sohvalla tuijottamassa sähköä käyttävää televisiota. Tämä yksinkertainen tosiasia kuitenkin helposti unohtuu monilta poliitikoilta, varsinkin kun puhutaan työttömyydestä.\nÄlkää ymmärtäkö minua väärin. Työttömäksi joutuminen on suurimpia vastoinkäymisiä mitä ihmisen elämässä voi sattua. Monet varmaan ottaisivat mieluummin sekä sairauden että avioeron, kunhan vaan saisivat pitää työnsä. Ja osittainhan työttömyys seuraakin aina teknologian edistysaskeleita. Kun traktori keksittiin, jäivät rengit ilman töitä ja ihmiset muuttivat kaupunkeihin. Onneksi saivat kaupungissa sitten tehtaan tuotantolinjoilta töitä. Mutta nyt kun tehdas uudistaa tuotantolinjaansa, lopputuloksena monesti on, että uudempi ja hienompi tuotantokoneisto vaatii toimiakseen aiempaa vähemmän työntekijöitä. Ja taas ihmisiä joutuu työttömäksi.\nMutta älkää syyttäkö insinöörejä. Insinöörien ansiosta meidän ei enää tarvitse tuhota selkäämme peltoa kuokkimalla. Insinöörien ansiosta koneet tekevät tehtaan raskaat työt, ja ihmiset katsovat vierestä. Insinöörien ansiosta voimme illalla maata sohvalla katsomassa televisiota. Tätä me kaikki halusimmekin, silloin kun traktoria vasta keksittiin. Koneiden, tietokoneohjelmien ja muiden keksintöjen tarkoitus on, että työtä ei tarvitsisi tehdä – tai ainakaan sitä ei tarvitsisi tehdä niin paljon.\nNyky-yhteiskunnan ongelma sitten on, että jäljelle jääneet työt jaetaan niin, että toiset jäävät tehtaaseen tekemään ihan yhtä paljon työtä kuin ennenkin ja toiset jäävät kokonaan ilman. Ehkäpä tässäkin olisi syytä ottaa oppia Open Source -ajattelusta, eli avoimuuden ja jakamisen periaatteista. Ehkäpä insinööri oli sen niin tarkoittanutkin, silloin kun traktoria keksi, että työtä olisi jokaiselle, ei liikaa, mutta sopivasti ja laiskottelukin jaettaisiin kaikille tasan.\nNyt jätämme hetkeksi Linuksen ja hänen kavereidensa elämänarvojen tutkimisen ja otamme seuraavaksi oppia Open Source -yhteisön organisaatioista ja niiden hierarkioista. Miten hallitaan ohjelmistoprojektia, jonka kymmenet – tai Linuxin tapauksessa sadat – ohjelmoijat etätyöskentelevät eri puolilta maapalloa ja vieläpä vapaaehtoisvoimin, ilman mitään virallista työntekijäsuhdetta projektiin?\nLinus on Linux-projektin valistunut diktaattori. Hän ei itse kylläkään käytä itsestään tätä nimitystä vaan se on peräisin Eric Raymondin The Cathedral and the Bazaar -kirjasta, jossa kirjoittaja tutkii Open Source -projektien eri organisaatiomuotoja. Vaikka diktaattorimalli ei ole ainoa tapa, joilla Open Source -projekteja johdetaan, se on selvästi yleisin ja samalla myös epämuodollisin. Python-nimisen ohjelmointikielen luojaa Guido van Rossumia kutsutaan python-piireissä ihan julkisesti tittelillä BDFL – Benevolent Dictator For Life (elinikäinen valistunut diktaattori). Ilmeisesti python-ohjelmoijat eivät aio suoda Guido-paralle eläkepäiviä lainkaan!\nValistunut diktaattori on projektin johtaja, jolla on yksin kaikki päätäntävalta.11 Usein tämä auktoriteetti on luonnollinen seuraus siitä, että johtaja on myös projektin alullepanija, kuten Linus on Linuxin tapauksessa.\nMeille länsimaisissa demokratioissa eläville ihmisille puheet diktatuurista saattavat kuulostaa epäilyttäviltä. Vaikka diktatuuriin liittyvä suoraviivaisuus on varmasti kustannustehokasta ja organisaatiorakenne kevyttä, on historia opettanut meille myös diktaattoreihin liittyvistä ongelmista. Monet monarkeistamme ja diktaattoreistamme eivät ole olleet kovinkaan valistuneita. Joten vaikka demokratiaan liittyvät neuvottelut, kompromissit ja äänestykset tuntuvatkin usein kalliilta, tehottomilta ja ennen kaikkea tuskastuttavan turhauttavilta, olemme kuitenkin historian opettamina päätyneet juuri siihen. Jos Linus onkin meistä ehkä keskimääräistä valistuneempi, niin voimmeko luottaa siihen, että hänen seuraajansa – sitten kun se päivä koittaa – ei ole täydellinen katastrofi?\nVoimme, sillä ei Linuskaan ole Linuxin johtaja, joka sattumalta ja onneksi sattuu olemaan valistunut. Asia on ihan päin vastoin. Hän on johtaja vain ja ainoastaan siksi, että on niin fiksu kuin on.\nOpen Sourcen periaatteista seuraa mielenkiintoinen dynamiikka, jolla on suoria seurauksia myös projektiorganisaation hierarkiaan ja organisaation jäsenten välisiin suhteisiin. Mitä tapahtuisi jos Linus jostain syystä päättäisi lyödä homman läskiksi ja alkaisi ihan ilkeyttään tekemään Linuxiin typeriä ratkaisuja? Heti seuraavana päivänä muut Linuxin ohjelmoijat jättäisivät Linuksen pelleilemään yksinään, kopioisivat Linuxin lähdekoodit johonkin, missä Linus ei pääse niihin käsiksi, ja jatkaisivat ilman häntä. Todennäköisesti hyvin pian projektille myös valittaisiin – enemmän tai vähemmän tietoisesti ja enemmän tai vähemmän demokraattisesti – uusi valistunut diktaattori.\nTämä kaikki on mahdollista siksi, että koodi on avointa ja vapaasti kenen tahansa käytettävissä. Linuksella on diktaattorina kaikki päätäntävalta, mutta toisaalta hänellä ei ole mitään valtaa. Muut pitävät häntä johtajanaan ainoastaan siksi, että hän on niin lahjakas, eli valistunut. Valta ja vapaus ovat mielenkiintoisessa tasapainossa. Diktaattorilla on kaikki valta, ja muilla on vapaus äänestää jaloillaan.\nSamasta syystä diktaattorimalli ei toimi hyvin joissain muissa ympäristöissä. Jos pomosi ei ole tehtäviensä tasalla, se on ikävä juttu, mutta minkä teet? Jos armeija tottelee sokeasti ylipäällikköään, joka osoittautuu sairaaksi tyranniksi, minne pakenet? Näissä tilanteissa ei ole läsnä sellaista avoimuutta, mikä Open Source -prosessiin kuuluu erottamattomasti. Ilman avoimuutta emme myöskään pysty täysin luottamaan toisiin organisaation jäseniin, vaan joudumme turvautumaan raskaisiin demokraattisiin prosesseihin suojautuaksemme valtataisteluilta ja erilaisilta muilta pihtaamisen muodoilta. Open Source -projekteissa avoimuus on niin kiinteä osa järjestelmää, että tällaisia varotoimenpiteitä ei tarvita.\nLinus diktaattorina on hyvin konkreettinen esimerkki avoimuuden periaatteen hyödyistä. Avoimuudesta seuraa suoraan, että Open Source -projektit eivät tarvitse raskasta projektiorganisaatiota, vaan voivat toimia hyvinkin kevyesti, ketterästi ja kustannustehokkaasti. Voisiko diktaattorimalli sitten toimia perinteisemmässä organisaatiossa? Tästä on olemassa ainakin yksi esimerkki.\nW3C:n päätöksentekoprosessi standardeja valmistellessa muistuttaa mielenkiintoisella tavalla Open Source -diktaattorimallia. Standardien valmistelutyö tapahtuu aiheeseen perehtyneessä työryhmässä, jonka työ on hyvin avointa. Standardeista julkaistaan useita esiversioita, joita kuka tahansa voi kommentoida. Kun työryhmä saa työnsä valmiiksi, tuodaan ehdotus äänestykseen. Äänestykseen saavat osallistua kaikki jäsenorganisaatiot ja jokaisella on siinä yksi ääni.\nÄänestyksen jälkeen W3C:n johtaja yksin joko hyväksyy tai hylkää ehdotuksen. Johtaja voi siis täysin oman päänsä mukaan joko noudattaa tai olla noudattamatta äänestystulosta. Käytännössä W3C:n toiminta on hyvin konsensushakuista, mutta järjestelmä muistuttaa kuitenkin valistuneen diktaattorin mallia.\nW3C:n johtajana on sen perustamisesta asti toiminut Tim Berners-Lee. Hän on sama mies, joka 90-luvun alussa CERN:ssä työskennellessään kehitti HTML:n ja muut webiin liittyvät tekniikat. Hän on siis webin Linus – luoja ja diktaattori.\nKuten W3C:ssä, myös Linuxin kehitystyössä päätökset tehdään yleensä perusteellisten keskustelujen pohjalta. Erityisesti Linus kuuntelee neuvoja lähimmiltä ja pitkäaikaisimmilta työtovereiltaan, joita yhteisö kutsuu hänen luutnanteikseen. He ovat siis eräänlaisia pikkudiktaattoreita, joilla on projektissa oma vastuualue. Aivan kuten Linuksenkin, myös heidän auktoriteettinsa perustuu vuosien aikana osoitettuun lahjakkuuteen ja sitä kautta saavutettuun luottamukseen. Tällaista järjestelmää kutsutaankin osuvasti meritokratiaksi.\nSellaistakin on tapahtunut, että diktaattori-Linus on lopulta joutunut murjottaen hyväksymään ratkaisun, jota enemmistö vaatii, vaikka hän itse on kovasti vastustanut sitä. Jos hän ei toimisi näin, hän ei ehkä joku päivä enää olisikaan diktaattori. Avoin järjestelmä toimii siis kevyesti mutta myös demokraattisesti.