Arviointineuvosto: miten väkivallan ja häirinnän poistamisesta työelämästä tehdyn yleissopimuksen hyväksyminen on suhteessa muihin jo hyväksyttyihin ihmisoikeussopimuksiin? - Valtioneuvoston kanslia\nArviointineuvosto: miten väkivallan ja häirinnän poistamisesta työelämästä tehdyn yleissopimuksen hyväksyminen on suhteessa muihin jo hyväksyttyihin ihmisoikeussopimuksiin?\nJulkaisuajankohta 22.4.2022 10.25\nLainsäädännön arviointineuvosto on antanut lausunnon sosiaali- ja terveysministeriölle hallituksen esityksen luonnoksesta väkivallan ja häirinnän poistamisesta työelämässä tehdyn Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksen hyväksymiseksi ja voimaansaattamiseksi.\nEsitysluonnoksen perusteella saa käsityksen esityksen tavoitteesta ja seikoista, jotka puoltavat yleissopimuksen hyväksymistä. Esitysluonnoksessa voisi kuitenkin tuoda selkeämmin esille esityksen kannalta keskeiset kohderyhmät, ja yleissopimuksen hyväksymisen vaikutuksia eri kohderyhmiin voisi kuvata moninaisemmin.\nEsityksessä ehdotetaan, että eduskunta hyväksyisi väkivallan ja häirinnän poistamisesta työelämässä tehdyn Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksen sekä sen voimaansaattamislain. Yleissopimus ja sitä täydentävä suositus hyväksyttiin kesällä 2019 Kansainvälisen työjärjestön työkonferenssissa. Yleissopimuksen tarkoituksena on suojella työntekijöitä ja muita työelämässä toimivia henkilöitä väkivallalta ja häirinnältä. Sopimus sisältää määräyksiä keskeisistä periaatteista, suojelusta ja ehkäisemisestä, täytäntöönpanosta ja oikeuskeinoista sekä ohjauksesta, koulutuksesta ja valistuksesta.\nHyväksyttävän yleissopimuksen osalta toimivalta sopimuksen tekemiseen on jakautunut Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden kesken. Yleissopimuksen ratifioinnin käsittely on vielä kesken EU:ssa. Esitysluonnoksessa tulisi mahdollisuuksien mukaan kuvata, miten yleissopimuksen käsittely jatkuu EU:ssa. Myös yleissopimuksen suhdetta muihin jo olemassa oleviin ja voimaansaatettuihin ihmisoikeussopimuksiin tulisi kuvata tarkemmin. Lisäksi esitysluonnoksessa voisi kuvata konkreettisemmin vaikutuksia, joita esityksellä on yleissopimuksen kannalta keskeisten perusoikeuksien toteutumiseen.\nEsitysluonnoksen mukaan työelämän väkivalta ja häirintä aiheuttavat taloudellisia kustannuksia sosiaali- ja terveydenhuollolle, oikeuspalveluille ja erilaisille organisaatioille, joiden kautta maksetaan etuuksia tai korvauksia. Arviointineuvosto pitää myönteisenä, että esitysluonnoksessa esitetään suuntaa antavia arvioita väkivalta- ja häirintätilanteista aiheutuvista taloudellisista kustannuksista tai menetyksistä erinäisten tutkimus- ja tilastotietojen avulla, vaikka tarkkaa tietoa ei ole ollut saatavilla.\nViranomaisvaikutusten osalta arviointineuvosto peräänkuuluttaa arviota siitä, millaiset resurssit viranomaisella on nykyisin käytettävissä väkivalta- ja häirintätilanteita koskevien yhteydenottojen käsittelyyn. Vaikuttaako yleissopimuksen hyväksyminen viranomaisten resurssitarpeisiin, jos sopimuksen hyväksymisen ja voimaansaattamisen seurauksena viranomaisille tehdyt väkivalta- ja häirintätilanteita koskevat yhteydenotot lisääntyisivät?\nLainsäädännön arviointineuvoston lausunto on annettu väkivallan ja häirinnän poistamisesta työelämässä tehdyn Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksen hyväksymistä ja voimaansaattamista koskevasta hallituksen esityksestä (STM068:00/2019).\nLainsäädännön arviointineuvoston lausunto hallituksen esityksen luonnoksesta väkivallan ja häirinnän poistamisesta työelämässä tehdyn Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksen hyväksymiseksi ja voimaansaattamiseksi\narviointi häirintä lainsäädäntö sosiaali- ja terveysministeriö työelämä väkivalta


Johtamisominaisuustestin läpikäynti – Kursseja itsensä ja yrityksen kehittämiseen\nAksioksen toteuttaman johtamisominaisuusarvioinnin (J360) läpikäynti\nJohtajuusominaisuuksien arviointi on johtajuuden ominaisuuksien sekä käyttäytymismallien analysoinnin ja kehittämisen väline. Sen taustalla ovat Yhdysvaltalainen noin 2000 johtajan ominaisuuksien tutkimus, ihmis- ja asiajohtajuuden malli sekä Aksioksen Johtamisen viisi nuolta johtajuuden malli.\nJohtajuusominaisuuksien arvioinnissa tutkitaan kymmentä (10) johtajuuden keskeistä osa-aluetta ja ominaisuutta. Analyysissä on satakaksikymmentä (120) väittämää. Analyysillä etsitään johtajuuteen kohdistuvia signaaleja siten, että henkilöstä tehtävä analyysi (SINÄ) arvioit asteikolla 1 – 5, miten omalta osaltasi koet väittämät omaksesi – omaan itseensä tai toimintaansa kuuluviksi.\nHänen johtajuuden ominaisuuksia arvioiva henkilö vastaa niin ikään samoihin väittämiin asteikolla 1 – 5, miten arvioijat (HE) omalta osaltaan kokevat väittämät todeksi arvioitavan henkilön osalta – arvioitavaan tai hänen toimintaansa kuuluviksi.\nTarkoitus on nostaa esiin johtajan vahvuuksia ja hahmottaa, mitä osa-alueita voitaisiin edelleen kehittää.\nLoppuraportissa ilmaistaan sekä sanallisesti että kuvallisesti arvioijan itsensä ja häntä arvioineiden näkemys arvioitavan johtajuuden ominaisuuksista.\nRaportti antaa myös kehitysehdotuksia niihin osa-ominaisuuksiin tai käyttäytymismalleihin, joissa arvioijien ja arvioitavan painotetulla keskiarvolla laskettu tulos on alhainen.\nYritä löytää kehittymiskohtia – kohtia, joista saat varmuutta johtajana menestymiseen. Tässä sinua auttavat testisi kehitysehdotukset.\nVideo-ohje tulosten käsittelyyn\nkäy rauhassa läpi video-ohje\naluksi selaile testisi tuloksia\netsi eroavuuksia sinun ja eri arvioijaryhmien välillä +/- 1-2, merkitse ne ylös\nmieti yön yli onko näin\ntarvittaessa soita Tommille keskustellaksesi asiasta nroon 050 60 345\nON MEIDÄN DNASSA.\nKursseja.fi - Pieni asia suuri hyöty! | © Aksios Corporation Oy Aksios\nKursseja.fi on Aksios Corporation Oyn hallinnoima koulutuksen ja kehittämisen sivusto.\nPieni asia iso hyöty, on Aksioksen slogan, johon kulminoituu toimintamme ydinajatus. Lausahdukseen tiivistyy se halu, jota me kaikki haluamme tuottaa asiakkaillemme – pienin asioin isoja hyötyjä!\nOlemme sitoutuneet tuottamaan sinulle parhaan mahdollisen kokemuksen.\n050 60 345\nKirjoituksia ja ohjeita\nBournen lista stressinhallinnasta!


Avoin työpaikka: Avoimia työpaikkoja Andritzilla - Savonlinnaan.fi\nTyö ID: 04101\nANDRITZ Oy on yksi maailman johtavista sellu- ja paperiteollisuuden järjestelmien, laitteiden ja palvelujen toimittajista. Sen tuotealueita ovat puunkäsittely, kuituprosessit, kemikaalien talteenotto ja massankäsittely. Lisäksi ANDRITZ Oy tarjoaa erilaisia biomassakattiloita ja kaasutuslaitoksia energian tuotantoon. Tampereella sijaitseva ANDRITZ HYDRO Oy toimittaa järjestelmiä, laitteita ja palveluja vesivoimateollisuudelle. Suomessa ANDRITZ-yhtiöiden henkilöstön määrä on noin 1 400. Osaamiskeskukset ovat Kotkassa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Savonlinnassa, Varkaudessa ja Tampereella. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingissä. Lisäksi ANDRITZ Oy omistaa konepajat ANDRITZ Savonlinna Works Oy:n Savonlinnassa ja ANDRITZ Warkaus Works Oy:n Varkaudessa. Yhtiön omistaa itävaltalainen ANDRITZ AG.\nKatso kaikki avoimet työpaikat andritz.com/careers


LUNG GUN Model LKE-1 - Jarvis\n-Sopii erinomaisesti kanan, kalkkunan, ankan ja hanhien keuhkojen ja munuaisten poistamiseen.\n-Käyttäjien väsymistä ja virheitä vähentää ainutlaatuinen ilman laukaisujärjestelmä.\n– Kevyin saatavilla oleva keuhkease – vain 0,7 kg.\n– Välitön tyhjiö – tavanomaisiin aseisiin liittyvä tavallinen viive eliminoidaan.\n-Helppo puhdistaa optimaalisen hygienian takaamiseksi – ime vain desinfiointiaine tyhjiön läpi ja suihkuta ulkoisesti.\n– Vaihdettavat putket ja kahvat vähentävät ylläpitokustannuksia verrattuna yksiosaisiin rakennuspistooleihin.\n– noudattaa kansallisia ja kansainvälisiä turvallisuus- ja hygieniavaatimuksia.\n-Malli OGC on tarkin työkalu öljyrauhasen poistoon – tarkka leikkaus varmistaa, ettei ylimääräistä materiaalia poisteta, mikä lisää saantoa.


