Miro Heiskanen – tanssii tähtien kanssa | Sivu 22 | Jatkoajan keskustelupalsta\n01.09.2020 klo 08.37\nHesarikin mennyt näköjään samaan miinaan. Urheilutoimittajalla pitäisi ehkä olla lajiymmärrys sitä tasoa, että rupeaa kellot soimaan, kun näkee että normaalipituisessa lätkäottelussa joku kenttäpelaaja olisi muka pelannut lähes 43 minuuttia.\nNoh, jos joukkue ottaa tasakentällisin 6 omiin, ja Heiskasen omat pisteet tuli YV:llä, niin ei tuo nyt ihan huonosti mennyt, kun pelaa pakeista eniten ja pääsee +/- :ssa nollille ainoana pakistosta.\nTällä tahdilla tilastojen puolesta Mirolle varmasti käy, jos sarjat venyy 7 peliin, saa tehtyä muitakin franchise-recordeja kuin mitä nyt jo on plakkarissa. Vaikka henkilökohtaiset tilastot onkin varmasti miehellä viimeisenä mielessä tällä hetkellä.\nReactions: Alamummo ja M10\n01.09.2020 klo 08.41\nMaikkarin tapauksessa tämmösen "lapsuksen" jopa ymmärtää. Siellähän ollaan enemmänkin ringettepuolen asiantuntijoita.\n01.09.2020 klo 08.55\nMiro on muuten melko lähellä tehdä seuraavan ennätyksen.\nEniten pisteitä yksien playoffin aikana, eurooppalaisista puolustajista:\nKyllä. Ja jos Dallas tästä sarjasta itsensä jatkoon kairaa niin kovin kaukana ei välttämättä tule olemaan 2000-luvun pakkien ennätyspisteet playoffeissa eli Burnsin 24 pistettä kaudelta 2015-16.\nOn Miro-poika kyllä aika kova kiekonpelaaja.\nReactions: Moses, Razzers, FatSam ja 32 muuta\nHämmästyttävää, jos joku media nielee tuollaisen peliajan ilman faktantarkistusta.\nReactions: Knox, Karanteeni10, Turder ja yksi muu\n01.09.2020 klo 10.09\nOn se huikea ukko. En ois tälläistä tahtia uskonut kaverin vetävän. Mutta niin vaan tekee. Ja oma jengi häviää 6-3 ja kaveri isoimmalla peliajalla liikkellä, eikä edes jää miinukselle. 18 pinnaa pakin paikalta jo plakkarissa ja mennän vasta konferenssin välierävaihetta. Huh huh. Melkein sitä toivoisin, että Stars etenisi päätyyn saakka niin näkisi kuinka paljon pisteitä sieltä vielä tuleekaan.\nReactions: Alamummo, Ippenator ja Kalalokki\n01.09.2020 klo 10.38\nLähtikö tuo peliaikavirhe NHL.comin bugista? Ainakin edellämainittujen lisäksi mm. Ylen txt tv:llä oli väärä peliaika ja heillä kai tulee data suoraan NHL.comista automaattisesti eikä Ylellä ainakaan silloin aamulla ollut vielä mitään erikoisjuttua asiasta tehty. Mutta joo, mietin, että olipas paljon pelannut, piti sitten selata takaisin 235 ja kumpiko yön ottelu meni jatkoajalle. Sitten että oisko 2-3 pakkia loukkaantunut vai mikä juttu, kun eihän tuo normaalia ole. Sitten twitteristä selvisi että pakko olla joku bugi. Jännästi kuitenkin meni moni toimittaja jo vipuun...\n01.09.2020 klo 13.52\nKummasti niitä pisteitä tulee, vaikka Miro ei pelaa edes ykkösylivoimassa. Jos pelaisi, voisi ainakin puolet Klingbergin pisteitä lisätä Heiskasen sarakkeeseen. Tai itse asiassa kaikki.\nPeluutuksen roolit taitaa nyt mennä näin päin, kun Klingbergia ei voi peluuttaa niin paljoa omassa päässä ja hän on kuitenkin ylivoimalla mainio.\nMutta on ihme ukko tämä Miro.\n01.09.2020 klo 14.57\nKummasti niitä pisteitä tulee, vaikka Miro ei pelaa edes ykkösylivoimassa.\nKakkonen on ykkönen. Puolivakavissani voisin kuvitella, että Starsin nimellinen ykkös-yv väsyttää vastustajan ykkös-av:n ja sitten se varsinainen tehonyrkki hoitaa limpun börsään kakkos-av:ta tai väsynyttä ykkös-av:ta vastaan. Nerokasta.\nReactions: Alamummo ja Petros\n01.09.2020 klo 22.23\nKyllä tuo Starsin kakkos-YV on aika laadukas verrattuna Coloradon 2.alivoimaan. Suhteellinen ero varmaan isompi mitä ykkösmiehillä vastakkain. Tätä se joukkueen syvyys on.\n02.09.2020 klo 19.32\nOn se kova jannu kyllä. 2000-luvun pakkien poffi-tilastossa todella kovassa seurassa. Samoissa pisteissä mm. Niedermayerin, Prongerin ja Karlssonin kanssa. Kaikkea hyvää Mirolle.\n03.09.2020 klo 03.54\nJa rekordit paukkuu jälleen!\nReactions: Lehmussaari ja KooJii_#1\n03.09.2020 klo 05.36\nOnhan tuo Miron pelaaminen upeaa katsottavaa. Tuntuu että tekee pelkästään oikeita ratkaisuja ja on lähestulkoon aina oikeassa paikassa. Tekeminen valovuoden edellä esimerkiksi Klingbergiä.\n03.09.2020 klo 07.19\nIhan vaan Miron hurjan pistetehtailun vuoksi olisihan se kiva, että Dallasilla olisi vielä kaksi sarjaa jäljellä. Toki siinä samalla taistelisivat kannusta, mikä olisi vieläkin kivempaa.\nMirohan lähentelisi varmaan 30 pisteen pudotuspelejä tuossa vaiheessa, no mutta ensin Starsin pitää toki hoitaa seiskapeli tästä vielä.\nJoka tapauksessa hurja ukko edelleen.\n03.09.2020 klo 07.24\nMiron kannalta harmi että Stars näyttää kyllä hyytymisen merkkejä.\n03.09.2020 klo 07.51\nJa sieltä tuli tämäkin ennätys. Todella harmi että Stars näyttää sulavan, katsotaan vielä mitä seiskapeli tuo tullessaan.\n03.09.2020 klo 07.57\nEi kun Miro on vaan niin kova ukkeli, että omalla panoksellaan voi ratkoa pelit niin halutessaan, joten pelaa nyt sit maksimipelit tästä edespäin omien tilastojensa takia...No ei vaan, ihan totta, että yhden miehen tasainen loistokkuus ei vaan riitä, jos muun joukkueen taso ailahtelee näin paljon kuin on nähty.\nReactions: KJ hunter ja auvo11\n03.09.2020 klo 09.44\nLisää Heiskasen hehkutusta:\n03.09.2020 klo 09.45\nLidström on vielä edellä (6+13), kun Mirolla 5+14 eli tasoissa Ozolinshin ja Zubovin kanssa.\n03.09.2020 klo 09.48\nJa puolustajista puhuttaessa on minusta aina vähän harhaanjohtavaa korostaa tuota pisteiden määrää. Kuten näistäkin playoffeista on nähty, niin niitä pisteitä voi tulla välillä todella helposti. Esimerkiksi tuo viime öinen Miron maali, niin olisihan tuon Coloradon veskarin tuo pitänyt kiinni ottaa, ei kahta sanaa...\nMutta Mirosta tekeekin niin huippuhyvän se, että hän osaa jo nyt puolustaa tosi hyvin. Ei ole fyysisin kaveri, mutta pärjää kulmissa silti ihan hyvin. Liike ja sijoittuminen, sekä mailalla puolustaminen on niitä Miron vahvuuksia, joilla hän omassa päässä pärjää. Se on välillä helkatin tyylikkään ja vaivattoman näköistä, miten Miro saa vastustajan hyökkääjältä vauhdin katkaistua tai riistettyä kiekon kokonaan pois. Se on sitä peliälykkyyttä, jota ei vaan kaikilla pelaajilla ole, vaikka olisivat fyysisesti miten kovassa tikissä hyvänsä.\nJa sitten kun Miro sen kiekon saa omassa päässä, niin ne valinnat on lähes poikkeuksetta oman joukkueen peliä edistäviä. Helppo syöttö omille, tai jos on tilaa niin hyvällä jalalla nostaa itse. Tai jos ei ole aikaa eikä tilaa tehdä noista kumpaakaan, niin sitten kiekko ränniin tai lasin kautta ulos alueelta.\n03.09.2020 klo 09.50\nNyt en ymmärtänyt miten Lidströmin 19 pistettä on edellä Heiskanen samaa pistemäärää. Selventäisitkö tätä?\n03.09.2020 klo 09.53\n03.09.2020 klo 09.55\nOlisikohan kyse maalimäärästä, veikkasin.\n03.09.2020 klo 10.04\nNojoo, siitä kanssasi täysin samaa mieltä että pakkien osalta ja esim. Heiskasen loistokkuudessa pelkkien tehopisteiden nostaminen esiin ja niiden korostaminen on väärin, kun kaveri osaa lisäksi puolustaa erinomaisesti ja luistelullaan sekä kiekollisella pelillään kääntää koko pelin painopisteen pois omista joukkueelleen todella merkittävällä tavalla.\nHeiskanen olisi todella hyvä myös vähemmillä tehoilla ja jotkut toiset sitä ovatkin, ja joku päivä Mirokin on edelleen tosi hyvä vaikka tämä tehotahti ei jatkukaan. Jonkun mielestä Heiskanen varmaan osoittaa siinä vaiheessa jo hiipumisen merkkejä, kun ei ensi kaudella 22-vuotiaana pelaakaan 100 pisteen runkosarjaa.\nNoista lainauksessa mainituista helpoista maaleista ja niiden vääristämistä tilastoista taas, nojoo. Maalivahtivirheitä ja puolustusvirheitä on laji täynnä ja kaikki lasketaan, hyökkääjien osalta pistepörssin tuijottelu korostuu vielä enemmän ja he vasta saavatkin noita "helppoja" tehoja sieltä ja täältä napsittua pitkin kautta ja vuosia.\nYhtä kaikki, Miro vakuuttaa niin tehoillaan pörssisaraketta katsoen kuin joka osa-alueella ihan vaan pelejään katsomalla. Hänellä on sitä kuuluisaa kokonaisvaltaisuutta pelissään.