\nAdvogato-nimiseen Open Source -yhteisön keskustelufoorumiin kirjoitti kesällä henkilö, jonka mielestä Open Source -ohjelmistojen markkina oli liian pirstoutunut ja sekava. Jo pelkästään tekstieditoreita oli yli 100 erilaista. Linuxiin juuri siirtyneenä henkilönä tämä sai hänet tuntemaan itsensä lähinnä eksyneeltä. Olisi ollut parempi jos voitaisiin sopia mitä editoria käytetään, kehittää se huippuunsa ja opettaa kaikille sen käyttöä.\nKeskustelunavaus ei saanut juurikaan vastakaikua. Lähinnä tyydyttiin toteamaan, että kirjoittaja ei ilmeisesti tunne Open Sourcea vielä kovin hyvin. Ne 100 editoriahan ovat esimerkki Open Source -maailman rikkaudesta. Tietenkin on totta, että suurin osa niistä saattaa olla monella lailla puutteellisia ja ovat syntyneet esimerkiksi jonkun tietotekniikkaopiskelijan harjoitustyön tuloksena. Mutta mitä se meitä haittaa? Hienoa, että hänkin on julkaissut työnsä avoimesti käytettäväksi, vaikka juuri minä en hänen editoriaan käytäkään.\nToisekseen niinkin yksinkertainen asia kuin puhtaiden tekstitiedostojen käsittely voi todellisuudessa tarvita hyvinkin erilaisia työkaluja. Esimerkiksi vi-niminen editori on peräisin 70-luvulta ja siksi varmaan yksinkertaisimpia ja kömpelöimpiä työkaluja mitä tietokonemaailma on ikinä nähnyt. Siitä huolimatta, tai oikeastaan juuri siksi, se kuuluu Unix-standardiin ja löytyy sen takia kaikista maailman Unix-koneista, mukaan lukien kaikki Linux-tietokoneet. Jos opettelet vi:n käytön, voit siis aina luottaa siihen, että saat työsi tehtyä. Se toimii kaikissa ympäristöissä, käytitpä sitä sitten etäyhteyden yli "terminaalissa" tai tavallisen PC:n "graafisessa ympäristössä". Toisaalta haluat ehkä joskus käyttää monipuolisempaa tekstinkirjoitustyökalua, esimerkiksi graafista sellaista. Silloin valitset jonkun niistä. Ja yllättävää kyllä, monet meistä valitsevat ohjelmansa paljolti myös henkilökohtaisten mieltymysten – esimerkiksi värin – perusteella. Vaikka siis ajatus siitä, että karsittaisiin päällekkäistä työtä ja kehitettäisiin Linuxia varten vain yksi tai korkeintaan pari tekstieditoria, on kaunis, niin käytännössä olisi ongelmallista päättää mikä editori tämän kunnian saisi. Kuka pääsee makutuomariksi?\nToinen asia missä samanlaista pirstaloituneisuutta näkyy on se, että Linux-maailmassa on tällä hetkellä kaksi eri graafista ikkunointiympäristöä:12 KDE ja GNOME. Tämä on aina välillä ollut huolenaihe Linux-maailmassa. Vaikka GNOME:a varten tehdyt ohjelmat toimivatkin KDE:ssä ja päinvastoin, ne saattavat kuitenkin näyttää erilaisilta ja noudattaa hieman eri toimintaperiaatteita. Kaikki tämä voi varsinkin aloittelijalle olla sekavaa. Tilanne voidaan myös kyseenalaistaa tehokkuusnäkökulmasta. Käytetäänkö ohjelmoijien resursseja epäoptimaalisesti, kun työvoima on hajautettu kahden kilpailevan projektin ympärille?\nNäistä kaikista ongelmista huolimatta Open Source -yhteisössä ollaan yhtämielisiä siitä, että monimuotoisuus – olkoonkin, että se vaikuttaa joskus epäoptimaaliselta – on hyvä asia. Ensinnäkin meidän täytyy muistaa Open Sourcen perusperiaatteet, joita on tässäkin kirjassa jo käsitelty. Ohjelmoijathan tekevät sitä mitä haluavat. Jos joku haluaa tehdä GNOME-ohjelmia, niin kuka häntä voi estää? Ja ketä se haittaa jos joku tekee GNOME-ohjelmia, vaikka kaikki muut haluaisivat käyttää KDE-ohjelmia? Nämä perusperiaatteet johtavat automaattisesti monimuotoisuuteen, sillä Open Source -yhteisö ei ole mikään Neuvostoliitto, jossa kaikkien pitäisi toimia kulloinkin voimassaolevan viisivuotissuunnitelman mukaan.\nKahden erillisen projektin kilpailutilanteesta on myös monia hyötyjä. Graafisten käyttöliittymien tekeminen on aika nuorta tiedettä, eikä kukaan oikeastaan tiedä mikä on paras ja ainoa oikea tapa tehdä asioita.13 Kilpailevat projektit saattavat joissakin asioissa päätyä erilaisiin teknisiin ratkaisuihin ja vasta jälkeenpäin voidaan nähdä kumpi oli viisaampi ja toimivampi ratkaisu. Näin kahden erillisen projektin olemassaolo vähentää riskiä, että graafinen Linux-maailma päätyisi teknologiseen umpikujaan.\nKilpailevat projektit myös ovat toisilleen aidosti hyödyksi. Vaikka KDE on alusta asti ollut teknisesti kehittyneempi, niin GNOME tunnettiin alunperin hyvin taiteellisena ympäristönä. Erilaisia teemoja asentamalla omasta ympäristöstään pystyi saamaan hyvin eri näköisen ja ennen kaikkea oman näköisen. Yllättävän monet ihmiset muuten pitävät juuri tästä ominaisuudessa tietokoneessaan. Taustakuva ja ohjelman värit tuntuvat olevan paljon tärkeämpi asia kuin varsinainen työnteko. Niinpä KDE-ohjelmoijat ovatkin panostaneet vastaavien ominaisuuksien kehittämiseen omassa projektissaan ja nykyään KDE on vähintään yhtä värikäs ja taiteellinen kuin GNOME. Samanaikaisesti GNOME-ohjelmoijat taas ovat tehneet töitä ympäristönsä vakauden ja teknisten ominaisuuksien parantamiseen, jotta KDE:n etumatkaa tällä puolella saataisiin kiinni.\nKilpailutilanne siis hyödyntää molempia osapuolia. Mikä parasta, osapuolet myös itse ymmärtävät tämän. Vaikka internetissä usein törmääkin keskusteluihin, joissa väitellään KDE:n ja GNOME:n paremmuudesta – ja joskus jopa Advogato-kirjoittajan tapaan ehdotetaan yksinkertaisuuden nimissä toisen projektin lopettamista – niin nämä keskustelijat eivät koskaan ole KDE:n tai GNOME:n ohjelmoijia. Heillä ei ensinnäkään ole aikaa osallistua näin joutaviin keskusteluihin, sillä heillä on parempaa tekemistä. Mutta ennen kaikkea he eivät edes koe toisiaan kilpailijoiksi sanan perinteisessä merkityksessä, vaan ymmärtävät olevansa pikemminkin yhteistyökumppaneita – vaikka muu maailma ei sitä aina ymmärtäisikään.\nKysytäänpä siis lopuksi, taas kerran, miten muu maailma sitten asian ymmärtää?\nVaikka länsimaiseen markkinatalouteen nimenomaan kuuluu vapaa kilpailu, niin todellisuudessa yritykset eivät aina jaksa nähdä kilpailua positiivisena asiana. Kilpailu yleensä tarkoittaa vähemmän rahaa minun pussiini. Kilpailijoista kannattaa siis pyrkiä eroon keinolla millä hyvänsä. Microsoft on hyvä esimerkki siitä, että tällainen strategia on taloudellisesti kannattava – onnistuessaan erittäin kannattava. Tästä johtuen länsimaiset yritykset, joiden luulisi uskovan vapaaseen markkinatalouteen, ja jotka oikeastikin varmaan uskovat uskovansa vapaaseen markkinatalouteen, käytännössä kuitenkin tekevät kaikkensa estääkseen kilpailun syntymisen. Mikäli Linuxiin on uskominen, he samalla kaivavat myös omaa hautaansa.\nRohkeus ja uteliaisuus[muokkaa]\nNimet ja identiteetti[muokkaa]\nOn mielenkiintoista panna merkille, että yhteisössä, jossa kovasti vannotaan avoimuuden ja jakamisen nimeen, yhdestä asiasta pidetään kovasti kiinni: nimistä. Jopa niin paljon, että yhteisö, joka on kääntänyt päälaelleen omistamiseen ja tekijänoikeuteen liittyviä käytäntöjä, näkee tavaramerkit – eli laillistetun nimisuojan – suhteellisen positiivisena asiana. Esimerkiksi "Linux" on Linus Torvaldsin rekisteröimä tavaramerkki, eikä mitä tahansa käyttöjärjestelmää tai muuta ohjelmaa sen takia saa kutsua Linuxiksi. Linus sallii Linuxiksi kutsuttavan vain hänen julkaiseman Linux-kernelin ja sen muunnelmien päälle tehtyjä käyttöjärjestelmiä.\nIhmisen tai projektin oman nimen kunnioittaminen on itse asiassa myös yksi avoimuuden puolustusmekanismeista. Open Source -termi itsessäänkin on suojattu, ja termiä "OSI certified Open Source" saa käyttää vain ohjelmista, jotka täyttävät tietyt avoimuuden kriteerit.\nOpen Source -yhteisössä jokainen on avoimesti sitä mitä on – oma itsensä. Julkaistessaan uusia Linuxin versioita Linus esiintyy omalla nimellään. Voit luottaa siihen, että ohjelma jota kutsutaan Linuxiksi on juuri Linuksen tekemä, ei jotain muuta. Nimi toimii laadun takeena. Tekijä on itse henkilökohtaisesti työnsä laadun takeena. Mutta toisaalta taas työ tuo kunniaa tekijälleen. Ohjelman tekijä tulee yleensä tunnetuksi juuri työnsä kautta. Vaikka työn tuloksia jaetaan avoimesti, kunniaa työstä ei jaeta. Ja miten voitaisikaan, eihän sellainen olisi edes rehellistä. Kunnia työstä kuuluu yksinomaan työn tekijöille. Yhteisössä, jossa kaikki on avointa ja jaettua, tästä pidetään kiinni. Johonkin on voitava luottaa.\nMutta Open Source -yhteisön suhde nimiin on paljon vahvempi kuin pelkät kysymykset tavaramerkeistä tai brändeistä. Jotkut sanat liittyvät vahvasti yhteisöä koskeviin identiteettikysymyksiin. Niistä pidetään kiinni kynsin hampain, vaikka muu maailma ei aina ymmärtäisi mistä on kysymys.