GEOLOGIAN TUTKIMUSKESKUS, Turvetutkimus. Turveraportti 238. Jukka Leino ja Jouko Saarelainen OUTOKUMMUSSA TUTKITUT SUOT JA NIIDEN TURVEVARAT OSA 1 - PDF\nDownload "GEOLOGIAN TUTKIMUSKESKUS, Turvetutkimus. Turveraportti 238. Jukka Leino ja Jouko Saarelainen OUTOKUMMUSSA TUTKITUT SUOT JA NIIDEN TURVEVARAT OSA 1"\n1 GEOLOGIAN TUTKIMUSKESKUS, Turvetutkimus Turveraportti 238 Jukka Leino ja Jouko Saarelainen OUTOKUMMUSSA TUTKITUT SUOT JA NIIDEN TURVEVARAT OSA 1 Kuopio 1990\n2 Leino. Jukka jasaarelainen. Jouko Outokummussa tutkitut suot ja niiden turvevarat. Osa 1. Geologian tutkimuskeskus, Turvetutkimus, Turveraportti 238, 154 sivua, 89 kuvaa, 45 taulukkoa, 6 liitettä. Geologian tutkimuskeskus on tutkinut Outokummun kunnan alueen soita vuosina 1976 ja Tässä raportissa on 22 suon tutkimustulokset ja ne kattavat noin 2900 ha. Valtakunnan turvevarojen kokonaisinventointiohjelman mukaan Outokummussa on tutkittavaa suoalaa noin 6200 ha. Tutkimuksen päätarkoitus oli poittoturvetuotantoon soveltuvien suoalueiden löytäminen. Tutkittujen soiden yhteenlaskettu turvemäärä on noin 43 milj. suo-m 3. Turvekerrostumien keskimääräinen paksuus on 1,5 m ja keskimaatuneisuus 5,9. Yli metrin syvyisten alueiden keskisyvyys on 2,0 m, mistä heikosti maatuneen rahkavaltaisen pintakerroksen osuus on 0,3 m. Turpeesta on 92 % rahkavaltaista ja 8 % saravaltaista. Suot on suurimmaksi osaksi ojitettu ja isovarpuräme ja varsinainen korpi ovat yleisimmät suotyypit. Laboratorionäytteitä otettiin 20 suolta. Turvekerrostumien polttoturvetuotantoon soveltuvaa osaa koskevien näytteiden ph :n keskiarvoksi on saatu 4,2 ja tuhkapitoisuuden keskiarvoksi 2,8 %. Yksi suokuutio sisältää keskimäärin 109 kg kuiva-ainetta. Turpeen tehollinen lämpöarvo on turvetuotannon kannalta käyttökelpoisten näytteiden osalta keskimäärin 22,2 MJ/kg. Rikkipitoisuuden keskiarvo on 0,61 %. Polttoturvetuotantoon soveltuvia alueita on 12 suolla yhteensä noin 800 ha. Tuotantokelpoista turvetta on yhteensä noin 13 milj. suo-m3. Sen energiasisältö on 7,2 milj. MWh kosteudeltaan 50 % :ksi jyrsinturpeeksi laskettuna. Avainsanat : suo, turve, inventointi, Outokumpu Jukka Leino, Jouko Saarelainen Geologian tutkimuskeskus PL KUOPIO ISBN ISSN\n3 SISÄLLYSLUETTELO 1 JOHDANTO 5 2 TUTKIMUSMENETELMÄT Kenttätutkimukset Laboratoriotutkimukset Arviointiperusteet Laskelmat 9 3 TULOSTEN ESITYS 11 4 TUTKITUT SUOT Viurusuo Akansuo-Levä Leksunsuo Miinalanrimpi Pienikankaansuo Suurisuo-Tervasuo Töljynsuo Mustarimpi Heinäneva Virmanrimpi Mahalamminsuo Heinäsuo Alasuo Päivärinne Viitasuo-Kapulasuo Lakkarimpi Iso-Loukko Suosaari Roopensuo Aitolamminsuo Suuririmpi Teyrisuo TULOSTEN TARKASTELU Yleistä Suotyypit ja ojitustilanne Turvekerrostumien paksuus Turvelajisuhteet 146\n4 5.5 Maatuneisuus ja liekoisuus Pohjamaalajit Turpeen fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet SOVELTUVUUS POLTTOTURVETUOTANTOON KIRJALLISUUS 157 LIITTEET\n5 5 1 JOHDANTO Geologian tutkimuskeskus (ent. Geologinen tutkimuslaitos) on tehnyt turvetutkimuksia Outokummun kunnan alueella jo vuonna Silloin tutkittiin kaikkiaan 10 suota. Työ tehtiin Polvijärven alueen tutkimusten yhteydessä. Vuosina täydennettiin joitakin vanhoja tutkimuksia ja tutkittiin kaksitoista uutta suota. Tutkittujen soiden sijainti on kuvassa 1. Vuonna 1988 otettiin lisää näytteitä laboratoriotutkimuksia varten. Outokummun kunnan alueella on valtakunnan turvevarojen kokonaisinventointiohjelman mukaan suoalaa noin 6200 ha. Käsillä olevaan raporttiin sisältyy tutkimustulokset 22 suosta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin 2900 ha eli lähes puolet (47 %) inventointiin sopivasta suoalasta. Vuonna 1976 tutkimuksia johti tutkija Jukka Leino ja vuosina geologi Jouko Saarelainen. He ovat kirjoittaneet vastaavat suoselostukset ja J. Leino tulosten tarkasteluosan.\n6 6 II I.. 10 km GEOLOGIAN TUTKIMUSKESKUS Kuva 1. Outokummussa tutkitut suot. Vuonna : 1976 Vuonna 1987 : 1. Viurusuo 12. Heinäsuo 2. Akansuo-Levä 13. Alasuo 3. Leksunsuo 14. Päivärinne 4. Miinalanrimpi 15. Viitasuo-Kapulasuo 5. Pienikankaansuo 16. Lakkarimpi 6. Suurisuo-Tervasuo 17. Iso-Loukko 7. Töljynsuo 18. Suosaari 8. Mustarimpi 19. Roopensuo 9. Heinäneva 20. Aitolamminsuo 10. Virmanrimpi 21. Suuririmpi 11. Mahalamminsuo 22. Teyrisuo\n7 7 2 TUTKIMUSMENETELMÄT 2.1 Kenttätutkimukset Kenttätutkimuksissa noudatettiin Geologian tutkimuskeskuksen turvetutkimuksissa käyttämiä menetelmiä (Lappalainen, Sten ja Häikiö 1984). Tällöin tutkittavalle suolle laadittiin linjasto, joka koostuu suon hallitsevan osan poikki vedetystä selkälinjasta ja sitä vastaan kohtisuoraan olevista poikkilinjoista, jotka ovat tavallisesti 400 m :n välein. Tutkimuspisteet sijaitsevat linjastolla 100 m :n välein, suon reunoilla usein myös tiheämmässä syvyyssuhteiden selvittämiseksi. Syvyysmittauksia tehtiin myös tutkimuspisteiden välissä. Runkolinjastoa täydennettiin poikkilinjojen väliin sijoitetuilla apulinjoilla, joilla turvekerrostuman paksuus mitattiin 50 m :n välein. Näitä linjoja ei ole raivattu maastoon eikä vaaittu, mutta tiedot on käytetty suokarttojen piirtämisessä ja syvyysalueiden rajaamisessa. Tutkimuslinjastot on vaaittu ja vaaitukset on pyritty kiinnittämään valtakunnalliseen kiintopisteverkkoon. Tutkimuspisteillä määritettiin suotyyppi, suon pinnan vetisyys, mättäisyys (peittävyys-%) ja mättäiden korkeus sekä puustoisilla suotyypeillä puulajisuhteet, tiheys- ja kehitysluokka ja mahdolliset hakkuut. Kairalla otetuista turvenäytteistä määritettiin turvelaji lisätekijöineen (6-asteikolla), maatuneisuus (H1-10), kosteus (5-asteikolla) ja kuituisuus. Kairaushavaintoja tehtiin myös turpeen alla olevista maalajeista. Maatumattoman puuaineksen, ns. liekoisuuden selvittämiseksi pliktattiin turvekerrostuma tutkimuspisteiden ympärillä kymmenen kertaa 2 m :n syvyyteen saakka. Ns. tilavuustarkalla mäntäkairalla otettiin turvenäytteitä laboratoriotutkimuksia varten. Näytteenottopisteet valittiin siten, että ne edustavat mahdollisimman hyvin ko. suon turvekerrostumaa.\n8 8 2.2 Laboratoriotutkimukset Laboratoriossa määritettiin turvenäytteiden ph märästä näytteestä ja vesipitoisuus kuivaamalla turve 105 C :ssa vakiopainoon. Ns. tilavuustarkoista näytteistä laskettiin kuivaainemäärä eli suo-m 3 :n irtotiheys. Kuivatuista turvenäytteistä määritettiin 815.L 25 C :ssa hehkuttamalla tuhkapitoisuus ja osasta näytteitä lämpöarvo LECO AC 300 kalorimetrillä (ASTM D ) sekä rikkipitoisuus LECO-rikinmäärityslaitteella. Joistakin näytteistä määritettiin tuhkan sulamiskäyttäytyminen (DIN 51731). 2.3 Arviointiperusteet TurDeiden kävttökelpoisuutta selvitettäessä on perustana ollut Turveteollisuusliiton laadunmäärittelyohje (liite 5). Mikäli turve täyttää nämä vaatimukset tuhka- ja rikkipitoisuuden ja lämpöarvon suhteen, määritetään se polttoturpeeksi soveltuvaksi seuraavasti : - Saraturve (C) soveltuu myös heikosti maatuneena jyrsinturpeeksi. Palaturpeeksi se soveltuu mikäli mukana on riittävästi sitovaa ainetta, esim. maatunutta rahkaa, jotta palat pysyvät koossa. - Rahkaturve (S) ja sekaturve soveltuvat kohtalaisesti ja hyvin maatuneena (H5-10) joko jyrsin- tai palaturpeeksi. Soiden kävttökelpoisuutta arvioitaessa on käytetty nelijakoa : polttoturvesuo, kasvuturvesuo, suojelusuo ja muu käyttö, joista jälkimmäinen tarkoittaa lähinnä suon jättämistä luonnontilaiseksi tai esim. metsänviljelyyn. Perinteisesti polttoturvetuotantoon soveltuvan alueen vähimmäissyvyytenä on pidetty kahta metriä, mutta käytännön raja on nykyään 1,5 m. Mikäli turpeen kuiva-ainepitoisuus on suuri, on tuotantokelpoiseksi katsottu yli metrinkin syvyiset alueet. Jyrsinturvetuotantoon soveliaan alueen vähimmäiskooksi on otettu 20 ha. Käytännössä näin pienen kentän kunnostaminen tuotantoon vaatinee, että lähistöllä on muitakin tuotantoalueita.\n9 9 Palaturvetuotantoon soveltuvan alueen vähimmäiskokoa on vaikea määritellä, koska kyseeseen saattaa tulla myös pienimuotoinen kotitarvetuotanto. Tapaukset on arvioitava yksittäin ottaen huomioon mm. tiestö sekä kuivatus ja kunnostustyöt sekä kerrostuman liekoisuus. Yksinomaan kasvuturvetuotantoon soveltuvaksi on katsottu suo, jossa pinnalla on vähintään 80 cm heikosti maatunutta (H1-3) rahkaturvetta vähintään 30 hain alalla. Suon omistussuhteita ei tässä tutkimuksessa ole otettu huomioon. Sen sijaan mm. pitkälle viedyt metsähoidolliset toimenpiteet, turvealueiden sijainti vesistöjen suhteen sekä luonnonsuojelulliset näkökohdat on huomioitu. 2.4 Laskelmat Turvemäärät on laskettu käyttäen vyöhykkeistä laskutapaa. Syvyysvyöhyke on metrin tai puolen metrin välein piirrettyjen syvyyskäyrien välinen alue. Syvyysvyöhykkeen turvemäärä on saatu kertomalla vyöhykkeen pinta-ala sillä olevien tutkimus-ja syvyyspisteiden keskisyvyydellä. Tämän jälkeen on koko suon ja eri syvyysalueiden turvemäärät saatu laskemalla vyöhykkeiden turvemäärät yhteen. Tulokset kaikista tutkituista soista on taulukkona liitteessä 1. Polttoturpeen tuotannossa mahdollisesti saatavissa olevan turpeen määrä on laskettu vähentämällä kyseisen alueen turpeen kokonaismäärästä mahdollisen heikosti maatuneen pintarahkan ja pohjalle jäävän noin 50 cm :n paksuisen turvekerroksen osuus. Tuotantomenetelmistä johtuvia vähennyksiä ei ole otettu huomioon. Koko suon samoinkuin eri syvyysalueiden keskisyvyydet on saatu jakamalla turvemäärä pinta-alalla. Suossa olevan turpeen määrä on ilmoitettu miljoonina suokuutiometreinä (milj. suo-m3 ). Suossa olevan kuiva-aineen määrä on saatu kertomalla suokuutioiden lukumäärä yhden suokuution sisältämällä kuivaainemäärällä (kg/suo-m 3 ). Kuiva-ainemäärä ilmoitetaan tuhansina tonneina (10 3 t).