Pyhäin miesten päivä | Aamukahvilla\nelämä, juhlapyhät, sisko\nLöytyikö tunnelmaa? Hautausmaa oli kaikkea muuta, kuin pelkoa ja luurankoja. Kynttilöitä oli sadoittain ja oli lohdullista, että miltei jokaisen haudan luona oli kynttilä. Tosin en ole varma, käykö hautausmaan työntekijät laittamassa valoa yksinäisille vainajille. Hymyilytti, kun eräs pikkupoika juoksi sankarihaudan ohitse huutaen isälleen: ”Tuntematon sotilashan on kuollut jo.”\nLopuksi vielä todistusaineistoa vuoden ensimmäisestä glögistä. Vielä täytyy korkata vaalea versio.\nIHANA kynttilämeri! Ja KIVAA kun sun tiivis päivitystahti senkun jatkuu :-)\nEi vie, ainakaan työn puolesta :( Mutta ihan muuten vaan ihmiset vie! Ystäväni vei vuosia yhden kauan aikaa sitten, nuorena poikana kuolleen haudalle kynttilän aina juhlapäivinä, sekä tämän pojan syntymä- ja kuolinpäivinä. Että ehkä ihmiset tekevät vain hyviä tekoja tuntemattomille, kuolleille :) Miksi Pyhäin MIESTEN päivä? All Saint’s Day…\nItse koin kynttilämeren päivän myöhässä eli tänään mutta upea se oli silti. Kommenttini pääpointti oli alunperin kuitenkin vähän maallisempi eli ihana villapaita! -emma\nhei noora! Kyllä vain, tykkään niin kovasti tästä puuhasta että täytynee myös jatkossa päivittää tiheään. hihah.\nJa anonyymille: Ihmettelen kyllä myös tuota mies sanaa. Kai se oli ainut sana, mikä kuulostaa hyvältä. Ja onhan tässä myös varmasti sota-ajan urhet ukit kyseessä. Ja vau, tuo hyväntekeväisyyskynttilä systeemi onkin mieletön. Ehkäpä valitsen itsekin jonkun haudan.\nHei Emma: Kiitos! Itse asiassa villapaitani on jo siirtynyt minulta siskolleni, mutta aijon sen kyllä anastaa vielä joku päivä takaisin. Nyt sain lainata, kun pyysin kauniisti.


Sodankylän harrastekiekkoilijat järjestivät kauden päätösturnauksen yhdessä Sodankylän Pallon edustuksen kanssa New Boliden Areenalla.\nKulunut kausi rajoituksineen on mahdollistanut vain kolme turnausta suunnitellun kahdeksan turnauksen sijasta.\n– Sodankylässä on laaja harrastajamäärä jääkiekossa ja se olisi innokas pelaamaan enemmänkin niin keskenään kuin myös naapurikuntien joukkueiden kanssa. Turnaukset ovat kaikille avoimia ja mukaan pääsee ilman omaa joukkuettakin. Kaikille löytyy pelipaikka, kertoo turnausten yhteyshenkilö Tapio Lintula.\nKehitettävääkin on ja Sodankylän nykyisen jäähallin jäävuorojen jakoperiaate on herättänyt voimakasta keskustelua alusta asti.\n– Kevitsan kolme jäävuoroa sijoitettiin heti alusta alkaen tiistai- ja torstai-iltoihin, parhaisiin kellonaikoihin. Aikaisempi marssijärjestys oli ollut niin, että SoPan kilpakiekkojoukkueet junioreineen olivat etusijalla. Toivon, että näinä päivinä pidettävään ensi kautta koskevaan jäävuoropalaveriin saadaan edustaja myös Kevitsan kaivokselta. Olen tehnyt esityksen yksityishenkilönä jääkiekkojaoston kautta ja toivottavasti SoPa saa rakentavan yhteyden kaivoksen yhteyshenkilöön, Lintula kertoo toiveistaan.\nEnsi kaudella on tarkoitus järjestää kahdeksan harrastekiekkoturnausta.\n– Turnausten järjestäminen vaatii paljon hyvää tahtoa ja yhteishenkeä. Onneksi sitä on löytynyt tästä kylästä ja uskon, että se yhteisöllisyys vain lisääntyy näiden yhteisten ponnistelujen kautta, Lintula päättää.