\nYksi tällainen identiteettiin liittyvä sana on hakkeri. Suurin osa tämänkin kirjan lukijoista varmaan mieltää hakkerin synonyymiksi sanalle "tietokonerikollinen". Eli sellaiseksi ihmiseksi, joka esimerkiksi internetiä hyödyntäen murtautuu toisen tietokoneeseen, lukee sieltä salaisia tiedostoja ja mahdollisesti tekee jotain ilkivaltaakin. Jopa IT-alan lehdistö käyttää sanaa tässä merkityksessä.\nOpen Source -yhteisössä sana tarkoittaa kuitenkin jotain muuta. Tietokoneiden syntyaikoihin 60- ja 70-luvulla MIT:n ja muiden amerikkalaisten yliopistojen ohjelmoijat kutsuivat itseään hakkereiksi. Unix-käyttöjärjestelmän kehittyessä sana siirtyi sitä ympäröivään yhteisöön. Unixin ohjelmoijat olivat hakkereita tai Unix-hakkereita ja he olivat edelleen pääosin yliopistoväkeä. Sanaan ei liittynyt mitään rikollista, vaan ennemminkin siihen liittyi ajatus erityisen lahjakkaasta ohjelmoijasta, gurusta ja Unix-yhteisön jäsenestä, joka on intohimoisen innostunut ohjelmoinnista ja tekniikasta.\nAlkuaikojen hakkerikulttuuri oli ideologialtaan hyvin samanlainen nykyisen Open Source -kulttuurin kanssa. Tosin Open Sourcea ei tunnettu erillisenä käsitteenä, vaan pikemminkin oli niin, että kaikki tietokoneohjelmat olivat avoimia. Yliopistoympäristössä syntyneelle kulttuurille tämä oli luonnollista. Muutos kohti sitä suljettujen ohjelmistojen kulttuuria, joka meidän mielestämme on normaalia, tuli vasta 80-luvulle siirryttäessä. Samalla hakkerikulttuuri jäi vähän sivuraiteelle. Pihtaamismalli, jolla suljettuja ohjelmistoja alettiin valmistamaan ja myymään, ei kuulunut hakkerikulttuuriin.\nJossain vaiheessa lehdistö alkoi raportoimaan tietomurroista ja syystä tai toisesta päätyi kutsumaan tekijää hakkeriksi. Nimitys ei ehkä alun perin ole ollut täysin huonokaan, sillä siihen aikaan – päin vastoin kuin nyt – on tietomurron tekijältä vaadittu paljon tietotaitoa ja lahjakkuutta, eli hän on siinä mielessä ehkä ollutkin hakkeri. Mutta tästä eteenpäin sana hakkeri tuli tarkoittamaan tietokonerikollista.\nOlen monesti pohtinut, minkä takia Open Source -yhteisön jäsenet niin itsepäisesti haluavat edelleen kutsua itseään hakkeriksi? Sanan alkuperäinen merkitys on niin täydellisesti jäänyt uudemman merkityksen varjoon, että tuntuu suorastaan kummalliselta, että joku lainkuuliainen kansalainen haluaa enää kutsua itseään sillä nimellä. Jopa tietokonealan ammattilaiset menevät yleensä hämilleen, sillä hakkeri-sanan alkuperäistä merkitystä ei todellakaan hakkeripiirien ulkopuolella juuri tunneta. Eräskin lehtimies-raukka oli onnistunut kirjoittamaan pitkän artikkelin, jossa hän kuvasi miten pahamaineiset tietokonerikolliset olivat luoneet uuden Linux-nimisen käyttöjärjestelmän! Kukaan ei ilmeisesti ollut päässyt kertomaan hänelle hakkeri-sanan kahdesta eri merkityksestä. Artikkelia lukiessani en tiennyt olisiko pitänyt itkeä vai nauraa.\nMutta ymmärrän kyllä hakkereita. Miten kukaan voisi luopua nimestä, joka määrittelee oman identiteetin? Nimestä, johon liittyy niin pitkä ja kunniakas historia, aina ensimmäisiin tietokoneisiin ja tekoälylaboratorioihin14 asti. Nimestä, johon kiteytyvät koko yhteisön ideologiset peruspilarit, joista Stallman jaksaa saarnata yhä uudelleen ja joista filosofi Himanen niin ylevästi kirjoittaa kirjassaan Hakkerietiikka. Kaikesta sekaannuksesta huolimatta hakkerit ovat ylpeitä hakkeruudestaan. Ja täytyy myöntää, että koko sydämestäni ymmärrän heitä. Emmehän me suomalaisetkaan ole vaihtaneet maamme nimeä, vaikka monissa kielissä finni varsinaisesti tarkoittaakin mätäpaisetta!15\nOn olemassa toinenkin sanoihin liittyvä tarina, johon hakkerit suhtautuvat yhtä voimakkain tuntein kuin hakkeri-sanaan. Mutta päinvastoin kuin hakkeruus, nämä sanat eivät ole hakkereita yhdistäviä, vaan ne ovat olleet monen kitkerän väittelyn syynä.\nKun kaupalliset suljetut ohjelmistot yhä enemmän alkoivat vallata alaa pääosin yliopistoihin majoittuneelta hakkerikulttuurilta, jäljelle jäi yksi mies, joka päätti pyhittää elämänsä taistelulle pihtaamista vastaan. Vuonna 1984 Richard Stallman ilmoitti perustaneensa GNU-projektin. Projektin tavoitteena oli tuottaa vapaita ohjelmistoja – Free Software – ja jonain päivänä julkaista täysin vapaa käyttöjärjestelmä.16 Richard Stallman ei ollut mikä tahansa propellipää. Hän todella antautui projektilleen sataprosenttisesti. Hän irtisanoi itsensä tutkijan työpaikastaan yliopistolla, sillä hänen tuli varmistua siitä, ettei yliopisto voisi väittää omistavansa hänen tekemiä ohjelmia, eikä hän siksi voinut olla työsuhteessa yliopistoon. Stallmanin esimieheltä MIT:ssä ei puuttunut visionäärin kykyjä häneltäkään. Ymmärrettyään Stallmanin eron syyt, hän määräsi, että Stallmanin entinen työhuone ja yliopiston muut palvelut – erityisesti tietokoneet – olisivat edelleen hänen käytössään. Ilman tätä projektista tuskin olisi mitään tullutkaan. Rahapulaan joutunut Stallman jopa asui jonkin aikaa työhuoneessaan.\nNäin alkoi vapaiden ohjelmistojen, eli Free Softwaren, historia. Projekti oli ilmeinen menestys, sillä jo vuoteen 1991 mennessä, kun Linus alkoi puuhastelemaan oman projektinsa parissa, lähes kaikki käyttöjärjestelmään kuuluvat työkaluohjelmat olivat valmiina ja puuttuva Hurd-kernelikin oli "melkein valmis". Kun Linux sitten oikeaan aikaan täytti tämän aukon, oli Stallmanin unelma vihdoin toteutumassa.\nSuurin osa 90-luvusta kului internet-huuman vallassa, eikä vapaasta käyttöjärjestelmästä vielä paljoa tiedetty. Mutta pinnan alla internetin leviäminen kiihdytti myös vapaiden ohjelmistojen kehitystä ja leviämistä entisestään, sillä internetin ansiosta yhä useammat hakkerit pystyivät osallistumaan maailmanlaajuisiin Open Source -talkoisiin. Ja vaikka lehdistö ei Linuxista paljoa vielä kirjoitellut, niin todellisuudessa esimerkiksi Suomessa suurin osa internetin palvelimista toimi jo Linuxin varassa. Vuosikymmenen lopulle tultaessa sekä lehdistö että yritysmaailma alkoi tosissaan kiinnostumaan sekä Linuxista, että sen syntyyn liittyvistä avoimista kehitysmalleista.\nTässä vaiheessa kokoontui neuvonpitoon joukko hakkereiden johtajahahmoja. (Ei siis tietokonerikollisia, vaan Free Software -yhteisön johtohenkilöitä.) He näkivät tilaisuutensa vihdoin koittaneen. Jo lähes unhoon jäänyt hakkerikulttuuri oli uudelleen haastamassa kaupalliset ohjelmistotalot. Yritysmaailma oli aidosti kiinnostunut vapaista ohjelmistoista. Mutta miten tilanne saataisiin hyödynnettyä parhaalla mahdollisella tavalla? Miten saataisiin yritykset panostamaan Linux-järjestelmiin? Miten saataisiin ohjelmistotalot siirtymään avoimeen kehitysmalliin? Ja miten tulisi varautua Microsoftin väistämättömään vastahyökkäykseen?\nHakkeri-isät tulivat siihen tulokseen, että vapaat ohjelmistot tarvitsivat uuden brändin, jonka eteen tehtäisiin paljon pr-työtä. Näin syntyi vuoden 1998 alussa termi Open Source – avoimen lähdekoodin brändi.\nMiten nimeen Open Source päädyttiin? Stallmanin Free Software -termiä oli kritisoitu epäselväksi. Englannin sana Free, joka tarkoittaa vapautta, tarkoittaa myös muun muassa ilmaisuutta. Ilmaisista ohjelmistoista puhuminen taas ei kuulostanut hyvältä idealta, kun haluttiin saada ohjelmistotalot kiinnostumaan asiasta. Ja Free-sanan semantiikasta keskusteleminen taas on hämmentävää ja johtaa väistämättä sivuraiteille ja varsinainen asia saattaa unohtua. Brändinhän tulee olla lyhyt ja ytimekäs, ei epämääräinen.\nSinänsä Stallman oli jo aikoja sitten joutunut selvittämään samaa semantiikkaongelmaa, ja keksinyt aika nasevan muistisäännön: "Free as in Speech, not Free as in Beer."17 Vaikka ilmainen olut on hieno juttu, on sananvapaus kuitenkin tärkeämpää. Ja tästä vapaudesta Stallman mielellään puhuikin – ja juuri siinä olikin koko ongelman ydin. Free-sanan moniselitteisyyden kanssa olisi ehkä vielä pystytty elämään, mutta kun tietokoneohjelmien yhteydessä joku alkaa puhumaan sananvapaudesta, niin siinä on jo uskottavuus vaakalaudalla. Eikä siinä vielä kaikki, Stallman puhui myös mielellään mielipiteistään, joiden mukaan suljettujen ohjelmien malli oli suorastaan epäeettinen!\nJuuri nämä puheet olivat todellisuudessa Open Source -termin synnyn takana. Muut hakkerivanhimmat olivat päättäneet ottaa pesäeroa sinänsä kunniakkaan GNU-projektin liian ideologisesta retoriikasta. Sellainen ei sopinut Wall Street Journalin tapaisten lehtien haastatteluihin. Tarvittiin uusi identiteetti, joka olisi salonkikelpoinen sekä Wall Streetillä että ohjelmistoyrityksissä. Takkutukkainen Stallman haluttiin syrjään ja tilalle tarjottiin hymyilevää Linus-kansikuvapojua.