\n10 1 0 Energiasisältö on laskettu sekä kuivalle että 50 % kostealle ja 35 % kostealle turpeelle. Kuivalle turpeelle se lasketaan kaavan 1 ja kostealle turpeelle kaavan 2 mukaan. 1. E = Nsuo_m 3 Dd. Hu 2. E = Nsuo-m3. Dd. [ 100/ (100 - K) ]. Hu jossa E = energiasisältö, Nsuo_m 3 = suokuutioiden lukumäärä, D d = suokuution sisältämä kuiva-aine (kg/suo-m 3 ), H u = kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo (MJ/kg), Hu = kosteudessa K olevan turpeen tehollinen lämpöarvo (MJ/kg), K = turpeen kosteus (%). Tulos on ilmoitettu miljoonina megawattitunteina (milj. MWh). Turvelajijakaumat esitetään liitteessä 2. Siinä turvelajit on jaettu rahka- ja saravaltaisiin. Rahkavaltaiset on jaettu rahka- ja sararahkaturpeisiin ja saravaltaiset vastaavasti saraja rahkasaraturpeisiin. Nämä on edelleen jaettu ryhmiin vallitsevien lisätekijöiden mukaan. Erikseen on laskettu puun jäännöksiä sisältävien turvelajien kokonaisosuus. Koko aineiston keskiarvot on laskettu turvemääriin painotettuna. Tutkimuspisteiden ja syvyysmittauspisteiden suotyyppimääritysten perusteella laskettiin suotyyppien prosenttijakauma (liite 3). Kunkin suotyypin osuus on laskettu prosentteina suon havaintopisteiden määrästä. Linjaverkoston vuoksi saaduissa prosenttiluvuissa soiden keskustojen suotyypit painottuvat reunaosien suotyyppejä enemmän. Kuitenkin saadut keskiarvot kuvastavat sangen hyvin kunkin suon suotyyppien suhteita sekä antavat kuvan ojituksen laajuudesta. Liekojen määrää, eli soiden liekoisuutta, ja jakautumista on selvitetty laskemalla ns. Pavlovin menetelmää soveltaen liekojen prosentuaalinen osuus turvekerrostuman 0-0,5 m :n, 0,6-1, 0 m : n, 1, 1-1, 5 m : n ja 1, 6-2, 0 m : n syvyysvälien tilavuudesta soiden >_ 1 m :n ja > 2 m :n alueiden osalta (liite 4). Vuonna 1976 liekoisuus määritettiin pelkästään metrin syvyysvälein. Käytetty luokitus on seuraava : %-osuus liekoisuus on liekoja on < 1 % erittäin alhainen erittäin vähän 1-1,9 % alhainen vähän 2-2,9 % keskimääräinen kohtalaisesti 3-3,9 % korkea runsaasti > 4 % erittäin korkea erittäin runsaasti\n11 1 1 3 TULOSTEN ESITYS Suoselostukset : Kustakin suosta on kirjoitettu selostus, jossa käsitellään suon sijaintia, ympäristöä, suotyyppejä, ojitustilannetta, laskusuhteita, turvelajeja, maatumisastetta jne. Käytettyjen lyhenteiden ja luokitusten selitykset ovat liitteessä 6. Turvekerrostumaa koskevista numerotiedoista käsitellään turpeen käytön kannalta merkityksellisimpiä. Eri syvyysalueiden pinta-ala, keskisyvyys ja turvemäärä esitetään taulukkona. Pintakerroksella tarkoitetaan näissä selostuksissa suon pintaosan käsittävää, yleensä yhtenäistä rahkavaltaista turvekerrosta, missä maatuneisuus on korkeintaan H4. Pohjaosalla (pohjaturpeella) tarkoitetaan tämän alle jäävää kerrostuman osaa. Se on tavallisesti kohtalaisesti (H5-6) ja/tai hyvin (H7-10) maatunut, mutta siinä voi esiintyä heikostikin maatuneita kerroksia. Pinnasta lähtien saravaltaisessa turvekerrostumassa ei eroteta pinta- ja pohjakerrosta. Suon keskustan turvekerrostuman rakenteesta on lyhyt kuvaus. Liekoisuuden suhteen tarkastellaan suon yli metrin syvyistä aluetta. Turvenäytteistä tehdyistä laboratoriomäärityksistä esitetään ph, tuhkapitoisuus (% kuivapainosta), vesipitoisuus (% märkäpainosta), kuiva-ainemäärä (kg/suo-m 3 ) ja kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo sekä näiden keskiarvot taulukkona. Keskiarvoja laskettaessa on näytesarjan alin cm :n pituinen näyte jätetty yleensä huomioimatta. Alimpaan näytteeseen vaikuttaa suon pohjan mineraalimaa, toisaalta tämä osa jää turvetuotannossa käyttämättä. Suon aivan pinnimmainen kerros on jätetty huomioimatta, jos se on katsottu tulevan poistetuksi ennen polttoturvetuotantoa. Huomioimatta jätetyt näytteet on taulukossa merkitty sulkuihin. Suoselostusten lopussa on arvio ko. suon turvekerrostuman käyttömahdollisuudesta ja siihen vaikuttavista eri tekijöistä. Turvetuotantoon soveltuvista soista on esitetty arvio tuotantokelpoisesta alasta ja sen sisältämästä tuotantokelpoisesta luonnontilaisesta turvemäärästä. Tämä turvemäärä on laskettu vähentämällä suon pohjalle jäävä turvekerros ja mahdollinen pinnasta poistettava kerros.\n12 1 2 Kartat : Selostukseen liittyy suokartta, johon on merkitty tutkimuslinjat, tutkimus- ja syvyydenmittauspisteet, pisteiden syvyydet sekä tutkimuspisteiden keskimääräiset maatumisasteet. Lisäksi on piirretty turvekerrostuman paksuutta osoittavat käyrät ja suon pinnan korkeuskäyrät. Merkkien selitykset ovat liitteessä 6. Peruskarttapohjalle on merkitty tutkimuslinjastot ja pisteet ja nämä 1 : mittakaavaiset kartat ovat kuvina suoselostusten yhteydessä. Profiilit : Turvekerrostumien rakennetta on havainnollistettu poikkileikkauskuvin, joihin turvelajit, maatuneisuudet ja pohjamaalajit on merkitty symbolein sekä lisäksi suotyypit lyhentein ja lieko-osumien määrät (liite 6).\n13 1 3 4 TUTKITUT SUOT 1. Viurusuo, (kl , x = 6952,7, y = 4443,0) sijaitsee noin 8 km Outokummusta lounaaseen, Myhkylässä. Suo rajoittuu moreenikumpareisiin, jotka eteläosassa ovat kallioisia. Itäosassa on runsaasti saarekkeita ja vanha turpeennostoalue. Keskiosassa on myös saarekkeita ja kaksi pientä lampea kulkuyhteydet ovat hyvät. Teitä tulee suon reunan lähelle joka puolella (kuva 2). Pinta on m mpy ja viettää pohjoiseen ja koilliseen. Vedet laskevat ojia myöten lounaaseen (Juojärveen), pohjoiseen (Kaita-Kuusjärveen) ja itään (Heinäjokeen). Kuivatusmahdollisuudet ovat hyvät. Tutkimuspisteitä on 2,5 kpl/10 ha. Taulukko 1. Viurusuon pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 425 0,4 1,4 1,8 1,84 5,99 7,83 Yli 1,0 m 300 0,5 1,9 2,4 1,50 5,71 7,21 Yli 1,5 m 266 0,6 2,0 2,6 1,45 5,34 6,79 Yli 2,0 m 210 0,6 2,2 2,8 1,25 4,55 5,80 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 3 % avosuolla, 82 % rämeellä, 14 % korvessa ja 1 % turvekankaalla. Yleisimmät suotyypit ovat keidasräme ja isovarpuräme sekä näiden ojikot ja muuttumat. Viurusuo on suurmuodoltaan eksentrinen keidassuo, jolla on kaksi hieman koholla olevaa keidasosaa. Näiden keskukset ovat pisteiden B 400 ja A ympärillä. Suon pohjoisreuna on raivattu viljelykseen. Turpeesta on 96 % rahka- ja 4 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 25 % ja tupasvillan\n14 17 VIURUSUO OUTOKUMPU B-SELKCLINJR. KL M MPY MRRTUNEISUUS Kuva 5. Viurusuon profiileja. jäännöksiä sisältävien 42 %. Yleisimmät turvelajit ovat tupasvillarahka- (35 %), rahka- (17 %) ja puusararahkaturve (14 %). Viurusuon turvekerrostuman pääosan muodostavat tupasvillarahka- ja rahkaturve. Pohjaosassa saran määrä lisääntyy ja paikoin on pieniä määriä saravaltaista turvetta. Suon reuna- ja pohjaosissa on puun jäännöksiä sisältäviä turpeita. Heikosti maatunut pintarahka on noin puolen metrin vahvuinen ja vaihettuu verrattain pian hyvin maatuneeksi (kuvat 4 ja 5). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 6,1 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 7,1. Liekoja on yli metrin syvyisellä alueella kohtalaisesti (2-3 %). Pisteiltä A 1200 ja B 400 otetuissa näytesarjoissa ph ja tuhkapitoisuus ovat alhaiset (taulukko 1). Turvekerrostuman\n15 1 9 keskiosassa lämpöarvo on korkea. Pintaosassa se on alhainen, koska kyseessä on heikosti maatunut rahkaturve. Näytteet on otettu vuonna Silloin ei ollut käytettävissä tilavuustarkkaa kairaa, joten suokuution kuiva-ainesisältöä ei ole voitu määrittää. Yleisimmät pohjamaalajit ovat hiekka, hieta ja moreeni. Liejua tavattiin vain parissa pisteessä ja niissäkin ohut kerros. Viurusuon yli kahden metrin syvyinen alue soveltuu turvetuotantoon. Suon keskiosan heikosti maatuneesta pintakerroksesta on saatavissa kasvuturvetta ja tämän runsaan puolen metrin vahvuisen kerroksen alta polttoturvetta. Tuotantokelpoinen alue on noin 200 ha. Tuotantoalueiden muodostamista vaikeuttavat mineraalimaan saarekkeet ja keskiosan lammet. Kasvuturpeeksi soveltuvaa turvetta on luonnontilaisena noin 1, 2 milj. suo-m3. Laatua heikentää turpeen kuituisuus. Polttoturpeeksi soveltuvaa turvetta on pintakerroksen poistaminen ja tuotannossa suon pohjalle jäävä kerros (0,5 m) huomioiden noin 3,4 milj. suo-m 3. Suokuution sisältämäksi kuiva-ainemääräksi voidaan kosteuspitoisuuden perusteella arvioida 100 kg (ks. Korpijaakko, Häikiö ja Leino 1981). Laboratoriotulosten perusteella turpeen lämpöarvo on 50 % :n tuotantokosteudessa keskimäärin 10, 5 MJ/kg. Näitä arvoja käyttäen saadaan em. polttoturvemäärän energiasisällöksi noin 2,0 milj. MWh ja kosteudeltaan 35 % :na palaturpeena tuotettuna 2,1 milj. MWh. Suurin osa Viurusuosta on Vapo Oy :n hallussa.\n16 Akansuo (kl , x = 6968,5, y = 4449,6) sijaitsee noin 12 km Outokummusta pohjoiseen, lääninrajan kahden puolen (kuva 6). Tässä yhteydessä Akansuolla ymmärretään Akansuon - Saunasuon - Levän - Yläsuon - Leväsuon muodostamaa suokompleksia. Se on keskiosastaan saarekkeinen ja rajoittuu eteläosastaan Valkeiseen. Länsireunalla on harjumaastoa ja muualla suot rajoittuvat moreenikumpareisiin. on Kulkuyhteydet ovat eteläosaa lukuun ottamatta hyvät. Pinta 114 m mpy ja viettää luoteisosassa jyrkästi keskustaan, Akonpuroon. Itäosassa pinta viettää etelään, Vuonosjokeen. Vedet laskevat Vuonosjokea myöten kaakkoon. Kuivatusmahdollisuudet ovat B-linjaston alueella hyvät, A-linjaston keskiosassa huonot. Tutkimuspisteitä on 3,0 kpl/10 ha. Taulukko 3. Akansuon pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. Hi-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 198 0,4 0,7 1,1 0,71 1,48 2,19 Yli 1,0 m 86 0,6 1,1 1,7 0,51 0,96 1,47 Yli 1,5 m 54 0,7 1,3 2,0 0,40 0,69 1,09 Yli 2,0 m 27 0,7 1,6 2,3 0,20 0,43 0,63 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 8 % avosuolla, 61 % rämeellä, 20 % korvessa ja 10 % turvekankaalla. A-linjaston keskustassa on saranevaa ja rahkanevaa. Reunempana on sararämettä ja ruohoturvekangasta. B-linjastolla vallitsevat isovarpurämeojikko ja ruoho- ja heinäkorven muuttuma. Turpeesta on 92 % rahka- ja 8 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 31 %, tupasvillan jäännöksiä sisältävien 18 % ja varpuainesta sisältävien 1 %. Yleisimmät turvelajit ovat puusararahka- (25 %) ja sararahkaturve (22 %).\n17 2 2 Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 5,2 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,1. A-linjaston keskustan turvekerrostuma on heikosti maatunutta rahka- ja sararahkaturvetta. Turvekerroksen alla on paksulti liejua ja järvimutaa (kuva 8). Itään pistävässä lahdekkeessa on yli kahden metrin turvekerros, joka koostuu pääasiassa rahkavaltaisesta turpeesta. Siellä on paksuhko kerros pintarahkaa. A- ja B-linjaston välinen alue on matala. B-linjaston turvekerrostuma on turvelajisuhteiltaan ja maatuneisuudeltaan vaihteleva (kuva 9). AKANSUO Outokumpu ja Kaavi, kl , 11 Kuva 7. Akansuon turvekerrotuman paksuus ja maatuneisuus.\n18 26 Liekoja on yli metrin syvyisellä alueella keskimääräisesti (2,9 %). Yleisimmät pohjamaalajit ovat hiekka ja savi. Liejua on paksu kerros A-linjaston keskiosassa. Pisteiltä A 800 ja B 600 on otettu näytesarjat laboratoriotutkimuksia varten. Tuhkapitoisuus on molemmissa samaa suuruusluokkaa : 3-4 %. Rikkipitoisuus on pohjimmaisia näytteitä lukuun ottamatta alhainen, alle 0,3 %. Kuiva-ainesisältö on A- linjastolla kovin alhainen (ka 60 kg/suo-m3 ) ja B-linjastolla kohtalaisen korkea, varsinkin turvekerrostuman pohjaosassa. Lämpöarvo on A-linjaston pintakerros pois lukien korkea (taulukko 4). Huonojen kuivatusmahdollisuuksien, paksun ja alhaisen lämpöarvon omaavan pintakerroksen ja alhaisen kuiva-ainesisällön takia A-linjaston alue ei sovellu polttoturvetuotantoon eikä turvelajisuhteittensa vuoksi kasvuturvetuotantoon. B-linjaston alue sen sijaan soveltuu polttoturvetuotantoon yli 1,5 m :n syvyiseltä osaltaan. Sen käyttökelpoisen turpeen määrä ja energiasisällöt ovat (laskentaperusteet s. 9-10) : Pinta- Turvetta Kuiva- Energiasisältö (milj.mwh) ala (milj. ainetta Kuiva 35 % kostea 50 % kostea (ha) (103 suo-m3) t) turve turve turve 20 0,320 0,032 0,210 0,190 0,180 Laskelmissa on käytetty seuraavia laboratoriotulosten keskiarvoja : suokuution sisältämä kuiva-aineen määrä 100,5 kg, kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo 22,9 MJ/kg, 50 % kostean turpeen 10,3 MJ/kg ja 35 % kostean turpeen 14,0 MJ/kg. Heikosti maatunut pintakerros on niin ohut, että sitä ei ole ajateltu erikseen poistettavaksi.\n19 Leksunsuo, (kl , x = 6959,3, y = 4457,5) sijaitsee noin 8 km Outokummusta itään, Sätöskoskella. Suo on hyvin lahdekkeinen ja se rajoittuu moreenimäkiin. Reunoja on raivattu pelloksi. Kulkuyhteydet ovat hyvät. Suon eri puolille tulee tilusteitä (kuva 10). Pinta on 82,5-85 m mpy ja viettää loivasti itään ja lounaaseen. Vedet laskevat ojia myöten Sätösjokeen ja Viinijärveen. Kuivatusmahdollisuudet ovat kohtalaisen hyvät. Tutkimuspisteitä on 4,0 kpl/10 ha. Taulukko 5. Leksunsuon pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. Hi-10 Koko suo 154 0,3 0,8 1,1 0,40 1,23 1,63 Yli 1,0 m 88 0,3 1,0 1,3 0,30 0,87 1,17 Yli 1,5 m 33 0,5 1,1 1,6 0,16 0,38 0,54 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 2 % avosuolla, 46 % rämeellä, 39 % korvessa ja 13 % turvekankaalla. Suon keskiosassa vallitsevat räme-ojikot ja -muuttumat, reunoilla korpimuuttumat. Suo on kokonaan ojitettu ja puusto on tiheä. Yleisimmät suotyypit ovat varsinaisen korven muuttuma ja tupasvillarämemuuttuma. Turpeesta on 85 % rahka-, ja 15 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 47 %, tupasvillan jäännöksiä sisältävien 20 % ja varpuainesta sisältävien 1 %. Yleisimmät turvelajit ovat puusararahka- (23 %) ja puurahkaturve (21 %). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 5,5 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,4. Leksunsuon keski- ja kaakkoisosassa on laajat yli 1,5 m syvät alueet. Reunaosat ja lahdekkeet ovat ohutturpeisia (kuva 11). Kaakkoisosassa turve on pinnasta turvekerrostuman\n20 2 8 puoliväliin asti tupasvillarahkaa, sitten sararahkaa ja ohuelti saravaltaista ennen liejukerrosta. Heikosti maatunut pintakerros on ohut ja turve on pääasiassa kohtalaisesti ja hyvin maatunutta. Keskiosan yli 1,5 m syvän alueen turvekerrostumassa on sararahkaturpeen ja puunjäännöksien osuus suurempi kuin kaakkoisosassa. Heikosti maatunut pintakerros on paksumpi varsinkin 10. Leksunsuon tutkimuspisteiden sijainti.\n21 2 9 länsi- ja eteläosassa (kuva 12). Lahdekkeiden ohut turvekerros koostuu puunjäännöksiä sisältävästä rahkavaltaisesta turpeesta. Liekoja on runsaasti (3,7 %). Yleisin pohjamaalaji on savi. Lähes koko suon alueella on turvekerroksen alla cm liejua ja sen alla savi. Suon itäosassa on liejukerroksen alla turvekerros, sitten lieju ja savi syntynyt muinaisen nk. Suursaimaan tulvan Kerrosjärjestys on 1. transgression aiheuttamana (Saarnisto 1970). LEKSUNSUO, Outokumpu, ki Kuva 1 1. Leksunsuon turvekerrostuman paksuus ja maatuneisuus.\n22 3 1 Pisteiltä A 900 ja A otetuissa näytesarjoissa turpeen tuhka- ja rikkipitoisuus on alhainen. Pintakerros pois lukien lämpäarvo on korkea. Kuiva-ainesisällössä on kerroksittaista vaihtelua (taulukko 6). Taulukko 6. Laboratoriomääritysten tuloksia Leksunsuosta.\n23 3 2 Leksunsuon yli 1,5 m :n syvyinen alue soveltuu polttoturvetuotantoon. Haittatekijöitä ovat suon lahdekkeinen muoto, turvekerroksen ohuus ja liekoisuus. Pintakerros on ohut, mutta heikentää kuitenkin turvekerrostuman arvoa polttoturvekäytössä. Käyttökelpoisen turpeen määrä ja energiasisältö ovat (laskentaperusteet s. 9-10) : Pinta- Turvetta Kuiva- Energiasisältö (milj.mwh) ala (milj. ainetta Kuiva 35 % kostea 50 % kostea (ha) suo-m 3 ) ( 10 3 t) turve turve turve 30 0,330 0,031 0,199 0,175 0,165 Laskelmissa on käytetty seuraavia laboratoriotulosten keskiarvoja : suokuution sisältämä kuiva-aineen määrä 94,5 kg, kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo 21,5 MJ/kg, 50 % kostean turpeen 9,5 MJ/kg ja 35 % kostean turpeen 13,5 MJ/kg. Heikosti maatunut pintakerros on niin ohut, että sitä ei ole ajateltu erikseen poistettavaksi. 4. Miinalanrimpi (kl , x = 6966,0, y = 4456,0) sijaitsee noin 10 km Outokummusta koilliseen, Mutalankylässä. Suo rajoittuu lännessä harjuun ja idässä moreenikumpareisiin. Itäreunalla suon ja mineraalimaan raja on epämääräinen pienten moreenisaarekkeiden ja suolahdekkeiden takia (kuva 13). Kulkuyhteydet ovat hyvät. Suon pohjoisosan poikki kulkee uudehko tie (kuva 14). Pinta on m mpy ja viettää kaakkoon. Pohjoisosassa vietto on jyrkempi (6 m/km) kuin eteläosassa (3 m/km), missä myös suon itäreuna viettää keskustaan päin. Vedet laskevat koko suon kattavaa ojaverkostoa myöten kaakkoon, Mustajokeen ja edelleen Viinijärveen. Kuivatusmahdollisuudet ovat hyvät. Tutkimuspisteitä on 2,9 kpl/10 ha. Tutkimus- ja syvyystutkimuspisteitä on yhteensä 7,9 kpl/10 ha.\n24 3 3 Taulukko 7. Miinalanrimmen pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. Hi-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 265 0,3 1,7 2,0 0,81 4,56 5,37 Yli 1,0 m 208 0,3 2,1 2,4 0,72 4,35 5,07 Yli 1,5 m 172 0,4 2,3 2,7 0,63 3,99 4,62 Yli 2,0 m 136 0,5 2,5 3,0 0,58 3,43 4,01 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 70 % rämeellä, 29 % korvessa ja 1 % turvekankaalla. Yleisimmät suotyypit ovat korpiräme-muuttuma (29 %), varsinaisen korven muuttuma (18 %) ja isovarpuräme-muuttuma (17 %). Puusto on tiheä ja avosuota ei esiinny. Turpeesta on 99 % rahka- ja 1 % saravaltaista. Puunjäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 25 % ja tupasvillan jäännöksiä sisältävien 7 %. Yleisimmät turvelajit ovat rahka- (28 %) ja sararahkaturve (27 %). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 6,0 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,4. Miinalanrimmen turvekerrostumassa heikosti maatunut pintakerros on ohut tai puuttuu. Pinnassa on H 4-maatunutta rahkavaltaista turvetta, joka syvemmällä vaihtuu hyvin maatuneeksi sararahkaturpeeksi. Turvekerrostuman alaosassa on runsaasti järviruo'on jäännöksiä. Pohjoispäässä ja reunoilla puunjäännösturpeiden osuus on suuri. Maatuneisuudessa on kerroksittaista vaihtelua. Suossa on laaja ja melko yhtenäinen yli 2 m :n syvyinen alue ja pohjoispäässä on turvetta paksuimmillaan lähes 6 m (kuvat 14-18). Liekoja on yli metrin syvyisellä alueella runsaasti (3,1 %). Yleisimmät pohjamaalajit ovat savi, hiesu ja hiekka. Lähes koko suon alueella on paksuhko kerros liejua, joka vähittäin vaihettuu saviliejun ja liejusaven kautta saveksi (kuvat 15-18). Pisteiltä A , A , A 370, ja C 200 otettiin näytesarjat laboratoriotutkimuksia varten. A-linjaston\n25 3 3 Taulukko 7. Miinalanrimmen pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 265 0,3 1,7 2,0 0,81 4,56 5,37 Yli 1,0 m 208 0,3 2,1 2,4 0,72 4,35 5,07 Yli 1,5 m 172 0,4 2,3 2,7 0,63 3,99 4,62 Yli 2,0 m 136 0,5 2,5 3,0 0,58 3,43 4,01 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 70 % rämeellä, 29 % korvessa ja 1 % turvekankaalla. Yleisimmät suotyypit ovat korpiräme-muuttuma (29 %), varsinaisen korven muuttuma (18 %) ja isovarpuräme-muuttuma (17 %). Puusto on tiheä ja avosuota ei esiinny. Turpeesta on 99 % rahka- ja 1 % saravaltaista. Puunjäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 25 % ja tupasvillan jäännöksiä sisältävien 7 %. Yleisimmät turvelajit ovat rahka- (28 %) ja sararahkaturve (27 %). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 6,0 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,4. Miinalanrimmen turvekerrostumassa heikosti maatunut pintakerros on ohut tai puuttuu. Pinnassa on H 4-maatunutta rahkavaltaista turvetta, joka syvemmällä vaihtuu hyvin maatuneeksi sararahkaturpeeksi. Turvekerrostuman alaosassa on runsaasti järviruo'on jäännöksiä. Pohjoispäässä ja reunoilla puunjäännösturpeiden osuus on suuri. Maatuneisuudessa on kerroksittaista vaihtelua. Suossa on laaja ja melko yhtenäinen yli 2 m :n syvyinen alue ja pohjoispäässä on turvetta paksuimmillaan lähes 6 m (kuvat 14-18). Liekoja on yli metrin syvyisellä alueella runsaasti (3,1 %). Yleisimmät pohjamaalajit ovat savi, hiesu ja hiekka. Lähes koko suon alueella on paksuhko kerros liejua, joka vähittäin vaihettuu saviliejun ja liejusaven kautta saveksi (kuvat 15-18). Pisteiltä A , A , A 370, ja C 200 otettiin näytesarjat laboratoriotutkimuksia varten. A-linjaston\n26 38 Kuiva-ainesisältö on suon eteläosassa korkea, mutta keskiosassa alhainen. Suon pohjoisosassa, pisteen C 200 turvekerrostumassa, on korkeahko tuhkapitoisuus (noin 5 %) ja varsin korkea rikkipitoisuus (noin 1 %). Kuiva-ainesisältö on kohtalaisen korkea, mutta lämpöarvo on alhainen (taulukko 8). MIINRLRNRIMPI OUTOKUMPU.R1375-POIKKILINJR. KL\n27 41 Taulukko 8. jatkoa. Syvyys Turve- Maatu- ph Vesi- Kuiva- Tuhka- Tehollinen lämpöarvo Rikki- (cm) laji nei- pit. ainetta pit. (MJ/kg) pit. suus (%) (kg/m3 ) (%) Kuiva 50 % :n 35 % :n (%) (H) turve kost. kost. Miinalanrimmen A-linjaston yli 1,5 m :n syvyinen alue soveltuu polttoturvetuotantoon. Suon pohjoisosassa on haittana turpeen korkea rikkipitoisuus. B-linjan alueesta ei ole laboratoriotuloksia käytettävissä, joten se on tässä yhteydessä jätetty tuotantokelpoiseksi katsotun alueen ulkopuolelle. B-linjalla on hyvin samanlaiset turvelajisuhteet kuin C-linjastolla, jolloin myös siellä turpeen rikkipitoisuus on todennäköisesti korkea.\n28 4 2 Käyttökelpoisen turpeen määrä ja energiasisältö ovat (laskentaperusteet s. 9-10) : Pinta- Turvetta Kuiva- Energiasisältö (milj.mwh) ala (milj. ainetta Kuiva 35 % kostea 50 % kostea (ha) suo-m 3 ) ( 103 t) turve turve turve 100 1,780 0,171 1,051 0,988 0,932 Laskelmissa on käytetty seuraavia laboratoriotulosten keskiarvoja : suokuution sisältämä kuiva-aineen määrä 96,1 kg, kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo 22,1 MJ/kg, 50 % kostean turpeen 9,8 MJ/kg ja 35 % kostean turpeen 13,5 MJ/kg. Heikosti maatunut pintakerros on ajateltu poistettavaksi. 5. Pienikankaansuo (kl , x = 6965,5, y = 4454,0) sijaitsee noin 9 km Outokummusta pohjoiskoilliseen, Törisevän kylän itäpuolella (kuva 19). Lahdekkeinen suo rajoittuu idässä harjuun ja muualla jyrkkärinteisiin moreenimäkiin. Koilliseen pistävä lahdeke ulottuu lähelle Miinalanrimpeä (n :o 4). Reunoja on raivattu monin paikoin pelloksi (kuva 20). Kulkuyhteydet ovat hyvät. Pinta on m mpy ja viettää voimakkaasti idästä länteen ja lounaaseeen. Välillä A 0 - A 1000 pinta viettää 7 m/km. Vedet laskevat ojia myöten Vuonosjokeen. Tutkimuspisteitä on 3,2 kpl/10 ha. Tutkimus- ja syvyystutkimuspisteitä on yhteensä 8,1 kpl/10 ha.\n29 4 3 Taulukko 9. Pienikankaansuon pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 134 0,3 1,8 2,1 0,50 2,30 2,80 Yli 1,0 m 100 0,4 2,2 2,6 0,41 2,18 2,59 Yli 1,5 m 82 0,4 2,5 2,9 0,37 2,02 2,39 Yli 2,0 m 65 0,4 2,8 3,2 0,29 1,81 2,10 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve.\n30 4 4 Tutkimuspisteistä on 69 % rämeellä, 26 % korvessa ja 5 % turvekankaalla. Yleisimmät suotyypit ovat korpirämemuuttuma (24 %) ja isovarpurämeojikko (23 %). Reunoilla on korpityyppejä. Puusto on tiheää ja melko kookasta. Turpeesta on 85 % rahka- ja 14 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 25 % ja tupasvillan jäännöksiä sisältävien 4 % ja varpuainesta sisältävien 2 %. Yleisimmät turvelajit ovat puusararahka- (42 %), sararahka- (17 %) ja järviruokosararahkaturve (16 %). Luonteenomaista on puun ja järviruo'on jäännösten runsas esiintyminen. PIENIKANKAANSUO, Outokumpu, k Kuva 20. Pienikankaansuon turvekerrostuman paksuus ja maatuneisuus.\n31 48 Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 5,3 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 5,6. Koillisosassa turvekerrostuman pintaosassa on ohut kerros heikosti maatunutta rahka- ja tupasvillarahkaturvetta. Muualla turve on pinnasta lähtien puun jäännöksiä sisältävää sararahkaturvetta. Turvekerrostuman keskivaiheilla esiintyy runsaasti järviruo'on jäännöksiä ja pohjalla taas puun jäännöksiä. Turvekerros on paksuin itäosassa, yli 4 m. Maatuneisuudessa on kerroksittaista vaihtelua (kuvat 21-23). Liekoja on yli metrin syvyisellä alueella keskimääräisesti (3,0 %). Yleisimmät pohjamaalajit ovat savi, hiesu ja hiekka. Länsiosassa, lähellä Vuonosjokea, on paksu kerros liejua. Muualla liejukerros on ohut tai puuttuu (kuvat 21-23). Pisteiltä A , A 900 ja A 200 otetuissa näytteissä turpeen tuhkapitoisuuus on keskimääräinen (ka 3,9 %), kuivaainesisältö kohtalaisen korkea (ka 102 kg/suo-m 3 ) ja lämpöarvo keskimääräinen (ka 21,1 MJ/kg). Rikkipitoisuus on korkea suon itäosassa ja muualla turvekerrostuman pohjaosassa (taulukko 10). Pienikankaansuon yli 1,5 m :n syvyinen alue soveltuu tyydyttävästi polttoturvetuotantoon. Turpeen rikkipitoisuus on ennen mahdollista turvetuotantoa selvitettävä koko suon alueelta. On hyvinkin mahdollista, että pitoisuudet ovat korkeita muuallakin kuin suon itäosassa. Käyttökelpoisen turpeen määrä ja energiasisältö ovat (laskentaperusteet s. 9-10) : Pinta- Turvetta Kuiva- Energiasisältö (milj.mwh) ala (milj, ainetta Kuiva 35 % kostea 50 % kostea (ha) suo-m3 ) ( 10 3 t) turve turve turve 80 1,760 0,179 1,051 0,989 0,936 Laskelmissa on käytetty seuraavia laboratoriotulosten keskiarvoja : suokuution sisältämä kuiva-aineen määrä 101,8 kg, kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo 21,1 MJ/kg, 50 % kostean turpeen 9,4 MJ/kg ja 35 % kostean turpeen 12,9 MJ/kg. Heikosti maatunut pintakerros ei ole laskelmissa mukana.\n32 5 0 Taulukko 10. jatkoa 6. Suurisuo-Tervasuo (kl , x = 6968,5, y = 445-3,0) sijaitsee noin 12 km Outokummusta pohjoiseen, Raiskion kylässä. Lahdekkeinen suo rajoittuu pohjois- ja eteläreunalla viljelyksiin, muualla jyrkkärinteisiin moreenimäkiin. Suon joka osaan on hyvät kulkuyhteydet (kuva 24). Pinta on m mpy ja viettää suon halki virtaavaan Mustapuro - Vaivionpuroon päin. Kuivatusmahdollisuudet ovat hyvät. Tutkimuspisteitä on 4,1 kpl/10 ha. Tutkimus- ja syvyystutkimuspisteitä on yhteensä 7,2 kpl/10 ha.\n33 51 Taulukko 11. Suurisuo-Tervasuon pinta-alat, keskisyvydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Tutkimuspisteistä on 50 % rämeellä, 49 % korvessa ja 1 % turvekankaalla. Yleisimmät suotyypit ovat varsinainen korpi (15 %) ja sen muuttuma (25 %) C-linjaston alueella sekä isovarpurämeojikko (20 %) A-linjaston alueella. Tutkimusajankohtana vuonna 1976 oli suon länsiosassa luonnontilaista aluetta. Turpeesta on 96 % rahka- ja 4 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 18 %, tupasvillan jäännöksiä sisältävien 1,6 % ja varpuainesta sisältävien 1 %. Yleisimmät turvelajit ovat rahka- (46 %) ja sararahkaturve (23 %). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 6,1 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,4. Heikosti maatunut rahkavaltainen pintakerros on ohut tai puuttuu. Sen alla on kohtalaisesti ja pääasiassa hyvin maatunutta, A-linjaston alueella sararahka- ja puusararahkaturvetta, muualla yleensä rahkaturvetta. Heikosti maatuneita kerroksia esiintyy paikoin suon pohjalla (kuvat 26-28). Liekoja on keskimääräisesti (2,8 %). Yleisimmät pohjamaalajit ovat savi, hiekka ja hiesu. Suon keskiosassa on paksu liejukerros (kuvat 26-28). Pisteiltä A 1500, C 900 ja B 500 otetuissa näytesarjoissa turpeen tuhkapitoisuus on keskimääräinen (yleensä 2-4 %), kuiva-ainesisältö korkea (ka 132 kg/suo-m 3 ) ja lämpöarvo pintakerrosta lukuun ottamatta korkea (tehollinen keskimäärin 21,9 MJ/kg). Rikkipitoisuus on paikoin korkea, paikoin alhainen (taulukko 12).\n34 5 3 Käyttökelpoisen turpeen määrä ja energiasisältö ovat (laskentaperusteet s. 9-10) : Pinta- Turvetta Kuiva- Energiasisältö (milj.mwh) ala (milj. ainetta Kuiva 35 % kostea 50 % kostea (ha) suo-m 3 ) ( 103 t) turve turve turve Kuva 25. Suurisuo-Tervasuon turvekerrostuman paksuus ja maatuneisuus.\n35 5 5 Suurisuo - Tervasuon yli 1,5 m :n syvyinen alue soveltuu turvetuotantoon mikäli rikkipitoisuus on koko alueella riittävän alhainen. Lisää määrityksiä tarvitaan varsinkin suon keskija länsiosasta. Laskelmissa on käytetty seuraavia laboratoriotulosten keskiarvoja : suokuution sisältämä kuiva-aineen määrä 131,9 kg, kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo 21,9 MJ/kg, 50 % kostean turpeen 9,7 MJ/kg ja 35 % kostean turpeen 13,4 MJ/kg. Heikosti maatunut pintakerros on ajateltu erikseen poistettavaksi. Kuva 2 7. Suurisuo-Tervasuon profiileja.\n36 5 7 Kuva 28. Suurisuo-Tervasuon profiileja. 7. Töliynsuo (kl , x = 6967,3, y = 4451,2) sijaitsee noin 11 km Outokummusta pohjoiseen, Raiskion kylässä (kuva 29). Suo rajoittuu jyrkkärinteisiin moreenimäkiin. Itä- ja pohjoisreunaa on raivattu viljelykseen. Tutkimuspisteitä on 2,7 kpl/10 ha. Tutkimus- ja syvyystutkimuspisteitä on yhteensä 6,6 kpl/10 ha. Kulkuyhteydet ovat hyvät. Suon etelä- ja pohjoispuolelle tulee uudet metsäautotiet.\n37 5 9 Pinta on m mpy ja viettää kaakkoon. Vedet laskevat ojia myöten Vuonosjokeen. Kuivatusmahdollisuudet ovat hyvät. Tutkimuspisteistä on 23 % rämeellä ja 77 % korvessa. Yleisimmät suotyypit ovat varsinaisen korven muuttuma (50 %), ruoho- ja heinäkorven muuttuma (19 %) ja isovarpuräme-muuttuma (19 %). A-linjaston keskiosassa on isovarpurämettä, muutoin korpityypit ovat vallitsevina. Puusto on järeää ja tiheäkasvuista. TOLJYNSUO, Outokumpu, k\n38 6 0 Turvekerrostuma on rahkavaltainen (liite 2). Puunjäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 49 % ja varpuainesta sisältävien 1 %. Yleisimmät turvelajit ovat rahka- (44 %), puusararahka- (28 %) ja puurahkaturve (21 %). TULJYNSUO OUTOKUMPU R-SELKMLINJR. KL Kuva 31. Töljynsuon profiileja.\n39 6 2 Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 6,4 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,7. Turvekerrostuma on pinnasta lähtien kohtalaisesti ja hyvin maatunutta rahkavaltaista turvetta (kuvat 31 ja 32). Pohjaosassa on järviruo'on jäännöksiä turpeen lisätekijänä, muutoin turvekerrostuma on verraten tasalaatuinen. Liekoja on yli metrin syvyisellä alueella runsaasti (3,9 %). Yleisimmät pohjamaalajit ovat moreeni, savi ja hieta. Keskiosassa on ohut liejukerros turpeen ja saven välissä. Pisteeltä A 200 otetussa näytesarjassa turpeen kuiva-ainesisältö on korkea (ka 120 kg/suo-m 3 ), samoin lämpöarvo (ka 22,7 MJ/kg). Tuhka- ja rikkipitoisuus kohoavat jyrkästi pinnasta pohjaan ja ovat kohtalaisen korkeita (taulukko 14). Korkean lieko-, rikki- ja tuhkapitoisuuden sekä pienen kokonsa vuoksi Töljynsuo soveltuu huonosti polttoturvetuotantoon. Taulukko 14. Laboratoriomääritysten tuloksia Täljynsuosta. Syvyys Turve Maatu- ph Vesi- Kuiva- Tuhka- Tehollinen lämpöarvo Rikki- (cm) laji nei- pit. ainetta pit. (MJ/kg) pit. suus (%) (kg/m3 ) (%) Kuiva 50 % :n 35 % :n (%) (H) turve kost. kost.\n40 Mustarimpi (kl , x = 6970,3, y = 4453,5) sijaitsee noin 15 km Outokummusta pohjoiseen, kunnan- ja lääninrajalla (kuva 33). Suo rajoittuu etelässä ja lännessä harjuun ja moreenimaihin ; pohjoisessa ja idässä moreenikumpuihin sekä kaakossa kallioihin. Kulkuyhteydet ovat uusia metsäautoteitä myöten hyvät. Pinta on 103,5-112 m mpy ja viettää etelään. Vedet laskevat ojia myöten Mustapuroon. Kuivatusmahdollisuudet ovat hyvät. Tutkimuspisteitä on 5,0 kpl/10 ha. Taulukko 15. Mustarimmen pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. Hi-10 Koko suo 90 0,6 1,3 1,9 0,52 1,16 1,68 Yli 1,0 m 81 0,6 1,4 2,0 0,50 1,12 1,62 Yli 1,5 m 63 0,7 1,5 2,2 0,47 0,94 1,41 Yli 2,0 m 46 0,9 1,5 2,4 0,40 0,71 1,11 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 25 % avosuolla, 55 % rämeellä, 6 % korvessa ja 13 % turvekankaalla. Yleisin suotyyppi on isovarpuräme-ojikko (25 %). Suon itä- ja kaakkoisreuna on ojittamatta. Suon keskiosassa on saranevamuuttumaa, kaakkoisosassa lyhytkorsinevaa ja itään pistävässä lahdekkeessa rahkanevaa. Muutoin isovarpuräme-ojikko on vallitseva suotyyppi. Länsiosaan on istutettu mäntyä. Reunoilla on ruohoturvekangasta. Turpeesta on 77 % rahka- ja 23 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 14 %, tupasvillan jäännöksiä sisältävien 23 % ja varpuainesta sisältävien 9 %. Yleisimmät turvelajit ovat sararahka- (18 %), tupasvillarahka- (13 %) ja rahkaturve (11 %). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 4,8 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 5,3.\n41 6 4 Suon keskiosan turvekerrostuma on saravaltainen. Heikosti maatunut rahkasaraturve ulottuu pinnasta lähes pohjaan saakka. Itäosan turvekerrostumassa on paljon heikosti maatunutta tupasvillarahkaturvetta. Suon pohjalla on ohut kerros hyvin\n42 71 maatunutta rahkavaltaista turvetta, jossa on puun ja järviruo'on jäännöksiä mukana (kuvat 35-38). Liekoja on keskimääräisesti (2,6 %). Yleisin pohjamaalaji on hiekka. Liejua ei kairauksissa tavattu. Pisteiltä A , A 600 ja A otetuissa näytesarjoissa turpeen tuhkapitoisuus on melko alhainen (ka 2,5 %), kuiva-ainesisältö varsin alhainen (ka 69 kg/suo-m 3 ) ja rikkipitoisuus pohjaosaa lukuun ottamatta alhainen (ka 0,23 %). Lämpöarvo on korkea (ka 22,0 MJ/kg). Mustarimmen keskiosa soveltuu polttoturvetuotantoon. Itäosassa on paksulti pintarahkaa, pohjoispää on saarekkeinen ja länsi- ja eteläosan lahdekkeisiin on vaikea tehdä yhtenäisiä tuotantokenttiä. Käyttökelpoisen turpeen määrä ja energiasisältö ovat (laskentaperusteet s. 9-10) : Pinta- Turvetta Kuiva- Energiasisältö (milj.mwh) ala (milj. ainetta Kuiva 35 % kostea 50 % kostea (ha) suo-m 3 ) ( 103 t) turve turve turve 50 0,760 0,053 0,321 0,303 0,286 Laskelmissa on käytetty seuraavia laboratoriotulosten keskiarvoja : suokuution sisältämä kuiva-aineen määrä 69,1 kg, kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo 22,0 MJ/kg, 50 % kostean turpeen 9,8 MJ/kg ja 35 % kostean turpeen 13,5 MJ/kg. Heikosti maatunut pintakerros on oletettu poistettavaksi ennen poltoturpeen tuotantoa. 9. Heinäneva (kl , x = 6971, 3, y = 4454,4) sijaitsee noin 18 km Outokummusta pohjoiseen, lähellä kunnan- ja lääninrajaa, Mustarimmen koillispuolella (kuvat 33 ja 34). Saarekkeinen ja lahdekkeinen suo rajoittuu moreenikumpareisiin. Kulkuyhteydet ovat hyvät. Suon etelä- ja länsiosaan tulee metsäautotie. Pinta on 105,5-108 m mpy ja viettää suon pääosalla kaakkoon. Suo on ojitettu koko alaltaan ja kuivatusmahdollisuudet ovat hyvät. Tutkimuspisteitä on 3,3 kpl/10 ha.\n43 7 2 Taulukko 17. Heinänevan pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. Hl-4 S-t 2) C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 58 0,2 0,7 0,9 0,12 0,40 0,52 Yli 1,0 m 18 0,2 1,0 1,2 0,05 0,17 0,22 Yli 1,5 m 2 0,1 1,4 1,5 0,00 0,03 0,03 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 79 % rämeellä, 16 % korvessa ja 5 % turvekankaalla. Lähes koko suo on isovarpurämemuuttumaa tai -ojikkoa ja siellä on tiheä mäntytaimikko. Turpeesta on 88 % rahka- ja 12 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 41 % ja tupasvillan jäännöksiä sisältävien 34 %. Yleisimmät turvelajit ovat puusararahka- (26 %), tupasvillasararahka- (16 %) ja rahkaturve (16 %). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 5,2 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 5,8. Liekoja on erittäin runsaasti. Yleisimmät pohjamaalajit ovat hiekka ja sora. Liejua ei tavattu. Ohuen turvekerrostuman takia Heinäneva ei sovellu turvetuotantoon. 10. Virmanrimpi (kl , x = 6969,0, y = 4458,2) sijaitsee noin 17 km Outokummusta koilliseen, Sukkulansalon kylässä. Suo rajoittuu pohjoisosastaan Sukkulanjokeen ja muualla jyrkkärinteisiin moreenimäkiin. Reunoja on raivattu viljelykseen. Kulkuyhteydet ovat tilusteitä myöten hyvät (kuva 39). Pinta on peruskartan tietojen mukaan noin m mpy ja viettää pohjoiseen ja itään. Vedet laskevat Sukkulanjokeen. Tutkimuspisteitä on 1,5 kpl/10 ha. Suo on tutkittu hajapistein.\n44 7 4 Tutkimuspisteistä on 29 % avosuolla ja 71 % rämeellä. Virmanrimmen keskiosa on rahkamättäistä lyhytkorsinevaa ja reunaosat tupasvillarämettä ja sararämettä, paikoin nevakorpea. Vuonna 1976 suo oli luonnontilainen. Suon keskiosasta on nostettu vähän turvepehkua. Turpeesta on 92 % rahka- ja 8 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 20 % ja tupasvillan jäännöksiä sisältävien 35 %. Yleisimmät turvelajit ovat sararahka- (31 %), tupasvillarahka- (27 %) ja puusararahkaturve (20 %). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 5,7 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,7. Suon keskiosassa on noin puoli metriä paksu, heikosti maatunut, tupasvillarahkaturvetta oleva pintakerros. Sen alla on kohtalaisesti ja hyvin maatunutta sararahka- ja puusararahkaturvetta suon pohjalle asti. Kuva 40. Virmanrimmen rurvexerroslumaii paxsuus ]a maatuneisuus.\n45 7 5 Liekoja on keskimääräisesti (2,8 %). Yleisin pohjamaalaji on savi. Liejua esiintyy noin puolen metrin kerroksena lähes koko suon alueella. Paksuhkon pintarahkan ja pienen yli 1,5 m :n syvyisen alueen takia Virmanrimpi ei sovellu polttoturvetuotantoon. Kuivatusmahdollisuudet on lisäksi selvittämättä. Keskiosan rahkaiselta alueelta on mahdollista nostaa kuiviketurvetta pienkäyttöä varten. 11. Mahalamminsuo, (kl , x = 6963,2, y = 4455,3) sijaitsee noin 8 km Outokummusta koilliseen. Suon etelä- ja itäpuolella on tie. Suo rajoittuu pohjois- ja itäosasta harjuun. Eteläpuolella on Heinäsuo ja länsipuolella moreenikankaita (kuvat 41 ja 42). Pinta on 90,5-95,5 m mpy ja viettää lounaaseen. Vedet laskevat Mahalammen kautta ojia pitkin Vuonosjokeen. Tutkimuspisteitä on 4,2 kpl/10 ha ja syvyys- ja tutkimuspisteitä yhteensä 7,0 kpl/10 ha. Taulukko 19. Mahalamminsuon pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 60 0,3 1,6 1,9 0,20 0,97 1,17 Yli 1,0 m 40 0,4 2,2 2,6 0,17 0,87 1,04 Yli 1,5 m 35 0,5 2,3 2,8 0,16 0,82 0,98 Yli 2,0 m 28 0,5 2,6 3,1 0,13 0,73 0,85 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve.\n46 7 6 Tutkimuspisteistä on 90 % rämeellä ja 10 % korvessa. Yleisin suotyyppi on isovarpuinen räme. Suoalasta on noin puolet ojitettu. Suo on kuivattavissa. Turpeesta on 78 % Kuva 41. Mahalamminsuon, Heinäsuon ja Alasuon tutkimuspisteiden sijainti.\n47 80 Taulukko 20. Laboratoriomääritysten tuloksia Mahalamminsuosta. Syvyys Turve- Maatu- ph Vesi- Kuiva- Tuhka (cm) laji nei- pit. ainetta pit. suus (%) (kg/m3 ) (%) (H) Tehollinen lämpöarvo Rikki- (MJ/kg) pit. Kuiva 50 % :n 35 % :n (%) turve kost. kost. A 300 Keskiarvo 7 4,8 90, ,1 21,0 9,3 12,8 1,16 rahka- ja 22 % saravaltaista. Puun jäännöksiä sisältävien turpeiden osuus on 18 %, tupasvillan jäännöksiä sisältävien 13 % ja varpuainesta sisältävien 19 %. Yleisimmät turvelajit ovat sararahkaturve ja tupasvillarahkaturve. Valtaosa suon turpeesta on rahkaturvetta. Saravaltainen turve on joko erillisinä linsseinä rahkaturpeen seassa tai pohjaturpeena suon pohjalla (kuvat 43 ja 44). Koko turvekerrostuman keskimaatuneisuus on 5,6 ja polttoturpeeksi soveltuvan osan 6,2. Liekoja on keskimääräisesti (2,7 %). Runsaimmin liekoja esiintyy 0,6-1,0 m syvyysvälillä (4,4 %). Yleisimmät pohjamaalajit ovat hiesu, hieta ja hiekka. Laboratoriomäärityksiä varten on otettu tilavuustarkat näytteet tutkimuspisteeltä A 300 suon itäisestä keskiosasta. Turvenäytteiden tuhkapitoisuus on keskimäärin 4,1 % ja ph-arvo (happamuus) 4,8. Vesipitoisuus on keskimäärin 90,0 % ja kuivatilavuuspaino 100 kg/m3. Kuivan turpeen tehollinen lämpöarvo on\n48 8 1 keskimäärin 21,0 MJ/kg, 50 % :n kosteudessa 9,3 MJ/kg ja 35 % :n kosteudessa 12,8 MJ/kg. Turvenäytteiden rikkipitoisuus on erittäin korkea, keskimäärin 1,16 % kuiva-aineesta (taulukko 20). Suossa olisi pientuotantoon sopivaa yli 1,5 m syvää aluetta noin 35 ha, mutta 0,6-0,8 m :n syvyydestä alkavan turpeen korkean rikkipitoisuuden takia suota ei voi suosittaa turvetuotantoon otettavaiksi. 12. Heinäsuo (kl , x = 6962,2, y = 4455,3) sijaitsee noin 7 km Outokummusta koilliseen. Suon pohjoisosan läpi menee tie. Suo rajoittuu itäreunalta harjuun. Eteläpuolella on peltoja, länsipuolella kaivostoiminta-alueita ja pohjoispuolella Mahalamminsuo (kuvat 41 ja 42). Pinta on 87,5-94,0 m mpy ja viettää lounaaseen. Suon kaakkoisosassa on Heinälampi. Vedet laskevat Vuonosjokeen. Tutkimuspisteitä on 5,7 kpl/10 ha ja syvyys- ja tutkimuspisteitä yhteensä 9,9 kpl/10 ha. Taulukko 21. Heinäsuon pinta-alat, keskisyvyydet ja turvemäärät syvyysalueittain. Syvyysalue Pintaala (ha) 1) Pintak. H1-4 S-t Keskisyvyys (m) Turvemäärä (milj.suo-m3) 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 1) Pintak. H1-4 S-t 2) H1-10 C-t H5-10 S-t Yht. H1-10 Koko suo 90 0,3 1,3 1,6 0,28 1,18 1,46 Yli 1,0 m 59 0,4 1,6 2,0 0,26 0,97 1,23 Yli 1,5 m 46 0,5 1,8 2,3 0,22 0,85 1,07 Yli 2,0 m 26 0,6 2,3 2,9 0,13 0,61 0,74 1) Heikosti maatunut pintarahkaturve. 2) Polttoturpeeksi soveltuva turve. Tutkimuspisteistä on 3 % avosuolla, 88 % rämeellä, 6 % korvessa ja 2 % pellolla. Yleisin havaittu suotyyppi on\nRANTASALMEN TURVEVARAT JA NIIDEN KÄYTTÖKELPOISUU S\nGEOLOGINEN TUTKIMUSLAITO S maaperäosasto, raportti P 13.6/80/1 0 Jukka Lein o RANTASALMEN TURVEVARAT JA NIIDEN KÄYTTÖKELPOISUU S Kuopio 1980 SISÅLT Ö JOHDANTO 1 TUTKIMUSMENETELMÄT JA TULOSTEN ESITYS 1\nGEOLOGIAN TUTKIMUSKESKUS, Turvetutkimus TURVERAPORTTI 227. Pauli Hänninen ja Arto Hyvönen PUDASJÄRVELLÄ TUTKITUT SUOT JA NIIDEN TURVEVARAT OSA VII\nGEOLOGIAN TUTKIMUSKESKUS, Turvetutkimus TURVERAPORTTI 227 Pauli Hänninen ja Arto Hyvönen PUDASJÄRVELLÄ TUTKITUT SUOT JA NIIDEN TURVEVARAT OSA VII Kuopio 1989 Hänninen, PaulijaHyvönen,Arto 1989. Pudasjärvellä\nTurveraportti 106. Jukka Lein o JOROISTEN TURVEVARAT JA NIIDE N KAYTTOKELPOISUU S\nTurveraportti 106 Jukka Lein o JOROISTEN TURVEVARAT JA NIIDE N KAYTTOKELPOISUU S Geologinen tutkimuslaito s Kuopio 1981 SISÄLTÖ JOHDANTO 3 TUTKIMUSMENETELMÄT JA TULOSTEN ESITYS 3 Kenttätutkimukset 3 Laboratoriotutkimukset\nGEOLOGIAN TUTKIMUSKESKU S Maaperäosasto, raportti P 13,4/84/15 0 Hannu Pajunen YLI-IISSÄ TUTKITUT SUO T JA NIIDEN TURVEVARA T Kuopio 1984 Tekijän osoite : Geologian tutkimuskesku s PL 23 7 70101 KUOPIO\nJOHDANTO TUTKIMUSMENETELMÄT JA TULOSTEN ESITY S. Kenttätutkimukset\nSISÄLLYSLUETTELO JOHDANTO 1 TUTKIMUSMENETELMÄT JA TULOSTEN ESITYS 1 Kenttätutkimukset 1 Laboratoriotutkimukset 4 Tutkimusaineiston käsittely 4 TUTKITUT SUOT 7 TULOSTEN TARKASTELU 27 3 Tutkittu suoala,\nKANNONKOSKELLA TUTKITUT SUOT JA NIIDEN TURVEVARAT\nTURVERAPORTTI 244 Martti Korpijaakko KANNONKOSKELLA TUTKITUT SUOT JA NIIDEN TURVEVARAT Abstract: The peat resources of seventeen peat deposits in the commune o f Kannonkoski in Central Finland Kuopio 1991


Kotimaista biokaasua Gasumilta - Konepörssi.com\nKotimaista biokaasua Gasumilta\nBiokaasun vertailuhinta bensiiniin on noin 0,90 euroa. Tällä hetkellä suomalaisen biokaasun tuottaminen ja jakelukustannukset ovat hieman maakaasun vastaavia korkeammat, joskin kaasu on tällä hetkellä edullisin liikennepolttoaine Suomessa.\nMuutostöiden yhteydessä tankkausasemat saavat myös uuden, aikaisempaa raikkaamman ulkoasun. Autoilijoille tarjottava biokaasu tuotetaan Kouvolassa Kymen Bioenergia Oy:n biokaasulaitoksella, missä käytetään alueen jätevesilietteitä, kerättyjä biojätteitä ja energiakasveja noin 19 000 tonnia vuodessa.\nBiokaasu vastaa laadultaan ja käyttöominaisuuksiltaan maakaasua, joka on tehokasta ja hiukkaspäästötöntä.\nSopimuksen biokaasun käytöstä ovat solmineet muun muassa Itella Posti Oy kuudella autolla, Itella Logistics Oy kuudella kevytkuorma-autolla sekä pääkaupunkiseudulla ekologisiin kuljetus- ja lähettipalveluihin erikoistunut A to B FINLAND Oy.


Kansioiden yhdistäminen Windows 11/10:ssä - Windows789\nKoti Korjata Kansioiden yhdistäminen Windows 11/10:ssä\nViisas mies sanoi kerran: ”Jokaisesta järjestämiseen käytetystä minuutista ansaitaan tunti”. Minusta se oli hyvä neuvo ja aloin järjestellä tietokonettani. Järjestäessäni asioita törmäsin moniin kansioihin, jotka sisältävät samankaltaisia tietoja ja jotka pitäisi ommella yhteen. Lyhyesti sanottuna Yhdistin kansiot ja haluan näyttää, kuinka se tehdään. Siksi tässä viestissä aiomme oppia, kuinka sinä Merge folders in Windows 11/10.\nYhdistä kansiot Windows 11/10:ssä ja poista päällekkäiset kansiot\n1]Kun molemmilla kansioilla on eri nimi\n2]Kun molemmilla kansioilla on sama nimi\nKuinka yhdistän kansiot yhdeksi?\nKuinka yhdistän tiedostoja Windowsissa?\nKäytä ilmaisia ohjelmistoja kansioiden ja tiedostojen yhdistämiseen\nOn olemassa kaksi skenaariota, jotka meidän on otettava huomioon kansioita yhdistäessämme. He ovat.\nKun molemmilla kansioilla on eri nimi\nKun molemmilla kansioilla on sama nimi\nPuhutaanpa niistä yksi kerrallaan.\nJos haluat yhdistää kansioita ja poistaa päällekkäisiä kansioita ja niillä on sama, sinun on kopioitava ja liitettävä kaikki. Noudata vain määrättyjä vaiheita tehdäksesi saman.\nSiirry jompaankumpaan kahdesta kansiosta.\nValitse koko sen sisältö, voit käyttää pikanäppäintä Ctrl + A.\nOsuma Ctrl + C kopioidaksesi kaiken aiemmin valitsemasi sisällön.\nSiirry nyt toiseen kansioon.\nNapsauta tyhjää kohtaa hiiren kakkospainikkeella ja valitse Liitä tai paina Ctrl + V.\nJos se sanoo, että sinulla on päällekkäisiä tiedostoja, joko ohita ne tai korvaa ne.\nKun tietokoneesi on liittänyt, kaksi kansiota yhdistetään. Se on melko helppoa eikä vie aikaa.\nJos molemmilla kansioilla, jotka haluat yhdistää, on sama nimi, sinun tarvitsee vain kopioida kansiot samaan paikkaan. Sinua pyydetään valitsemaan yksi seuraavista kolmesta vaihtoehdosta.\nVaihda kohteen tiedostot\nOhita nämä tiedostot\nAnna minun päättää jokaisesta tiedostosta\nValitse ”Anna minun päättää jokaisesta tiedostosta” ja valitse sitten manuaalisesti tiedostot, jotka haluat yhdistää. Tämän pitäisi tehdä työ puolestasi.\nVoit kuitenkin käyttää myös edellistä menetelmää, koska se tekee työn myös puolestasi, tämä on vain hieman nopeampi. Myös ammattivinkki, jos haluat yhdistää kaksi kansiota, nimeä toinen niistä uudelleen ja varmista, että molemmilla on sama nimi. Windows antaa sinulle automaattisesti mahdollisuuden yhdistää kansioita.\nAlso Read: Ei päällekkäistä varoitusta kopioitaessa tai siirrettäessä tiedostoja ja kansioita\nJos haluat yhdistää kaksi kansiota yhdeksi, sinun tarvitsee vain kopioida yhden kansion koko sisältö toiseen. Voit tarkistaa edellä mainitusta oppaasta tietääksesi kuinka tehdä sama, koska menemme yksityiskohtiin siellä ja puhuimme joistakin muista menetelmistä kansioiden yhdistämiseen.\nAlso Read: ZIP-kansioiden jakaminen ja yhdistäminen Windows 11/10:ssä 7-Zipillä\nErityyppiset tiedostot yhdistetään eri tavalla. Seuraavassa on joitain yleisimmistä tiedostotyypeistä sekä niiden yhdistämismenettely.\nOn olemassa useita online-työkaluja, jotka voivat auttaa sinua yhdistämään kaksi tiedostoa yhdeksi. Yksinkertaisuuden vuoksi olemme maininneet joitain free websites to Merge PDF files alla.\nVoit helposti käyttää mitä tahansa edellä mainituista sivustoista tiedostojen yhdistämiseen. Mene vain sivustolle, valitse tiedosto, jonka haluat yhdistää, ja tee sama noudattamalla näytön ohjeita.\nRead: Kuinka yhdistää ZIP-kansiot?\nVoit helposti yhdistää asiakirjatiedostoja MS Wordin avulla. Tee sama noudattamalla määrättyjä vaiheita.\nAvaa Microsoft Word ja avaa uusi tyhjä asiakirja.\nSiirry kohtaan Lisää -välilehti.\nKlikkaa Objekti > Teksti tiedostosta\nValitse tiedostot, jotka haluat yhdistää. Valitse useita asiakirjoja pitämällä Ctrl-näppäintä painettuna.\nNäin voit yhdistää asiakirjatiedostoja. Voit myös kopioida ja liittää tiedostot, jos ne ovat lyhyitä, tämä on vain helpompi ja nopeampi vaihtoehto.\nJos luulet, että tämä kaikki on vaivaa, käy vain products.aspose.app/words/merger, Valitse tiedostotyypiksi DOCX, lisää tiedostot ja napsauta Yhdistä. Tämä sylkee vaaditun tuloksen.\nRelated: Ilmainen Duplicate File Finder and Remover -ohjelmisto Windowsille.\nVoit käyttää komentoa niiden yhdistämiseen, paitsi yhden tiedoston sisällön kopioimisen ja liittämisen toiseen. Varmista ensin, että molemmat tiedostot, jotka haluat yhdistää, ovat samassa paikassa, napsauta sitten hiiren kakkospainikkeella tyhjää tilaa ja valitse Avaa terminaalissa tai Avaa komentoikkuna tästä tai muu vastaava vaihtoehto. Suorita nyt seuraava komento.\nMuista vaihtaa newfile.txt yhdistetyn tiedoston nimellä. Tämä tekee työn puolestasi.\nWinMerge: Se voi vertailla kansioita ja tiedostoja ja esittää erot visuaalisessa tekstimuodossa, joka on helppo ymmärtää ja käsitellä.\nFolder Merger: Se on työkalu yhdistää eri kansioiden sisällön yhdeksi kansioon säilyttäen samalla sen kansiorakenteen.\nSen pitäisi tehdä työ puolestasi.\nEdellinen artikkeliKuinka ladata ja asentaa Windows 11 ARM ISO:lla\nSeuraava artikkeliLA Noire ei toimi, käynnisty tai avaudu Windows 11/10:ssä\nAdobe Creative Cloud: Aloitusopas\nKuinka muokata ja lisätä kohteita lähetysvalikkoon Windows 10: ssä\nKuvan lisääminen Microsoft Exceliin ja Excel Onlineen\nFixWin 11 on paras PC-korjausohjelmisto tai Windowsin korjaustyökalu Windows 11/10 -ongelmien...


Punnittua puhetta - Maailman Kuvalehti\nVastuullisuus tuli esille myös silloin, kun kysyttiin lehden eri aihepiirien kiinnostavuudesta. Valtaosa lukijoista piti kiinnostavina ihmisoikeuksia ja alkuperäiskansoja käsitteleviä juttuja. Huoli ympäristöstä ja vastuullinen kuluttaminen nousivat myös erittäin selvästi esiin. Sen sijaan järjestötoimintaa käsitteleviä juttuja halusi lehteen lisää vain neljä prosenttia – eivätkä erilaiset kampanjauutisetkaan tunnu kiinnostavan. Vain muutama vastaaja toivoi lisää juttuja erilaisista vaikuttamiskampanjoista.


Huomasin äskettäin, että eräs hyvin nuori web-sivustoni sijoittuu Fonectan www.fi-hakukoneessa ykköseksi useilla keskeisillä geneerisillä avainsanoilla.\nKyseiset sanat esiintyvät sivujen title– ja keywords-tageissa ja sopivasti siroteltuina myös sivujen leipäteksteissä. Sivustoon johtavat linkit ovat kaikki melko heikkoja: ne tulevat oman kotisivuni lisäksi ainostaan ilmaisista hakemistoista paria Wikipedian nofollow-linkkiä lukuunottamatta.\nOngelma on se, että kaikki näistä www.fi-ykköstiloista eivät ole mielestäni ansaittuja. Kolme web-sivuista on informaatioarvoltaan melko hyviä; niiden joukossa ovat myös Wikipediasta linkitetyt. Nämä sivut ovat ehkä ansainneet paikkansa hakutulosten kärkipäässä – jos eivät aivan ykkösinä niin lähellä sitä. Muut sivut ovat lähinnä lyhyttä yleisluontoista esittelyä. Sivuston pääasiallinen tarkoitus on nimittäin esitellä eräs palveluita tarjoava yritys.\nOn olemassa paljon asiantuntevampia ja informatiivisempia sivuja kuin nuo ylimalkaiset esittelysivut. Hakijan kannalta ne toiset sivut olisivat parempia hakutuloksia, sillä geneerisillä sanoilla hakiessaan he tuskin ovat kiinnostuneita vain yhdestä firmasta.\nOlenko sitten huijannut hakukonetta?\nKun tein sivuston, pyrin optimoimaan sen yrityksen palveluiden ja sijainnin suhteen. Tavoite oli että sivut sijoittuvat hyvin seuraavan kaltaisilla hauilla: [geneerinen avainsana] [kaupungin nimi]. Tällöin hakukoneiden käyttäjät löytäisivät yrityksen palvelut paikkakunnaltaan silloin kun he etsivät niitä.\nGooglessa sivusto sijoittuu kymmenen kärkeen paikkakuntakohtaisilla hauilla, www.fi:ssä aina ykköseksi. www.fi-hakukone rankkaa saitin usein ykköseksi siis myös pelkillä geneerisillä sanoilla, mikä on vähän liikaa.\nNykyisellään www.fi-hakukoneen tuoma geneerinen, ei-kaupunkikohtainen liikenne lienee yritykselle melko hyödytöntä: sivuilla ei ole mainoksia; ainoa konversion lisääjä on palvelun paikallinen ostaminen yrittäjältä.\nOsaan tosin kuvitella yhden mahdollisen hyödyn: jos tiedonetsijät löytävät sivuston enemmän informatiiviset sivut, he voisivat periaatteessa linkittää niihin, jolloin muutkin sivut saisivat hieman boostia.\nIlmeisesti www.fi antaa liikaa painoa sivun sisäisille tekijöille ja/tai ei osaa erottaa ansaittua linkkiä hakemistolinkeistä. Hakukoneen webmastereille suunnatut ohjeet selittävät asiaa näin:\nTuloslistan kärkeen nostetaan sivuja, joissa antamasi sanat esiintyvät title-kentässä tai keywords-metatagissa, joten kannattaa miettiä, mitä näihin laittaa.\nwww.fi-hakukoneoptimointi – kannattaako se?\nHakukoneoptimointi uudistetulle suomalaiselle hakukoneelle näyttää siis melko helpolta. Täytyy vain lisätä tekstin lisäksi keywords-tagiin sellaiset avainsanat, jotka eivät sovi siististi myös titleen.\nwww.fi-hakukoneoptimointi muistuttaa yksinkertaisuudessaan siis vähän 1990-lukulaista hakukonespämmäämistä, jossa meta-tagit tungettiin täyteen avainsanoja. Tosin avainsanojen on tällöin parasta löytyä myös luontevasti leipätekstistä, sillä muuten Google voi rankaista harhauttamisesta. Lisäksi liian pitkä title-tagi ei juuri houluttele klikkaamaan hakutulosta.\nKannattaako www.fi sitten huomioida keywords-tagilla? Jos ala on kilpailtu ja tehokkaat avainsanat on selvitetty työläällä tutkimuksella, saattaa olla viisasta pitää niistä vähemmän ilmeiset vain omassa tiedossa. Keywords-tagista kilpailijoiden olisi näet helppo huomata, millä sanoilla yrität sijoittua hakukoneissa. Kilpailijat joutuvat näkemään hieman enemmän vaivaa, jos he yrittävät päätellä konvertoivia avainsanoja sivuillasi olevasta tekstistä.\nJos taas sivuston aihe on heikosti kilpailtu tai avainsanat ovat aivan ilmeiset, voi tekstissäkin sijaitsevat avainsanat huoletta laittaa keywords-tagiin. Hakukoneista sille antaa www.fi:n lisäksi painoa myös Yahoo.\nHakukoneen tulevaisuus – onko sitä?\nwww.fi ei ole mainonnasta huolimatta vielä lyönyt kunnolla läpi Suomessa. Saan tuskin yhtään liikennettä sen kautta, en edes siinä parhaiten rankkaavilla hakusanoilla, vaikka ne tuovat Googlesta väkeä paljon huonommillakin sijoituksilla.\nOlisi kuitenkin hienoa, jos saisimme käyttöömme hakukoneen joka sekä huomioisi suomen kielen synonyymit ja erikoispiirteet että tuottaisi relevantteja hakutuloksia. Tällä hetkellä meillä ei ole sellaista.\nGoogle on nähdäkseni tässä asiassa vielä lupaava kandidaatti. Se tunnistaa nykyään jo suomenkielistenkin sanojen taivutusmuotoja, tosin ei aivan täydellisesti. Google algoritmin mielestä esimerkiksi sana ”konsultti” on taivutusmuoto sanasta ”konsultointi”. Hakutulosten olennaisuudessa Google on kuitenkin vielä ylivoimainen www.fi:hin verrattuna.\nEhkä www.fi:n kannattaisi profiloitua jotenkin? Nykyisellään siinä ei ole ainesta yleishakukoneeksi, koska se ei selviydy kunnialla ei-kaupallisesta, geneerisestä tiedonhausta. Kenties myös ulospäin näkyvä erikoistuminen Suomen ajankohtaisiin tapahtumiin ja kaupallisten palveluiden ja tuotteiden hakemiseen voisi toimia paremmin kuin ympäripyöreä hössötys suomalaisuudesta? Näillä sektoreilla www.fi voisi oikeasti päihittää Googlen. – Miksikö?\nGooglen indeksi ei päivity tarpeeksi nopeasti huomioidakseen suomalaisen ajankohtaisjulkisuuden, mihin Fonecta voisi vastata ihmisten ohjaamalla indeksoinnilla.\nFonectalla on useita yrityshakemistoja, joista se saa kaivettua paikalliset palvelut.\nErikoistuminen voisi siis olla hyvä strategia Fonectalle, jos se perustuisi aitoon laatuun hakupalvelussa eikä vain isoon mainosbudjettiin.\nwww.fi hakukone uudistui – Optimointi.com-sivuston artikkeli hakukoneen ominaisuuksista.\nHakukoneet pikavertailussa – Nicklas Kosken vertailussa ovat uudet suomalaiset hakukoneet www.fi ja Vihtori sekä Eniro, Google ja Microsoftin Live Search (sama kuin MSN).\nFast Search Technology Powers Revitalized Local Search Engine By Fonecta – Hakuteknologiasta vastanneen norjalaisen yrityksen lehdistötiedote.\nhttp://www.fi:n mainoskampanja on sittemmin karahtanut hiukan omaan nilkkaan: no huh huh\nKuvasta vinkkasi Erkka\nKaupungin nimellä tuntuu olevan aivan liian suuri merkitys http://www.fi:ssä. Esim omat sivuni tulevat hakusanalla Turku viiden sakkiin, edellä käytännössä vain Turun kaupungin ja yliopiston sivut. Jos halua tietoa Turusta, eivät sivuni valaise asiaa ensinkään, joten ehkä haku voisi toimia paremminkin…\nTagit: avainsanat, hakukone, Hakukoneoptimointi, keywords, title


Kjell Westön Rikinkeltainen taivas kantaesitetään Kansallisteatterissa visionäärisenä ja aistivoimaisena näyttämöteoksena - Suomen Kansallisteatteri\npe, marras 29, 2019 09.16 CET Report this content\nJuhana von Baghin ohjaama ja Michael Baranin dramatisoima Rikinkeltainen taivas tuo Kjell Westön samannimisen romaanin Pienelle näyttämölle omalakisen kauniina tulkintana. Koreografia on Jyrki Karttusen ja rooleissa nähdään huippuensemble Pirjo Lonka, Pyry Nikkilä, Annika Poijärvi, Johannes Purovaara, Timo Tuominen ja Juha Varis. Kantaesitys on 4. joulukuuta.\nMikä on totta, mikä petosta? Onko sitä vapautta, jonka uskoi eläneensä, koskaan ollutkaan? Mihin katoaa kaikki se rakkaus, joka elämämme parhaina hetkinä ympäröi meidät?\nAjan tematiikka ja näyttämön simultaanisuus ovat näyttämötulkinnan ytimessä. ”Minua kiinnostaa, miten kannamme aikaa sisällämme. Minua koskettaa kuinka meihin sisältyvät kaikki iät; eivät vain ne, jotka jo olemme eläneet, vaan myös ne, jotka vielä pitäisi elää. Minua kiihottaa näyttämötaiteen ainutlaatuinen ominaislaatu ja mahdollisuus simultaanisuuteen: näiden asioiden tapahtumiseen, ajattelemiseen ja kokemiseen yhtä aikaa. Näyttämön perusluonne on unta, unelmaa”, ohjaaja Juhana von Bagh kuvailee.\nKjell Westö (s. 1961 Helsingissä) on kiitetty ja palkittu kirjailija, joka tunnetaan varsinkin laajoista, Helsinkiin sijoittuvista romaaneistaan. Westö on kirjailijana kiinnostunut sekä nykyajasta että menneisyydestä. Hänen historialliset romaaninsa sijoittuvat ajallisesti enimmäkseen 1900-luvun Suomeen, ja niiden yhteiskunnallinen liikkuma-ala on laaja. Westön viides romaani Kangastus 38 oli Finlandia- ja August-palkintojen ehdokkaana ja voitti Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 2014. Samana vuonna Westölle myönnettiin hänen koko tuotannostaan ruotsalainen Aniara-palkinto sekä Samfundet De Nion suuri palkinto. Vuoden 2017 syksyllä Mikaela Hasánin ohjaama, ja Hasánin ja Michael Baranin yhdessä dramatisoima Kangastus 38 kantaesitettiin Kansallisteatterissa. Rikinkeltainen taivas (Otava), Westön seitsemäs romaani, nousi ilmestymisvuonnaan (2017) välittömästi myyntimenestykseksi. Romaanien lisäksi Westö on kirjoittanut muiden muassa runokokoelmia, novelleja ja kolumneja. Hänen romaaneistaan on tehty monia sovituksia niin näyttämöille kuin valkokankaalle. Westön tuotantoa on käännetty yli kahdellekymmenelle kielelle.\nKantaesitys Kansallisteatterin Pienellä näyttämöllä 4. joulukuuta\nOhjaus Juhana von Bagh │Dramatisointi Michael Baran │Romaanin suomennos Laura Beck │Koreografia Jyrki Karttunen │Lavastus Kati Lukka │Pukusuunnittelu Tarja Simone │Valosuunnittelu Ville Toikka│ Äänisuunnittelu Tatu Nenonen │Videosuunnittelu Pyry Hyttinen │ Naamioinnin suunnittelu Jari Kettunen │Ohjaajan assistentti Alise Polačenko\nRikinkeltainen taivas -teemakeskustelu Lavaklubilla ti 3.12.2019 kello 17 ̶ 18\nKirjailija Kjell Westö keskustelee ohjaaja Juhana von Baghin kanssa. Keskustelua johdattelee teatterintutkija Laura-Elina Aho.\nOhjaaja Juhana von Baghin video\nLisätiedot ja medialipputoiveet\nkantaesitys Kansallisteatteri Juhana von Bagh Kjell Westö Rikinkeltainen taivas


Taylor johtaa Liberian vaaleja - Ulkomaat - Uutiset - MTV.fi\nTaylor johtaa Liberian vaaleja\nUlkomaat Julkaistu 21.07.1997 04:28\nEntinen sotapäällikkö Charles Taylor johti Liberian presidentinvaaleja ääntenlaskun alkuvaiheessa. Taylor oli saamassa yli 62 prosenttia äänistä, kun äänistä oli laskettu reilut 10 prosenttia.\nTaylorin päävastustaja Ellen Johnson-Sirleaf väitti, että vaalikomitea ja Länsi-Afrikan rauhanturvajoukot ovat puuttuneet äänestykseen. Entinen YK-virkailija Johnson-Sirleaf saa ensimmäisten tulosten mukaan noin 18 prosenttia äänistä.\nVaalitarkkailijoiden mukaan vaalit sujuivat rauhallisesti. Suurin osa tarkkailijoista ennusti Taylorin voittavan. Taylorin kannattajat juhlivat Liberian pääkaupungin, Monrovian, kaduilla ensimmäisten tulosten selvittyä.\nLiberian vaalien toivotaan johtavan sisällissodan runteleman valtion rauhanomaiselle tielle. Taylorin 1989 aloittama sisällissota on vienyt jo yli 150 000 ihmisen hengen.\nLiberiasta tuli Afrikan ensimmäinen itsenäinen tasavalta, kun Amerikasta vapautetut orjat perustivat valtion vuonna 1847.\nBrittihallitus houkuttelee unionisteja rauhanneuvotteluihin Asevalvontakomission uusi johtaja patistaa Irakia


Rörstrand keramiikka – Hiljainen pyykinpesukone\nKorkeus cm, halkaisija 1cm, paino 4g. MALJAKKO, keramiikkaa, Rörstran signeerattu. Todella kaunista keramiikka,kulhoja, kaatimia, maljakoita ja muuta arvotavaraa,antiikki,antiikki ja keräily,arabia,aterimet,avaimet,figuurit.\nLautaset ja asetit – meiltä löydät korkealaatuiset lautaset ja astiat tunnetuilta valmistajilta, kuten Arabia, Iittala, Marimekko ja Rörstrand. Inger Perssonin 60- luvun keramiikka vati. Keramiikka Oiva Toikka, Rörstrand 1980-luvun loppu.\nMassassa merkinnät RÖRSTRAND (3kruunua) Nylund chamotti sverige.\nRakennuttaja oli ruotsalainen Rörstrandin keramiikkatehdas, jolle senaatti oli. Reinhard Richter Rörstrand Svea Granlund Taideteollisuusosasto Tyra Lundgren Ulla Procopé astiasto kaadin kahviastiasto kahvikuppi keramiikka kermakko .\nTietääkö kukaan Rörstrandin Inga-Lill astioista? KOska se on ollut tuotannossa ja miä on niiden arvo? Tukholman kirpputoreilta voi löytää suomalaista keramiikkaa huomattavasti kotimaata. Vuonna 17perustettu Rörstrand on Ruotsin Arabia.\nRörstrand GRANOLA taidekeramiikka maljakko, Gunnar Nylund. Rörstrandin valmistama kahvikuppi ilman tassia.


Älä laita näitä jääkaappiin! Joukossa paljon ruokia, joita monet siellä säilyttävät - Ruokala - Ilta-Sanomat\nÄlä laita näitä jääkaappiin! Joukossa paljon ruokia, joita monet siellä säilyttävät\nJulkaistu: 28.11.2018 13:28\nMarttojen kehittämispäällikkö Arja Hopsu-Neuvonen listaa elintarvikkeet, jotka eivät jääkaappia kaipaa.\nJääkaappi on korvaamaton kapistus ruokien ja juomien pidemmän säilymisen ja viileänä pysymisen kannalta. Aivan kaikkea siellä ei silti tarvitse saati kannata säilyttää.\nPahimmillaan ruoka-aineet voivat jääkaapissa vain menettää makua, ja niiden koostumus huonontuu ja pilaantuminen nopeutuu.\nOlemme aiemmin kertoneethttps://www.is.fi/ruokala/ajankohtaista/art-2000005032440.html, että hyvä nyrkkisääntö esimerkiksi hedelmien ja vihannesten säilytykseen on katsoa, missä niitä säilytetään kaupassa. Jos ruoka myydään kylmähyllystä, se kannattaa laittaa jääkaappiin kotonakin.\nSäilytä nämä huoneenlämmössä\nMuun muassa sitrushedelmät, kurkku, avokado ja sipuli kannattaa säilyttää mieluummin huoneenlämmössä.\nJääkaappi vaikuttaa näiden ruoka-aineiden koostumukseen huonolla tavalla, kun esimerkiksi kurkku vetistyy, sipuli pehmenee, ja usein raakana ostettava avokado lakkaa kypsymästä.\nMyös kahvi kannattaa pitää loitolla jääkaapista, sillä se imee siellä helposti itseensä hajuja muista elintarvikkeista.\nMarttojen kehittämispäällikkö Arja Hopsu-Neuvosen https://www.is.fi/haku/?query=arja+hopsu-neuvosenmukaan myös nämä ainekset säilyvät paremmin huoneenlämmössä:\nMaustekastikkeet, sinappi ja etikka\nPeruna kylmään, tomaatti pöydälle\nKuvailimme aiemmin, että esimerkiksi tomaattien maku ja koostumus kärsii, jos niitä säilyttää liian kylmässä. Liian kylmässä säilytetyistä tomaateista tulee muhjuisia, ja niissä on ikävä suutuntuma. Yhtä lailla banaanit harmaantuvat ja muuttuvat jääkaapissa mauttomiksi.\nHopsu-Neuvosen mukaan jääkaappi vaikuttaa myös eritoten leivän makuun. Jos kuitenkin leipää on paljon, eikä se tule syödyksi muutamassa päivässä, kannattaa se laittaa pakkaseen.\nLisäksi käsitellyt UHT-maidot ja virvoitusjuomat voi pitää avaamattomina poissa jääkaapista.\n– Monethan säilyttävät virvoitusjuomia jatkuvasti kylmässä, vaikka niitä ei olisi avattu. Ne voisi kuitenkin laittaa jääkaappiin vasta silloinkin, kun niitä halutaan kylmentää, Hopsu-Neuvonen muistuttaa.\nSen sijaan perunan Hopsu-Neuvonen säilyttäisi jääkaapissa.\n– Kyllä peruna tarvitsee viileän säilytyspaikan, ja siihen jääkaappi on hyvä valinta.\n10 ruoka-ainetta: Älä vain laita näitä jääkaappiin!\nMonet elintarvikkeet säilyvät huoneenlämmössä paremmin kuin jääkaapissa, jossa herkkien hedelmien maku ja rakenne kärsivät. 4.1.2017 14:45 Lue lisää ›\nJääkaapissa vai missä? Näin säilytät kahvin oikein\nSuomessa kulutetaan eniten kahvia maailmassa väkilukuun nähden, mutta säilytämmekö sitä täysin väärin? 26.4.2016 8:12 Lue lisää ›\nTiedätkö, miten jääkaappi täytetään oikein? 15 vinkkiä, joilla saat ruoan säilymään paremmin\nOnko jääkaappi vielä pullollaan jouluherkkuja? Näillä ohjeilla saat ruoat säilymään pidempään. 27.12.2016 7:03 Lue lisää ›\nRadiojuontaja Tinni Wikström antoi ammattilaiselle 10 000 euroa, avaimet ja täysin vapaat kädet – kuvat: remontoitua asuntoa ei ole uskoa samaksi\nVillit salaliittoteoriat leimahtivat: fanit uskovat, että Meghanin ja Harryn vauva on jo syntynyt – neljä seikkaa herättää epäilyksiä\nPitkään haudutettu lammaspata\nAleksander Barkov ehdolla NHL:n herrasmiespelaajaksi\nMalin hallitus erosi väkivaltaisuuksien aiheuttaman kritiikin takia\nNotre Damen ympäristö suljetaan keltaliivien mielenosoituksilta\nLampaanpaisti 14.4.2011 18:06\nHelppo vuohenjuusto-parsapiirakka 20.5.2016 9:50\nPitkään haudutettu lammaspata 23.2.2017 10:20\nKaritsaa tottakai - mutta\nmitä sen kaveriksi?\nHerkullisilla lisäkkeillä saat vaihtelua aterioihin. Kokeile karitsan kanssa vaikka suosittua parsasalaattia.\nJauheliha-spelttipaistos 1.4. 10:44\nSavukalapasta 1.4. 10:38\nSitruuna-hernerisotto 1.4. 10:31\nTestasimme: Näin kuorit kananmunan yhdellä kädellä muutamassa sekunnissa! 18.4. 19:00\n45 reseptiä pääsiäiseen: Ihanat jälkiruoat, mureat lammasohjeet ja muut herkut 18.4. 17:00\nUuniruoka, joka pelastaa arjen kiireissä: Salamia, paprikaa ja kermaa 15.4. 11:29\nTältä näyttää edullinen ja monipuolinen arkiruoka: 5 herkullista reseptiä 8.4. 12:44\nKermainen savukalapasta on edullinen arkiherkku – katso valmiit ruokalistat koko viikoksi 1.4. 11:13\nSikke teki helposti ja nopeasti valmistuvan, ihanan sitruunapastan – täydellistä arkiruokaa! 4.3. 11:07\nOhjeet pääsiäisen juhla-ateriaan: Lammasta, punakaalislaw, graavilohi ja taivaallinen jälkiruoka 17.4. 18:13\nHerkulliset ruokaisat salaatit – näin pihvitomaatin mausta saa huikean 13.4. 13:01\nLinssipata, jonka syömistä ei voi lopettaa – jälkkäriksi ihanat suklaacupcaket 30.3. 13:00


Onkotässä Cadza vai Madillac? Mazdan ja Cadillacin risteytys hämmentää | Tyyliniekka\nMazda MX-5 ja Cadillac Eldorado ovat molemmat kiistattomia klassikoita, joskin aivan eri sarjoissa. Eräs MX-5:n omistaja on saanut neronleimauksen, ja yhdistänyt nämä kaksi autoa toisiinsa!\nKuvien auto ei taatusti miellytä kaikkia, mutta ainakin sen omistajalla on verraton huumorintaju. Rekisterikilvestä päätellen Floridan suunnalta bongattu Miata (MX-5:n jenkkinimi) on nähty hiljattain osallistumassa jonkinlaiseen autotapahtumaan. Auto on modifioitu keskimääräistä tasokkaammin, mitä tällaiset naurupläjäykset yleensä edustavat. Joku voisi silti erehtyä kysymään, olisiko tämänkin taidon ja ajan voinut käyttää silti hieman tasokkaampaan lopputulokseen.\nJostain syystä auton etupää ei näytä lainkaan 50-luvun lopun neljännen sukupolven Eldoradolta. Mazdan alkuperäiset luukkulamput ovat kyllä heitetty mäkeen, mutta tilalle on aseteltu pikemminkin viimeisen lähdön Celicasta tutut viurusilmät. Peräosa on sen sijaan omanlaisensa karikatyyri kenties Cadillacin hulvattomimmasta siipiautosta, mikä itsessään on jo eräänlainen automuotoilun ylilyönti.\nPeräpää on yllättävän onnistuneesti saatu näyttämään Caddyltä. Mukana ovat tietenkin lennokkaan terävät siivet ikonisine tuplavaloineen. Myös puskurin päiden näyttävät koristeosat, ja väliosan luotirivistö on apinoitu esikuvasta hyvin tunnistettavalla tavalla. Auton nähnyt kuvaaja ei ole ottanut kuvia ohjaamosta, mutta se vaikuttaisi jääneen alkuperäiseksi.\nKummankaan automerkin vakavahenkiset harrastajat tuskin ilahtuvat lopputuloksesta, mutta pilailuhenkisessä seurassa kulkupeli voi tarjota hyvätkin naurut. Huomiota herättävällä avoautolla voi olla hyvinkin mahdollista vokotella myös kauniimman sukupuolen edustajia, joten sallittakoon Mazda-Cadillacille myös paikkansa auringosta.\nVertailun vuoksi aito asia.\nEdellinen artikkeliSuper-Tesla on pian täällä – nollasta sataan noin kahdessa sekunnissa yli 1100 hepan voimin\nSeuraava artikkeliVolkkarin sähköautovalikoima kasvaa – uusi ID.4 kurkottaa crossoverien luokkaan