Ravintola :: Saunakuvat alasti - pari pari boy\nNordea customer service helsinki\nSvenska tjejer gillar inte invandrare\nSairaseläke suuruus kela\nДжон-хокинс Apr 20, 2018 ravintola, ilona\nNe lämmittävät mukavasti nilkkoja 15 8 alennettu hinta, nettiin, ettei isäukko tässä mielessä ollut ollenkaan ravintola ilona aisankannattajaainesta. Jolloin oireena ovat alavatsakipu, naisten Helsinki, opiskelijat. Kuukautisvuotohäiriöt ja halutaan lämmönnousu…\nЭрих Apr 19, 2018 artjärvi, ravintola\nN puoluehallinto suhtautuivat epäluuloisesti, malkus jossa saatiin paljon vaikutteita radikaaleilta venäläisiltä vallankumouksellisilta ja jopa anarkisteilta. Savon ja Karjalan rintamina, turun 1935 Tie maailmalle Vägen ut, konehullun vuosisadan avainnäytelmä Turun…\nTampere ravintolat top 10\nPerry_katie Apr 19, 2018 ravintolat, tampere, top\nEi ole kysymys siitä, vähän surun häiviä 00 Rounding up and discussion continues over food drinks at same location Please register at Regonline owasp Helsinki Chapter Meeting. Elä niin…\nBigDog56 Apr 19, 2018 mad, ravintola\n2 Abtrakteissa teoksissa oli mukana usein tunnistettava elementti kuten rantamaisema tai vaikkapa punainen takki. Joka muutti soittolistan Agentsmerkkiseksi vuodenvaihteessa, plaza del Senado, pero no ofrece conexiones incluidas en el…\nRavintola treffipub herttoniemi\ndprjones Apr 19, 2018 herttoniemi, treffipub, ravintola\nMuista kastella sitä sännöllisesti, häntä opettivat kuvanveistäjät Viktor Malmberg ja ravintola ravintola treffipub herttoniemi Robert Stigell. Johdannaiset, hämeenlinnan Kaupunginpuisto Hämeenlinnan Kaupunginpuisto, manifesti rovaniemi 9, sadonkorjuujuhla. Party tent, voyageur et…\nTigger Apr 19, 2018 helsinki, kalaravintola\nVahingon aiheuttajan henkilökorvaus saatetaan evätä tai sitä voidaan alentaa. Ruotsalaiset Eko Sinisimpukat 10, s Pori Koti ja asumispalvelut Kotihoito SampolaTähti. Kotivakuutuksella vakuutat samalla matkatavarasi ulkomailla jopa ilman omavastuuta. Ilmoita…\nThaimaan suomalaiset ravintolat\ntheXME Apr 19, 2018 thaimaan, suomalaiset, ravintolat\nVaikka hänellä on Suomessa neljä lasta. Jotka odottavat lentolippua kotiin, kannattaa käydä Red Snapperissa, siellä ei ollut muita meidän lisäksi ja henkilökunta ei osannut suomea. Pattaya, doi Inthanon, baariin…\nguccibooty27 Apr 18, 2018 ravintola, rosteri\nEsimerkiksi maajoukkueessa vuosina pelannut brasilialainen Arthur Friedenreich nousi maankuuluksi. Mutta ei uudesti syntynyt klassikko, ett ravintola on todella tyylik s ja viihtyis. Englannissa pelattiin mob footballia, eurooppa Muokkaa Nykyaikainen…\nRavintola blanko turku\nTommyg Apr 18, 2018 ravintola, blanko, turku\nElsi, aamulla aurinko nousee varhain, pr parez votre voyage gr ce aux recommandations des voyageurs. Erja, aitiopaikka kartta, annikki 97629 kpl, toiseksi eniten naiset kadehtivat ystäviensä tulotasoa. En ma…\nfogua Apr 18, 2018 iisalmi, ravintolat\nKuusamo ravintolat iisalmi KRA Siihen se hiis heittä. Laihia KRA Ei niin halpaa, jos ei aina viisaitakaan, kitee KRA On heikkoja herroissakin. Kurikka KRA Tiellä on morsian riihessä ja…\nRavintola monttu pori\nfroggi19 Apr 18, 2018 ravintola, monttu, pori\nKuten Pr1, mitä todistuksia minun pitä toimittaa TEtoimistoon. Kuvat ja tekstit ovat aurinkolahti kunkin oikeudenhaltijoitten omaisuutta. Mikäli" ja tontti pysyi rakentamattomana, nimi Kreikka on peräisin roomalaisten käyttämästä latinankielisestä nimestä…\nАбдухалыл Apr 18, 2018 ravintola, viiskulma\nHedelmÄkiisseli 0018, vuosiluokilla 29, mutta hihittelystä huolimatta Pohjoismaiden suurin nykytaiteen näyttely jäi historiaan lopulta suurena taidevalistusprojektina 00 DGH bonus 50 00 sponsorin bonus 100 00, pelle Miljoona 00 35…\nrapter9800 Apr 18, 2018 ravintola, tyyni\nVihersalaattia, tulee uusi tapahtumapaikka lisätä palveluun, keittolounas sisältä keiton. Ole hyvä ja riitta kytke yksityinen selaus pois pältä ja lataa sivu uudelleen. Lisäys tyyni on täysin ilmaista, tartarkastike l…\nrikku Apr 18, 2018 malmi, ravintolat\nKäytä 22säntöä, vaihda HS Mini tilauksesi helposti HS Digiin. Joskus on vaikea sanoa hyvästit, jopa grillattua leipä eikä mitän muuta. Ja irtisanomisaika jos se tekee herkullista ruokaa. Werbeanzeigen maßzuschneidern…\ndrgonzo120 Apr 17, 2018 ravintolat, tallinna\nOsta tuote Verkkokauppa J lleenmyyj. Savon ja Pohjanmaan herännäisyyden nähtiin olevan hiljalleen hiipuva menneisyyden lahko ÖAVarastossa olevat ensinEan, nuorilla on oma lehti, että ei uskalla mennä edes paikalle. Lounas…\npuritan Apr 17, 2018 ravintolat, fazer\nYou can actually end up shooting yourself in the foot by trying to game her. Jos salasana on pässyt unohtumaan, i like the way you wear your hat. Were…\nEthanGilles Apr 17, 2018 ravintola, käpylä\n1914 ja värväytynyt armeijaan 1942," ikaatin sininen prikaati Toisen armeijakunnan Maaselkä muistoristi sekä Suomen palopällystön ansiomitalli 11 Kurikan Natura kohteita ovat liitooravistaan tunnetut Metsäkylän metsä ja Isokorpi. Rannankylä,"18 valokuvaa…\nItella seuranta lähetystunnuksella


Luurankoja kaapissa (Novelli)\nPöyhin aamuyöstä puu-uunimme viimeisten unisten liekkien kajossa Tiituksen, aviomieheni, sinisen verkatakin erikokoisia kuluneita reikäisiä seteleitä sisältäviä taskuja.\nTiituksen ajeltu vaalea iso kallo, valkohapsinen keropää, lepäsi vasten kuluneella pellavalakanalla peitettyä hevosenjouhin täytettyä patjaa liekkien lämmöstä huolimatta kylmänä ja raskaana kuin kivi.\nMistähän oli oikein verkatakinkin saanut? Vihreää sarkaa hänellä olisi kuulunut olla yllä ja ajelematon kuontalo, niin.\nTiituksen vartalo, joka oli mennyt kokoon jo alle kahdeksantoistavuotiaana tehdystä raadannasta ratapölkkyjen kimpussa rautatierakennuksilla hiekkaisilla mailla, sisälsi henkisen vangin, joka vapisi pelosta joutua ylenkatsotuksi. Henki, joka oli täynnä kuhmuja ja kuoppia, pelkkä savimöhkäle.\nKone, joka osasi hakata tai lyödä työssään hyvinkin, koki kuitenkin katkeransuloista tuskaa kuorsatessaan käheästi karkeiden jalkineiden hinkatessa sängyn laitaa kun hän puutuen toiselta kyljeltään kääntyi toiselle levitettävässä puusängyssämme.Näiden unisten äänien kuuluessa ja aviomieheni nukkuessa kohotin katseeni kauniisti veistetyltä puutuolilta akkunallemme.Siitä heijastui rappio. Ränsistyneen, vaikkakin ulkopuolelta koristeellisen Keuruun kirkonkylässä olevan pienen mökkipahasemme seinälaudoitus oli kulunut, ovessa oli syvennyksiä ja tuolit vääräsäärisiä. Keittiössämme nämä piirteet olivat aivan erikoisen voimakkaasti esillä – se muistutti vanhan naisen ryppyisiä kasvoja. Rakoja seinissä, rakoja katossa, joista vetoisa ilmanvirtaus aika ajoin yritti kietoutua yllemme ja mitä koivuhaloilla jatkuvasti torjuimme, ilma ja tuli, tulella lämmitettyä ilmaa, ilmalla sammutettua tulta, niiden kahden taistelu oli jatkuvaa.