\nMutta uuden identiteetin luomiseksi tarvittiin ensin uusi nimi. Open Source kertoi selkeästi mistä oli kysymys: koodi oli avointa. Avoimuudesta seurasi laatu, kuten Eric Raymond The Cathedral and the Bazaar -kirjassaan selvitti. Open Source = laatu! Jos haluat parhaita tietokoneohjelmia, luovu Windowsista, käytä Linuxia! Jos haluat halvimman vaihtoehdon, käytä Linuxia! Me emme tiedä etiikasta mitään, mutta tiedämme mikä menetelmä toimii tietokoneiden ohjelmoinnissa parhaiten: Open Source!\nOpen Source -brändi onnistui loistavasti. Linus sai hymyillä lehtien kannessa oikein olan takaa. Linux-yhtiö Red Hatin pörssikurssi nousi ensimmäisenä pörssipäivänään nelinkertaisesti. Yritykset alkoivat vähitellen käyttää Linuxia yhä enemmän. Netscapesta tuli ensimmäinen suljettu ohjelmisto, jonka koodi avattiin ja kehitystyö siirtyi Open Source -pohjaiseksi Mozilla-projektiksi. Myöhemmin muut ovat seuranneet perästä, mukaanlukien eräs aiemmin StarOfficena tunnettu OpenOffice-tekstinkäsittelyohjelma, jolla tämäkin kirja on kirjoitettu. Ennen kaikkea lehdistö ja tavallinen kansa oppi tuntemaan Open Source -käsitteen.\nMutta kaikki eivät olleet tyytyväisiä. Stallman ei hyväksynyt Open Source -termin käyttöä. Hänen mielestään oli tärkeää ymmärtää vapaiden ohjelmien taustaan liittyvää ideologiaa, eikä tyytyä "käyttämään sitä mikä toimii parhaiten". Ja vaikka Open Source -leiri saavuttikin enemmän vastakaikua hakkeriyhteisön ulkopuolella, niin hakkeriyhteisön sisällä moni pysyi uskollisena Stallmanille ja alkuperäiselle Free Software -ideologialle.\nVaikka katkerimmat taistelut Free Software ja Open Source -leirien välillä ovat onneksi jo takana päin, voi yhä tänään päätellä kumpaan leiriin henkilö kuuluu, siitä kumpaa termiä hän käyttää Linuxista puhuessaan. Kysymys ei ole vain mistä tahansa sanaparista. Kysymys on identiteetistä ja siihen liittyvästä ideologiasta. Ja niistä hakkerit pitävät kiinni.\nMitä on etiikka?[muokkaa]\nKamppailu Free Software ja Open Source -leirien välillä johtaa meidät lopuksi yllättäen erään mielenkiintoisen kysymyksen äärelle. Mitä on etiikka?\nOpen Source -leirin tyypillisin edustaja on juuri Linus. Hänen asennettaan voisi kutsua insinöörimäisen käytännönläheiseksi. Tämä johtuu hänen luontaisen asennoitumisensa lisäksi myös osittain siitä, että Linus katsoo, että hänen asemansa Linux-projektin johtajana velvoittaa hänet olemaan mahdollisimman neutraali. Hän ei siksi halua sekaantua poliittisiin kysymyksiin. Hänen johtolauseenaan on suurin piirtein: Me teemme sen, mikä toimii parhaiten ja ohjelmoinnissa Open Source toimii parhaiten. Free Software -puolen oppi-isä Stallman taas pitää rajoittumista noin yksinkertaiseen ajatteluun hyvin vaarallisena. Hänen mielestään avoimen ja suljetun ohjelmistokehityksen välillä on huomattava ero, ja tällä erolla on vaikutus niinkin tärkeisiin asioihin kuin esimerkiksi tasa-arvo ja valtionhallinnon läpinäkyvyys, ja toisaalta moneen tärkeään tekniseen kysymykseen kuten tietoturvaan ja luottamussuhteisiin. Näistä kaikista syistä seuraa, että kysymys parhaasta ohjelmistojen kehitysmallista on ennen kaikkea eettinen. Mitä siis on etiikka?\nHullun lehmän taudinhan todettiin johtuvan siitä, että lehmien rehuihin oli alettu sekoittamaan lampaiden ja lehmien aivoista ja luista jauhettua sekoitusta. En tiedä mikä tässä eurooppalaisessa maataloudessa oikein on vikana, mutta tässä sitä taas ollaan! Hyvät aivot kun muuten olisivat menneet ihan hukkaan, niin päätettiin syöttää ne lehmille itselleen ja säästää siten oikean rehun kuluissa. Ja parin vuoden kuluttua siitä meillä on hullun lehmän tauti, ja kymmeniä eurooppalaisia kuolee syötyään näitä lehmiä. Vaikka Suomi säästyikin tältä lähinnä brittejä vaivanneelta epidemialta, niin kriisiä puitiin myös täällä. Eräässä television keskusteluohjelmassa pohjoissuomalainen maanvlijelijä kertoi, että aivorehua oli 90-luvun alussa tarjottu myös Suomeen. Suomessa maanviljelijät pitivät kuitenkin ajatusta lehmien lihottamisesta toisten lehmien teurasjätteellä täysin epäeettisenä ja kieltäytyivät ostamasta rehua.\nPohjois-Suomesta siis löysimme yllättäen maanviljelijän, joka puhui eettisyydestä. Nythän surullisen kuuluisa "lihaluujauho" on jo kielletty koko Euroopassa, kun kävi ilmi, että se oli hullun lehmän taudin syynä. Mutta Suomessa maanviljelijät olivat kieltäytyneet sen käytöstä jo kymmenen vuotta aiemmin, koska se ei heidän mielestään ollut eettistä! Ja koska lihaluujauhoa ei täällä oltu käytetty, Suomi myös säästyi hullun lehmän taudilta ja traagisilta ihmiskohtaloilta, joita siihen muualla Euroopassa liittyi.\nVoisi sanoa, että lihaluujauhon kieltäminen on järkevää, koska se toimii. Kuka tahansa ymmärtää, että lehmille ei voida syöttää sellaista rehua, joka saa lehmät sairastumaan ja joka on hengenvaarallista myös lehmänlihan syöjälle. Mutta tämä on valitettavasti jälkiviisautta. Olisi tietenkin ollut parempi, jos lihaluujauhoa ei alunperinkään olisi syötetty lehmille ja siten oltaisiin säästytty niiltäkin turhilta kuolemilta, jotka epidemia aiheutti. Mutta miten kukaan olisi voinut arvata, että näin tulee käymään?\nAiheellinen kysymys! Ja kuitenkin oli myös niitä maanviljelijöitä, jotka eivät käyttäneet lihaluujauhoa. He eivät vedonneet mihinkään käytännön syihin, vaan eettisyyteen. Jälkikäteen katsottuna tämä ratkaisu kuitenkin säästi ihmishenkiä. Ja jälkikäteen katsottuna tämä ratkaisu oli se, joka toimi.\nKun Open Source -leirin kannattajat puhuvat epäpoliittisesti "vain siitä mikä toimii", he ovat tavallaan oikeassa. Mutta olisiko Stallman voinut käyttää samaa argumenttia vuonna 1984, kun suljettujen ohjelmistojen suuntaan oltiin vasta siirtymässä? Koska ohjelmistoala kaiken kaikkiaan oli niin nuori, ei voitu vedota faktoihin ja käytännön kokemuksiin kummankaan mallin puolesta. Siksi Stallman joutuikin puhumaan eettisyydestä. Ja hän oli oikeassa, mutta se tultaisiin näkemään vasta myöhemmin.\nMyös Stallman päätyi Free Software -ristiretkelleen tavallaan juuri siksi, että hän havaitsi etteivät suljetut ohjelmistot toimineet yhtä hyvin kuin vapaat. Esseessään "The GNU Project" hän kertoo, kuinka heidän laboratoriossaan oli tulostin, jonka hallintaohjelma oli kömpelö ja siksi sen käyttäminen oli erittäin turhauttavaa. Lahjakkaana ohjelmoijana Stallman tiesi, että hän voisi korjata ongelman helpostikin, mutta laitteiston myyjäpä ei suostunutkaan antamaan tulostinohjelmiston lähdekoodia! Tämä episodi osaltaan vaikutti Stallmanin myöhemmin tekemiin johtopäätöksiin.\nYmpyrä siis sulkeutuu. Kun Linus pitäytyy omassa "vain se mikä toimii" linjassaan, hän itse asiassa puhuu etiikasta! Eettiset ratkaisut ovat eettisiä juuri siksi, että ne ovat oikeita. Ja oikeat ratkaisut ovat oikeita siksi, että ne toimivat.\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikisource.org/w/index.php?title=Avoin_Elämä:_Luku_2&oldid=89373”


Ratkaisukeskeisen kuvataideterapeutin ammatilliset opinnot\n4 950 EUR (arvonlisäverotonta)\nHaku päättyy: 10.10.2022\nRatkaisukeskeiset asiakastyömenetelmät II 3 op\nKuvataiteen prosessointi 9 op\nItsetuntemus ja ammatillinen kehittyminen 3 op\nRatkaisukeskeinen kuvataideterapian teoria ja käytäntö 16 op\nKoulutustyönohjaus 2 op\nOpinnäytetyö 3 op\nKliininen potilastyöskentely 4 op\nJos haluat lisätietoa aiheesta Ratkaisukeskeisen kuvataideterapeutin ammatilliset opinnot 40 op – Solution Focused Art®, klikkaa alta ja täytä yhteydenottolomake. Kysymyksesi lähetetään suoraan koulutuksen järjestäjälle.\nIlmoittautumislomakkeen Lisätietoja-kohdassa kerro lyhyesti kuvaus itsestäsi ja elämäntilanteestasi, aiemmat koulutukset ja työtehtävät sekä miksi hakeudut koulutukseen. Koulutukseen otetaan enintään 20 osallistujaa.\nLisäksi vierailevia luennoitsijoita.\nKoulutuksen hinta on 4950 € (koulutuksen hintaan ei lisätä arvonlisäveroa)\nHaluatko tietää lisää koulutuksesta Ratkaisukeskeisen kuvataideterapeutin ammatilliset opinnot 40 op – Solution Focused Art®? Täytä yhteystietosi, niin koulutuksen järjestäjä ottaa sinuun yhteyttä.\nSaadaksesi lisätietoa aiheesta Ratkaisukeskeisen kuvataideterapeutin ammatilliset opinnot 40 op – Solution Focused Art® täytä seuraavat tiedot:


Ilmainen rakastelu video suomalaista sexiä - Uformell fyri\nSeksiseuraa Ilmaiseksi - 100 suomalainen sivusto Seksiä Seksitreffit Porn Videos Etusivu - omakuva -alastonkuvia seksikuvia Löydä ilmaiseksi seksiseuraa alueeltasi. Yhteisön jäsenenä tutustut seikkailunhaluisiin ihmisiin, jotka haluavat nauttia seksistä ehkäpä juuri sinun kanssa. Viestiketju osiossa seksi - parisuhteet. Suomen seksikkäin nainen wilma esbo / sä helsinki Kokoelma pornoon: Hieronta, Sauna, Filipina, Taksi, Wax, Läkäri ja paljon muuta. Jotka auttavat teitä löytämän uusia seksiasento mahdollisuuksia. Pimppi ihmisen välinen seksi nukkea panee video sara porn tallinna. Eilen harrastettiin\nSeksiseuraa Ilmaiseksi - 100 suomalainen sivusto Seksiä Seksitreffit Porn Videos Etusivu - omakuva -alastonkuvia seksikuvia Löydä ilmaiseksi seksiseuraa alueeltasi. Yhteisön jäsenenä tutustut seikkailunhaluisiin ihmisiin, jotka haluavat nauttia seksistä ehkäpä juuri sinun kanssa. Viestiketju osiossa seksi - parisuhteet. Suomen seksikkäin nainen wilma esbo / sä helsinki Kokoelma pornoon: Hieronta, Sauna, Filipina, Taksi, Wax, Läkäri ja paljon muuta. Jotka auttavat teitä löytämän uusia seksiasento mahdollisuuksia. Pimppi ihmisen välinen seksi nukkea panee video sara porn tallinna. Eilen harrastettiin miehen kanssa seksiä ja säikähdin oman orgasmini jälkeen kun.\nHän maistui salmiakille ja tuoksui bensalle. Hän piti kiinni hiuksistani ja murisi, arvasin hänen laukeavan pian. En halunnut tietä kuka tuo mies oli, sillä en usko että tuo hetki olisi voinut toistua koskaan. Yhtäkkiä huomasin bensatankin valon palavan. Tulet muistamaan heidän kovaäniset voihkinnat ja orgasmit pitkän! Ystäväni sairastui, hän joutui sairaalaan viikoiksi ja olin todella huolissani - hänestä tietenkin, mutta myös matkastamme. Töissä oli ollut kiire ja olin hikinen.\nYhtäkkiä hän vetäytyi pois ja känsi minut ympäri niin, että perseeni oli hänen ulottuvillaan. Ei haitannut räntäsade eikä loska, sillä tiesin pian päseväni paratiisiin hyvässä seurassa. Hänen huulensa puhalsivat kuumaa ilmaa niskakuoppaani. Välillämme oli outoa sähköä. Löydät sivustolta tuhansia seksivideoita ja lisämme uusia päivittän. Hän veti hiuksistani lujaa tullessaan pakaroilleni, nyt edes hän ei kyennyt olemaan hiljaa. En ymmärrä miksi ja miten, mutta sulin hänen kosketuksestaan. Tuntui omituiselta olla keskellä yötä tankkaamassa nahkatakkisen miehen kanssa, ja halusin nopeasti pois.\nYritin rimpuilla pois ja huutaa, kuinka tämä mies julkeaa tehdä näin! Kiimaa kylmäasemalla, arkipäivän yllättävä känne, oli aivan tavallinen tiistai, kun ajelin yövuorosta kotiin. En enä rimpuillut vastaan vaan antauduin hänelle. Tässä kategoriassa löydät kuumaa suomalaista pornoa seksikkäimmillä ja kauneimmilla teineillä, milfeillä ja vanhemmilla naisilla. Hän kiihdytti tahtia ja minä näin tähtiä nautinnosta. Vaikka tilanne oli pelottava, oli miehen käsissä jotain sellaista, etten osannut pelätä henkeni edestä. Hän nosti minut syliinsä ja vei moottoripyöränsä luokse. Yö oli kuuma ja painostava, kesän helteet eivät poistuneet edes yöaikaan. Suomalaiset amatörivideot sisältävät seksikohtauksia, joissa viehättävät suomalaiset naiset tai oikeat suomitytöt nauttivat seksistä.


Kysymys: Paljonko sinun pilkkivarustus on kustantanut?\n1-50€ 22 (31.4%)\n50-100€ 14 (20%)\n100-150€ 10 (14.3%)\n150-200€ 8 (11.4%)\n200-500€ 10 (14.3%)\n500-1000€ 3 (4.3%)\n1000-10 000€ 3 (4.3%)\nyli 10 000€ 0 (0%)\n(Luettu 6446 kertaa)\n« : 16.11.09 - klo:17:31 »\nMinua kiinnostaa myöskin paljonko tuhlaatte pilkkimiseen YHTENÄ talvena\nEDIT: Laajensin vähän aiheen käsittelyaluetta muuttamalla hieman kysymystä. Tuskinpa kukaan/jokainen joka talvi uusia kamoja ostaa, kun vanhatkin on olemassa. Jätin kuitenkin peruskysymyksesi aloitusviestiisi.\n« Viimeksi muokattu: 16.11.09 - klo:17:52 kirjoittanut ollimaha »\nVs: sano mielipiteesi\n« Vastaus #1 : 16.11.09 - klo:17:38 »\nKyllä siihen 50€-100€ menee.\nMuuten. Vaikka olisi kuinka kiire lähettää se viesti, panostakaa tohon otsikkoon. Sen perusteella aihetta luetaan ja löydetään haulla. Hyvä otsikko tähän aiheeseen olisi esimerkiksi "Paljonko menee rahaa pilkkikamppeisiin tänä vuonna?"\n« Viimeksi muokattu: 16.11.09 - klo:18:08 kirjoittanut skfin »\n« Vastaus #2 : 16.11.09 - klo:17:49 »\nSaattaa mennä ylikin koska aloitan vasta tänä talvena vavat makso n.25e ja viellä sitten muutama kymmen pilkkejä, pilkki reppu ja kaira.\nVs: Paljonko rahaa olet investoinut pilkkivälineisiin?\n« Vastaus #3 : 17.11.09 - klo:19:48 »\n1-50e koska vielä vanhatki tallella nii ei tarvii ku pari juttua ostaa.\n« Vastaus #4 : 18.11.09 - klo:05:22 »\nNiin siis se riippuu aikapaljon talvesta. Uusia onkia tulee ostettua melkein jokavuosi. Kärpäsentoukkia ja muita syöttejä varmasti satojen eurojen edestä/talvi.\nMutta kaikkiaan sijoittanut pilkkivermeisiin/varusteisiin 1000-10000€. voisi ne rahat mennä paljon huonompaankin.\n« Vastaus #5 : 20.11.09 - klo:18:48 »\nVastasin 200-500€. Kelluhaalari, pilkkireppu, pari kairaa, lämpösaappaat, kymmenkunta vapaa ja pilkkejä. Eipä sitä pilkkijä muuta tartte. Kelluhaalari ja saappaat alkaa olla aika illassa, mutta jos niillä vielä koittais tämän talven..\n« Vastaus #6 : 20.11.09 - klo:18:57 »\nmie vastasin 200-500e jos tohon esim. luvat lasketaa. 15e/vrk lohipilkillä. ja tuleehan tota jotain aina osteltua talven aikana. nyt olis uuden repun hankinta edessä.. 8"kaira oli kait viime pilkkikauden suurin satsaus...\n« Vastaus #7 : 20.11.09 - klo:20:11 »\nReppu, kaira, pilkit yms vermeet on maksanut mulle yhteensä noin 200e\nSaattaa itellekki tulla tuon uuden 4 tuuman kairan osto eteen kun on Papan vanha käytössä jota itse olen muokkalillut vähän, mitään moittimista kairassa ei kyllä ole. Vielä en ole tänä vuonna hankkinut vehkeitä lisää kun tuo talvi sen verran aikasessa vaiheessa. Heti kun kauppojen hyllyltä uutuuksia alkaa näkymään niin sitten lisää\n« Vastaus #8 : 29.11.09 - klo:16:20 »\nLaitoin 500-1000e, koska itse tykkään kokeilla erilaisia pilkkejä, ja aina tarttuu joku pilkki mukaan vaikkei sille niin käyttöä ole. Ja olen harrastanut pilkkimistä aktiivisesti 4 vuotiaasta asti, niin rahaa on mennyt vehkeisiin aika paljon, nyttenkin varastosta löytyy varmaan 30 vapaa, mutta aktiivisesti käytössä reissulla on 4 vapaa:D Ja viime talvena ostin rapalan ur- kovapala terä kairan johon meni rahaa 79,90e. Sitten on pilkkihaalariin, pilkkikumppareihin ja pilkkireppuun mennyt rahaa, eli rahaa on mennyt suunnilleen 700e.\n« Vastaus #9 : 30.11.09 - klo:16:47 »\nKyllä noihin uusiin välineisiin kuluu pakostakin vähintään kymppi per vuosi. Varsinkin siimat ja morrit on kulutuskamaa.\n« Vastaus #10 : 30.11.09 - klo:17:42 »\n50-100€ suurinpiirtein mennyt... Nyt edessä vielä morrivavan ja reppujakkaran osto talveksi.\n« Vastaus #11 : 30.11.09 - klo:23:48 »\nVastasin 100-150 (kaikki, mitä on koskaan mennyt). Retki -pilkkirepu oon ostanut ja kaikenlaisia pilkkejä (morreja, tasureita pystyjä). Nyt ois vuorossa kuustuumasen moran hankkiminen.\n« Vastaus #12 : 01.12.09 - klo:08:42 »\nTähän mennessä on mennyt vasta noin 150€ mutta tänä vuonna\nvarmaan jo yhteishinta tuplaantuu ostin paripäivää sitten\nperzalta pilkkivehkeitä 18€.\n« Vastaus #13 : 02.12.09 - klo:22:29 »\nJos aloittaa niin kyllä toi 200-500€ on melko vakio jos haluu ns kunno vetimet...\nsaappaat40€ kelluntapuku100€ KUNNONKAIRA(ehdoton)90€ reppujakkara40€ nippelit ja nappeli(sohjokauhat, pilkki rasiat, toukkakipat, koukkuja, muutama morri, pari pystypilkkii ja tasuria, otsalamppu, hanskat lakki villasukat termari jonkinsortin kerrasto naskalit saapaspohjalliset ettei kenkä liu puntari mittanaura vapoja vipuja kampia siimat nostokoukku.\nKYLLÄ SINNE SAA UPOTETTUA VAIKKA KUINKA PALJON.\nitsellä ainakin noi kyseiset mutta on tullu kalastettua jonkin aikaa mutta kaira on tärkeä erittäin tärkeä. jotain kerran vuodessa tulee ostettua max50€ vuosi pilkintään+ joka kertaset surviaset tai kärpäsen toukat.\n« Vastaus #14 : 08.12.09 - klo:21:02 »\nIttellä on kyllä tuo 200-500€ tullut käytettyä talvikalastukseen...Viimeksi tänä syksynä on mennyt jo joku 100€.Ostin uudet haalarit sekä lämpösaappaat.Sitte oon ostellu morreja uusia ja parit vavat jaa siimaaa sekä lakki/hanskat...Sittenhän jokavuotista menoo on tietysti toukat/surviaiset sekä kairan terotus vähintään joka toinen vuosi jos merellä käy.\nKyllä joka syksy tulee väh. 30€ talvikalastukseen.