Matti Luostarinen: syyskuuta 2008\nVaalikone ja sen profiilit - ketä äänestäisin ja miksi\nOlen mukana vaaleissa Suomen Keskustan ehdokkaana. Syy tähän on se, että uskon tuntevani kohtuullisen hyvin kunnallispolitiikkaa ja -hallintoa kymmeniä kunnanjohtajia ja kuntien virkamiehiä kouluttaneena professorina (suomeksi opettajana yliopistossa) ja tutkijana. Viimeisimmät vuodet siellä ovat olleet kuntayhteistyön järjestelyä ja palveluvarustuksen varautumista uuteen tilanteeseen ikääntyvän kansakunnan palvelussa. Mukaan on tullut samalla mutkikas nuorten pahoinvointiin liittyvä ongelmien hälyttävä hoito.\nOmalla kohdallani opiskelu kentällä käynnistyi Pohjois-Karjalassa jo vuonna 1989 jonne muutin Brysselin kautta ja ensin opiskellen perusteet tulevaa EU jäsenyyttämme varten. Siis liki vuosikymmen ennen jäsenyyttämme. Minulla on kaksi tohtorin tutkintoa, jotka sopivat kuntien laaja-alaiseen toimintaan ja sen ymmärtämiseen, jolloin on oltava ainakin käytettävissä tehtävään. Valinnanhan tekevät sitten lokakuun lopulla forssalaiset äänestäjät ja oma velvollisuus on sillä hoidettu.\nTätä tehtävää varten täytin ehdokkaan vaalikoneen kysymykset perusteluineen niin Yleisradion kuin MTV 3 pyynnöstä.\nMTV 3 vaalikoneen tultua käyttöön, menin ja täytin sen uudelleen nyt äänestäjänä muistamatta kuinka olin aiemmin ehdokkaana vastaillut kentässä, jossa vastausten painoarvo ja liukuma oli vapaa asenteiden ja arvojen “voiman” tulkinnassa. Kun en ole mahdottoman ääripään ihminen asenteiltani, tutkijan luonteen mukaan, käytin lähempänä keskiviivaa olevia vastausvaihtoehtoja kuin heitellen kovin helposti mustavalkoisia vastauksia tai valheita äänestäjiä kosiskellen. Olin siis rehellinen oma itseni. Tutkijana en oikein muuta osaisikaan, vaikka minulla sekä luonnontieteiden että ihmistieteiden tohtorina olisi ollut mahdollisuus myös kalastella suosiota. Manipuloida vastauksiani tavalla, joka vastaa tiedettyä keskiarvoa. Pääosa vanhoista ehdokkaista tekee nyt juuri niin. Muistakaa tämä kun vastaatte! Teidän vastauksenne tiedetään toki jo etukäteen jakaumineen. Suurimpia jakaumia ja ryppäitä kalastellaan loppuun saakka. Näin valittavien edustajien omat arvot muuttuvat kuukauden aikana laidasta toiseen. Niitä kun on mahdollista itse muuttaa tulostaan parantaakseen. Tässä loppukiri on tärkein. Oleellista on saada juuri se lopullinen yksi äänesi. Ei sitä toista vaihtoehtoa. Meillä kun on vain yksi ääni käytettävissä.\nKun yli 20 vastausta oli täytetty katsoin tulokset Forssasta ja kas olin kärjessä. Olisin siis itse äänestänyt itseni, mutta en toki 100% tuloksella. Aivan kantapäillä kolkutteli viisi muuta keskustalaista ehdokasta ja pian sen jälkeen kolme kokoomuslaista, vihreä ehdokas ja pari demaria. Aika kaukana seuraavat etenkin ääripään vasemmiston ehdokkaat, mutta kyllä heitäkin olisi läpi mennyt minun arvoillani. Mutta kovasti olisi karsintaa syntynyt Forssan nykyiseen valtuustoon.\nValitsematta olisi jäänyt liki 80 % nykyisistä valtuutetuista mukaan lukien kaikki kärkinimet. Olenkin aina ihmetellyt forssalaisen taloudenhoidon ja politiikan ahdistavaa ja itselleni omalaatuisella tavalla vierasta kulttuuria. Nyt siihen tuli vastaus. Meidän arvot ja asenteet eivät mene yksiin nykyvaltuuston osalta ja hankausta on etenkin sen kärkinimiin. Vaalikoneeseen vastataan myös tuntien omat äänestäjät. Epärehellinen poliitikko ei ole aivan vieras ilmiö suomalaisille. Näin vaalikoneesta tulee viihdettä. Sellaisena sitä ei pidä ottaa vaan tehdä vertailua kansallisesti ja samalla yhteiskunnallinen ja alueellinen oppitunti alkaa muistuttaa tutkimusta, josta samalla oppii ja paljon. Jos samalla tuntee Suomen kuntia tai pitää avoinna kuntaliiton kuvauksia kunnistamme.\nMikäli nykymeno saa jatkua, vanhoja nimiä valitaan jatkoon, en saa montaakaan ääntä. Jos taas olen mukana valittujen joukossa, silloin tuuletetaan koko valtuuston nimekkäitä kärkinimiä ulos. Tämä tulos on vaalikonetta tulkiten itsestään selvä. Forssa ei ole mennyt lamaan ja talous ahdinkoon, väki vähentynyt ilman poliittista syytä ja vastuunkatoa. Se mitä Leo Leppänen kirjoittelee, on valitettavan usein totta vanhalta ja kokeneelta virkamieheltä. Leppänen tuntee joukkonsa liiankin hyvin.\nJatkoin analyysiä ja siirsin omat vastaukseni edellisen kotikuntani Haukiputaan vaalikoneeseen. Tulos oli uskomaton. Kärjessä oli toki keskustalainen, mutta nyt kahdenkymmenen kärkihakijan joukossa oli liki puolet demareita. Jopa enemmän kuin keskustalaisia ja kokoomuslaisia, täysin toisin kuin Forssassa. Miksi hyvin menestyvän maan rikkaimman talousalueen Oulun ja sen demareiden arvot ja asenteet ovat niin erilaiset kuin Forssassa? Miksi nämä ihmiset ovat ylipäätään samassa puolueessa? Haukiputaalaisten demareiden kuuluisi olla Forssan keskustassa. Tai päinvastoin. Haukiputaalla jopa 60 % olisi saanut jatkaa valtuustossa omilla arvoillani.\nJatkoin analyysiä heittäen vastaukseni synnyinkuntani Iisalmen valtuustoon. Sielläkin muutos olisi ollut raju, mutta ei niin mahdoton kuin Forssassa. Liki puolet olisi vaihtunut, mutta tasaisemmin ja omia asenteita ja arvojani lähellä olevia olisi ollut jokaisessa puolueessa. Kärkinimi meni jopa ohi oman osumatarkkuuden Forssassa. Iisalmessa olisin joutunut äänestämään häntä enkä itseäni. Hän siis osui lähemmäs sitä maalia, johon olin ehdokkaana arvoni ja asenteeni vaalikoneeseen syöttänyt. Huikea suoritus.\nSavolainen tapa asettaa arvot ja asenteet ei ole niin kiinni puolueessa kuin Pohjanmaalla ja Hämeessä eikä ääripään arvoja suosita. Prosentit olivat omiani vastaavia koko tulevalla valtuustolla yli 80 % osumatarkkuudella. Diplomaattinen henki näkyi ja asiat eivät ole mustavalkoisia Iisalmessa. Tämän nähtyäni iski koti-ikävä. Jopa Turun vaalikone antoi minulle valtuuston, jossa viimeinenkin valittu ylitti 79 % rajan. Tampereella jäätiin pari prosenttia, mutta ei toki enää Helsingissä. Kun on enemmän ehdokkaita on myös enemmän varaa mistä valita itselleen mieluisa. Helsingissä olisin todennäköisesti mennyt läpi. Ainakin mahdollisuus olisi ollut paljon suurempi kuin Forssassa. Maan köyhimmässä ja vanhoillismassa kunnassa mahdollisuuteni tulla valituksi omilla arvoillani olisi ollut liki nollassa. Kunnan löytää helposti tarkastellen kuntaliiton esitteitä. Jos omat prosentit alkavat olla siellä korkeita, on viisasta muuttaa sinne.\nPuolueella ei näytä Suomessa olevan minkäänlaista merkitystä valitessamme ehdokasta noudattaen omaa arvo- ja asennemaailmaamme. Sen sijaan alueella ja niiden talouden hoidolla on huikeita eroja, ja selittävät kyllä miksi on äänestetty niin eri tavalla ja tulokset ovat johtaneet masentavaan talouden kurjistumiseen tai nousuun joskus vuosikymmeniksi. Talouden ja sosiaalisen pääoman muisti ovat demokratiassa valtavan suuri yhteinen asia ja sen ymmärtäminen on äänestettäessä elintärkeätä. Jos muutosta tahdotaan todella, se ei synny jättämällä äänestämättä tai äänestäen kuten aina ennekin.\nOn syytä seurata ja analysoida millaiset juuri omat asenteet ja arvot tuovat alueellisia eroja maamme kuntien välille. Vauraus ja hyvinvointi ei synny ilman koulutettuja ja kokeneita päättäjiä. Forssan valtuusto ei ole ollut ikinä erityisen hyvä kouluttaja eikä sitä ole myöskään pitkät juuret samoilla asuinsijoilla. Maailma muuttuu ja se on opittava itse mukana eläen ja asuinpaikkaa moneen kertaan muuttaen ja samalla opiskellen. Yrityksen ja erehdyksen kautta oppiminen yhteisten asioiden hoidossa on liian hidas ja kallis tie kuntataloudessa.\nIisalmesta läpi olisi omilla arvoillani mennyt entinen ministeri Seppo Kääriäinen komeasti sijaluvulla 17 ja yli 82 % osumatarkkuudella. Vaihtaa ei olisi tarvinnut myöskään pääministeri Matti Vanhasta. Hänkin olisi maltillisena vaihtoehtojen pohtijana mennyt läpi omilla arvoillani kirkkaasti. Professorin pojalla on analyyttinen tapa toimia ja se on hänen vahvuutensa. Ääriratkaisuja varotaan ja diplomatia tulee mukaan kun tilanne on tiukka. Visiot tulevaisuudesta ovat ammatti-ihmisten antamia. Seppo Kääriäinen on taas puolueensa entinen sihteeri ja tutkimuspäällikkö, strategi viimeisen päälle. Olisi omituista jos hän olisi tullut heitettyä ulos valtuustosta omilla vastauksillani. Niin hyvin entistä koulukaveriani toki tunnen. Olen ollut tukijana ja dosenttina yli kolme vuosikymmentä sosiologian ja politiikan tutkimuksen laitoksella Turun yliopistossa. Sellaisessa ajassa politiikan tuntemus jää jo uniinkin.\nVertailkaa vastauksianne ja pohtikaa miten ne sopivat eri puolelle Suomea. Kuinka hyvin valtuutetut ja kansanedustajat, ministerit menestyvä ja ovatko oikeita juuri tähän aikaan ja paikkaan äänestettäviksi. Menestyneen alueen poliitikoilla ja yhteisten asioiden hoitajilla on aina jotain muutakin takanaan kuin sellainen kokemus, joka on haettu kansalasikuntona ilman pitkän linjan opiskelua alan ammattilaisten ohjaamina ja mieluiten tarvittaessa maan rajojen ulkopuolella. Annan itseni mieluiten lääkärin operoitavaksi tohtorina kuin jättäytyen kadun miehen ja duunarin hoitoon, oli hän muuten miten mukava ihminen tahansa ja manipuloi kuinka taitavasti. Puolue ei näytä merkitsevän pätkääkään kun teemme valintojamme yli kuntarajojen vaalikoneessa ja vertaillessamme menestyviä kuntia kehnosti menestyviin. Mutta aina takana on hyviä ihmisiä ja varmasti koulutettuja, jos aluetalous on vahva. Tällöin on helpompi muuttaa omia asenteita kuin asuinkuntaa ja valita uusi valtuutettu, joka vastaa varakkaan alueen menestystä myös arvoiltaan. Ellei nyt pidä köyhyyttä erityisen tavoiteltavana arvona.\nHyvät ajat takana - kivireki vedettävänä\nJatkossa joudumme yhdistämän kuntien kulttuureja, hylkäämän puolueet ja jakamaan vain aluetalouden yhteistä etua ja nyt myös lasten ja nuorten hyvinvointia rajusti parantaen. Yhdessä vanhusten kanssa ja varmistaen sellainen tulevaisuus, jossa ääripään ihmiset eivät ohjaile meitä valtuustoissa, eivät hae kaksoisagentteina omaa tai kuppikuntansa etua itsekkäässä menossa. Sen aika on ohi ja edessä on vahinkojen laskujen maksu murheellisten tapahtumien jälkeen. Kuralla oleva talous on saata kuntoon ja yhteistyö pelaamaan kuntien rajoja sen enempää pokkuroiden. Lentokorkeudesta katsoen Hämeen korpimailla ei näyttäisi olevan tärkeitä suojeltavia kuntarajoja. Loimijoki näyttäisi laskevan Loimaan kautta kohti Satakuntaa ja Kakkostie kulkevan Someron kautta Karkkilaan ja olevan elintärkeä myös heille.\nJos jään valitsematta valtuustoon ja minua ei tarvita kuntien myös yhteisissä päättävissä elimissä, saan jatkaa tiedettä ottamatta vastuuta paikallisesta menosta. Jos taas saan sen tehtävän ja luottamuksen, minun ajastani huomattava osa suuntautuu sen jälkeen yhteisten lounaishämäläisten asioiden hoitoon, ja se on muualta poissa. Järkevästi ajatellen se ei ole minulle ja työlleni, uralleni ja asiantuntemukselleni edes eduksi, siinä ei ole mitään erityisen hohdokasta, päinvastoin. Mutta kun kansakunta on verorahojaan käyttänyt minunkin koulutukseen, on oltava ainakin käytettävissä laman alkaessa ja sen merkkien jo näkyessä koko kansakunnan yllä. Toivon hartaasti että mukaan saadaan yhä enemmän altruistisia, epäitsekkäitä nuoria, joita voimme kasvattaa vastuun kantajiksi turvallisempaan Suomeen.