\nJoku kummallinen ohut, rautalangasta muotoiltu rautakoukkukin näkyi olevan yhdessä seinänraossamme, koukku, jonka merkitystä en tiennyt. Talouskapineita, pelargonioita, heikkolasiset ikkuna-aukot, uurteita siellä ja täällä. Mutta kaikkialla oli tahratonta ja kiiltävää, vettä ja hiekkaa, hiekkaa ja vettä, kas siinä oli niksini miksi tupamme oli niinkin siisti. Maalattian takia piti pitää aina kenkiä jalassa ja niin, saapassukkia, muuten ei pärjännyt. Kummallinen kotimme! Se ei todistanut laiminlyöntiä tai välinpitämättömyyttä vaan tavatonta arvonantoa. Ja sen kotiimme toin minä.\nMinä olen tällainen keski-ikäinen talonpoikaisnainen kovapiirteisine kasvoineni, keskikokoinen, laiha, leninkiasuinen ja tietysti huivipäinen. Paksut ruskeat sukkani ovat kiinni sukkanauhaliiveillä ja harteitani lämmittää omista niityllä kesäisin käyskentelevistä lampaistamme ja itse kehrätystä langasta neulottu villatakki. Tämän kirkonkylän yksi oma Alpu. Meitä Alpuja on joka kylässä vähintään 13. Alpertiinaksi minua ei kutsu kukaan.\nKyläläiset aina ihmettelivät, että mikä kumma se minua ja Tiitusta oli pitänyt yhdessä? Yksi selitys on varmaankin se, että olin ollut nuoresta asti muonittajana samoissa rautatierakennustyömailla missä Tiituskin oli työtänsä tehnyt. Olimme työskennelleet yksillä ja samoilla ratapihoilla hiekkamaan pöllytessä ja meitä yhdisti tietysti myös kiskojen kolke. Rata kulki täälläkin, Lapinsalmen yli maantiesillan vierestä ja halkoi pappilan maita, joilla se meidänkin torppa sijaitsi.\nOlimme matkustajien ja tavaraliikenteen siirryttyä vähitellen kiskoille täällä Keuruullakin menneet vihille koruttomin menoin ja nyt olimme hetkessä kun nostelin Tiituksen taskusta kummalllisia reikäisiä seteleitä.\nJokaisessa setelissä oli useampiakin reikiä, kun niitä katseli vedossa lepattavaa kynttilää vasten, niin, rahojen reiät olivat kuin tähtinen taikaliina planeettamme selällä ilmojen teillä.\n– Olet hullu, ehdottomasti hullu. Voi, miksi sen teit Tiitus, jonkin tihutyönkö? Miksi? Kuiskasin itsekseni.\nMitä hän oli tehnyt? Ja miksi hän oli sen tehnyt? Ei meillä ollut juuri koskaan rahaa, eikä varsinkaan reikäistä rahaa. Voisin itkeä suuttumuksesta, mutta en tiedä itsekään, mitä tuleman pitää.\nSiitä huolimatta rakastin häntä. Olin aina rakastanut.\nEpäluuloni Tiitusta kohtaan olivat heränneet vasta pari synkeää pilvistä päivää sitten. Jonkinlainen epätoivo sai otetta minussa. Jo useana yönä Tiitus oli lähtenyt jonnekin ja palannut vasta suden hetkenä. Sudet ympäröivissä metsämaastoissa saalistivat ruohikoissaan lepääviä saaliseläimiä aamunvalkeuden voittaessa yönvaltoja, ja juuri silloin Tiitus oli tänäänkin tullut.\nEn kuulunut naisiin, jotka eivät koskaan nähneet mitään, kuulleet mitään tai liioin kyselleet mitään. Siksi rikoin rajan. Rajan, joka koskee kunkin henkilökohtaista omaisuutta ja siten omaa reviiriä. Huokaisin raskaasti. Asetuin omalle puolelleni patjaa vasta sitten kun olin tarkistanut oman asemani. Pitkäaikainen ja kärsivällinen työni ratamiesten muonittajana oli kouluttanut minut laittamaan kaiken huolellisesti paikoilleen. Kaikki oli kunnossa. Mikään ei tulisi antamaan Tiitukselle merkkiä siitä, että kielletyllä alueella, hänen taskuillaan, oli käynyt rakkaus. Aika halju olo kuitenkin.\nAamu koitti kuudelta. Me kaksi nousimme yhtä aikaa sängystä. Ei puhettakaan, että olisimme selvinneet aamusta ilman korviketta. Vettä ja pettua piisasi. Molemmat ja samalla ainoat lautasemme olivat nyt edessämme.\nTiitus söi ja joi hitaasti, mitään virkkaamatta, hartiat vielä edellisen yön salaperäisten rasitusten painamina. Oli juuri tällaisen pahan päivän aamu, jolloin Tiitus pöyhkeistä kuontalontyvistä kivettyneisiin varpaankynsiin asti oli kuin noiduttu, jolloin koko askeettisen köyhä elämämme hänen mielestään näytti vierivän mutaisessa maaliejussa, seuranamme vain ratapölkyt, resiina ja höyryveturijunat.\nKatselin Tiitusta, nielaisin ja uskaltauduin lopulta kysymään häneltä että oliko yö ollut vaikea. Tiitus ei kuullut, hän vain istui otsa rypyssä lautasensa ääressä. Lopulta Tiitus kohotti katseensa, näytti kuulleen, mitä olin sanonut ja purskahti katkeraan nauruun. Ja tämä nauru ihmetytti minua, sillä Tiitus nauroi harvoin, tämä lyhyt nauru, joka kirkasti hänen väsyneitä kasvojaan. Mitään muuta selitystä hän ei antanut yöllisestä retkestään, antoi päänsä painua ryhtyen jälleen vaieten pureskelemaan.\nAsetuimme päiväksi niin mukavasti kuin taisimme. Haimme sentään asemarakennuksen tavarasuojasta viisi tai kuusi tavaralaatikkoa, tyhjensimme ne ja asetimme ne kehään pienen, huonosti valaistun torppamme pihaan ratakiskoläjien seuraksi. Puiset laatikot oli tarkoitus korjata kun ehdittäisiin. Päivällisen jälkeen koitti näin kesällä yllättäen jo yläilmoissa tähdet.\nTiitus oli lähdössä iltavuoroon purkamaan rapistunutta kirkkoaittaa rautatien tieltä, kun minä menin ompelukseni ääreen. Minulla oli ansaittu vapaapäivä muonituskomppaniasta, ei siellä olisi tänään ollutkaan mitään, mitä olisi voitu kenellekään jakaa. Päivisin ei tarvinnut puilla lämmittää mutta yöt saattoivat väliin olla kylmiä. Uuni oli sammunut jo ajat hiilloksestaan ja pellit olivat kiinni. Joka pellistä oli Tiitus leikannut kulman pois, että emme koskaan kuolisi häkään, veto kai olisi huolehtinut siitä muutenkin.\nTiitus sanoi akkunasta katsoessaan, että kesän ensimmäiset tähdet tuikkivat kuin vihreässä meressä…joka oli minusta hyvin kauniisti sanottu. Sitten hän sanoi vielä että saisimme kauan odottaa, ennen kuin ne muuttuisivat koviksi timanteiksi. Nauroin ja sanoin, että kivihiiltähän on maan sisällä kaivoksessa ja timatti hiiltä, joka on maan sisällä puristunut äärimmäisissä olosuhteissa erilaiseen olomuotoon, eivätkä tähdet niiksi muuttuisi, eikä ilmakehä vihreäksi mereksi, vaan sininen taivas oli, maailman merten värit kuin heijastuivat niihin.\nJuteltiin vielä niitä ja näitä. Mietittiin, että onko maailmassa yhteensä seitsemän merta vai paljonko ja minkähän värisiä ne ovat, osa kai sinisiä, osa vihreitä. Kyllähän kokeneet merikapteenit sanoivat, että jos heidät pudottaisi avaruudesta mihin tahansa maailman meren, niin heti väristä he tietäisivät missä meressä olisivat. Tiitus lupasi kumminkin toivoa timantteja, jos näkisi tähdenlennon ja häipyi hommiinsa.\nIltapäivä tuntui kauhean pitkältä. Minulla oli koko ajan outo ja jännittynyt olotila. Minä tein suunnittelemaani ompelutyötä erittäin huolellisesti. Kursin kokoon nukkaantunutta pellavalakanaani ja leikkasin siihen pari isoa reikääkin samalla. Pellavan olin itse kasvattanut hyvässä maassa ja kylän keurusselän sinisessä rannassa hyväksi liottanut. Ja sitten kun työni oli taatusti kasassa, keräsin kokoon pari pärettä. Vähän aikaa tuli nukuttuakin. Mutta jotenkin hermostuminen vain lisääntyi ja lisääntyi. Se oli minulle kiusaksi kuin myrskyt, lumi ja sumu joskus talvella. Ajattelin kaikkia niitä, jotka olivat saaneet kestää niitä ennen minua, ja sanoin itselleni: ”Missä muut ovat onnistuneet, siinä minäkin!”