Yrittäjät Suomen talouden selkäranka\nMitä tarvitsemme menestyäksemme elämässä? Mitä varten me kaikki opiskelemme vuosia? Vastaus on yksinkertainen, työtä. Tavallista arkista puurtamista. Joillekin onnekkaille se voi olla elämää rikastuttava vapaa-aikaankin helposti mukaan tuleva asia, useimmiten se kuitenkin on vain keino ansaita elanto. Työ on väline, jolla luodaan hyvän elämän puitteet. Se antaa elämälle merkityksen ja ilman sitä ihminen helposti tuntee olevansa osittain yhteiskunnan ulkopuolella. Sen avulla jokainen saa tuloja, joilla maksaa elämän perusasiat ja ne kaikki kivat jutut mitkä kunkin mielestä hyvään elämään kuuluvat. Ovat ne sitten matkustelu, oma piha, harrastus itselle tai lapsille, merkkivaatteet tai kupillinen kahvia lähikahvilassa nautiskellen. Tässä maailmassa kaikki maksaa ja yhteiskunnan mahdollisuus tukea jäseniään on rajallinen, rajoittuen usein vain elämän välttämättömien tarpeiden tyydyttämiseen.\nMistä tätä työtä sitten löytää? Mahdolliset työntarjoavat voidaan jakaa seuraavasti:\n- Suuryritykset, suomalaiset ja ulkolaiset.\n- Keskisuuret yritykset, yritykset, jotka työllistävät alle 250 henkeä.\n- Pienyritykset, yritykset, jotka työllistävät alle 50 henkeä.\n- Valtio ja kunnat.\n- Itsensä työllistäminen kevyt- tai pienyrittäjänä.\nSuomen yrittäjien mukaan vuosina 2001–2019 pk-yrityksiin syntyi yli 160646 työpaikkaa, näistä 81 095 oli alle 50 hengen yrityksissä. Suomen yrittäjien mukaan tämä tarkoittaa sitä, että 2000-luvulla uudet työpaikat ovat syntyneet pääsääntöisesti pieniin tai keskisuuriin yrityksiin. Mielenkiintoinen fakta on tämän lisäksi se, että Suomen yrityksistä alle 10 työntekijän yrityksiä on 93 %.\nSuomi on laaja maa ja suuryrityksillä on usein halu keskittää ja tehostaa toimintoja. Tämä saattaa johtaa tilanteisiin joissa ko. yritykset ovat suurina yksittäisintä työnantajina ja veronmaksajina elintärkeitä yhteisöille ja kunnille, joissa toimivat. Ei myöskään voida unohtaa sitä suurta alihankkijoiden määrää miltä nämä yritykset yleensä ostavat palveluita. Viime aikoina tämä on näkynyt erityisen selkeästi Kemissä, missä tehtaan lopettaminen saattanut koko yhteisön hälytystilaan. Vantaalla ei onneksi olla vain yhden yrityksen varassa, mutta mekään emme ole immuuneja talouden ja yritysmaailman muutoksille. Selkeä esimerkki tästä on Aviapoliksen alueen työttömyyslukujen nousu, mikä on suoraa seurausta koronatilanteen sulkemista yritystoiminnoista. Tilanteen paranemista on toivoa, mutta yksin se ei riitä. Tarvitaan tukitoimia sekä yrityksille, että yksittäisille ihmisille uusien työmahdollisuuksien löytämiseksi.\nTärkeässä asemassa tässä ovat pienyritykset, jotka työllistävät kokoonsa nähden yllättävän suuren määrän ihmisiä. Vaikka monessa näissä nyt vielä mennään yrittäjän itsensä ja hänen perheensä voimilla eteenpäin, on kasvupotentiaali näissä valtava. Muistettava on, että yrittäjän elämä ei ole leveä, vaikka se ulkopuolisen silmin saattaa siltä näyttääkin. Tarvitsee vain katsoa konkurssitilastoja, niin näkee miten herkkiä ne ovat talouden heittelyille. Pienyrittäjillä ei ole käytössään suurten yritysten puskureita tai mahdollisuuksia saada edullista lainaa vaikeiden aikojen ylittämiseksi. Jokainen toimintansa lopettanut yritys on menetys kaupungille ja suuri inhimillinen tragedia yrittäjälle. Ei anneta enää yhdenkään yrityksen kaatua valtion/kunnan tekemien päätösten tai tekemättömien päätösten vuoksi. Otetaan päätöksissä jatkossa huomioon niiden vaikutukset yrittäjiin ja ollaan yrittäjäystävällinen kaupunki. Näin saadaan hyvinvointia jaettavaksi kaikille.\nKirjoitus on julkaistu 26.5.2021 Vantaan Kokoomuksen sivuston ehdokasblogissa. Sieltä löytyy myös muiden kokoomuslaisten taloudesta, kuntavaaleista ja politiikasta. Kannattaa käydä tutustumasssa.\nKuvassa pk-yritysten odotukset henkilöstömäärän muutoksesta ja työllisten määrän todellinen muutos Yritysbarometri 2021 mukaisesti.


#luonnonsuojelu • Explore images about luonnonsuojelu via Instagram\nDiscover images about #luonnonsuojelu. Check latest medias tagged with luonnonsuojelu from real instagram users and share them\nHuomenta täältä Oulujärven retkeilyalueelta! Upea öinen tähtitaivas oli nyt aamulla vaihtunut sankkaan sumuun. Silmillä ei pitkälle täällä näe, mutta kuulimme hömötiasen toivottavan hyvää huomenta ❤ #oulujärvi #metsä #luonto #luonnonsuojelu #suomi100 #fog #lake #järvi #greenpeace\n@Regrann from @metsameissa - Panu Kunttu, WWF:n metsäasiantuntija totesi, että kuudes sukupuuttoaalto on jo menossa ja metsänsuojelulla on kiire. #metsämeissä #metsäsymposium #helsingintyöväenopisto #metsäsymposium #luonnonsuojelu #wwf #opistohommia #metsänsuojelu #forest #metsäsuhde #visithelsinki #helsinki\nNiillas Holmberg on osallistunut #EllosDeatnu! -liikkeeseen alusta alkaen. Taiteilijaperheen lapsi oppi kalastamaan vasta aikuisiällä. Lapsuudessa ei kalastettu, sillä Niillas Holmbergin enot hankkivat elannon soutamalla työkseen turisteja kalaan. – Turistit ovat vieneet jotain joka kuuluu minulle: luonnollisen tietotaidon siirtymisen sukupolvelta toiselle, Holmberg harmittelee. @niillasholmberg tunnetaan monipuolisena taiteilijana ja saamelaisten asioiden ajajana. Moni vertaa häntä jopa saamelaisten suurmieheen Nils-Aslak Valkeapäähän, joka 1960- ja 70-luvulla yhtenäisti taiteellaan saamelaisia. Valkeapään aikoihin verrattuna nykyinen toiminta on vain entistä kansainvälisempää. Nytkin Holmberg katoaa aina välillä nauhoittamaan @EllosDeatnu! -liikkeen omaa protestilaulua. Samanlaisia sävellyksiä hän on tehnyt myös Ruotsissa toimiville saamelaisryhmille. – Taas meidät yritetään hajottaa, mutta jos se tiedostetaan yhdessä, kokemus voi yhdistää meidät, Holmberg avaa laulunsa sisältöä. @yleuutiset 24.7.2017 Saamelaisnuoret perustivat kapinasaaren, jossa ei Suomen ja Norjan sana määrää – "Olemme valmiita menemään niin pitkälle kuin mahdollista" #saamelaiset #sápmi #alkuperäiskansa #suomi100 #lappi #saamenmaa #ellosdeatnu #teno #ihmisoikeudet #lohi #kalastus #luonnonsuojelu #tenojoki #yleuutiset #kuvajournalismi\nKapinasaari Tenojoella ei ole pelkästään kalastussopimuksen ympärille rakentuva protestileiri vaan uuden saamelaisliikkeen eräänlainen hermokeskus. Leiri sijaitsee Euroopan unionin pohjoisimmalla rajalla, mutta yhteydet täältä levittäytyvät ympäri maailmaa. Nuoret saamelaiset ovat entistä kansainvälisempiä, ja apua ongelmiin haetaan yhä useammin YK:sta tai muilta aktivisteilta. Yksi @EllosDeatnu! -liikkeen johtohahmoista, Petra Laiti, istuu laavun sisällä ja näppäilee tietokonettaan. Kaikkein tärkeintä on saamelaisten itsemääräämisoikeuksien edistäminen, hän painottaa. – Olemme valmiit menemään niin pitkälle kuin mahdollista tavoitteen saavuttamiseksi – väkivallattomin keinoin, saamelaisnuorten puheenjohtajana toimiva Laiti, 22, painottaa. @pytonormi @yleuutiset 24.7.2017 Saamelaisnuoret perustivat kapinasaaren, jossa ei Suomen ja Norjan sana määrää – "Olemme valmiita menemään niin pitkälle kuin mahdollista" #saamelaiset #sápmi #alkuperäiskansa #suomi100 #lappi #saamenmaa #ellosdeatnu #teno #ihmisoikeudet #luonnonsuojelu #tenojoki #yleuutiset #kuvajournalismi\nMetsätiimimme on parhaillaan Oulujärven retkeilyalueella suojelemassa sen upeita metsiä Metsähallituksen hakkuilta. Kuva on Kaarresalon saaresta, jonka Metsähallitus itse suojeli arvokkaana aarnialueena 16 vuotta sitten. Nyt yllättäen suojelu on peruutettu lähipäivinä alkavien hakkuiden tieltä. Tänään dokumentoimme tätä luonnonkaunista saarta ja nautimme päivän päätteeksi maistuvan aterian kauniissa säässä. #oulujärvi #metsä #hakkuut #greenpeace #metsähallitus #biotalous #suomi100 #luonnonsuojelu #retkeily #retkipaikka\nShare 3 473\n"En ole koskaan sanonut, ettei kalastusta tulisi rajoittaa. Kestävä #kalastuson meille prioriteetti, mutta meidän yli ei voi kävellä, kun säännöksiä tehdään, Aslak Holmberg tähdentää. Holmbergia sapettaa erityisesti se, että #saamelaisetjäivät taas kerran kuulematta Tenon sopimuksen valmistelussa, vaikka neuvotteluja käytiin kaiken kaikkiaan viisi vuotta. – Suomen politiikka on kaksinaamaista: ulkomailla esitetään alkuperäiskansoja kunnioittavaa politiikkaa, mutta itsemääräämisoikeus on kosmeettisella tasolla, Holmberg lataa nuotiotulen äärellä. Tästä Tenojoen sopimus on hänen mielestään jälleen kerran tyypillinen esimerkki." @yleuutiset 24.9.2017 Saamelaisnuoret perustivat kapinasaaren, jossa ei Suomen ja Norjan sana määrää – "Olemme valmiita menemään niin pitkälle kuin mahdollista" #sápmi #suomi100 #tenojoki #lappi #saamenmaa #deatnu #ellosdeatnu #alkuperäiskansa #ihmisoikeudet #kalastus #lohi #vaelluskala #luonnonsuojelu #kuvajournalismi\nAfter lapland and grouses it's time to hunt with hounds. Yesterday fin working champion Hila-ajon Nalle killed a raccoondog. #jahtikuumotus #hunting #metsästys #jakt #jagd #instahunt #ighunt #huntingwithdogs #huntingdog #workingdog #metsästyskoira #jakthund #furdog #suomenajokoira #finskstövare #finnishound #supikoira #mårdhund #raccoondog #conservation #luonnonsuojelu #luonnonhoito #riistanhoito #gamemanagement #pestcontrol #tracker #trackerhunter\nGiitu @rantakukka go ledjet min guossis! #repost@rantakukka (@get_repost) ・・・ Nyt se on julki! Tenon kapinassa on kyse paljon laajemmista ja syvemmistä asioista kuin vain kalastusoikeuksista Tenojoella. Saamelaiset vaativat alkuperäiskansoille kuuluvaa itsemääräämisoikeutta. Kiitos Päivi Koskinen @paivi_kos mitä mukavimmasta @yleuutiset yhteistyöstä, sekä olu giitu Petra Laiti @pytonormi, Áslat Holmberg @deanuaslat ja @niillasholmberg Tiirasaaren laavuvierailusta! #saamelaiset #sápmi #ellosdeatnu #saamenmaa #lappi #suomi100 #alkuperäiskansa #ihmisoikeudet #tenojoki #kalastus #lohi #vaelluskala #luonnonsuojelu\n#luontopolku #tarkkinen #terapia #rauha #sielulepää #metsä #meri #lehtometsä #luonnonsuojelu #nature #forest #sea #path #polku #mindfulness #peaceful #lg #mmai #autumn #syksy #porvoo #finland #sunny #therapy\nNyt se on julki! Tenon kapinassa on kyse paljon laajemmista ja syvemmistä asioista kuin vain kalastusoikeuksista Tenojoella. Saamelaiset vaativat alkuperäiskansoille kuuluvaa itsemääräämisoikeutta. Kiitos Päivi Koskinen @paivi_kos mitä mukavimmasta @yleuutiset yhteistyöstä, sekä olu giitu Petra Laiti @pytonormi, Áslat Holmberg @deanuaslat ja @niillasholmberg Tiirasaaren laavuvierailusta! #saamelaiset #sápmi #ellosdeatnu #saamenmaa #lappi #suomi100 #alkuperäiskansa #ihmisoikeudet #tenojoki #kalastus #lohi #vaelluskala #luonnonsuojelu\n#trash#forrest#spoilingthenature#nature#notgood#jäte#metsä#luonto#luonnonsuojelu #greenpeace#paskajuttu Kuinka joku voi tehdä tällaista?\nKävin lähipurolla. On suojeltu, onneksi. Enemmänkin olisi voinut suojella. #lahtisenpuro #kojonjoki #metsämaa #suojeltu #puro #erityisenarvokaselinympäristö #metsälaki #suojelukohde #ympäristönsuojelu #luonnonsuojelu\nPanu Kunttu, WWF:n metsäasiantuntija piti vaikuttavan alustuksen metsäluonnon tilasta. Päällimmäisenä ajatus: kuudes sukupuuttoaalto on menossa, metsiensuojelulla on kiire. #metsämeissä #wwf #metsäsymposium #metsä #luonnonsuojelu #metsänsuojelu\nPanu Kunttu, WWF:n metsäasiantuntija totesi, että kuudes sukupuuttoaalto on jo menossa ja metsänsuojelulla on kiire. #metsämeissä #metsäsymposium #helsingintyöväenopisto #metsäsymposium #luonnonsuojelu #wwf #opistohommia #metsänsuojelu #forest #metsäsuhde #visithelsinki #helsinki\n#säynäjäsuonsoidensuojelualue #luonnonsuojelu #säynäjäsuomatalasuo #säynäjäsuo #suomussalmi #luontomatkailu #ulkonaperilla


CERA Hotstyler 32mm -lämpömuotoiluharja – IdHAIRPRO.fi\nTuoteryhmät / CERA Hotstyler 32...\nHarjassa yhdistyvät klassisen pyöröharjan ja lämpömuotoilulaitteen parhaat puolet. ION-teknologia pitää hiukset hyvässä kunnossa ja laitteen viileä kärki, sekä 2,5m pyörivä johto takaavat helpon käsittelyn. Turvallisuudesta vastaa automaattinen virrankatkaisu 60 minuutin kuluessa. Lämpötila säädettävissä 130 - 230 °C, turmaaliinilla kyllästetty keraaminen pinta.\nWAHL Blade Ice, puhdistusspray\nCERA Hotstyler 38mm -lämpömuotoiluharja


Voittoputki poikki Kotkassa | Pyrintö Basketball - Eilen, Tänään, AINA\nVoittoputki poikki Kotkassa\nElisaHa | joulu 1, 2017 | Artikkelit |\nPyrinnön 4 peräkkäisen voiton putki katkesi Kotkassa, kun KTP vei voiton 3. jakson lopun irtiotollaan\nOttelun ensimmäinen puoliaika oli tasainen. Pyrintö oli lievästi niskan päällä ja pääsi pariin otteeseen yrittämään karkumatkaa, mutta KTP kuroi aina eron kiinni. Puoliajalle mentiin Pyrinnön 4 pisteen johdossa.\nPeli jatkui äärimmäisen tasaisena myös pitkän tauon jälkeen, kunnes jakson viimeisten 2 minuutin aikana vaihdosta tullut Michael Pounds pommitti peräti 10 pistettä. Näin isäntäjoukkue pääsi viimeiselle kymmenminuuttiselle 10 pisteen johdossa.\nPyrintö sai muutaman lyhyehkön pisteputken ja kävi jo iskuetäisyydellä, mutta KTP pystyi aina kuittaamaan eroa sen verran, että lopulta Pyrinnön oli pelattava ottelun pari viimeistä minuuttia kovalla riskillä eikä se tänään tuottanut toivottua tulosta.\nKTP:n isot miehet Deon Edwin (24/6) ja erityisesti Kymenlaakson talousalueen kokoinen Kenneth Simms (21/14) aiheuttivat ongelmia Pyrinnön puolustukselle. Lisäksi takamies Mandell Thomas (23/2)\nkeräsi komean pistesaldon. Kotkalaisuuden nykyikoni Michael Pounds (12/2/4 syöttöä) oli siis rautaa silloin kun ratkaisevaksi osoittautunut ero syntyi.\nPyrinnössä Brian Asbury (23/12/4 syöttöä) ylsi tupla-tuplaan. Kenneth Manigault (17/4/3 syöttä/5 riistoa!) on löytämässä rooliaan joukkueessa ja pelasi toisen peräkkäisen hyvän pelin.\nOsku Heinonen (14 pist.) piti Pyrintöä pisteiden valossa pystyssä 3. jakson loppupuolella ja mies heitti kaikki heittonsa sisään, kunnes viimeisen minuutin kaksi pelikellon pakottamaa kolmosta pomppasi takaraudasta ulos.\nSimmsin kanssa ei onnistuttu niin hyvin kuin edellisen kerran Tampereella. Hävittiin yksi vastaan yksi -tilanteet KTP:n takamiehille, siinä epäonnistuttiin tänään isoiten. Keskityttiin epäolennaiseen.\nRay Ailus, päävalmentaja, KTP:\nPyrinnöllä on mielestäni liigan paras isojen miesten rotaatio. Osoitettiin sydäntä heitä vastaan puolustamisessa. Kauden paras peli.\nPyrinnön seuraava ottelu pelataan perjantaina 8.12. klo 18.30 jolloin Pyynikille saapuu helsinkiläinen Seagulls.


LogiCity - Kehittyvä lentorahtikeskus\nSuomen suurin logistiikakkeskushanke\nKetterä lentorahtikenttä idän ja lännen välillä loistavien liikenneyhteyksien keskellä\nLogiCityn vahvuuksia lentorahtikeskuksena ovat ennen kaikkea ruuhkattoman mutta hyvin organisoidun kentän nopeus, joustavat mahdollisuudet toiminnan pikaiseen laajentamiseen sekä sijainti Pohjois-Euroopan merkittävimpien liikenneväylien keskellä. Lisäksi alueen maa- ja terminaalitoimintoja kehitetään aktiivisesti kohti uuden sukupolven tehokkaita toimintamalleja ja -tekniikoita. Maailmanlaajuisesti tunnetut logistiikkayritykset DHL ja TNT ovat jo ehtineet noteeraamaan Suomen suurimman logistiikka-aluehankkeen keskittämällä pikarahtilentojaan LogiCityyn. Ratkaisevimpia tekijöitä investointipäätöksissä oli LogiCityn nopea saavutettavuus eri liikennöintimuodoin: samalla alueella lentokenttä, moottoritie ja rautatie itään vain 15 min Turun ja Naantalin satamiin, joista tiheät laivayhteydet lentokentällä valmius 24-7-365 ei ajallisia eikä muitakaan lentorajoituksia paljon vapaita slottiaikoja Matalien kustannusten Turun seutu\nLentorahtiyhtiöille Turun kentän tärkeimpiin etuihin kuuluu ehdottomasti sen edullinen kustannustaso. Lisäksi taitavaa ja koulutettua työvoimaa on saatavissa kansainvälisesti vertaillen kohtuullisilla palkkakustannuksilla. Verrattuna suurkaupunkeihin myös tontti- ja toimitilavuokrat ovat Turussa edullisia. Skandinavian, Pohjois-Euroopan ja Venäjän markkinat yhdistyvät Turun LogiCityssä\nAasiasta tai Yhdysvalloista lennetään Eurooppaan usein Etelä-Suomen ylitse. Turusta puolestaan on hyvin toimivat pintaliikenneyhteydet Skandinaviaan, muualle Pohjois-Eurooppaan sekä Läntisen-Venäjän markkinoille. Turun seutu on optimaalisin paikka Suomessa yhdistää lentorahtiliikenteen ja autoliikenteen nouto- ja jakelukuljetukset. 1000 km:n säteellä Turusta asuu noin 90 miljoonaa ihmistä. Tutustu alla oleviin havainnollisiin karttoihin ja muihin LogiCityn esittelymateriaaleihin. LogiCity on kaupunki, jossa bisneksen pyörät pyörivät nopeammin! Havainnekuva LogiCity-alueesta\nTurun sijoittautuminen Pohjois-Euroopassa\nTurun lentokenttä lyhyesti\nkiitoradan pituus 2500 m (optio 3300 m) kiitoradan leveys 60 m ei ajallisia eikä muitakaan lentorajoituksia slottiaikoja hyvin saatavilla CAT II jäänpoisto DHL levitti siipensä LogiCityyn Lue PDF | Lue DHL:n lehdistötiedoteTNT keskitti kaikki Suomen rahtilentonsa LogiCityyn Lue PDF | Lue TNT:n lehdistötiedoteKehitysprojekti uudesta työvoimakonseptistaLue PDF


Lauri Markkanen kuittaili Trumpille somessa - katso otos, joka sekoitti fanit - Viihde - Voice.fi\n19.11.2018 10:30 - Henna Koste\nKoripalloilijatähti Lauri Markkanen, 21, otti kantaa presidentti Donald Trumpin tuoreeseen kommenttiin. Trump kehui hiljattain Suomea vieraillessaan metsäpalojen runnomassa Kaliforniassa. Hän sanoi, että siellä paikallisten kannattaisi ottaa mallia suomalaisten metsänhoidosta, koska Pohjolassa aikaa käytetään metsien haravointiin.\nKuvassa NBA-tähti poseeraa harava kädessään kameraan tapittaen.\n"Tarvitseeko kenenkään maata haravoida?", mies tiedustelee kuvan yhteydessä.\nTwitterissä kuva on kerännyt liki 12 000 tykkäystä. Instagramissa sama otos on saanut yli 31 000 tykkäystä. Markkanen on jakanut Twitterissä myös linkin, josta voi tukea Kalifornian maastopalojen uhreja.\nLue myös: Alaston nainen juoksi presidentti Donald Trumpin kulkueen eteen - katso video\nharavointi donald trump lauri markkanen\nNaisen uhkarohkeat raskauskuvat leviävät - laittoi henkensä alttiiksi erikoisten otosten vuoksi Erika Vikman poseerasi rintaliiveissä ja fanit sekosivat: "Suomen kaunein!" Johnny Deppistä oikeudessa tehty piirros naurattaa - "Kuin Jack Black lihavuusleikkauksen jälkeen" Löydätkö kuvasta puuman? Hurja luontokuva hämmentää nettikansaa Vaatteet, jotka olisi hyvä löytyä kaapista vuonna 2020 - ovat muodissa nyt ja tulevaisuudessa Zac Efronin, 32, muodonmuutos sai fanit sekaisin, myös miehet innostuivat: "En ole ihan niin hetero" Game of Thrones -kaunottaren vauvavatsa kasvaa kasvamistaan - "He eivät malta odottaa" Pretty Little Liars -tähti kuvassa lastensa kanssa alasti - seuraajilla ristiriitaiset mielipiteet Oscar-palkitun elokuvan raiskauskohtaus yllätti näyttelijän kuvauksissa: "Purskahdin itkuun" Kiti Kokkonen ompeli itselleen kesän trendikkäimmän hatun - seuraajat ihastuivat


Vetovoiman neljä periaatetta H. T. Reisin mukaan - Mielen Ihmeet\nVetovoiman neljä periaatetta H. T. Reisin mukaan\nKoemme usein vaikeaksi tunnistaa sen vetovoiman, jota toinen ihminen tuntee meitä kohtaan. Saatamme jopa tehdä väärän arvion. Tämän ymmärtämiseksi H. T. Reis määritteli vetovoiman neljä periaatetta, jotka selittävät kahden ihmisen toisiaan kohtaan tunteman mysteerisen magnetismin.\nViimeisin päivitys: 07 maaliskuu, 2020\nPsykologi ja professori H. T. Reisin mukaan monet tutkimukset ja kirjallisuus mahdollistavat neljän vetovoiman periaatteen syntymisen ihmisissä. Nämä vetovoiman neljä periaatetta ovat samankaltaisuus, läheisyys, vastavuoroisuus ja stressi.\nTämä määritelmä perustuu ihmissuhteisiin keskittyvään tutkimukseen.\nKaikki neljä vetovoiman periaatetta kertovat määrittelevästä tekijästä, kun on kyse toisen yksilön pitämisestä viehättävänä tai epäviehättävänä. Kaikki nämä tekijät osoittavat, että tämän leiman antavan ihmisen mieli vaikuttaa enemmän tähän prosessiin kuin toisen ihmisen todellisiin ominaispiirteisiin.\nVetovoiman neljä periaatetta\n1. Samankaltaisuuden periaate\nTämä periaate viittaa siihen, että ihmisten on taipumus tuntea vetovoimaa heitä itseään muistuttavia ihmisiä kohtaan. Tämä on ristiriidassa sen suositun ajatuksen kanssa, että vastakohdat viehättävät. Monet ihmiset uskovat siihen. Todellisuudessa vaikuttaa kuitenkin siltä, että pidämme ihmisistä, joilla on samat mielenkiinnon kohteet, huolet tai motivaatiot kuin meillä.\nTämä periaate perustuu Donn-Byrnen työhön. Hän kehitti niin kutsutun viehätyksen lain vuonna 1971. Tämä laki väittää, että mitä suurempi määrä kahdella ihmisellä on keskenään samankaltaisia ominaispiirteitä, sitä suurempi heidän välinen vetovoimansa on.\nSamankaltaisuus on yksi vetovoiman periaatteista näistä kolmesta syystä:\nMeitä muistuttavilla ihmisillä on parempi asema vahvistaa sitä keitä olemme ja mitä ajattelemme, mikä tuo meille tyydytystä.\nSamankaltaisuudet vahvistavat kiinnostustamme ja makuamme. Mitä enemmän koemme ihmisten jakavan kiinnostuksenkohteita kanssamme, sitä enemmän uskomme heidän olevan meille sopivia.\nSamankaltaisuus helpottaa ympäristön jakamisprosessia muiden ihmisten kanssa ilman konflikteja tai uhrauksia. Jos toinen pitää teatterista ja toinen pitkien kävelylenkkien tekemisestä, päätyvät he molemmat tekemään näitä aktiviteetteja erillään tai uhraamatta itseään osallistumalla aktiviteettiin josta he eivät itse nauti, vain miellyttääkseen toista. Jos heidän makunsa puolestaan on samankaltainen, ei tätä uhrausta tapahdu ja yksilöt viettävät enemmän yhteistä laatuaikaa.\nLäheisyyden periaate kertoo, että rakennamme ystävyyssuhteen tai parisuhteen todennäköisemmin meille läheisten ihmisten kanssa. Saman ympäristön (aito tai virtuaalinen) jakaminen ei ainoastaan helpota vuorovaikutuksen mahdollisuutta, vaan sen on myös taipumus lisätä sympatiaa ihmisten välillä.\nTutkijat esittivät kokeilussa tuntemattomien ihmisten valokuvia ryhmälle vapaaehtoisia. Sitten he toistivat tämän kahdesti. Ensimmäisellä kerralla he näyttivät vieraiden ihmisten valokuvia. Toisella kerralla he näyttivät joitakin valokuvia, jotka he olivat jo näyttäneet ensimmäisellä kerralla. Kokeilun lopussa vapaaehtoiset sanoivat, että heidän kahdesti näkemänsä vieraat ihmiset vaikuttivat mukavammilta kuin muut.\nJos kontakti on kuitenkin äärimmäisen jatkuva tai liian pitkä, muuttuu vetovoima epäsuotuisaksi. Samoin käy myös silloin, kun ilmassa on hieman vihan tunnetta, mutta läheisyys pysyy yllä siitä huolimatta.\n3. Vastavuoroisuuden periaate\nSeuraava vetovoiman periaatteista on vastavuoroisuus. Tämä osoittaa sen, että meidän on taipumus tuntea enemmän viehätystä niitä ihmisiä kohtaan, joiden tunnemme hyväksyvän meidät. Toisin sanoen, tunnemme enemmän sympatiaa niitä kohtaan, joiden koemme tuntevan sympatiaa meitä kohtaan.\nTämä johtuu siitä, että muiden hyväksymäksi ja arvostamaksi tulemisen tunne tuo suurempaa turvallisuuden, itsevarmuuden ja mielihyvän tunnetta. Muiden hyväksymäksi tuleminen täyttää meidät positiivisilla ajatuksilla itsestämme. Tunnemme siis vetovoimaa tällaisten tunteiden alkuperään.\nH. T. Reis väitti, että vastavuoroisuuden periaate vaikutti enemmän kuin samankaltaisuuden periaate. Lyhyesti sanottuna, tunnemme enemmän viehätystä meidät hyväksyviin ihmisiin, jotka kohtelevat meitä hyvyydellä, vaikka meillä ei olisikaan samoja mielenkiinnon kohteita.\n4. Stressin ja ahdistuksen periaate\nTämä on kaikista paradoksaalisin vetovoiman periaate. Sen mukaan ihmisten on taipumus tuntea enemmän viehätystä meitä kohtaan, kun olemme ahdistusta ja stressiä aiheuttavissa tilanteissa. Jos esimerkiksi merellä seilatessamme ilmestyy yhtäkkiä hai eteemme, saattaa aluksen kapteeni pitää meitä viehättävänä. Jos teemme laskuvarjohypyn jonkun kanssa, päädymme todennäköisesti pitämään hänestä enemmän kuin aikaisemmin.\nTämä selittää sen, miksi pyrimme saamaan enemmän sosiaalista kontaktia tilanteissa, joissa tunnemme pelkoa tai uhkaa. Toisen ihmisen seura saa olomme tuntumaan turvalliselta. Sen seurauksena päädymme luomaan positiivisen siteen hänen kanssaan.\nMeidän täytyy pitää mielessä yksi asia. Kaikki nämä periaatteet kertovat vetovoimasta, mutta ei kiintymyksestä tai rakkaudesta. Tämä tarkoittaa sitä, että nämä tekijät vaikuttavat tiettyyn ensiharmoniaan muiden ihmisten kanssa, mutta eivät määrittele suhteen laatua tai syvyyttä.\nViehätyksen psykologia: mikä muissa ihmisissä vetää meitä puoleensa\nMitä paremmin me tutustumme ihmiseen, sitä harvempia fyysisiä epätäydellisyyksiä me huomaamme; meidän kokemamme fyysinen viehätys lisääntyy ajan ku...\nSimbrón, H. P. (2012). La atracción en la elección de pareja. Revista científica de Ciencias de la Salud, 5(1), 55-60.\nTeoriatGraham Wallas ja luovan prosessin neljä vaihetta\nTeoriatBorromean renkaat psykoanalyysissa\nTeoriatNeil Howen teoria sukupolvista ja kriiseistä\nTeoriatYerkes-Dodson -laki: suoriutumisen ja vireystilan välillä on suora yhteys\nTeoriatDoran tapaus: yksi psykoanalyysin tunnusmerkeistä\nTeoriatMitä on multifokaalinen älykkyys?\nTeoriatSeitsemän tapaa ymmärtää psykologiaa