\nMatti Luostarinen fil.tri, val.tri, dosentti, erikoistutkija\nLähettänyt Matti Luostarinen klo 16.51 1 kommenttia\nTunnisteet: Asenteesi ja arvosi tuovat eri puolueet valittavaksi köyhissä ja rikkaissa kunnissa\nIlkka Joenpalo kirjoittaa (FL25.9) kuinka Kauhajoen surulliset tapahtumat ovat muuta kuin hallituksen toimien aiheuttamia, eikä maan hallitusta tulisi niistä syyllistää. Mutta toisaalla hän jatkaa kuinka hallitusta tulisi kritisoida sekä katsoa mihin kilpailuttaminen voi pahimmillaan johtaa. Kirjoituksessa puhutaan poliittisista valinnoista, jotka ovat johtaneet traagiseen massamurhien sarjaan nuorten koululaisten joukossa. Ilkka Joenpalon arvio on kohtuuton.\nUlkomaisissa medioissa Suomea on arvioitu kokonaan toisin. Kun maatamme katsoo kauempaa, syntyy todennäköisesti oikeampi Suomi kuva. Ainakin se on sellainen jonka nyt sinne välitämme ja jonka kanssa joudumme elämään maailmalla.\nEniten Suomesta on nostettu esille yleinen väkivaltamme sekä alkoholin kulutuksemme. Toisena kohoaa otsikoihin suomalainen tapa käyttää päihteitä lääkkeinä mielenterveyden ongelmiimme. Vasta näiden jälkeen tulevat aseet ja niiden helppo saatavuus. Toistuneita murhenäytelmiä pidetään suomalaisina ja maallemme toivotaan menestystä näiden ongelmiemme hoidossa tulevaisuudessa. Ongelmiimme suhtaudutaan myötätunnolla ja ne suhteutetaan oikeisiin raameihin paisuttelematta väärin.\nOn hyvin suomalaista tuomita joku, kun tapahtuu yksittäinen psykoottiseksi luonnehdittava teko. Sen sijaan kun ne alkavat toteutua vajaan vuoden välein ja suruliputuksesta alkaa tulla kansallinen traditio kertoen lasten ja nuorten pahoinvoinnista, on syytä katsoa kansakunnan omaan peiliin.\nSama koskee niitä tulkintoja, jossa ulkomaisten toimittajien käsitystä Suomesta on aiemmin moitittu kovin virheelliseksi ja toimittajien tai medioitten huomiontavoitteluksi.\nOleellista on ettei Kauhajoen murhenäytelmää voitu uutisoida pienestä Suomesta yhdistämättä sitä samalla Myyrmannin ja Jokelan tapauksiin. Maailmalla on vaikeaa käsittää, miksi niin moni nuori Suomessa päättyy niin tuhoisiin ratkaisuihin.\nOn syytä hyväksyä tosiasiat ja pohdittava miten sotasukupolvien lapset ja alkoholismimme liittyvät yhteen kasvatuksessamme ja miten kykenemme hoitamaan tulevaisuutemme yhdessä valoisammalla tavalla ja pienyhteisöjä rakentaen. Tuhoisinta olisi, että alkaisimme osoitella toisiamme ja etsiä poliittisia pisteitä.\nSuomen tauti ei ole nyt syntynyt vaan paljon vanhempaa perua ja osa kansakunnan synkkää historiaa, jossa väkivalta on ollut osa selviytymistarinaamme. Sen ihannointi on vain kyettävä lopettamaan, lisäämään lasten ja nuorten turvallisuutta sekä sellaista yhteisöllisyyttä, jossa ei anneta enää mahdollisuutta sellaisten ryhmien synnylle, jotka ovat valinneet tuhoisia keinoja sairaalloiseksi menneen huomion metsästelyssä tai työ- ja opiskeluyhteisön kiusanteossa.\nSynkkämielisten kiusaajien yhteiskunnaksi nyt leimattu maa voi toki myös pestä kasvonsa. Pahinta olisi sellainen jatko, jossa eläisimme eteläafrikkalaisten tapaan monien aitojen ja vartioiden kahlitsemassa kodissamme eristettynä ja peläten. Se kuva jonka ulkomaiset mediat meistä nyt ovat tehneet, on pääasiassa totuudenmukainen ja sen kanssa joudumme elämään oli oma luulottelumme mitä tahansa.\nMatti Luostarinen fil.tri, val,tri, dosentti\nLähettänyt Matti Luostarinen klo 18.41 0 kommenttia\nJohannesburgin tiedepuistojen maailmankonferenssi ja Suomen kuntavaalit\nKävin läpi Internet ympäristön vaalikoneita heti palattuani Johannesburgin tiedepuistojen maailmankonferenssista. Pidin siellä esitelmän yritysten, yksityisten henkilöiden sekä organisaatioiden suhteesta Internet ympäristöön. Takana oli yli 30 miljoonan blogaajan reaaliaikaiset seurannat ja tutkimukset vaalikoneita vikkelämmällä tavalla.\nTavoite oli selvittää uuden median suhde vanhaan sekä uusien yhteisöjen syntyä ja leviämistä tässä nuorten paremmin tuntemassa maailmassa. Maailma on kotien maailma ja lasten asia etenkin Afrikassa. Onko Suomessa mennyt tässä jotain vikaan? Olisiko meillä jotain oppimista sieltä? Ohjatessani Pohjois-Karjalassa kuntien yhteistyötä, sama aihe oli esillä jo 1990-luvun alussa verkosto- ja klusteritaloutena. Tämä talous ei ole sellainen, jona porterismi on meillä ymmärretty. Klusteritalous on ymmärretty ja otettu vastaan kunkin kulttuurin omilla säännöillä ja ehdoilla. Niin myös meillä Suomessa. Se ei toteudu sellaisena kaikkialla maailmassa saati webympäristön sisällä sen innovatiivisimmassa osassa, joka sitä ohjaa.\nEmme myönnä ongelmaamme\nVerkostotyön yhteisöllistä ja webympäristön sosiaalista mallia esittelin nyt Afrikassa, aiemmin Aasiassa ja Etelä-Amerikassa sekä EU:n alueella. Verkostojen ja uuden teknologian tuli yhdistää ihmisiä yhteisöiksi, ei eristää, kuten Suomessa usein näyttäisi tapahtuvan. Suomi esiintyi blogosfäärissä eri tavalla kuin monet muut kulttuurit ja siihen olisi tullut kiinnittää huomiota jo aiemmin. Afrikasta on aivan liian pitkä matka Suomeen tiedon levittämiseksi ja ongelmiemme oivaltamiseksi. Olemme liian lähellä nähdäksemme oikein. Keskellä ongelmaa. Jos emme ole ratkaisu sille olemme osa ongelmaamme, jota yritämme omahyväisesti nyt tulkita.\nKirjoittaessani tätä taustalla soi surumusiikki. Nuori suomalainen opiskelija on juuri ampunut yhdeksän toveriaan Etelä-Pohjanmaalla. Juuri kun olimme toipumassa viime marraskuun tapahtumista Jokelan murhenäytelmässä ja totesimme sen olevan yksittäisen tapahtuman. Sellainen se ei valitettavasti ollut. Suomalainen yhteiskunta ja kuntavaalit saivat uuden ilmeen. On myönnettävä että meillä on jotain todella vialla ja se vika ei korjaudu politikoimalla. Ei osoittamalla sormella ja retoriikalla. Kansainvälisesti meitä seurataan nyt erityisen huolella ja huolestuneesti. Aletaan puhua Suomen taudista.\nPragmatismi ei ole ideologia\nVaalikoneissa kyseltiin hyvin kansallisia teemoja, ei paikallisia ja sellaisia, joita webympäristö käyttää ja on kansalaismediaa. Se on hyvin suomalainen tapa kokea sisäiset rakenteet ulkokohtaisesti ja pragmaattisen pinnallisesti. Ideologia muuttuu pragmatismiksi. Vaalikoneet oli tehty olettaen, että kuntien ja kotien ongelmat olisi listattavissa julkiseen ja yksityiseen, korkeaan tai matalaan taloon, vaurastumiseen tai köyhtymiseen, betoniin tai puutarhaan, pieneen tai suureen kuntaan. Kysymykset eivät olleet mielestäni ihmisen mittaisia. Kunnallishallinto ei ole valtion hallintoa eikä ole kahta samanlaista kuntaa tai kotia. Webyhteisö on oivallettava oikein ja käytettävä oikeaan tarkoitukseen, ei pragmaattiseen pullisteluun teknologisella osaamisella ja sen innovoinnilla. Kenen perheelle sellaisesta on emotionaalista käyttöä?\nVieraan kulttuurin kieli\nKuntatalous ja webympäristö yksityisen ihmisen kansalaismediana ei nyt toimi. Päätökset ja niiden valmistelu tulisi tehdä avoimesti, jossa yksilö ja perheet ovat avainsoluja, kasvatusvastuu ja vanhushoito yhteisöllinen, ei eriytyneenä saati mustavalkoinen näkökulma kirjavassa uusmedian satamassa ja sen purjeissa. Siellä on osattava kaikki tuulet ja hallittava myös meille vieraat kulttuurit ja kielet. Edustuksellisessa demokratiassa siellä on osattava edustaa rohkeasti omaa talousaluetta ja sen kilpailuetuja. Sen kilpailuetu on muuta kuin sokea tapa nähdä maailma nollasummapelinä, jossa peliteoreetikot elävät konfliktiteorioineen.\nVäärää regionalismia vuodesta toiseen - sen saat mitä pakenet\nMaailma ei jakaudu globaaliin ja paikalliseen, alueelliseen ja kansalliseen, vaan paljon näitä pienempiin soluihin ja näiden väliseen vuorovaikutukseen. Puolueista Keskusta on ottanut sen ohjelmakseen oivaltaen, kuinka vanhuksia ei hoideta eriytyneesti eikä lapsia kasvateta vain yhdellä tavalla. Suomi on siirtynyt monikulttuuriseen vaiheeseen ja kuntatalous ei ole enää pieni ja suljettu saareke, salaseura ajaa jonkun ryhmän etua.\nSamalla kun saimme uusyhteisöt, uusperheet ja reaaliaikaisen tiedon siirron, uusmedian, saimme myös kuntien organisaatioille valtavan uuden haasteen. Miten selvitä seuraavat vuodet ja vuosikymmenet yhdistäen kirjava satama ja perinteinen kuntarakenne muuttaen organisaatio kuntataloudessa vastaamaan paremmin uutta aluetaloutta. Aluetalous on suuremman yksikön hoitamista ja kokonaan toinen haaste kuin kuntatalous ja kunnantalo laitoksineen. Siinäkin tarvitaan verkottumista ja näkökulmaa, joka ymmärtää sekä takaa tulevan historiansa ja sen sosiaalisen muistin että edessä olevat uudet haasteet. Ei saa paeta historiaansa. Sen saat mitä pakenet.\nKolikon kolmas sivu tärkein\nJotta yksityisen ihmisen, lapsen ja aikuisen, ikäihmisen uusiin kasvaviin tarpeisiin voidaan vastata, tarvitaan paljon mutkikkaampi uusi organisaatio kuin kuvitelma pelkistä kuntarajojen hävittämisestä. Niin helppoa se ei ole. On rakennettava kokonaan uusia organisaatio, jossa kunnat tulevat mukaan sitä laatimaan unohtamatta yhteisöjään, jossa tarvitaan aina myös keskustan molemmin puolin olevat näkökulmat. Tarvitaan aina molempia. Kolikon kaksi puolta on vain harhaa. Oleellista on dynaamisuus, jossa kyljellään oleva kolikko vaihtaa kaiken aikaa pyöriessään asemaansa, eikä pysyvää ole muu kuin muutoksen pysyvyys. Tämä muutos on vain ymmärrettävä sisältä nähtynä ja myös emotionaalisena prosessina. Ei vain teknisenä tai taloudellisena etunäkökohtien saalistuksena.\nNuoret Internet sukupolvet kokevat sen symbolirakenteet emotionaalisina ilmiöinä. On omituista miten heidän vanhempansa eivät tätä oivalla ja käyttävät kieltä, jossa nämä tunnesisällöt saavat karkean brutaalin merkityksen myös medioissa. Eihän heidän vanhempansa pilkanneet aikanaan arvoja, jotka olivat pyhiä kielen tai kulttuurin symbolirakenteiden avainkäsitteitä. Jos joku niitä pilkkasi, hän sai uhkauksen vankilatuomiosta. Nyt näin saa tehdä pienelle lapselle ja kasvavalle nuorelle päivittäin. Syntyy tolkuttomia väärinkäsityksiä ja tunne-elämän konflikteja.\nSuomi kiitettiin liki sadan kansakunnan toimesta Johannesburgissa dynaamisen innovaatio yhteiskunnan rakentajana numero yksi. Se oli parasta mitä olen urallani kokenut. Suomalainen delegaatio pantiin tanssimaan afrikkalaisten ystäviemme kanssa rivitanssia ja letkajenkkaa afrikkalaisittain. Se sujui hyvin. Miten se sujuu Lounais-Hämeessä on vaalien tärkein teema.\nForssan ja Lounais-Hämeen takana on maan komein taloushistoria Jokilääninä ja Loimon kuntana 1800-luvulta. Tämä kunnia on palautettava ja talousalue saatettava takaisin globaalin maailman kansalliselle kartallemme. Se on tavoite, jolla vanhukset ja lapset saavat kestävän kehityksen mukaisen huolenpidon ja kaiken keskipisteenä on koti ja sen ympäristö. Kyllä kodit sen tietävät.