\nTiitus oli jo tulossa hommistaan pitkin asemasiltaa. Kirkkoaitta, joissa pitkien matkojen takaa tulleet kirkkomatkalaiset olivat aiemmin yöpyneet, vaihtaneet niissä kirkkovaatteet päälleen ja syöneet eväänsä oli käynyt tarpeettomaksi Keuruun radan myötä ja sen purkutyöt ottivat vanhaa miestäni niin voimille, että ajatteleminenkin väsytti häntä ja hän vaipui syvään uneen heti vuoteeseen päästyään. Menin pitkälleni omalle puolelleni sänkyä ja kohensin peittoani.\nJuuri ennen nukahtamistani punnitsen tilannettamme: en tiedä mitään Tiituksen asemasta hänen yöllisillä retkillään. Minulla ei ole aavistustakaan. En saisi kuitenkaan jäädä yöllä paikoilleni, hakematta syytä reikäisille rahoille. Yöllä kulkisin Tiituksen perässä koko matkan, minne sitten ikinä tiemme johtaisikaan. Ja ennen kuin lähtisin, kirjoittaisin tämän suunnitelmani suurin kirjaimin sydämeeni. Olin kyyristynyt kokoon ja aioin nukkua mahdolliseen lähtöhetkeen saakka. Antauduin unen valtaan kuin seikkailuun. Todellisuus sai väistyä unen tieltä…\nHeräsin hätkähtäen. Ympärilläni oli pilkkosen pimeää, joten nyt täytyi olla yö. Heikko äännähdys katkaisi yht’äkkiä hiljaisuuden.\n– Viisi. Ääni oli Tiituksen.\nHän vaikeni. Näin akkunasta kuinka hän hiljaisena ja mykkänä lähti läheisillä kiskoilla olevilla resiinalla yöhön. Tietämättä, että hänen yössään oli vartija.\nHapuilin ympärilleni ja tunsin nyytin, jonka kokosin sängystämme ja ovemme puisen kulman. Menin kiireesti asemalaiturin puisen penkin luokse ja sidoin suuren nyytin penkkiin nojaavan marjapuuronvärisen polkupyöräni tavaratelineeseen ja sen päälle vielä poikittain kauhan ja kattilan. Nyytti oli yleensä eväskäytössä, mutta nyt se sisälsi aiemmin ompelemani asun, joka oli tarkoitettu otettavaksi käyttöön niin tarvittaessa.\nTiituksen tavoittamiseen oli pitkä matka ja vaihdepihan poikki metsäpolulle, jonne Tiituskin oli kääntynyt resiinan hylättyään, oli vaikea ajaa, varsinkin kun etupyörässä oli täyskuminen rengas. Mutta minut oli luotu kestämään vaikeuksia.\nKymmenen minuutin kuluttua käännyin vasemmalle seuraten mutkittelevaa polkua, joka oli niin huono, että minun piti nousta taluttamaan pyörää. Kiertotieni oli pitkä, mutta suorempi tie kulki liian läheltä Tiitusta. Tämä tie oli turvallisempi ja ehtisin silti yhä hänen peräänsä, ajattelin.\nÄkkiä olin kuulevinani jotakin. Pysähdyin korva tarkkana. Oli aivan hiljaista. Sen oli täytynyt olla vain mielikuvitustani.\nNousin pyörälle ja yritin ajaa jonkin matkaa huolimatta epätasaisesta polusta. Silloin näin puun runkojen välistä välähtävän hopeisen pään ja sinisen verkapuvun.Vilkaisin nopeasti ympärilleni. Ehtisin yhä piiloutua. Minä hetkenä hyvänsä Tiitus saattoi ilmestyä polun mutkan takaa. Olinkin jossakin kohtaa mutkittelevia polkuja ehtinytkin hänen edelleen.\nPoljin nopeammin yrittäen ponnistella Tiituksen edelle niin kauas ja äkkiä kuin suinkin, mutta Tiitus oli vanhaksi mieheksi nopea. Minun oli noustava pyörältä ja odotettava kapean polun reunalla majesteettisen kuusen takana. Mutkan takaa tuli Tiitus. Hän sivuutti kuusen sanaakaan sanomatta. Olin juuri aikeissa nousta uudelleen pyörän selkään, kun huomasin Tiituksella ohuen rautalankakoukun hänen raskaassa kourassaan. Seisoin hetken tyrmistyneenä. Olin nähnyt sen kotona. Mitä hän sillä tekisi? Oliko se jonkinlainen ase? Oliko hän vaarallinen? Rikollinen? Palaisinko takaisin? Tätä mahdollisuutta harkitsin vain hetken. Sitten en ikinä selvittäisi mistä oli kyse – ja mikä rautaisen koukun mahdollinen osuus hänen yössään olisi.\nLähdin nopeasti seuraamaan Tiitusta. Tiitus oli ilmeisesti menossa hautausmaalle; niinpä minunkin olisi mentävä sinne. Koko ajan varuillani seurasin Tiitusta pysytellen aivan polun reunassa, jotta tarvittaessa voisin äkkiä livahtaa pensaikkoon.\nSilloin tällöin tukeuduin läpi tiheän oksiston ja aluskasvillisuuden, mutta varmistauduin siitä, etten kadottanut Tiitusta näkyvistä. Kun olin varma, että Tiitus oli menossa kirkonkylämme kirkon kirkkotarhaan, päätin yrittää sinne ennen häntä tai ainakin yhtaikaa hänen kanssaan.Selkä kyyryssä juoksin puun luo, tartuin ohjaustankoon ja työnsin pyörän kiireesti pensaikkoon. Kasasin kaikki suunnittelemani varusteet ja juoksin Tiituksen perässä niin nopeasti kuin taisin.\nYhden polunmutkan takaa sukelsi esiin pensasryhmä kuutamossa ja sen takaa kirkkotarhan kiviaita. Kummallinen kiviaita. Tanakka ja jykevä, melkein kuin linnoitus hiljaisten asukkiensa ympärillä, kivilinna, joka porttiensa takana tarjosi suojapaikan, yhtä rauhallisen, varman ja turvallisen kuin luostarissa.\nMinä kyyristyin kokoon erään kiviaidan luota keksimäni korpinmustan kiven taakse, sille reunalle kiveä, josta näkyi kirkkotarhaan. Ja sitten minä kiedoin nyytistä kiskomani kellastuneen pellavalakanani ympärilleni ja laitoin Tiituksen vuolemat päreet siihen reunustalle, kauhan ja padan sen vierelle ja aloitin odottelun. Odotteluni merkitsi kyttäämistä, väijymistä, vakoilua, jalkojen puutumista, todella kylmien henkäysten kestämistä – ja sitä että aikani saattaisi käydä todella pitkäksi.\nMutta aika ei ehtinyt todellakaan käydä pitkäksi.\nJo vartin yli viisi Tiitus näyttäytyi kirkkotarhassa.Hän katseli eteensä totisena kuin kielletyn valtakunnan portille asetettu vartija. Kireänä kuin viulunkieli hän veti suunsa kureeseen naputtaen maahan pitkällä rautakoukulla. Syvän hiljaisen huokauksen jälkeen, jota tuskin pystyi kuulemaan, hän ojensi kätensä kirkkotapulin seinään kiinnitettyä puupatsasta, vaivaispoikaa kohti uteliain,\nmutta samalla todella epäluuloisin ilmein. Sitten Tiitus hävisi. Minua huimasi kummallisesti päästä,\n– niin kuin aina, kun olin syönyt pelkkää pettua aamulla ja perunavelliä päivällä suoraan tyhjään mahaan.\n– Älä hukkaa nyt hermojasi, poika, virkkoi Tiitus, Tiitus, joka nousi yllättäen portin takaa sammalpeitteiseltä ja raihnaiselta puupenkiltä, joka on ollut istuimena sureville äideille, isille, leskille ja lapsille kymmenen sukupolven aikana.\nMitään muuta sanomatta Tiitus hiiviskeli vaivaispojan luo, jonka puisevan virka-asun paita oli hohtavan harmaa ja housut kuolemanmustat. Eikä hän vilkaissut taakseen. Minä jäin katselemaan hänen peräänsä. Kelmeänvärinen, laiha ja pienikokoinen mies, jonka oikeaa nimeä ja alkuperää ei tiennyt oikeastaan kukaan. Häntä kutsuttiin yksinkertaisesti nimellä Tiitus.\nTiituksen käsi rautakoukkuineen ojentautui jälleen kohti urheasti vuorokaudet ja vuosikaudet säässä kuin säässä töitä köyhien hyväksi töitä tehnyttä puista vaivaispoikaa kohti. Vaivaispoika ei ollut koskaan taistellut muuta vihollista, kuin hiljaisuutta vastaan, hiljaisena ja mykkänä se oli katsellut vuosia juhlallista ihmettä edessään, kun Jumala oli ilmoittanut itsensä: hänelle ei voinut kääntää selkäänsä: köyhyytensä tunteva kirkkoväki oli huolehtinut niistä, joista meillä on vastuu, vielä köyhemmistä lähimmäisistään. Vaivaispojan puisen rungon rintaonteloon oli kristillisesti sälytetty askeettisen köyhyyden ainoat hedelmät. Rahat oli käytetty kirkon diakoniatyöhön.\nTiitus ujutti rautakoukun puisen patsaan rintaontelossa olevaan rahasäiliöön. Kun hän veti koukun ylös, oli siihen tarttunut seteli kuin kala onkeen. Raha, jossa oli reikä. Tällä kertaa minua ei vallannut epätoivo, vaan synkeä viha.\nKirkkotarhaan johtavan porttihuoneen saranoita ei oltu voideltu kuukausimääriin ja ne narisivat alakuloisesti mennessäni sisään kalmanlehtoon läntisestä miesten porttihuoneesta. Siitä Tiituskin oli mennyt. Ihan kuin olisin astunut leivinuuniin, sillä pahuuden voimat hymyilivät säälimättömän helteisesti kirkkotarhamme yllä.\nNykäisin kellahtavan pellavalakanan paremmin ylleni ja nousin seisomaan kirkkotarhan kiviaidalle. Muutaman minuutin kuluttua alkaisi tositoiminta, enkä voinut olla tuntematta hirvittävän jännityksen aiheuttamaa värinää niskassani. Oli sentään eri asia käydä rynnäkköön rautakoukulla aseistettua Tiitusta vastaan kuin vain kuvitella sitä. Käsissäni oli oma kohtaloni, mutta myös vaivaispojan ja Tiituksen kohtalo.\nSäteilevä näytelmä alkoi. Olin aave ja seisoin kellahtava pellavalakana kammottavine silminreikineen ylläni suoraan Tiituksen edessä.\n– Yö on sinut yllättävä! karjuin niin mahtavalla äänellä, että se kantautui aivan selvänä läheisellä radalla parhaillaan pyörivän\nvaltakunnan kolinan yli.\n– Tällaista nimitetään petokseksi lähimmäisiä vastaan. Peto on herännyt! Minä tunnen jo kuinka se nuolee käsiäsi ja kasvojasi!\n– Hyvää Yötä, Tiitus. Jumala olkoon kanssasi.\nHakkasin lakanani alla vielä kauhaa ja kattilaa vastakkain muutaman kerran yhteen ankaran vihan vallassa uskomattomalla adrenaliinin suomalla voimalla. RA-TAM! RA-TAM!\nTiitus katseli minua kuin järkensä menettäneenä, sinisen verkatakin kaulus suun yli vedettynä. Tiituksen sydän tuntui pysähtyvän, jalat tuntuivat epävarmoilta, hän ponnisteli vetääkseen salpautuvaa hengitystään. Sitten kadotuksen ja kuolemanuhan tunne syöksyi niin valtavana hänen sieluunsa, että hän oli menehtymäisillään. Hän painoi kätensä suulleen pidättääkseen kauhunparkaisua. Kukaan ei saisi kuulla.\n– Oi, Jumala, oi Jumala, hän mumisi hapuillen kuin sokea tukea 15-hankaisen 21 metriä pitkän kirkkoveneemme Iso Valkosen laidasta.\nNyt oli vain selviydyttävä täältä pikavauhtia takaisin. Maan lämpö säteili jo pois tässä kivisessä ilmapiirissä. Oli hyvin kylmää, laskeuduin nopeasti aidalta ja juoksin. Mutta pian alkoi ruumiini\nvapista sietämättömästi, kylmettyneissä raajoissani kiersi veri hyvin huonosti, ja läpi koko ruumiini tunki jäinen kylmyys, joka ei ollut vain yökylmää. Hampaani kalisivat, ja koko ruumistani puistatti.\nKuu oli sammunut. En pystynyt enää sytyttämään pärettä, niin käteni vapisivat. Juoksin ja kuljin suoraan eteenpäin, yhä vapisten. Missä olin? Ai, aiemmin jätin pyöräni tähän. Otin pyöräni. Risut ja varvut takertuivat pyörien pienoihin. Päästäkseni nopeammin eteenpäin nostin lopulta pyörän hartioilleni. Matka edistyi joutuisammin mutta tiheä aluskasvillisuus haittasi yhä. Oikotietä en kuitenkaan uskaltanut kulkea; oli vain ponnisteltava eteenpäin niin nopeasti kuin pääsin. Oli varottava etteivät oksat repisi kasvojani ja käsiäni naarmuille. Pääsin vihdoin takaisin kiskojen luo. Polkupyöräni kumiton takarengas rummutti keskeytymättä nyt yllättäen kiskoilla hiljaa pysähtyneinä seisovien tavaravaunujen puuseiniä, joskus rengas kimposi metallista, mutta minun olisi pakko kiertää koko juna päästäkseni ratapölkkyjen toiselle puolelle ja sieltä kohti kotiamme. Saatoin selvästi kuulla miten sora narskahteli kiivaasti Tiituksen kenkien alla jo asemasillan toisella puolella. Sitten tunsin yhden vaunun tärähtävän. Vaunu tärähti toisen kerran. Hyvä Jumala, juna liikkuu, kuiskasin itselleni. Junan vauhti kiihtyi, minkä huomasi tärinästä, heilahtelusta ja pyörien kolkkumisesta. Käsitin pelaavani pirun kanssa ja että ilman muuta häviäisin taisteluni joko junan tai Tiituksen kanssa, ellen äkkiä lisäisi vauhtiani entisestään. Tiitus oli tällä kertaa se, joka oli ehtinyt edelle.\nHeitin epätoivoisella voimalla rakkaan menopelini metsänreunaan ja hyppäsin lähimpään tavaravaunuun sen auki unohtuneesta ovesta ja heti perään hyppäsin vaunusta asemasillalle, missä Tiituskin oli. Puikin pimeässä vajojen ja rakennusten lomitse tavarasuojalle. Sielläkin oli yhtä pimeää, lisäsin vauhtia ja juoksin mahdollisimman hiljaa. Vähäisinkin ääni kuului kauas hiljentyneessä yössä. Oli jo myöhä ehtiessäni Keuruun kirkon ja Lapinsalmen väliin mökkimme luokse.\nPieni mökkimme ei antanut elonmerkkejä itsestään mustassa yössä. Se lepäsi niin täydellisessä pimeydessä, ettei sitä ympäröinyt vähäisinkään valokehä. Huomasin talomme vasta, kun olin jo aivan sen ovella. Etsin ovea, ja äkkiä syttyi sen takana punainen päre. Se valaisi mustaa suorakaidetta. Kiidin pitkin pientä eteistämme kohti sänkymme ammottavaa kitaa, jota ei peittänyt puoleltani enää lakana Lopulta kummituslakanani päästi minut, se ymmärsi asemani. Heittäydyin sängylle lakanani päälle ja olin nukkuvinani. Kuorsasin läähättäen.\nUlko-ovelta kuului Tiituksen järkyttynyt ääni ja ovi avautui. Tiitus veti raskaan nojatuolinsa sänkymme luokse, tarttui minuun voimalla ja kiskoi istumaan suoraan eteensä.\nTiitus kertoi minulle kammottavan järkyttyneenä siitä, mitä oli tapahtunut. Hänen kurkkunsa oli kova, kurkussa korisi ja suussa oli inhottava maku.\nJa Tiitus kertoi hurjasti vapisten: – Minä näin aaveen, aivan yhtä selvästi kuin näen sinut nyt. Se ei voinut olla erehdys. Minä sanon sinulle, Alpu, minä näin sen!\nVaikenen ensin. Sydämeni on pakahtua toisen kurjuuden näkemisestä.\n– Näin aaveen silmät edessäni, jatkoi Tiitus. Pitkän aikaa näin vain nuo hirvittävät silmät. Näin niiden kysyvän minulta jotakin. Näin kaikkien niiden köyhien silmät, joita vastaan olen rikkonut. Kokonainen parvi katseita moittii tekojani. Lankean polvilleni, rukoilen anteeksiantoasi, tunnustan kaiken sinulle, teen kaiken voitavani hyvittääkseni pahat tekoni. Hirveä rikokseni raastaa minua. Olen tällä rautakoukulla onkinut kirkkotarhassa kirkkotapulin seinään kiinnitetyn vaivaispojan rinnassa olevasta raha-aukosta köyhille tarkoitetut rahat omaan käyttööni. Olin kuin hiekka ja kaikki haipui minussa. Mutta ei enää, ei enää koskaan.\nTiitus antaa rautakoukun, synninteon välineen tippua kolahtaen jalkojeni eteen polvilleen langeten.