\nMatti Luostarinen, filosofian ja valtiotieteitten tohtori, dosentti ja erikoistutkija\nLähettänyt Matti Luostarinen klo 18.45 0 kommenttia\nJokiläänistä Portaan ja Loimon talousalueeseen - Lounais-Hämeen trauma\nJokioisten kartano syntyi vuonna 1562 kun kuningas Erik XIV lahjoitti sotapäällikkö Klaus Kristerinpoika Hornille Jokioisten neljänneskunnan veroineen. Kun tätä lukee on muistettava, ettei tuolloin vielä ollut käytössä kuntia, ei kunnallishallintoa eikä esim. sellaisia käsitteitä kuin kansallisuus, pöytäkirja, kirjallisuus, esitys, itsenäinen, kieltolaki, sivistys, sopimus, tasavalta tai äänioikeus käyttämässämme suomen kielessä. Ne tulivat vasta Elias Lönnrotin eläkepäivillään julkaiseman sanakirjan myötä 1880-luvulla 300 vuotta myöhemmin. Tämä tahtoo unohtua, kun puhumme Ruotsi-Suomesta valtiona tai itsenäisyytemme alkuajoista ennen 1800-lukua.\nSuomalaisilla ei ollut kuin Mikael Agricolan noin 6000-8000 sanaa ja lisäksi murteellisia ilmaisuja, joiden sisältö ei liittynyt mitenkään tämän päivän kunnallishallintoon, pankkitoimintaan, koulutukseen, yritystoiminnan sanastoon tai sellaisiin käsitteisiin, joita liitämme nyt talouteen, maantieteellisten alueiden kuvaukseen tai vaikkapa lääketieteeseen, luontoon, vieraiden maiden ja kansojen sekä arkielämämme kuvauksiin urheilun ja kulttuurin saroilla, lasten ja vanhusten hoidossa. Kaikki tämä tuli meille vasta 1800-luvun puolivälin jälkeen ja usein vasta 1900-luvulla.\nKun sanat puuttuvat puuttuvat myös ajatukset ja teot\nTuosta sanastostamme puuttui myös juridinen käsitteistö ja valtiotieteistä aivan avainsanastokin. Ja kun ne puuttuivat, ei voinut olla myöskään sellaista ajattelua, jota tämä symbolimaailma piti sisällään. Siirtymä emämaa Ruotsin vallankäytössä alusmaa Suomen maailmaan oli kahden eri symbolijärjestelmän tekoja, jossa elitismi oli ruotsinkielistä eikä alusmaata aina edes ollut kartalle piirretty. Ja vaikka olisi piirrettykin, ei suomalainen osapuoli sitä voinut ilman karttaa kuvaavia symboleja oivaltaa. Nekin syntyvät myöhään 1800-luvulla.\nKäsitteet valtiosta ja valtioliitoista, itsenäisyydestä ja sen merkityksestä tulivat tutuiksi suomalaisille käsitteinäkin vasta 300 vuotta myöhemmin Jokiläänin käsitteen syntymisen jälkeen. Tämä meiltä tahtoo unohtua kun puhumme vaikkapa Ruotsi-Suomesta valtiona tai valtioliittona, Suomen itsenäistymisestä ja suuriruhtinaskunnasta 1800-luvun alussa, yrittäjyydestä, pankeista, kunnista, mistä tahansa maahamme liittyvästä ja vuosista ennen 1800-luvun puoliväliä. Kun puuttui kieli, puuttuivat myös ajatukset ja niitä seuraavat teot tai tekojen ymmärrys.\nTästä huolimatta näin syntynyt ja myöhemmin Jokilääninä tunnettu alue oli Ruotsissa yhdistetty jo 1500-luvulla Loimon ja myöhemmin Portaan hallintopitäjään, johon kuuluivat silloin täysin asumaton Forssa ja Somero, jossa oli muutama seurakuntana mainittu kylä, ja jossa raja kulki linnaläänien osalta Someron halki ja Paimionjoen vesistön eteläpuolitse niin, että nykyisen Someron eteläisimmät osat jäivät Turun ja pohjoisosat Hämeenlinnan linnalääniin. Paikallishallinnossa Someron pohjoisosat kuuluivat juuri tähän Loimon eli Portaan hallintopitäjään, johon kuuluivat edelleen Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän kuntien alueet. Loimaan maaseutukaupunki oli puhdasta maanviljelysaluetta Loimijokivarressa ja vasta Turku-Toijala -rautatien valmistuminen vuonna 1876 toi piristysruiskeen tälle laajalle Loimaan seudulle ja syntyi nykyinen taajama maaseutukaupunkina. Loimon hallintopitäjässä asuneet eivät voineet tietää, millä puolen läänityksiä kalastelivat tai metsästivät. Vain ruotsalaiset byrokraatit, sotilasjohto ja kirkko sen tiesivät, ja sama näyttää toistuvan tänään hallinnollisten rajojen kadotessa muiden kuin heidän toimissaan.\nJokilääni Loimon-Portaan ylivertainen keskus\nTämän Loimon tai Portaan alueen kehityksen ylivertainen keskus oli Jokilääni ja kartano, joka sai 1700-luvun puolivälissä somerolaisen omistajan, kapteeni Reinhold Jägerhornin, joka lopulta hankki itselleen miltei koko Jokiläänin, 32 000 hehtaaria maata ja 133 rälssitilaa sekä Haudankorvan ratsutilan.\nVelkaantunut Jägerhorn joutui kuitenkin myymään kartanonsa ja sen osti laamanni Gustaf Gottfried Reuterholm, velkovan Ruotsin valtionpankin komissaarina. Sekin ilmiö oli hyvin tavallista tuohon aikaan ja voi sitä tavata tänäänkin. Reuterholm asui Ruotsissa ja Jokilääniä hoiti hänen puolestaan läänin maaherra ja Kustaan sodan aikana rikastunut Ernst Gustaf von Willebrand. Heitä yhdisti sukulaisuus, kuten niin usein siirtomaan joutuessa tekemisiin emämaan kansalaisten kanssa. Syntyy omalaatuisia umpioita ja umpiperiä jopa suurten valtioiden sisälle, kuten Brasilia. Muuttajat ovat sukulaisia keskenään ja hoitavat asiat yksissä tuumin ja pienen piirin sisäisin sopimuksin sukuriitoineen, mutta yhteistä asiaa ajaen. Joku kuitenkin pettää aina tämän lojaalin oletuksen.\nWillebrand oli kuninkaan suosiossa ja hän alkoi havitella Reuterhelmin Jokilääniä kartanoineen itselleen Reuterhelmin jäätyä leskeksi ja lasten vaatiessa osuuttaan isänsä omaisuudesta. Reuterhelm tunsi hyvin Willebrandin ja piti tätä häikäilemättömänä, juonittelevana ja vaarallisena myös valtiolle sekä omavoitonpyyntöisenä ihmisenä eikä suostunut tilansa myyntiin. Niinpä tilan osti salaa puoliksi Willebrandin kanssa A.F. Munck, Reutehelmin arvostama luottohenkilö. Myöhemmin Willebrand lunasti koko kartanon toisin kuin Reutehelm olisi tahtonut vuonna 1791. Prekkajakusta, jollaista nimeä alustalaiset maaherrastaan käyttivät, tuli nyt Jokiläänin kuningas. Mitalien määrä rinnuksilla kasvoi mutta korvessa, jollaista Willebrand ei juurikaan arvostanut.\nPrekkajakku Loimon kunikaana\nInnokkaana liikemiehenä tunnettu ja kunniamerkkejään aina mukanaan kuljettanut Prekkajakku alkoi mittavat liiketoimet. Hän lisäsi kartanon sahalaitokseen kankipajan, kehräämön ja modernin verkatehtaan, rakennutti uuden komean kartanon päärakennuksen. Saha sai uuden hollantilaisen asun ja kauppapuoti avattiin Turkuun, osakkuuksia tuli niin tupakkatehtaaseen sekä lukuisiin hollantilaisittain modernisoituihin sahoihin. Elettiin aikaa, jolloin puu oli arvossaan ja Suomessa syntyi useita teollisia yhdyskuntia juuri koskien partaalle puunjalostajien toimesta. Näistä Enso Gutzeit oli suurin. Sellun keittäjät ja koskien sähköistäjät tulivat mukaan vasta hieman myöhemmin. Pelkästään Lapissa heitä oli silloin usein pankkien bulvaaneina liki jokaisesta keskieurooppalaisesta valtiosta ja Venäjältä.\nLoimon alueen Tammelan kantaseurakunta oli tullut maaherralle tutuksi jo aikana, jolloin hän asui Ruotsissa ja josta hän löysi itselleen ja uralleen sopivan puolison. Kun hän oli jättänyt hyvästit Ruotsille, löytyi vaimoksi Uudenmaan jalkaväkirykmentin everstiluutnantin Georg Henrik von Wrightin tytär. Kolme kuukautta myöhemmin von Willebrand sai appensa rykmentistä luutnantin viran; kapteeniksi, majuriksi ja everstiluutnantiksi hän kohosi kahden ja neljän vuoden välein. Ilman onnistunutta avioliittoa se ei olisi onnistunut. Tämäkin oli ajalle tyypillistä laskelmointia.\nOman esikoisensa Willebrand hoiti virkojen täyttöjärjestelmässä vaatien juuri kävelemään oppineen poikansa Gustav Henrikin volontääriksi ja kaksivuotispäivän lahjana tuli ylennys henkirakuunarykmentin kornetiksi. Toki Prekkajakku oli itsekin saanut kutsun Turun jalkaväkirykmenttiin jo 13 -vuotiaana. Mitä nuorempana tämä tapahtui, sitä nopeammin ura saattoi Suomessa edetä. Tämä käytäntö periytyi sotilas- ja pappissukuihin sekä yliopistoihin, mutta naurettavin se oli juuri armeijan kohdalla. Jälleen sitä käytettiin etenkin alusmailla ja helpotettiin sinne siirtymistä. Myöhemmin tämä käytäntö jäi alusmaan oppeihin ja hallintoon olkoonkin, että sen idea oli kadonnut.\nSotilas- ja siviiliura yrittäjän tukena\nWillebrand erosi upseerinvirastaan, mutta säilytti oikeuden säilyä hänelle edullisessa armeijan palveluksessa. Kuningas nimitti hänet vt. maaherraksi Uudellemaalle ja myöhemmin hän onnistui yhdistämään sekä siviili- että sotilasuran sotakomissariaatin palveluksessa. Hän sai tehtäväkseen armeijan kuljetuksen ja muonituksen ja alkoi vaurastua. Seuraava askel olikin jo uusi maaherran nimitys Turun- ja Porin lääniin ja samaan aikaan armeijan asioita hoitavaksi valtiosihteeriksi. Jokilääni oli saamassa ansaitsemansa juonittelijan ja pelurin, joka kykeni yhdistämään siviili- ja sotilashallinnon yritystoimiinsa heikon kuninkaan hyväksikäyttäjänä ja ymmärtäen valtapolitiikan kuviot niin Tukholmassa kuin Pietarissa. Suomi oli mukana Jokilääneineen vai pelivälineenä ja tavoitteet toki korkeammalla.\nPysyvästi Suomeen ja Jokiläänin talouden johtoon\nWillebrand erosi valtiosihteerin tehtävästään ja sai samalla ajan tavan mukaan ylennyksen kenraalimajuriksi, jolloin hän siirtyi pysyvästi Suomeen ja alkoi hoitaa maaherran virkaa uudet prenikat rinnuksillaan. Alustalaiset eivät ymmärtäneet niiden merkitystä. Prekkajakulla olivat kuitenkin jo uudet kujeet mielessä. Hänen motiivejaan oli mahdollista ymmärtää vasta vuosisatojen kuluttua itsenäisessä maassa ja oppien siellä samat kujeet ja sanojen symboliikka.\nWillebrand kutsututti itsensä valtion koskenperkauskomission puheenjohtajaksi. Se oli sen ajan öljyä. Hän muutti Tammelaan ja hoiti setänsä Jokiläänin kartanoa sieltä uudistaen samalla koko sen rakennuskannan. Syntynyt C.C. Grönvellin piirtämä uusklassinen päärakennus oli myöhemmin esikuvana muille vastaaville kartanoille Suomessa. Oli syntynyt suomalainen ylimystön ja eliitin kulttuurikeskus kesäiltojen iloksi. Yli 45 metriä pitkässä palatsimaisessa rakennuksessa on tänäänkin 30 huonetta MTT:n käytössä. Turun palon jälkeen huoneiden käyttö lisääntyi hurjasti.\nPäärakennuksen jälkeen Jokiläänin keskus sai uuden maan suurimman tiilinavetan ja valtaisan kivimakasiinin, kolmikerroksisen viljamakasiinin, jonka yläosaan tuli komea kellotorni. Reuterholmin aikainen puutarha sai kokonaan uuden ilmeen ja englantilaistyylisen puiston. Niiden floristinen loisto ja arboretumin satojen lajien komeus löytyy kartanon puutarhasta vielä tänä päivänä MTT:n ylläpitämänä. Willebrand oli kunnianhimoinen ja suuruudenhullu ihminen. Vain kohtuullisen varhainen kuolema esti häntä etenemästä tavoitteeseensa.\nJokioisten ensimmäinen kasvihuone sai mallinsa Versailles’n palatsin orangeriasta. Koski jauhoi energiaa takorautatehtaalle ja koko ajan kasvavalle kutomoteollisuudelle. Kilpailija Wecter teki Turussa konkurssin ja Willebrand osti hänet pois markkinoilta. Omat tuotteet hän kauppasi pääosin armeijan kasvaviin tarpeisiin. Tarvittiin yhä enemmän uusia englantilaisia vesivoimalla käyviä karstaus- ja kehruukoneita. Oli astuttu aimo askel kohti modernia teollista tuotantoa. Tarvittiin oma tiilitehdas ja viinapolttimo. Tiilet käytettiin itse, viina myytiin pääosin talonpojille.\nJuutalaispoika kisällinopissa Jokiläänissä\nSamaan aikaan kun Willebrand vietti yhä enemmän aikaansa joko talvisin Turussa tyttäriensä harrastusten ja uusien vävyjen parissa Turun Soitannollisessa seurassa tai uudisti maataloutta Suomen Talousseuran ensimmäisen puheenjohtajana pohtien uusia energialähteitä metsäisessä ja jokisessa maassa, hänen toimiaan olisi voinut seurata verkatehtaan värjäämön kisälli, juutalaissyntyinen ja Wismarin, Meglenburgin ja Wittenbergin Willebrandit jo sukunsa kautta monella tavalla tunteva muuan juutalaispoika ja maailmankansalainen Axel Wilhelm Wahren.\nWahren syntyi vain viisi vuotta Willebrandin kuoleman jälkeen, mutta oli jo vuosisadan alussa Jokioisissa ja vuokrasi ankaralta kapteeni Josef Bremeriltä vuonna 1938 vasta 24-vuotiaana Willebrandin vuonna 1797 perustaman jo tehdasmaisen tekstiiliyrityksen itselleen.\nSyntyi kokonaan uusi vaihe Jokiläänin ja Portaan-Loimu alueen taloushistoriassa. Samalla se ulottui siihen poliittiseen keinotteluun, jonka Willebrand oli jo eläessään käynnistänyt, ja jonka tuloksen Suomi oli irtautunut Ruotsista ja haki markkinoita Pietarin suunnalta Willebrandin juonitellessa itselleen sekä uusia kauppoja Venäjän armeijan muonittajana että vaatettajana siviiliväestön samalla unohtaen. Willabrand laskelmoi Venäjän varaan, ei suomalaisen köyhälistön ja hänelle veroja maksavan automaatin.\nWillebrand ei seurannut mitä Suomessa tapahtui, ei huomannut suomen kielen ja kansallisen liikkeen syntyä ja näki vain suorat taloudelliset kytkennät poliittiselle ja sotilaalliselle uralleen. Hän oli äärimmäisen narsistinen, egoistinen ja myös masennuksista kärsivä välillä raivoa ihminen. Arviot joita aikalaiset hänestä antoivat olivat oikeaan osuneita pohdittaessa hänen kykyä olla lojaali muulle kuin omalle pelilleen. Willebrand (=”taisteluun sopiva”, ”taistelussa viihtyvä”) oli vaikea luonne läheisilleen, bismarkilaisen maailman raivokas tuote, jossa valtio oli armeijaa varten eikä päinvastoin, epäluotettava ja -lojaali, ankara sekä arvaamaton alaisilleen ja talonpojille. Preussinpunainen ihminen myös ihmissuhteissaan.\nHänen maaniset kaudet johtivat usein riitoihin ja käräjille alustalaisten kanssa. Hän peri perintörälssitiloilta tahallaan virheellisiä veroja, kiersi lakia myös Ruotsin valtion suuntaan rakentamalla verkatehtaan maaseudulle toisin kuin luvat olisivat tuolloin sallineet, ja hankki luvat vasta kun rakentaminen oli peruuttamattomasti jo käynnistänyt toiminnan ja armeijan huollon. Elämä Bismarkina Suomessa oli kuitenkin Willebrandille ahdasta.\nValtiopetos petoksen jälkeen\nOpportunistisesti Willebrand seurasi maailman politiikan kääntymistä ja järjesti Jokiläänin keskustassa kartanossaan kokouksen, jossa sovittiin valtuuskunnasta Venäjän keisarin puheille sen jälkeen kun Etelä-Suomi oli Venäjän valtaamana. Vanha kenraali ei hetkeäkään tukenut Ruotsin pyrkimyksiä säilyttää Suomi osana valtakuntaa. Päinvastoin Von Willebrand tarjosi venäläisille palveluksiaan ja toimi jo samana vuonna venäläisten nimittämänä sotakomissaarina. Näin Jokilääni hoiti Turun ja Porin sekä Uudenmaan ja Hämeen lääneissä miehitysarmeijan muonituksia ja kuljetuksia, mutta nyt toiseen suuntaan kuin vain hetki takaperin. Talonpoikaiselle armeijalle sellainen on ollut lopulta yhtä helppoa kuin ruotsalaiselle tai saksalaiselle eliitille sen johdossa. Suomi ja sen rajat piirrettiin, mutta kulttuuri ja kieli odottivat vielä muutaman vuosikymmenen. Näitä vuosikymmeniä Willebrand ei tunnistanut sotilaana, mutta ei myöskään virkamiehenä tai ihmisenä. Vasta hetki aiemmin Eurooppaa oli jaettu kuten karjamarkkinoilla, eivätkä valtioiden rajat olleet kovinkaan pysyviä. Laki, uskonto ja moraali kulki valloittajan mukana.\nSokea kansalliselle identiteetille\nKoskenperkauskomission puheenjohtajana Willebrand otti “varaslähdön” ja kävi Pietarissa neuvotteluja jo ennen Jokisoilla päätetyn valtuuskunnan matkaa. Willebrand ei ollut tyytyväinen vävynsä Carl Erik Mennerheimin nimeämiseen valtuuskunnan johtoon. Suomen valloittaneen venäläisarmeijan komentaja oli toivonut puheenjohtajaksi juuri Willebrandia. Pietarissa tunnettiin Willebrandin moraali ja kyky tehdä kauppoja.\nPorvoon valtiopäiville hän sai osallistua sukunsa edustajan ja hänelle annettiin paikka finanssivaliokuntaan. Willebrand oli edelleen sokea sille prosessille, joka Suomessa oli jo käynnissä, ja joka johti myöhemmin Jokiläänin ja Portaan Loimon hallintopitäjän muuttumiseen. Se ei häntä kuitenkaan ensisijaisesti kiinnostanut. Talonpoikaissukuisten, köyhistä oloista lähteneiden Elias Lönnrotin kaltaisten nuorten miesten liikkuminen keräten Kalevalaa, suomenkielen sanastoa ja kansallista identiteettiä, oli hänelle täysin vieras ilmiö. Willebrand oli sokean ylimielinen ihminen ja täynnä omaa egoaan.\nWahren Jokiläänin johtoon\nJokilääni sai uutta puhtia luterilaisen taustan itselleen hankkineelta juutalaispojalta, joka asettui tehtaankisälliksi Jokioisiin ja halusi jatkokoulutukseen hänelle tuttuun ympäristöön Keski-Eurooppaan. Maailmankansalainen sai muut vakuutetuiksi taidoistaan jo varhain Jokioisissa koskien sekä Willebrandin leskeä että kapteeni Brehmeriä. Kisällin tittelin vaatimattomuus ei vaikuttanut siihen, että Wahrenista tuli hetkessä Suomen johtava tekstiilialan yrittäjä ja innovatiivisin värjäämätoiminnan osaaja. Suomi arvosti osaajia, eikä osannut tunnistaa ruotsalaisten ulkoisia arvomerkkejä, eliitin omalaatuisia tapoja palkita mitaleilla. Sen oppiminen vei vuosisadan ja poisoppiminen kauemmin.\nWahrenin taidot eivät rajoittuneet vain teknisiin innovaatioihin vaan hänellä oli samoja ominaisuuksia kuin Willebrandissa. Kun Willebrand joutui hoitamaan talousasiansa osana kansainvälistä politiikkaa ja armeijan tarpeita, Wahrenin oli toimittava oleellisesti pienemmillä panoksilla ja aluksi se oli hyvin marginaalista lainanottoa ja vekseleiden käyttöä, häikäilemätöntä maksujen ja velkojen unohtamista. Alussa hän vain laajensi vanhaa verkatahdasta, mutta oli jo kiinnittänyt huomion Jokiläänin Tammelan puoleiseen Loimijoen yläjuoksun Kuhalankoskeen Tammelassa.\nJälkeenpäin on vaikea arvioida niitä vaiheita, joita Wahren joukkoineen kävi läpi suuriruhtinaskunnassa, siirryttäessä käsityöhön perustuvasta manufaktuurista senaikaisen kutomateollisuuden Skandinavian ehkä jopa komeimmaksi teollisuusyhdyskunnaksi. Kun ottaa huomioon, mitä Jokioisissa oli jo valmiina, kaikki tulee helpommin ymmärretyksi. Itse asiassa siellä oli malli jokaiselle yksityiskohdalle alkaen tiilitehtaasta, värjäämöstä, uudenaikaisesta vesivoimalla pyörivistä tehdasmaisista kutomakoneista ja lankojen jälkikäsittelystä, kankaiden saamisesta markkinoille. Kuhalan koski oli miltei välttämätön valjastettava ja ongelmana oli vain peninkulman etäisyys vanhasta yhdyskunnasta ja sen opeista. Kapearaiteinen auttoi siinä missä pian syntyvät tiet ja hevospelit korvattiin autoilla, puhelin ja sähkö olivat jo tuloillaan.\nForssan alku oli itsestäänselvyys\nKuhalankoski oli pakko ottaa käyttöön, jotta Wahrenin Keski-Euroopasta saamat mallit ja kasvavat markkinat olisi voitu tyydyttää. Näin syntyi uusi yhdyskunta, Forssan kaupunki ja hänestä sen ex nihilo -luoja. Väite että lähtökohdat olivat pieniä tai olemattomat, ovat toki vääriä. Uusi yhdyskunta ei syntynyt pihtisynnytyksellä vaan mitä luonnollisimmalla ja odotetulla tavalla. Puitteet olivat jo Wahrenin papereissa ja niitä vain laajennettiin ja lisättiin sen ajan Keski-Euroopasta saaduilla innovaatioilla ja edistyksellisintä oli lopulta paikallis- ja piiriedustajien muodostama myyntiverkosto sekä suorat kauppayhteydet ulkomaille. Wahren oli pikemminkin juoksupoikana kuin varsinaisena patruunana liikkeellä, ja siksi hänet siihen niin nuorena kisällioppilaana kelpuutettiinkin Jokiläänissä. Tarinat ja kertomukset olivat myöhemmin tehtyjä ja sepitteellisiä.\nMarkkinat olivat kasvaneet ja myynnin sekä markkinoinnin mallit löytyivät nekin jo Suomesta ja olivat toki käytössä. Ammattitaito ja osaaminen löytyi Jokioisilta lisättynä keskieurooppalaisella innovaatiolla ja osaajilla. Se mitä olisi todella tarvittu lisää, jäi tekemättä nuorelta Wahrenilta.\nYhtiöön kuului toki myös baari hotelleineen ja panimo. Aivan kuten Jokisoisissa oli jo pienimuotoisena. Uutta oli ajan vaatimusten mukainen sosiaalinen rakenne, koulutuksen ja sosiaalihuollon sekä terveydenhuollon ensimmäiset järjestelyt, siisteys ja moitteeton katukuva. Willebrand oli äärimmäisen tarkka näissä asioissa ja Turun palo ei ollut hänen aiheuttamansa. Päinvastoin maaherrana hän ajoi laajoja puistokatuja ja linnavuorikin oli rakennettu varjelemaan vahingoilta. Laajat tautiepidemiat eivät olleet 1800-luvun ensimmäinen vitsaus pumpulienkelten ja Jokiläänin yhdyskunnissa eikä Forssaa tunnettu paloistaan.\nMyöhemmin nämä palvelut siirrettiin perustetun kunnan ja valtion tehtäviin. Wahren otti suojiinsa jopa “pakolaisia“, joita isännät olivat lainsuojattomina renkeinä kiusaamassa. Tehdasyhdyskuntaan syntyi myös järjestyksen pitoon oma koneistonsa, eivätkä poliisit olleet halukkaita puuttumaan maattomien ja kodittomien hoitoon. Irtolaiset oli valtava ongelma ja niiden hoitaja oli poliisin paras ystävä.\nLoimon-Portaan kunta eli vaurauden aikaa mutta itseriittoisesti\nPumpulienkeleitä koulutettiin tehtaankoulussa ja heistä kasvoi mm. maan ensimmäinen naisministeri Miina Sillanpää. Uusi syntynyt yhdyskunta tarvitsi pankin, vaivais- ja sairaskassan, kirjaston ja kirkon, terveydenhuollon alkeet. Koko maa taas tarvitsi oman valuutan ja markan synnyttyä liikepankin. Wahrenia voidaan pitää Suomen Yhdyspankin perustamisen henkisenä isänä. Itse hän ei vain koskaan päässyt tehtaineen hyötymään tuosta pankista. Wahren eristettiin ja eristäjät olivat Tampereella ja Hämeenlinnassa. Siellä missä nytkin Jokiläänin eristäjät majailevat.\nJokilääni ja Portaan, Loimon talousalue eli vaurasta aikaa, ja oli runsaasti edellä koko muuta sen ajan suomalaista maaseutua muta myös pieniä teollisia taajamiamme koko aluetaloutensa palvelujärjestelmän hoitajana. Lisäksi se oli vauraudessaan itseriittoinen ja jossain määrin omahyväinen ja -lakinen toimissaan. Oli pakko niissä oloissa, jossa malleja oli vaikea saada muualta ja kilpailu painoi päälle. Samalla kuitenkin kansallinen ja kansainvälinen visio jäi näkemättä ja tulevaisuus laiminlyötiin luottamalla epäluotettaviin ystäviin. Ystävät haettiin hämäläisittäin kaukaa ja viholliset läheltä.\nW-W kuin kolikon eri puolet\nWahren toimi toisin kuin Willebrand ennen häntä. J. W. Snellmanin toimeksiannosta hän laati venäläistämistä vastaan taistelevan valtakunnallisen kotiteollistamis-ohjelman, jota alettiin noudattaa koko maassa. Wahren alkoi samalla kiinnostua maa- ja metsätaloudesta, ja kauaskantoisin oli hänen työnsä Kymi-Kymmene Ab:n perustajana liiketuttaviensa kanssa. Paikallisia hankkeita taas syntyi mieliharrastusten suunnalla lampaiden, sikojen ja nautakarjan jalostuksessa ja Tammelan kotiteollisuuskoulun perustajana. Vuoroviljely ja salaojitus siirtyi maahan Wahrenin aloitteesta ja järjestelmällinen metsien hoito oli niin ikään osin juuri Wahrenin käynnistämää ja hänen tapansa toimia innovaatioiden siirtäjänä. Varsinainen innovaattori tai visionääri Wahren ei koskaan ollut, pikemminkin ideoiden siirtäjä suuriruhtinaskunnalle tyypilliseen tapaan ja Pietarin malleja noudattaen. Tuosta tavasta Suomi ei ole vieläkään päässyt kunnolla irti.\nForssan perustaja sai kauppaneuvoksen arvon, autonomisen Suomen ensimmäisen teollisuus näyttelyn pääkomissaarin tehtävät ja paljon hänellä riitti tehtäviä myös maailmalla. Myöhemmin tuli nimitys Suomen Talousseuran puheenjohtajaksi ja lopulta myös aatelisarvo.\nKuinka WW alueesta www aikaan.\nMonessa asiassa Jokiläänin ja Loimon talousalueen suuret talousnerot eroavat toisistaan, mutta yhteistä on ainakin työteliäisyys, valtavat henkiset voimavarat, liikemiehen taipumukset ja tietty häikäilemättömyys sekä röyhkeä oma edun tavoittelu. Toki juuretkin ovat samalla suunnalla Saksassa. Riskiotto on niin ikään yhteistä ja innovaattorille tyypillinen uuden löytäminen ja käyttöönotto sekä peräänantamattomuus. Alueensa talouden molemmat kokivat regionaalisina ja laiminlöivät spatiaalisen tulevaisuuden, visioivan näkemyksen logistiikasta, liikkuvuudesta ja sen merkillisestä ajattomasta ja rajattomasta tulevaisuudesta. Turun ja Toijalan rautatie kulki omituisesti tärkeimmän talousalueen ohi ja yhdisti olemattomia maalaispitäjiä aivan kuten Hämeenlinnan ja Tampereen pyynnöstä.\nSosiaalisilta aidoiltaan Wahren ohitti toki Willebrandin, mutta kansainvälisessä politiikassa hän ei voinut menestyä opportunistiselle Jokiläänin avainhahmolle. Molemmilla oli kuitenkin ongelmia visioida Suomen tulevaisuutta ja panostaa myös teknisesti tavalla, jossa pienet parannukset olisi voitu kytkeä laajempaan kansalliseen kokonaisuuteen ja sen kehittyvään infrastruktuuriin. Niistä pahin virhe oli jäädä päärautateiden ja samalla liikenneyhteyksien ulkopuolelle sekä laiminlyödä kansainvälisen kaupan hoito rinnan kasvavan suomalaisuusliikkeen kanssa. Se ongelma näkyy edelleen Lounais-Hämeessä. Pirstaleinen aluetalous on paljon vähemmän kuin osiensa summa. Willebrandin ja Wahrenin sekä vauraan Jokiläänin perinnön haaskaaminen on ilmiönä omituisempi kuin niiden syntyminen.\nPois pelattu lottovoitto - missä WW:n kolmas webympäristön W.\nKeskieurooppalainen tausta jätti molemmille pimeän kohdan havaita, mitä maan sisällä oli jo tapahtunut ja miksi Pietari ja Venäjä tuki Finnlaysonia, mutta ei Wahrenin pyrkimyksiä saada Venäjän vientiin erikoisoikeudet. Näistä pienistä virheistä syntyi lopulta suuria virhearvioita, joiden seurauksena Loimon talousalue ja Jokilääni jäivät kokonaan sivuun siitä kehityksestä, johon seuraava vuosisata vei Tampereen, Turun, Hämeenlinnan ja Lahden sekä pääkaupunkiseudun ja maan 1800-luvun alun ydin unohtui pienten pitäjien maaseutukeskusten museoksi. Jäljelle jäi maalaiskuntien joskus jopa uskomattoman mittava byrokratia köyhän Urjalan kunnan tapaan tai muistot, joita vaalitaan tiiliseinien sisällä markettien kauppapaikoilla, menneen maailman politiikan teon areenoilla kunnantaloissa unohtaen, ettei niitä kukaan enää kaipaa.\nLähettänyt Matti Luostarinen klo 22.06 0 kommenttia\nWillebrand ja Wahren - Jokiläänin kaksi veijaria\nWillebrandin suvun alkujuurista Yrjö Blomstedt ei historioitsijani ole saanut täyttä selkoa. Kantaisäksi Blomstedt kuitenkin mainitsee Pellenbergin kaupungissa asuneen Johann Willebrandin, jonka tiedettiin olleen naimisissa Ursula Wagnerin kanssa. Kantaisästä suku sitten jakautuikin kolmelle eri taholle. Ja yksi näistä päätyi Kustaan sodan aikana rikastuen merkittäväksi virkamieheksi ja teollisuudenharjoittajaksi Ruotsi ajan lopun Suomeen.\nVon Willebrand asettui asumaan Jokioisten kartanoon, josta tuli hänen aikanaan yksi Suomen komeimmista kartanoista ja suurimmista teollisuuskeskuksista. Vihollisen vallattua Etelä-Suomen 1808 von Willebrand ryhtyi tarmokkaasti valmistelemaan suuriruhtinaskunnan siirtämistä Venäjän keisarin alaisuuteen. Aiemmin kuningas Kustaa III:n suosioon päässyt ja Turun ja Porin läänin maaherran viran saanut ja armeijan asioita hoitanut valtiosihteeri teki täydellisen lehmänkäännöksen ja ryhtyi kesällä 1808 järjestämään valtuuskuntaa keisarin puheille Pietariin.\nKun valtuuskunnalle haettiin puheenjohtajaa Jokioisilla syyskuussa 1808 pidetyssä kokouksessa, tähän tehtävään valttiin von Willebrandin vävy Carl Erik Mannerheim.\nTunnettu juonittelija oli pettynyt, mutta sai sentään edustaa Porvoon valtiopäivillä omaa sukuaan ja valittiin finanssivaliokuntaan. Muut kuitenkin järjestelivät tuolloin uuden hallitsijan alaisuuteen siirtyvän suuriruhtinaskunnan asioita ja käytännössä Suomi itsenäistyi tuolloin.\nVanha kenraali ja maaherra, kulttuurin tukija ja Turun Soitannollisen seuran puheenjohtaja, kustavilaisen maatalouden innokas uudistaja ja Suomen Talousseuran perustaja, Hämeen teollisen keskuksen Jokioisiin perustanut rauta- ja verkatehtailija, haudattiin Jokioisten kartanon puistoon, minne pystytettiin 1833 hänen ja hänen puolisonsa muistopatsas.\nAxel Wilhelm Wahrenin suku sen sijaan on selkeästi juutalainen ja on ironiaa, että tämä maailmankansalainen vakiinnutti elämänsä keskelle hidasta Hämettä. Juutalaisten panos Ruotsin teollistamisessa on aina ollut erikoista. Lakisääteisesti heitä ei ole ollut olemassakaan.\nWahren teki liiketoimiaan aluksi pienessä marginaalissa, sai värjärinkisällinä Jokioisissa kisällioppinsa Keski-Euroopassa ja toi maahan uudenaikaisen myyntiverkoston paikallis- ja piiriedustajineen. Hän myi salaa valtion veloista pantattuja kankaita, lainasi talollisilta, viivytteli häikäilemättömästi velkojensa maksuja ja oli kekseliäs vekseleiden hyväksikäyttäjä. Suomessa ei ollut tuolloin vielä pankkia. Hän laajensi Jokiosilta vuokraamaansa verkatehdasta kuumeisesti, mutta katseli jo salaa Loimijoen yläjuoksun Kuhalankoskea, tulevaa Forssaa, omana tehtaanpaikkanaan.\nWahren oli innovatiivinen, kekseliäs ja käytti vesivoimalaitosta jauhamaan sähköä maan ensimmäiselle sähkörautatielle, joka kulki tehdaslaitosten välillä. Ensimmäinen kunnon puhelinlinja syntyi Forssan ja Matkun välille jo 1878. Kapearaiteinen aloitti ensin höyryvoimalla, mutta muuttui sekin pian dieselvetoiseksi. Isänniltään paossa olleita maaorjia Wahren otti uudella nimellä tehtaansa suojiin.\nWahrenilla oli patriarkaalinen suhde alaisiinsa ja tarve säilyttää työväki tyytyväisenä. Perustettiin pumpulienkeleille tehtaankoulu, jossa ponnisteli mm. ensimmäinen naisministerimme Miina Sillanpää. Työväkeä varten oli oma säästöpankki, vaivais- ja sairaskassa, kirjasto ja kirkko. Wahrenia voidaan pitää myös henkisenä isänä Suomen Yhdyspankin perustamisessa pari vuotta markan syntymisen jälkeen 1862. Kymi-Kymmenen perustaminen oli niin ikään tämän myös biologina kunnostautuneen teollisuusmiehen kauaskantoisia saavutuksia. Tammela sai omankotiteolliskoulun ja Mustiala Wahrenin harrastuksista myöhemmin lampaiden, sikojen ja nautakarjan jalostuksen.\nWahrenista puhuttaessa häneen liitetään usein sellaisia kuvauksia kuin vähäunisuus, työteliäisyys, henkiset voimavarat, liikemiehen taipumukset, ennakkoluulottomuus ja yritteliäisyys. Juutalaistarinat ja henkinen perintö on jätetty yleensä piiloon. Sen sijaan Willebrandin kohdalla aikalaisten mielipiteet jakautuvat kahtia. Henrik Gabriel Porthan arvosteli häntä ankarasti, kun esim. Choreus ja Pinello mainitsevat Willbrandin pelkästään myönteisin sanakääntein ja suurin ongelma näyttäisikin olevan hänen urakehityksensä ja rikastumisen nopea kulku sekä tästä syntynyt kateus. Häntä syytettiin viekkaaksi juonittelijaksi, jonka Wahren kykeni usein välttämään. Kun Willebrand oli sotilaallisen käskevä ja alaisilleen ankara, Wahren oli isällinen patruuna eikä osallistunut poliittiseen juonitteluun juuri lainkaan. Osin ehkä tästä johtuen hän joutui Venäjän kaupassaan maksamaan korkeamman hinnan kuin kilpailijansa Finlayson. Tunnustuksena tuli kauppaneuvoksen arvo, ja aatelisarvo vuonna 1883, rintapatsas vastuuntuntoiselle isännälle Forssan kaupungin perustamisesta.\nPekingin kisojen jälkilöylyt\nUrheilutoimittajan työ on eri asia kuin seurata kisoja katsomosta. Kun kyseessä on urheiluvuoden ehdoton päätapahtuma urheilutoimittaja on tiukilla. Kiireen keskellä toimittaja joutuu alttiiksi virheille. Niin ammattitaitoista toimittajaa ei ole, etteikö reaaliaikaisessa maailmassa tietoa välittäen syntyisi myös virheitä. Toimittajan työ on äärimmäisen stressaava ja urheilutoimittajan olympialaisten aikaan ja jo paljon ennen niitä.\nJulkisen sanan neuvoston kiireet\nJulkisen sana neuvoston langettavat tuomiot medialle ovat lisääntyneet Pekka Hyvärisen tultua mediavahtikoiraksi (HS 30.8). Syy ei ole koulukaverini ja mediaa mahdollisimman monipuolisesti tuntevan Pekan halussa ruoskia kollegoitaan, vaan kantelujen määrän rajussa kasvussa. Hyvärisen mukaan ihisten mediatietoisuus on lisääntynyt roimasti ja samalla heidän oma osallistuminen internetin kautta on tuonut kokonaan uuden näkökulman tiedottamiseen.\nVirheet paljastuvat kun niitä hakevat tuhannet ja taas tuhannet uusmedian aktiivit. Toimittajalta vaaditaan viihteen rajan oivaltamisen lisäksi myös yhä suurempaa professionaalista osaamista ja tarkkuutta lähteissään.\nEi uusmedia ole tumpeloitten käsissä\nEi uusmedia ole pelkkä kirous ja tumpeloitten hörhöilyä. Kyllä se on myös urheilun estradeilla innovatiivinen edelläkävijä, kokija ja läsnäolija, ensimmäinen viestittäjä. Pekingissä mukana oli blogaavia urheilijoita ja katsomot täynnä nettiosaajia. Jo avajaisissa urheilijoiden kännykkäkemerat viestivät tuhansia sanomia. Katsomossa satakertainen määrä. Netti oli ainut tapa pitää yhteyttä suomalaisiin suorituksiin laajalla kisa-alueella. Mitä ammattitaitoisempi olet, sitä paremmin tunnet välineesi ja valmistaudut kisojen seurantaan. Ei verkottumaton tumpelo niistä kisoista saanut paljoakaan irti luottaen vain perinteiseen mediaan. Paikan päällä se tuotti vain kiinalaisia kiinnostavaa katsottavaa. Niin runsas ja laadukas kun sen anti olikin, moni on kiinnostunut suomalaisen jousiampujan tai ratsukon onnistumisesta. Ja vastaavasti Suomessa jenkkikoripallosta, judokoista, ratapyöräilystä jne. Ei kaikkia keihäänheitto kiinnosta.\nPekka Hyvärinen olettaa virheiden syntyvän kiireestä ja paineista mediataloissa. Hyvärinen on varmasti oikeassa, kun siihen lisää kilpailun ja stressaavan paineen, viihteen osuuden vakavassa asiassa ja markkinointitaidot.\nNationalistit pakollinen kiusankappale\nUrheilu liitetään meillä takavuosien itsenäistymiseen ja kansalliseen propagandaan etenkin juuri olympiavoittoja suitsuttaen. Ja ne jotka liittävät ovat eläköityviä suuria ikäluokkia ja heidän vanhempiaan. Mediataidot ovat heille netissä kehnoja. Juuri kukaan maailmalla ei tunnista Kolehmaista, Ritolaa, Iso-Holloa, Savolaisen mitaleja voimistelijana saati Klaes Karppisen suurta kultamitalimäärää hiihtäjänä. Hyvä jos joku Ylä-Savossa muistaa Klaeksen kultamitalit ja eksymiset viidenkympin suurhiihdossaan.\nPaavo Nurmen legeanda syntyi samalla tavalla kuin vaikkapa Eero Saarisen arkkitehtina. Molemmat tekivät uransa Yhdysvalloissa hieman samaan tapaan kuin afrikkalaiset kestävyysjuoksijat tai jamaikalakiset pikajuoksijat. On oltava suuri raha ja markkinointi, ei pelkkä olympian into ja sydämen tunteet, nationalistinen henki.Kansallinen maine ja nationalismi ei ole kansainvälistä mainetta ja globalisaatiota\nTunnemme Eeron pojan Eliel Saarisen Suomessa. Eeron suuri kansainvälinen maine on tuntemattomampi. Se on samaa kuin tuntea keihäänheittäjämme mutta unohtaa Kyra Kyrklund, purjehtijat, ampujat ja valita keihäänheittäjä Suomen parhaaksi ohi formulasirkuksen maailmanluokan tähdet. Suomi elää urheilussaan umpiossa, mutta niin toki niin myös kulttuurin, tieteen ja taiteen saroilla. Parhaat yliopistomme sijoittuvat 300-500 kehnoimman joukkoon kansainvälisessä vertailussa.\nToisaalta kun väkiluku on vain promille 5000 miljoonasta ja koulutus, tutkimus sekä tiede keihäänheittoa harrastetumpi, kaikkien kansantalouksien yhteinen innovatiivinen kärkihanke, tulos on ihan kunnioitettava. Niille main kuuluisi myös urheilumme sijoittua globaalissa vertailussa, ellei meillä olisi joka kisassa tolkutonta yliedustusta. Suomi saa liki lajiin kun lajiin onnistuessaan saman määrän kilpailjoita kuin 1300 miljoona asukkaan Kiina, Pakistan, Indonesia, Yhdysvallat, Brasilia jne. Väkistenkin joku heistä onnistuu painamaan liipasinta oikeaan aikaan.\nSuomi juostiin maailman kartalle vain Suomessa\nSuomi juostiin itsenäisyytemme alkuvuosina maailman kartalle suomalaisessa propagandassa. Suuria nimiämme ei Paavo Nurmen ohella mainita. Nurmin taas oli liki Yhdysvaltain kansalainen rahakkaissa juoksuissan ja keräsi pörssikeinottelulla myöhemmän liiketoimintansa alkupääoman. Kukaan urheilija ei ole ollut niin katkera ikäihmisenä urheilijanuralleen kuin juuri Paavo Nurmi. Hän katui uraansa ja kansalliseksi ikoniksi joutumista. Se peitti alleen kaiken muun ja teki hänestä kokonaan jotain muuta kuin ihmisen ja yrittäjän. Sellainen ihmistä suurempi kohtalo on kauhistuttava kokemus nationalismin sanansaattajana ja ikonina.\nVenäläinen lyhen loikan avaruuteen tehnyt Juri Gagarin luhistui tämän urotyön alla. Gagarin ja Nurmi eivät olleet aikamme häiriintyneitä narsisteja. Tyhjää elämäänsä potee kuka tahansa huippu-urheilija uran päätyttyä, ellei ole kypsä ihminen ja varustautunut jatkamaan elämäänsä ulkopuolella urheiluhullujen haihtuvan ihailun, toimittajien katoamisen. Pituushyppääjän leima otsassa on vaikea tehdä vakavaa uraa tieteessä, taiteessa, joskus varmaan myös politiikassa, hallinnon ja yrittäjyyden sektoreilla. Varsinkin jos pituushyppääjä oli kansallinen petturi ja astui yli lankun. Sankarin ja petturin raja on huippu-urheilussa hiuksen hieno.\nKansallisen itsetunnon näkyvä airut\nUrheilu on näkyvä osa yhteiskuntapolitiikan kaikkia alueellisia hekiä ja nationalismin valtapyrkimyksiä. Kylmän sodan aikana se näkyi DDR:n ja Neuvostoliiton mutta toki myös Yhdysvaltain kilpavarustelussa. Paremmat urheilijat oli merkki onnistuneemmasta ideologiasta ja sen tuottamasta ihmisrodusta. Kun Nevostoliitto hajosi ja Berliinin muuri murtui myös naapurimme ja heimoveljemme baltit alkoivat menestyä niin taloudessa, kulttuurissa kuin urheilussakin aivan toisin kuin osana Neuvostolittoa. Nationalismi panee liikkeelle kansalliset voimavarat ja menestys ruokkii uutta menestystä. Kiinan 56 kansakuntaa ja sadat pienemmät kulttuurit eivät pääse osalliseksi tästä kasvusta, eivät mitään olympiaatteesta ymmärrä. Talous kituu ja kulttuuri on köyhää, infrastruktuuri retuperällä.\nVäite että maailman huiput kohtaisivat olympialaisissa on suurta harhaa ja totalitarsimin tukemista. Sellainen väite tukee keskitettyä valtaa ja pienten kansakuntien sortoa. Olisikohan paras urheilija (Nurmi, Kolehmainen, Ritola jne) juossut mitaleja ja kunniaa, hankkinut vauhtia Yhdysvaltain rahajuoksuista ja suuriruhinaskunta heitä siihen rohkaissut, Pietari rahaa jakanut ja heidät Venäjän joukkueeseen valinnut ilman itsenäisyysjulistustamme? Uskokoon ken tahtoo.\nParhaat ovat kisoista poissa\nKiinasta, Indonesiasta, Pakistanista, Venäjältä parhaat eivät ole mukana mittelöissä oli se tiedettä, taidetta, urheilua, mitä tahansa inhimillisen toiminnan kentässä. Sitä voi kysyä virolaisilta mitalisteilta, tieteen ja kulttuurin sankareilta tänään ja takavuosien Neuvostoliiton tavoista. Moni vietti aikaansa vankilassa, Siperiassa Stalinin leireillä. Pääosa Kiinan 1300 miljoonaisen kansan Suomen, Viron, Jamaikan kokoisista pienkulttuureista ei ole kisoista mitään kuullutkaan, ei panosta kulttuuriin, tieteeseen ja urheiluun. Kun siihen panostetaan, mukaan tulee myös media ja sen suhde vahvasti emotionaaliseen alueidentiteetin tai nationalismin hengen tukemiseen. Syntyy ilmiö, joka on puhtaasti subjektiivinen, kritiikitön ja vailla sidosta muuhun yhteiskuntapolitiikkaan. Se näkyy omituisena ristiriitana jopa saman lehden sisällä. Kun politiikan toimittaja tai taloudesta puhuva varoo kivittämästä ikkunoita lasitalossa, urheilutoimittaja heittelee käsitteistöä, joka on kuin kylmän sodan julistus Venäjälle Ruotsi-Suomi maaottelussa. Sen tahaton koomisuus kuvaa ihmismielen monikerroksista paradoksia lehtitaloissa.\nUrheilulla on omaleimainen asema kulttuurissamme\nUrheilu on leimallisesti näkyvin osa nationalismia ja se peilaa hyvin kansakuntien taloudellisia ja sosiaalisia panostuksia sekä kulttuurin kykyä omistautua oman kansakunnan omalaatuiselle identiteetille, olkoonkin että usein tulee yliampuvaa otsikointia, jota mm. presidentti Mauno Koivisto joskus hieman paheksui ja ehdotti kansallisten tunnusten vähentämistä. Georgian sodan ja politiikan toimittajan kynästä ei tule sellaisia "sammakkoja", jotka viittaavat takavuosien sotiimme ja Venäjä suhteiden ongelmallisuuteen kuin vaikkapa Helsingin Sanomissa (30.8) urheilutoimittajan kirjoittaessa läpi sivun menevällä otsikolla Ruotsi-Suomi maaottelusta "talvisodan hengessä". Näihin sammakoihin julkisen sanan neuvosto ei tietenkään puutu. Ne ovat liian suuria syötäviksi.\nKolmen lautasen poliitikot ja urhailuslangi\nKun maan ylin johto käy omaa kiistaansa kolmen lautasen komiikassaan tavoitteena EU politiikan, Naton ja Etyj:n puheenjohtajamaan diplomaattiset taidot sekä Venäjä sanktiot Georgian kriisin yhteydessä, urheilun slangi ei sinne oikein sovellu. Se mikä tieteessä, taiteessa ja kulttuurissa, politiikan teon diplomatiassa on kiellettyä, on urheilussa sallittua myös saman median tuotteena ja samassa päivälehdessä julkaisten. Se on ilmiönä kiintoisa ja kertoo ihmismielen monitasoisesta ulottuvuudesta. Vai voiko kuvitella itseään, naapurin rouvaa ja hiljaista äitiä, huutamassa ja hihkumassa äänensä käheäksi muualla kuin urheilukatsomossa ja jopa ilman päihteitä? Vain toimittajat lehtitaloissa kykenevät välittämään sen kaiken kuluttajilleen joutumatta naurun alaisiksi.\nEmotionaalisten tunteiden, usein argessioiden, subjektiivista välittämistä\nTuskin kotiäidin tai isän purkautumisessa oman pojan valmentajana kiekkokaukalon laidalla on mitään pahaa sanottavaa? Vai olisiko sittenkin? Sama pätee katsomon kiroilua subjektiivisena ja emotionaalisena ihmisenä tai luonnehäiriönä. Ihmisapinan omituisista purkautumisteistä tai tavasta leimautua ja samaistua sankaritekoihin, seurata keskiaikaisia hirttäjäisiä ja gladiaattoreita Roomassa, härkätaistelua Espanjassa. Kunhan siihen ei liity tietoista väkivaltaa ja huliganismia, jalkapallosta tuttua järjestettyä rikollisuutta ja terroritekoja.\nUrheilutoimittaja on tahdoton osa tätä koomista draamaa tai kreikkalaista tragediaa, jossa Juhani Peltosen ylivoimainen urheilija "Elmo" on vain surullisen hahmon ritari, hiven boheemi runoilijasielu väärässä paikassa piippuaan poltellen ja ympärillä lauma hihkuvia urheilutoimittajia kertomassa hänen urotöistään voittaen jääkiekon maailmanmestaruuden yksin pelaten muun joukkueen istuessa jäähyllä, kaatuen satasen suoralle, mutta nousten ylväästi ylös, kirien kilpakumppaneittensa etumatkan ja heittäytyen ensimmäisenä maaliin.\nLähettänyt Matti Luostarinen klo 22.05 0 kommenttia\nPuutuin jo aiemmin Helsingin Sanomien kevyeen kirjoitukseen (tutkimukseen) Suomen blogikultuurista eli blogosfääristä (HS 16.3). Suomessa on huomattava määrä viihdeblogeja ja toki niillä on oma tilauksensakin. Tämänkin blogin lukijoista joku kaipaa viihdettä ja huumoria, perinteistä vanhan median pakinaa tai kolumnia. Hänen on syytä siirtyä lukemaan perinteistä mediaa tai viihdeblogeja, käsityöblogeja jne. Käytän blogeja pelkästään asiatiedon välittämiseen osana tutkijan ja tiedemiehen työtäni. Samalla kokoan aineistoja ja kokemusta, jotka liittyvät perinteisen ja uusmedian välisen muutoksen tuottamiseen ja siihen sopeutumiseen. Aiemmin tästä työstä käytettiin sellaisia käsitteitä kuin uuden tiedon tuottaminen (innovaatio) sekä sen sovellukset ja levitys (diffuusio). Nykyisin nämä käsitteet alkavat olla vanhentuneita.\nLähettänyt Matti Luostarinen klo 21.22 0 kommenttia\nJa samaan aikaan samat naiset pyrkivät toivottomasti yhdistämään perheen ja työn, uranaisen ja ruumiinsa tähän omituiseen unelmaan. Suorittaja, ylivertainen uranainen seurailee median lööppejä, hakee ekstriimiä ammattia, kantaa oidipaalista kaksoistaakkaa ruumiinsa sisällä ja sitä käyttäen, tolkuttomasti huolta nähden. Siinä missä miehet touhuavat viettiensä viemänä ja kännyköittään hakien, nuoret naiset juoksevat äitiensä kanssa kilpaa kauneusleikkauksissa. Kun tuon kauneuden kansanedustaja sitten havaitsee, hän saa siitä huomautuksen medioissa ahdistelijana. Omituista peliä kansalta, joka hakee lähestymiskieltoja, mutta kaipaa kuitenkin pikemminkin lähestymislupaa ja jotkut jopa vaatimusta tai pakkoa. Suomalainen kulkee itään päästäkseen länteen ja peilikuva kertoo lopulta totuuden. Eroottisen tanssi nainen pahoittelee yhdessä taiteilianaisen kanssa aloittamaansa kohua ja haluaa lisää viestejä. Jäikö jotain ehkä kertomatta, taulu myymättä, Minna Canthin tytärten poliittista keskusteluako? Ehkä Kanerva ei olekaan niin lapsellinen kuin on kerrottu tai luultu? Keski-ikäiset miehet nyt tahtovat aina olla akkamaisen kateellisia...\nKirjailija ja kolumnisti Jari Tervo vaatii Kanervaa eroamaan. Tervo on kolumnissaan jyrkän puhdasoppinen ja nimittelee nettilehden blogissa Kanervaa häntäheikiksi. On vaikea kuvitella, että tässä kolumnissa puhuu todellakin kirjailija ja TV –hahmo, koominen irvileuka Jari Tervo. Niin roisia ja rosoista tekstiä ja pyhistä arvoista vähät välittävää kun miehen kirjoitukset muuten ovat ja sanat sinkoilevat arvaamattomasti. Miksi juuri Tervo moralisoi Kanervaa? Miksi Ilta-Sanomien kolumnisti Aarne "Loka" Laitinen on alkanut puolustaa kansanedustajia ja haukkuu mediaa? Kansanedustajista on aiemman lokaajan mielestä tullut "kusitolppia" . Laitisen mielestä he tekevät arvokasta työtä, jota vain hän saa loata.\nTestausryhmän muodostivat henkilöstösihteerit ja elinkeinotoimesta vastaavat virkamiehet, joita ei erikseen ohjattu kuten muita tiimejä. Kunnanjohtaja olivat niin ikään ”ulkona” prosessista ja esittely tapahtui aina kunkin ryhmän johtajan toimesta suoraan luottamusjohdolle (poliittinen johto). Ohjausryhmänä kunnanjohtajille jäi projektin päätyttyä vastuu jatkaa prosessia vastuualueenaan sosiaali- ja terveyshallinto, sivistyshallinto, tekninen toimi, elinkeinot ja yrittäjyys sekä erikseen vielä kaavoitus ja maankäytön suunnittelu. Näin olisi päästy evolutionaarista tietä vaiheeseen, joka ei nyt vaatisi vaikeita kuntien liitoksia, johon kunnat ovat valitettavasti ajautuneet. Samalla päällekkäiset työt olisivat poistuneet ja virkamiesten lukumäärä olisi oleellisesti vähentynyt luonnollisten poistumien kautta.


NBA Live 08 – Ps3 – Vaihtostore\nEtusivu » Pelit Playstation 3 Urheilu NBA Live 08 – Ps3\nNBA Live 08 – Ps3\nKun pelin lopputulos on kyseessä ja pallo on sinun käsissäsi, mitä teet? Aiotko yrittää puskea läpi koko kentän mitalta, loikata korkealle ja murskaavaa donkkausta varten? Vai yritätkö etsiä heikkouden puolustuksesta ja voittaa tyylipuhtaalla kolmen pisteen korilla? Ota peli täydellisesti hallintaasi ja voita jokaisen aloituskohdan yksi yhtä vastaan -kamppailut NBA Live 08:ssa.\nNBA Live 08 tarjoaa autenttisen tunnelman ja esittelee uudet, yksilölliset liikesarjat, jotka vangitsevat NBA:n parhaimmiston syvimmän olemuksen. Nyt voit pelata konsolillasi korista sellaisena kuin se katsomosta näyttää. Syötä pallo korin alle ja nöyryytä vastustajaasi erityisellä own the paint -jälkipelillä. Ketjuta yhteen harhautuksia ja heittoja jujuttaaksesi puolustajat liikkeelle ja jättämään aukon pelin ratkaisevaan koriin. Pelikentällä ja korin alla NBA LIVE 08:n liikesarjat ja monipuolisuus ovat vertaansa vailla.\nOmista kenttä korin alla: pistä pallo kookkaiden pelaajiesi käsiin ja anna heidän kamppailla korin alla uusilla harhautuksilla, askeleilla, koukuilla, pyörähdyksillä ja muilla tempuilla. Löydä sopiva kantama: Uudet Hot Spotit perustuvat oikeisiin pelaajatilastoihin. Ne näyttävät mistä kannattaa heittää, missä ollaan hakoteillä ja mistä viskata se pelin voittokori.


Tulevaisuuden museo: huhtikuuta 2011\nOpetus- ja kulttuuriministeriössä on tehnyt toimenpideohjelman, joka julistaa kulttuurin hyvinvointivaikutuksia (ks. Taiteesta ja kulttuurista hyvinvointia - ehdotus toimenpideohjelmaksi).On tutkittu, että eniten hyvinvointivaikutusta on museossa käynnillä ja kuoroharrastuksella. Myös Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkiohjelmassa on hyvinvointi nostettu esiin.\n"Vanhuksia ei tulevaisuudessa makuuteta laitospaikoilla tai vanhainkodeissa. Suuntana on, että ikäihmiset saavat elää omissa kodeissaan, joihin kunnat tuottavat tukipalveluita." (http://www.sk24.fi/, 25.1.2011) Millaisia hyvinvointia edesauttavia palveluja museo voisi tuoda näiden yksin tai kaksin kotona asuvien vanhusten päivään?\nLähettänyt MerjaN klo 12.24 Ei kommentteja:\nLähettänyt MerjaN klo 12.48 Ei kommentteja:


Envitecpolis | Sarkamessujen kampanjana arvotaan aluemallinnukseen tietonsa kirjanneiden kesken lähiruokalahjakortit\nOlemme mukana Sarkamessuilla Seinäjoella 2.-3.2. ja starttaamme messukampanjamme jo nyt. Täytä tietosi HELMET Aluemallinnus -portaaliin ja olet mukana kahden 100 euron lahjakortin arvonnassa. Saat itse valita lahjakortin kohteet www.ruokaasuomesta.fi -palvelussa toimivista tuottajista.\nNyt siis rekisteröitymään reippaasti www.aluemallinnus.fi painaisemalla portaalin etusivulta vasemmalta alalaidasta löytyvää sinistä rekisteröidy-painiketta. Täytä tietosi ja kerro\nhaluatko luovuttaa lantaa, ylijäämänurmea, biojätettä tai muuta biomassaa?\ntai haluatko ottaa niitä vastaan?\ntai haluatko kenties kuljetella niitä kalustollasi?\ntai oletko kiinnostunut toteuttamaan lannan tai muun biomassan hyödyntämiseen perustuvan investoinnin kuten biokaasulaitoksen? Ja kiinnostunut löytyykö sinne lähialueelta raaka-ainetta?\ntai haluaisitko hyödyntää jalostettua lantaa tai muuta biomassaa ravinne- tai maanparannuskäytössä?\nSe kannattaa. Et vielä sitoudu mihinkään, mutta voimme kertoa sinulle, jos alueellasi joku vastaa juuri sinun tarpeisiisi tai sinä olet vastaus jonkun toisen tarpeisiin. Pysyt myös ajantasalla, kun alueellasi ryhdytään suunnittelemaan esimerkiksi uusia investointeja tai palveluita ja suunnitelmissa osataan huomioida mielenkiintosi.\nTutustu HELMET Aluemallinnukseen tarkemmin >>\nTästä HELMET Aluemallinnus-portaaliin www.aluemallinnus.fi\nParhaiten Aluemallinnusportaali toimii Chrome-selaimessa ja sinisen rekisteröinti painikkeen löydät portaalin etusivulta vasemmalta alalaidasta.


Tehostaa kehitysmaiden metsäntutkimusta koostamalla ja analysoimalla metsien, yhteiskunnan ja ympäristön suhteeseen pureutuva tutkimustietoa ja levittää tietoa tästä vuorovaikutuksesta ja tukea YK:n Metsäfoorumin (UNFF), UNFCCC:n, UNCCD:n ja CBD:n toimintaa tieteellisen tiedon välittämisen kautta osana Collaborative Partnership on Forests- kumppanuuden toimintaa. Metsäntutkimuslaitosten kansainvälisellä liitolla (IUFRO, International Union of Forest Research Organizations) on tunnustettu asema metsäntutkimuksen kansainvälisen yhteistyön edistäjänä sekä kehitysmaiden tutkimuslaitosten ja tutkijoiden kouluttajana. IUFROn 630 jäsenjärjestöön kuuluvat maailman kaikki merkittävimmät metsäntutkimuslaitokset, ml. Suomen metsäntutkimuslaitos METLA. Suomen ulkoasiainministeriön ja IUFROn välinen yhteistyösopimus solmittiin vuonna 2006 ja sen tavoitteena on tehostaa kansainvälisen tiedeyhteisön panosta kansainvälisiin metsäpolitiikkaprosesseihin, erityisesti YK:n metsäfoorumin työhön. IUFRO on tehnyt METLAn aloittamasta Maailman metsät, yhteiskunnat ja ympäristö -tutkimushankkeesta (Special Project on World Forests, Society and Environment, WFSE) oman uuden globaaliohjelmansa, käynnistänyt tiedepaneelitoiminnan ja alkanut tuottaa policy brief -julkaisuja, jotka on suunnattu poliittisille päätöksentekijöille. WFSE-ohjelma on osoittanut pystyvänsä tuottamaan monikansallista, monitieteistä ja kehitysmaiden yhteiskuntien kannalta tärkeää tietoa, jolla vahvistetaan poliittista päätöksentekoa. Tiedepaneeli on onnistunut tuottamaan perustietoa mm. YK:n metsäfoorumille ja monenkeskisten ympäristösopimusten osapuolikokouksille. Vuonna 2014 Suomi tukee IUFRO:n toimintaa 300 000 eurolla. Suomen rahoitus kohdistuu kansainvälisen metsäpolitiikan tutkimukseen WFSE-ohjelman kautta (jonka koordinoijana METLA edelleen toimii), Global Forest Expert Panel -toimintaan Rion ympäristösopimusten toimeenpanon ja synergian tukemiseksi sekä kehitysmaiden tutkimuskapasiteetin vahvistamiseen IUFROn kehitysmaaohjelman Special Programme for Development of Capacities avulla.


Mitä Itämerelle kuuluu juuri nyt? Tässä osiossa voit seurata esimerkiksi meren lämpötilaa ja levätilannetta eri alueilla. Samalla voit tutustua siihen, kuinka voit itse tehdä kansalaishavaintoja.\nMoni uskoo tuntevansa Itämeren, mutta pinnan alla on paljon enemmän kuin uskommekaan. Täältä löydät perustietoa Itämerestä, sen asukkaista sekä Itämerta uhkaavista asioista.\nItämerta pitää suojella, jotta saamme nauttia sen tarjoamista hyödyistä jatkossakin. Tässä osiossa tutustutaan siihen, mitkä elinkeinot ovat riippuvaisia Itämeren alueesta ja miten merenkäyttöä hallitaan päätöksenteolla.\nItämeri on merentutkijoille todellinen aarre! Tutkimuksilla saadaan jatkuvasti uutta tietoa meren oloista sekä sitä kuormittavista tekijöistä. Tutustu, miten sukeltajat tutkivat merta ja millaista on tutkijan työ merentutkimusaluksilla!\nItämeri tarjoaa elämyksiä ja hyvinvointia kaikille. Lähde kiertelemään rannikon linnakkeita tai sukella katsomaan, millaisia hylkyjä Itämeren pohjasta löytyy! Kun liikkuu luonnossa ekologisesti, voi nauttia Itämeren luonnosta täysin henkäyksin.\nSukella Itämereen ja sen rannoille upeiden kuvien avulla! Voit myös ladata kuvia omaan käyttöösi, kun tarkistat samalla kuvien käyttöehdot.\nKiinnostaako mereen liittyvä data? Tutustu täällä mereen liittyviin paikkatieto- ja tutkimusaineistoihin ja lataa ne omaan käyttöösi.\nOletko opettaja, joka kaipailee lisämateriaalia ympäristökasvatukseen? Vai oletko muuten kiinnostunut oppimaan Itämerestä lisää? Tervetuloa opiskelualueelle!