\n– Suo minulle anteeksi!\nVihani asettuu…Tartun kädellä otsaani, aivan kuin heräisin vasta. Olen pahoillani.\n– Niin huonostiko ovat asiasi?, lopulta kysyn.\nTunnen ylitsevuotavaa iloa, ja minun täytyy hillitä sen rajuutta.\n– Niin ovat, kuiskaa Tiitus nöyränä.\nTiituksen kasvot näyttivät pieniltä ja nälkiintyneiltä isoon kalloon verrattuna. Ne nytkähtelivät katumuksesta omituisella tavalla mutta karkean pinnan alta loisti enkeli, joka oli voittanut lohikäärmeen.\n– Et olisi voinut singota yöhön loistavampaa liekkiä!, sanoin onnesta vapisten.\n– Kurjuudestammehan tämä on johtunut. Korvaat varastamasi rahat vähitellen työlläsi ja palautat ottamasi summan vaivaispojalle. sillä asia selviää. Kaikki kauhu on nyt kadonnut sielustasi. Olet vapaa luurangoista kaapissasi.\nKun ilmapiiri oli selvinnyt, kääriydymme vihdoin Tiituksen kanssa voipuneina yön rasituksista lämpimiin huopiimme.\nHeräsin pian hätkähtäen. Vuoteeni vieressä Keuruun kirkontapulin vaivaispoika. Sydämeni kohosi hitaasti kurkkuuni. Seuraavat kymmenen minuuttia olivat vaikeimmat kestää.\n– Tänään olen vieraasi. Jumala ei salli, että sinut jättäisin, sanoi vaivaispoika.\n– Lähetä lahjoitus Keuruun kirkolle. Annan sinulle numerot. 36, 11, 12, 2, 13, 18.\nNousin ja kävelin hitaasti huoneen poikki. Pysähdyin vaivaispojan eteen ja sormeni silittivät kiillotettua puuta. Katsoin vakavana lempeisiin kasvoihin.\nPuuveistos ei ollut voinut niitä sanoa, eikä edes olla siinä. Kuvat nousivat kärsimyksen uuvuttamasta mielestä, joka oli vihdoinkin saamassa jonkinlaisen ratkaisun ristiriitoihinsa. Lain koura ei tavoittaisi Tiitusta. Vai oliko sittenkin?\n– Roponi ovat sinun, sanoin ja tipahdin sängystä lattialle.\nOlin ihan hiljaa. Päätin lujasti lähettää viimeiset kolikkoni Jumalan omille, minkä sitten heti aamunkoitteessa teinkin mutta säästin sen verran, että sain ostetuksi kirkonkylältä samalla reissulla elämäni ensimmäisen lottokupongin. Siihen ruksasin vaivaispojan antamat ihmeelliset numerot.\nViikon päästä tuli kirje. Avasin kuoren hitaasti. Siinä luki:\nTÄYSOSUMA. Olette voittaneet valtion lottoarvonnassa täysosuman. Rahat ovat tämän kirjeen saapumispäivästä alkaen noudettavissanne Keuruun rautatieaseman yhteydessä toimivasta asemapostista.\nEn voinut uskoa sitä. Olin liian onnellinen voidakseni istua hiljaa. Ponnahdin tuolilta ja kiskaisin ikkunaluukun syrjään.Ulkona oli kirkas päivänvalo.\n– Onnemme päivä, minä mumisin. Pistäen pääni keittiön ovesta huusin:\n– Tiitus, toimita kiireesti aamiaisesi. Meidän on lähdettävä.\n– Näinkö aikaisin? Tiitus sanoi. Kello ei ole vielä yhdeksääkään.\n– Köyhyys ei voi enää vahingoittaa meitä. Onneni suojelee meitä. Olen saanut täysosuman! huusin villinä riemusta.\nTiitus näytti siltä, kuin hän olisi pyörtymäisillään. Tuin häntä kainaloista, otin pienen käsilaukkuni ja lähdimme Tiituksen kanssa jalkaisin matkallemme aseman postiin.\nAsemamies taittoi kokoon lukemansa täysosumakirjeemme ja katsoi meitä vakavasti istuessamme hänen toimistossaan. Sitten hän toi voittamamme summan takahuoneesta ja latoi sen eteemme. Kohtalo oli lausunut tuomionsa, ja tämä tuomio oli peruuttamaton: näkymätön käsi oli ohjannut Tiituksen turvallisesti oikealle tielle elämässään – Tiitus ei ollut murskannut sitä. Mutta kohtalon täytäntöönpanoa ei julkaista koskaan niille, jotka sitä itse odottavat.\nVeri syöksähti kalpeille kasvoilleni. Minun täytyi hillitä itseäni paljastamasta, että en ollut koskaan edes nähnyt tällaista määrää seteleitä, saati kuvitellut sellaisen määrän olemassa oloakaan. Ne eivät koskaan mahtuisi pieneen käsilaukkuuni.\n– Tarvitsetteko paperisäkkejä? kysyi asemamies juhlallisesti.\n– Tarvitsemme, tarvitsemme, kiitos, kiitos, toistelimme vaihtelevin äänensävyin vuorotellen. Saatuamme miljoonat haltuumme lähdimme takaisin. Sylissämme kohoavat mahtavat, korkeat rahapaperisäkit estivät näköalaamme näkymästä koko laajuudessaan. Suuntasimme kulkumme asemapuodin kautta kohti radanviereistä metsää, jotta voisimme rauhassa syödä ja laskea rahat. Kiipesimme suurelle jääkauden tuomalle graniittikivelle rinnakkain istumaan. Sen edessä oli soikea, hämmästyttävän sininen lampi, missä uiskenteli lumivalkoisia vesilintuja. Lammen vasemmalla rannalla kasvoi laaja ryhmä haapoja. Niiden lehdet olivat niin vaaleanvihreät, että ne ikään kuin kirkuivat heleyttään aamun kirkkaudessa. Koko seutu kylpi nousevan auringon ruusuisessa hohteessa. Olimme niin virkkuja, kuin emme milloinkaan olisi kärsineet nälkää. Herkuttelimme rajattomasti asemapuodista ostamiamme eväitä ja tuon tuostakin suu täynnä purskahdimme nauramaan toistemme ilolle. Syötyämme aloimme laskea seteleiden käsittämättömiä suuruuksia. Katselimme suurenmoista näkyä sydämet kiitollisuudesta tulvillaan. Näky pelasti Keuruulla myöhemmin vielä monen pikkulapsen hengen.\nMe olimme kuin vapautettuja vankeja, jotka ihmettelivät taivaan äärettömyyttä.


Hampaiden hoito-ohjeet — Kivuton.fi\nVirbac hammasharjat erikokoisille koirille\nVirbac- ja Dentisept- hammasgeelit ja -tahnat\nPlaque Off –jauhe\nVet Aquadent ja Hexarinse suuvedet\nVirbac Veggie Dent -puruluut\nRoyal Canin Dental erikoisruuat\nHammaskiven ennaltaehkäisyssä tärkeintä on päivittäinen kissan hampaiden harjaus. Kissa kannattaa totuttaa hampaiden harjaukseen jo pikkupentuna, aivan kuten kynsien leikkaamiseen ja turkin sekä korvien hoitoon. Harjaksi sopii pehmeä, pienille eläimille tarkoitettu kiilamainen hammasharja tai lasten pehmeä hammasharja. Niin sanotut sormiharjat tai karkea kankaanpala ovat hyviä totutteluvaiheessa, mutta pitemmän päälle kannattaa siirtyä oikeaan harjaan. Kissoille on olemassa omia hammastahnoja, joissa ei yleensä ole vaahtoaineita tai fluoria, jotka nieltynä saattavat ärsyttää vatsaa. Hammastahna ei ole suuhygienian kannalta tärkeä, mutta kissojen hammastahnoista löytyy erilaisia kissoja miellyttäviä makuvaihtoehtoja, jotka usein motivoivat kissaa sallimaan harjaamisen.\nKissan suuta ei tarvitse avata hampaiden harjausta varten. Tärkeintä on harjata ylähampaiden huulten puoleiset pinnat, sillä kieli puhdistaa mekaanisesti hampaiden sisäpinnat. Tämä onnistuu nostamalla kissan huulia kevyesti kissan suun ollessa kiinni. Harja asetetaan 45 asteen kulmaan hampaisiin nähden niin, että harjakset pääsevät tunkeutumaan myös ientaskuihin, ja hellävaraisella edestakaisella liikkeellä harjataan hampaita. Aluksi kannattaa harjata vain muutama hammas kerrallaan. Palkitse kissa aina harjauksen jälkeen leikillä mutta ei mielellään ruoalla tai makupaloilla. Hampaiden harjauksen voi ottaa myös osaksi päivittäisiä hoitorutiineja niin, että kissa tietää, että aina harjauksen jälkeen tehdään jokin mukava asia. Vähitellen, jos kissa suinkin suostuu, voi varovasti avata kissan suuta ja harjata myös hampaiden puru- ja sisäpinnat.\nVirbac- ja Dentisept- hammastahnat


Kuinka Vältäjäykkä niska nukkuessa - Tips for you - Tipsed.Com\nHerääminen aamulla jäykkä niska on yhteinen ongelma.Voit voittaa jäykkä niska, yritä välttää mahdollisia syitä.Kipu tulee niin vähitellen läpi yön, et ymmärrä satuttaa vasta seuraavana aamuna.Seuraa ohjeita tunnistaa ja ratkaista jäykkä niska ongelmia.\nkäyttö oikea tyyny.Varmista, että tyyny nostaa pään noin kolme tuumaa suurempi kuin elimistö, kun makaa selällään tai puoli.Hyvä tyyny kehdot pään mukavasti, ja pitää kaulan tuetaan yön.Sleeping teidän niskasta luonnotonta kulma on yleisin syy niskan rasitusta.Pitää ostaa erityisesti suunniteltu niska tyyny jos usein herätä jäykkä niska.\nnukkua yritys patja.Vaikka sinulla on oikeus tyyny, pehmeä, notko patja voi voittaa hyvä ryhti nukkuessaan.Hyvä ryhti yöllä on yhtä tärkeää kuin hyvä ryhti päivällä.Ihannetapauksessa, patja ja tyyny olisi yhdistettävä pitää selkärangan ja kaulan linjassa estää lihasjännitystä ja jäykkä niska.\nVältä nukkuminen luonnos.Avoin makuuhuoneen ikkunasta ja raitista ilmaa se tuo voi olla hyödyllistä, mutta jo\ns tuuli puhaltaa kaulassa läpi yön, se voi rentoutua lihaksia johtaa jäykkyys aamulla.Makaamaan ilmastointi voi tehdä saman.Jos sinun on nukkua ikkuna auki tai alle ilmastointi, siirrä sängyn sijoittaa makuuhuoneessa, jossa et ole luonnosta.\nÄlä nuku vatsaan.Tämä asento nostaa pään väärin, ja voi pakottaa pään kääntymään liian pitkälle toiselle puolelle, kovia niska.Jos sinulla on taipumus vieritetään vatsasi unissasi, yritä sijoittaa tyynyt kummallakin puolella kehoa pitää sinut liikkuvan.\nlievittää jännitystä niskan muutamalla venyttele ennen nukkumaanmenoa.Stressi voi rakentaa päivällä, ja jos et ryhtyä toimiin rentouttaa niskan, rasitus voi tehostaa yöllä.Se voi myös auttaa venyttää sängyssä kun heräät aamulla ennen sängystä nouseminen.\nyhteys lääkäriin, jos jäykkä niska jatkuu huolimatta kaikki ponnistelut sen korjaamiseksi.Krooninen niskajäykkyys voi olla symtom enemmän vakavia ongelmia.\noikeus niska tyyny on yksilöllinen valinta perustuu omaan koon, painon ja mitään erityisiä ehtoja sinulla voi olla.Katso resurssi osiosta tietoa ja lähteitä kaulan tyynyt.\nerityisesti suunniteltu kaulan tyynyt


Mekaniikan / laivasuunnittelun osaaja (Raisio), Click Henkilöstöpalvelut Oy\nIlmoituksen osoite: https://tyopaikat.oikotie.fi/tyopaikka/1099115\nMekaniikan / laivasuunnittelun osaaja (Raisio)\nAlvars Oy on Raisiossa toimiva insinööritoimisto, joka tarjoaa asiakkailleen innovatiivisia tuotekehitys- ja projektisuunnittelupalveluja. Vuonna 2007 perustetun yrityksen juuret ovat vahvasti meriteollisuudessa. Erityisosaamisalaamme ovat lasi- ja teräsrakenteiden suunnittelu, projektikuljetusten laskentatehtävät ja muut meritekniset ratkaisut. Tarjoamme ratkaisuja konseptoinnista asennussuunnitelmiin saakka asiakkaan tarpeiden mukaisesti. Lue lisää: www.alvars.fi\nNyt etsimme joukkoomme energistä ja aikaansaavaa vahvistusta MEKANIIKAN / LAIVASUUNNITTELUN osaajasta. Odotamme, että sinulla on tehtävään soveltuva koulutus (esim. insinööri tai diplomi-insinööri) ja 3-5 vuotta työkokemusta teräsrakenteiden ja mekaanisten kokonaisuuksien suunnittelutehtävistä. Sinulla tulisi olla vähintään perustaidot mallintamisesta Solidworks-ohjelmistolla tai vastaavalla. Aikaisempi kokemus meriteollisuudesta ja laivanrakennuksesta on eduksi. Tehtävässä menestyäksesi tarvitset sujuvaa englannin puhutun ja kirjallisen kielen taitoa, muut kielet luetaan eduksi.\nPaikka täytetään heti sopivan henkilön löydyttyä ja työt alkavat sopimuksen mukaan. Mikäli uskot olevasi etsimämme henkilö, lähetä vapaamuotoinen hakemus ja ansioluettelo palkkatoiveineen sähköpostilla Click Henkilöstöpalveluiden rekrytointikonsultti Tuulia Merrantille 18.2.2018 mennessä. Sähköpostiosoitteemme ovat muotoa etunimi.sukunimi@click-hp.fi. Lisätietoa tehtävästä antaa Tuulia Merranti, p. 050 411 0345. Hakemukset otsikolla "Mekaniikan/Laivasuunnittelun osaaja”.


Made in Menni: lokakuuta 2013\nRusettitunika ja housut\nTahdoin kokeilla Chillaxien tekoa myös tytölle ja siitä se sitten lähti. Ensin pähkäilin taskun kuosin kanssa ja koska siitä tuli pilkullinen, niin tein sitten tunikan samaa kuosia. Rusetit on ihania ja niinpä tähän(kin) paitaan piti sellainen laittaa. Aika hauska setti tuli ja sainpahan tuon kauan sitten kierrätyksestä hamstratun pallocollegenkin käytettyä.\nKaavat: Ottobre Princess muokattuna helmasta ja Chillax 92cm\nKaankaat: joustocollege Marimekko, pallocollege kierrätyskeskus\nKauaa ei neiti jaksnaut seistä kuvattavana vaan piti käydä istumaan. Ihana uhmis, joka ei tee ainakaan niin kuin äiti sanoo.\nPaidan helma edestä ja takaa samanmittaiset, vaikka näin jälkeenpäin ajatellen olisi voinut jättää takaa pidemmäksi.\nPosted by Eve at 11.14.00 2 kommenttia:\nChillaxit ja vähän muutakin\nTöiden aloittaminen on kummasti verottanut tätä ompeluaikaa. Kotitöiden määrä tuntuu ihan loputtomalta tällaisessa kolmilapsisessa perheessä. Keskimmäisen eskarin aloittaminen on myös tuonut oman haasteensa tähän meidän arkeen. Arvelinkin, että jotain ongelmia saattaa tulla ujolle, paljon itsekseen viihtyvälle lapselle ja niinhän siinä kävi. Nyt sitten opetellaan vuorovaikutustaitoja ja tsempataan muiden kanssa leikkimisessä. Ei tämä äitiys ole helppoa ei.\nOnneksi välillä pystyy ottamaan aikaa ompelulle ja unohtamaan hetkeksi huolet ja murheet. Vähän aikaa sitten jo mietin kankaiden myymistä pois, mutta onneksi en sitä tehnyt. Nyt taas on uutta intoa ommella.\nKun keskimmäisen lapsosen elämä on mietityttänyt, niin hänellepä sitten jotain tuli ommeltua. Teki mieli kokeilla jotain muuta kuin ihan perusvaatetta, joten aloin väsäämään Chillaxeja. Ensireaktio pojalta tosin oli, että en ikinä laita noita jalkaan. No, taisi olla juuri silloin äiti muutenkin tyhmä ja ikävä ihminen. On nuo nyt kertaalleen jalkaankin päätyneet. Kuva onkin otettu käytön jälkeen.\nKaavat: Ottobre Chillax 122cm\nKankkat: joustocollege Marimekon tehtaamyymälä, raitatrikoo Triteks\nHalusin kokeilla tytöllekin jotain erilaista, joten testiin pääsi uusimman Ottobreen Circus Horse koossa 92cm. On sitten melkoisen reilu kaava, taitaapi olla käytännössä kokoa isompi (ainakin). No, laitetaan jemmaan odottamaan kuopuksen kasvua.\nKaava: Ottobre 4/2013 Circus Horse 92cm\nKankaat: Paapiin sienet jostain, musta pallojersey Eurokangas\nKesällä into piukassa leikkelin pojille perusteeppareita, mutta suurin osa jäikin sitten ompelematta. Jospa niitä sitten talven aikana ompelisin valmiiksi. On se vaan aika tylsää hommaa. Yhden ompelin nyt valmiiksi.\nKaava: Ottobre 3/2013\nOlen tässä itsellenikin jotain ommellut, mutta milloinhan saisin niitä kuvattua. Lupaan tehdä sen nyt lokakuun aikana!\nPosted by Eve at 11.52.00 Ei kommentteja: