Vahtera | Page 6 | Tilisanomat – Yritystalouden ja laskennan ammattilehti\nEU:n komissio tulee vuoden 2009 kuluessa esittämään jäsenvaltioille mahdollisuutta olla soveltamatta tilinpäätösdirektiivejä mikroyrityksiin. Uutinen kuulostaa uskomattomalta. Olemmehan tähän asti pitäneet EU:ta turhan byrokratian tyyssijana.\nKomission ehdotuksen mukaan mikroyritys on yritys, jolla ylittyy enintään yksi seuraavista kriteereistä:\n• tase 500 000 euroa\n• liikevaihto 1 000 000 euroa\n• henkilöstö 10.\nViimeisten yritystilastojen (2007) mukaan Suomessa on 309 000 yritystä, kun maatalousyrittäjät lasketaan mukaan. Näistä EU-määritysten mukaan 94,2 prosenttia eli 291 000 on mikroyrityksiä. Puolet eli 152 000 yritystä oli toiminimiä, eli ne työllistivät yrittäjäperheen. Mikroyritykset työllistivät toissa vuonna yrittäjien lisäksi 405 000 palkansaajaa. Mikroyritykset työllistivät enemmän kuin kaikki yli 500 hengen suuryritykset yhteensä. Liikevaihto 150 000 euroa palkansaajaa kohden on liian suuri, koska tilastokeskuksen tilastoista ei ilmene yrittäjäperheenjäsenten lukumäärää. Liikevaihto työllistettyä kohden jäänee selvästi alle 100 000 euron. 300 000 mikroyrityksen lisäksi maamme 127 000 yhdistystä ja 70 000 asunto-osakeyhtiötä voisivat siirtyä mikroyritysten seurana yksinkertaiseen kirjanpitoon.\nKirjanpidon käytännöt tehdään yhä enemmän IFRS-tilinpäätössäännösten mukaan. IFRS-tilinpäätöksiin velvoitettuja pörssiyhtiötä on 150. Meneillään oleva lama osoittaa, että IFRS-tilinpäätökset eivät olleet se onni ja autuus, mitä meille vuosia on esitetty. Tuhannet sivut IFRS-sääntöjä harhauttavat meidät näkemään tosina kuvitteelliset liikearvot, markkina-arvoon kirjatut huijausarvopaperit ja odotukset kiinteistöjen ja osakkeiden arvon muutoksista. Liikearvon testaus on puhdasta arvuuttelua. Yritysten johto pakotetaan tekemään arvauksia siitä, miten ostettu liiketoiminta tulevaisuudessa tuottaa. Kirjanpitäjät laskevat unelmista tasearvoja, joiden oikeellisuutta tilintarkastajat yrittävät arvuutella. Kaikki ostetut liikearvot katoavat, mitkä nopeammin, mitkä hitaammin. Liikearvon sijasta aktivoimmekin toiminnan juoksevia kuluja. Miten voikaan todellisuus karata kauas, kun maailman parhaat laskentatoimen asiantuntijat päästetään norsunluutorniin pohtimaan jaksotuksia.\nIFRS-palvelujen myötä jaksotusten taitaminen on parhaiten palkattua taloushallinnon osaamista. Jos siirrytään kassavirtakirjanpitoon ja jaksotuksista luovutaan, maailman kymmenet tuhannet taloushallinnon huippuosaajat menettävät arvokkaimman osaamisensa. Tämä on yksi kassavirtakirjanpitoon siirtymisen este. Tämä ammattitaidon uhraus kannattaa tehdä, koska se vapauttaa taloushallinnon osaajat tekemään oikeita töitä: palvelemaan kirjanpitotietojen avulla yrittäjäperhettä ja yritysjohtoa.\nAmmatinharjoittajille ja maatalouden harjoittajille on annettu mahdollisuus yhdenkertaiseen kirjanpitoon. Pankkitiliotteiden avulla kaikki pienet kirjanpitovelvolliset pääsevät luotettavaan ja yksinkertaiseen kahdenkertaiseen kirjanpitoon.\nSuomessa on 486 000 kirjanpitovelvollista mikroyritystä, yhdistystä, asunto-osakeyhtiötä ja maatalouden harjoittajaa, joille yksinkertainen kirjanpito olisi riittävää ja ymmärrettävää. Nämä kirjanpitovelvolliset eivät ymmärrä, mitä ovat poistot, vaihto-omaisuus, lomapalkkavelka ja siirtyvät erät. Liitetietoja ei käytetä edes luottotietojen määrittelyyn eikä verotukseen. Kenelle pienyrityksen tilinpäätös oikein tehdään? Siihen käytetään kohtuuttomasti resursseja.\nPienimpien yritysten tilinpäätökset ovat suuri haaste talviruuhkassa tilitoimistoille. Tilanne pahenee, jos nanokorporaatiot tulevat Suomeen. Eräät tilitoimistot ovat sanoneet, että he korottavat pienten palveluhintoja, ja toivovat, että ne hakeutuvat muualle. Jos pienet yritykset tekisivät kassavirtaan perustuvan kirjanpidon ja pienimmät jätettäisiin kokonaan arvonlisäverotuksen ulkopuolelle, voisi Suomeen tulla mikroyrityksiin keskittyviä tilitoimistoja, jotka voisivat automatisoida kirjanpidon tiliotteiden avulla.\nPieni yrittäjä menee konkurssiin, jos rahat loppuvat. Silloin on aivan yhdentekevää, millaista poistosuunnitelmaa on käytetty ja millaisin periaattein varasto on inventoitu. Konkursseissa valtio on liian suurena ja vahvana velkojana. Veroveloissa ei huomioida vähentämättä jääneitä veroja, jotka sisältyvät yritysten vaihto- ja käyttöomaisuuteen. Kun myyntilaskuja ei enää makseta ajoissa, joutuvat yritykset maksamaan jopa 80 prosenttia pakollisista veroista ja maksuista, ennenkuin niillä on vastaavat tulot käytössään.\nKirjanpidon periaatteet on määritelty aikana, jolloin inflaatio oli merkittävä. Verotuksessa oli varauksia, joilla päästiin lähelle kassavirtakirjanpitoa. Byrokratiaa oli merkittävästi vähemmän, jolloin talven työruuhka ei ollut nykyisen mittava. Johdon ahneus on muuttanut tuloutusta aiemmas, jolloin palkkioita on voitu maksaa enemmän ja aikaisemmin. Etenkin suuret yritykset maksavat nykyisin laskunsa jopa 3–5 kuukautta myöhässä, jolloin mikroyritykset joutuvat kohtuuttomiin veroloukkoihin, koska arvonlisäverot, ennakonpidätykset ja ennakkoverot joudutaan maksamaan, ennen kuin vastaavia tuloja on käytössä. Verotili tulee heikentämään yritysten maksuvalmiutta\nFinanssikriisi on osoittanut, että kirjanpidon periaatteet eivät enää toimi. Palkansaajia ei voi olla nykyistä määrää, minkä vuoksi yhä useamman kansalaisen on otettava vastuu omasta elämästään. Sosiaaliturvaa ei voida lisätä, koska maksajat eivät riitä. Yrittäjien määrä tulee lisääntymään merkittävästi, minkä vuoksi säännöksiä on yksinkertaistettava. Vain yksinkertaisilla kirjanpitosäännöksillä voimme selviytyä tulevina vuosikymmeninä.\nKassavirtaan perustuva kirjanpito sopii nykyiseen yhteiskuntaan tuloslaskentaa paremmin. Etenkin mikroyrittäjille, pienille asunto-osakeyhtiöille ja yhdistyksille tulee antaa mahdollisuus yksinkertaiseen kassavirtaan perustuvaan kirjanpitoon, jossa selvitetään tilikauden kassavirta sekä tietenkin kertynyt kassavirta toiminnan alusta. Veroja maksettaisiin vain kertyneestä kassavirrasta. Verotuksessa tarvitaan myös taannehtiva tappion tasaus. Näin aiemmin maksettuja veroja voidaan käyttää investointien - tai tulevien tappioiden kattamiseen. Konkurssitilanteessa yhteiskunnan verosaamiset olisivat oikeudenmukaiset muihin velkojiin nähden.\nUseimmissa mikroyrityksissä ostovelkoja tilinpäätöshetkellä ei juurikaan ole tavanomaisia puhelin- ja kululaskujen lisäksi. Näiden jaksottaminen voidaan tehdä vapaaehtoisesti, jolloin kirjanpito ja tilinpäätös voisi perustua tiliotteisiin. Jos yrityksellä on maksamattomia investointi-, vaihto-omaisuuslaskuja ja palkkoja, voidaan ne kirjata kuluksi niin sanotun laajan kassan periaatteella. Myyntisaamisten ja ostovelkojen seurantakirjanpito on luonnollisesti pidettävä, mutta kirjanpidoksi voisi riittää pienimmillään avointen laskujen mapit.\nTilinpäätökset laaditaan liian usein siten, että kirjanpitäjä ja tilintarkastaja keskenään neuvottelevat, miten jaksotukset tehdään. Usein yrittäjälle itselleen jää vain kahvinkaatajan ja laskujen maksajan rooli. Uskomme, että tilinpäätökset ovat oikein ja sehän on tärkeintä, maksoi mitä maksoi. Liian usein tilinpäätöksen takia yritys ja yrittäjäperhe maksavat liikaa veroja. Liiat ja ennenaikaiset verot ansaitsisivat selvityksen, myös väitöskirjan. Talousrikoksista huolestuneet tulisivat yllättymään. Yrittäjien on vaikea itse arvioida asiaa, koska kirjanpito- ja verosäännökset ovat liian monimutkaisia. Virheet tulevat esille vain muutosten yhteydessä, jos silloinkaan. Iso ongelma on myös se, että monimutkaiset säännökset mahdollistavat verottajalle edulliset tulkinnat. Kaikki jälkiverot eivät suinkaan ole oikeudenmukaisesti määrätyt.\nKassavirtatilinpäätöksellä ja -verotuksella olisi suuri merkitys yritysten rahoituksen hallintaan. Kauppa- ja teollisuusyritysten vaihto-omaisuuden arvo viime vuonna oli 29 miljardia euroa. Tämän takia tuloksista on maksettu 7,5 miljardia euroa ennenaikaisia veroja – aivan liian usein velaksi. Pelkästään teollisuuden viime vuoden käyttöomaisuusinvestoinneista on ennenaikaisia veroja maksettu 1,2 miljardia euroa.\nPuhdeyrittäminen – kasvaminen yrittäjäksi\nYhteiskunta houkuttaa yrittäjäksi antamalla starttirahoja. Samaan aikaan verohallinto antaa keppiä yrittäjille. Starttirahojen sijasta pitäisi lopettaa puhdeyrittämisen verottaminen kokonaan. 5 000 euron yrittämistulot voidaan jättää kokonaan verottamatta, niin arvonlisäverotuksessa kuin tuloverotuksessakin.\nYhteiskunta satsaa runsaasti voimavaroja viimeisenkin eurosentin verottamiseksi täysimääräisesti. Samaan aikaan varoja tuhlataan yltäkylläisesti kaikkeen hyvään ja tärkeään. Miljardi on pieni raha kun elvytetään, kehitetään, tuetaan, avustetaan ja jaetaan ylimääräisiä etuja. Jos yhteiskunta käyttäisi menojen kontrollointiin yhtä paljon voimavaroja kuin viimeisenkin eurosentin verottamiseen, eivät valtio ja kunnat velkaantuisi nykyistä tahtia – ehkeivät lainkaan. 10 vuoden päästä tullaan kauhistelemaan rahanjakoa, joka tällä hetkellä yhteiskunnassamme tehdään laman torjunnan nimissä.\nVerolainsäädäntö on täynnä rajanvetoja verottomuuden puolesta. Pienistä ansiotuloista ei makseta valtionveroa eikä kunnallisveroa. Perintö- ja lahjaverotuksessa on alarajat ja sukupolven vaihdoshelpotukset. Osinkojen verovapautta ollaan lisäämässä. Puhumattakaan pääomatulojen lievästä verotuksesta. Niiden rinnalla puhdeyrittämisen verottamatta jättäminen olisi pikkupähkinöitä.\nPuhdeyrittämisen myötä ihminen kasvaa yrittäjäksi. Moni tämän päivän suuri yritys on aloitettu laukkuryssänä tai muutoin pienimuotoisena yrittäjänä. Jos yrittäminen karahtaa kiville, eivät vahingot ole suuret. Mutta kun TE-keskukset vaativat heti liiketoimintasuunnitelmia ja muuta suureellista, yritykset alkavat liian kunnianhimoisin tavoittein. Otetaan riskejä, jotka liian usein toteutuvat.\nVerollisuus ja siihen liittyvä byrokratia sosiaaliturvaloukkuineen johtaa siihen, ettei pikkuhommia kannata/haluta tehdä. Ihmiset ajetaan kaljakuppilakierteeseen, vaikka he voisivat tehdä ihmisten kannalta tärkeitä asioita: esimerkiksi auttaa vanhuksia asumaan kodeissaan pitempään.\nRajanveto ei ole niin vaikeaa. Olen Mikkelin torin vakituinen asiakas. Suosimassani kesäkahvilassa on useita nuoria koko kesän töissä. Se on verollista toimintaa. Torimummojen osastolla myydään lauantaisin itse leivottuja leipiä ja kakkuja, itse poimittuja marjoja, omista pensaista poimituista marjoista tehtyjä mehuja, saunavihtoja. Se olkoon verotonta, vaikka eläkeläisten näin saamat lisätienestit ovat ihan mukavia ansioita ympäri vuoden. Arvonlisäverot tulee riittävästi maksetuksi ostojen kautta.\nTotta kai puhdeyrittämisen verottamatta jättäminen johtaisi siihen, että jotkut olisivat sosiaalitoimiston luukulla, vaikka ansaitsevat sivutuloja verovapaasti. Niinhän tapahtuu nytkin pimeästi. Maailma ei ole reilu, eikä se lainsäädännöllä reiluksi tule.\nFinanssikriisin estäminen kassavirtakirjanpidolla\nInvestointipankkiirien uhkapelit johtivat pankkien, pankkiirien, hedge-rahastojen ja jopa joidenkin eläkesäätiöiden tilinpäätöksissä tilanteeseen, jossa ikkunan puolella (debet) ei ollut mitään arvokasta ja seinän puolella (kredit) ei ollut omaa pääomaa jäljellä; velkaa sitäkin enemmän. Finanssikriisiä vauhdittivat IFRS ja GAAP-tilinpäätössäännökset. Ne mahdollistivat yliarvoihin perustuvien voittojen jakamisen sijoittajille, kohtuuttomat salkunhoitopalkkiot sekä johtajien suuret bonukset. Nämä kirjanpitosäännökset perustuvat ikuisen kasvun odotukseen. Joulupukkikin on enemmän todellista kuin nuo uskomukset. Jos suurten yritysten tilinpäätökset olisi laadittu kassavirtaperusteisesti, olisivat finanssikriisin aiheuttamat tuhot merkittävästi pienemmät.\nOlen vuosikymmenten ajan ihmetellyt julkisia puheita työvoimapulasta. Ne ovat aina osoittautuneet poliittiseksi liturgiaksi, jolla on ihan muu tarkoitus kuin huolehtiminen suomalaisen yhteiskunnan työvoimatarpeesta. Ensi kerran minulle on tullut särö ajatuksiini. Jos nyt meneillään olevan laman aikana epäonnistuvat yrittäjät tuhotaan yhtä tehokkaasti kuin 1990-luvun huono-onniset yrittäjät, meiltä loppuvat yrittäjät ja yrittäjiksi haluavat ja heidän myötään tuhoutuvat monen työntekijöiden elämä pitkäaikaistyöttömyyden seurauksiin. Työvoimapula voi tulla, vaikka meillä olisi samaan aikaan puoli miljoonaa ihmistä toimettomana.\nEntinen asiakkaani ajautui konkurssiin. Pesänhoitaja oli sanonut, että toisen osakkaan hallituksen varajäseneksi nimetty poika joutuisi luottohäiriölistalle. Poika ei ollut koskaan tehnyt mitään yhtiössä. Nämä äidit, isät ja lapset joutuvat hallituksen varajäseniksi, koska osakeyhtiölaki vaatii, eikä tähän pienen osakeyhtiön luottamustehtävään kukaan vapaaehtoisesti suostuisi. Aloinpa siis tutkimaan tätä minulle ennestään vierasta liiketoimintaa, luottotietojen myymistä. Pojan kohtalo ei ole ihan näin surkea. Merkinnän hän saa konkurssin menneen yhtiön hallituksen varajäsenyydestä. Pankinjohtaja voi sitten harkita, voiko antaa luottoa. Useimmat pankit ymmärtävät asian, etenkin jos kertoo asiasta heti luottoa hakiessaan.\nPoikansa kohtaloa tilittänyt konkurssin tehnyt yrittäjä-äiti kertoi joulun jälkeisestä elämästään. Hän oli ollut kassajonossa ostettuaan särpimikseen riisipaketin, eivätkä rahat riittäneet muuhun. Kassajonossa oli hänen edessään ollut kolme asiakasta ostoskärryt kukkuroillaan ruokaa ja herkkuja. Nämä kärryt maksoi kaupungin sosiaalitoimisto.\nJos olet konkurssiin menneen yrityksen omistaja, hallituksen jäsen tai tällaisen yrittäjän perheenjäsen, et saa inhimilliseen elämään riittävää sosiaaliturvaa. Mutta se on vasta alkua. Puhelinliittymää varten joudut maksamaan ennakkomaksun. Luotto- tai pankkikorttia et saa, eikä pankkitilinkään avaaminen aina onnistu. Vaikka osaamisesi on tallella ja haluaisit jatkaa liike-elämässä, et voi toimia minkään yhtiön hallituksen jäsenenä, koska saastutat kaiken ympärilläsi. Tällainen uusi yhtiö ei saa edes luototonta pankkitiliä, jonne voisi tallettaa kaupparekisterin vaatiman osakepääoman (kokemusta on henkilön maksuviiveen vaikutuksesta). Mitä tiukempaa sinulla on, sitä vaikeammaksi elämäsi tulee ja sitä enemmän joudut kaikesta maksamaan. Konkurssisi rankaistaan ainakin lapsillesi kuten raamatussakin luvataan pahantekijöille neljänteen sukupolveen. Erään konkurssiyrittäjän lapsi ei saanut edes asuntolainaa, vaikka vakuudet olivat kunnossa ja nuorella ihmisellä oli säännölliset tulot.\nSuomessa on liiketoimintakiellossa satoja henkilöitä. Kielto kestää kahdesta viiteen vuoteen; pisin annettu seitsemän vuoden kielto on maksimirangaistus. Naisia kieltolaisista on alle kymmenen prosenttia.\nEnnakkoperintärekisterin kautta tosiasialliseen liiketoimintakieltoon on asetettu tuhansia (kymmeniätuhansia?) yrityksiä ja yrittäjiä. Tällainen yhtiö ei voi toimia rakennusalalla lainkaan, koska siellä on säännöllisesti annettava puhtaustodistus. Tarjouskilpailuissa yhtiö jätetään hännille, eikä kukaan halua lähteä siihen lisäbyrokratiaan, johon ennakkoperintärekisteriin kuulumattoman yrityksen palvelujen ostaja joutuu. Ostaja joutuu perimään ja tilittämään ennakkoveron laskun loppusummasta, ja jos ei tätä hoksaa tehdä, saa maksettavakseen ennakonpidätyksen moninkertaisena veronkorotuksen kera.\nYhtiön hallituksen jäsenen konkurssi saastuttaa kaikki yhtiöt, joissa tämä henkilö yrittää jatkaa toimintaansa. Verohallinto ei päästä tällaista yhtiötä ennakkoperintärekisteriin, vaikka yhtiö olisi hoitanut kaikki velvoitteensa täysimääräisesti. Myös luottotietoyhtiöt merkitsevät yhtiön perään pitkän punaisen miinuksen (”... vastuuhenkilöiden luottohistoria negatiivinen”).\nVelkojen maksaminenkaan ei poista luottohäiriömerkintää. Häiriön sisällöstä riippuen merkintä voidaan tallettaa 2–4 vuodeksi.\nLuottotietojen menettäminen johtaa saattohoitajien käyttöön myös ihan rehellisessä konkurssissa. Saattohoitaja on henkilö, jonka luottotiedot on iäksi menetetty. Tällöin ei ole merkitystä, vaikka syntilistalle tulisi lisää taakkaa. Saattohoitajien käyttö on puliveivausta, mutta nykyinen vuosien ajaksi tapahtuva rehellisen yrittäjän leimaaminen ja elämän mahdollisuuksien tuhoaminen on ymmärrettävä syy. Suomessa konkurssiin mennyt yrittäjä leimataan rikolliseksi, mutta suuryrityskonkurssin vastuullisia ei koskaan laiteta tilille. Kaikin keinoin yritetään estää epäonnistunutta yrittäjää ottamasta vastuuta omasta elämästään. Kummallinen yhteiskunta, koska se samaan aikaan elättää ja puolustaa yltäkylläisesti luikureita ja valehtelijoita, ja jopa syyllistää tällaisen luikuroinnin arvostelijat.\nKolmen AAA:n logon yrityksen nettisivuille voi ostaa 165 eurolla. Suomen Vahvimmat -logo on tuplasti kalliimpi. Lisähintaan voi ostaa kunniakirjan ja diplomin. Osto-oikeuden saa, jos yhtiö on julkistanut voitollisen tilinpäätöksen, yhtiö on vakavarainen ja maksaa laskunsa eräpäivänä. Kunniaa saa myös talouslehden nettisivuilla, joka julkistaa uusien AAA-yhtiöiden nimet.\nLuottotiedot määritellään tietokoneohjelmiin koodatuilla päättelysäännöillä. Ihmiset eivät niihin käsin koske, minkä vuoksi tulokset ovat joskus käsittämättömiä. Luottotietoon vaikuttaa hyvinkin negatiivisesti se, ettei tilinpäätöstä ole toimitettu kaupparekisteriin tai suoraan luottotietoyhtiölle. Rating paranee, jos yhtiön liikevaihto kasvaa ja tilikauden tulos on voitollinen. Mitään korjauksia ei tilinpäätöstietoihin tehdä, eikä liitetiedoilla ole merkitystä ratingille.\nYllättävää kyllä, rating voi heiketä liikevaihdon alentuessa, vaikka toiminta edelleen olisi kannattavaa.\nTietokone käyttää ratingissa vain tuloslaskelmaa ja tasetta. Nyt lama-aikana taseet ovat epävarmoja, minkä vuoksi liitetiedoissa kerrotaan tietoja, jotka vaikuttaisivat ratingiin. Niitä ei kukaan lue, ei ainakaan tietokone. Jos esimerkiksi pienentää poistoja ja selostaa perusteet liitetiedoissa, ei luokittaja sitä näe. Tilinpäätösanalyysi tehdään yleisten tunnuslukulaskentasääntöjen mukaan. Silloin esimerkiksi saadut ennakot eivät ole velkoja lainkaan.\nMaksukäyttäytymisellä tarkoitetaan sitä, maksaako laskut eräpäivänä vai myöhässä. Tutkin tätä kolumnia varten (tammikuussa) yhden yrityksen huonoja luottotietoja ja näyttää siltä, että maksuviiveillä on iso merkitys huonoon reittaukseen. Merkintä voi tulla yksittäisen puhelinlaskun maksuviiveestä! Tapauksessani luottotiedoissa oli mainittu, että maksutapatieto perustuu yhden yhtiön raportoimaan maksunopeuteen ja on laskettu kolmen laskun keskiarvosta. Laskujen keskimääräinen summa oli ollut alle 300 euroa. Tutkin tietokoneella yhtiön kaikki ostolaskut kahden vuoden ajalta, eikä yksikään toimittaja sopinut rating perusteisiin. Lähimmäksi osui matkapuhelinyhtiö, jolle viime vuonna oli laskut maksettu ajallaan tai 1–2 päivää myöhässä. Vuonna 2007 oli muutama kymmenen päivän viive.\nMyös Nokia on joutunut syksyllä 2008 kolmeen otteeseen yhteensä kuuden viikon ajaksi C luokkaan, jolloin luotonantoa ei puolleta. Yhtiön kassassa kyllä on miljardeja euroja rahaa, mutta se maksaa omat laskunsa pitkällä viiveellä, mikä sekoittaa rating tietokoneen samalla tavalla kuin SMP:n vaalivoitto 1970 sekoitti Yleisradion tietokoneet. Puoluesihteeri Poutiaisen tupakkiaskin kansi voitti kirkkaasti Ylen koneiston. Jokainen ymmärtää, ettei vuoden 2008 Nokia voinut järjellä miettien joutua C luokkaan, mutta samanlaista päättelyä ei voi tehdä vastaavista rating virheistä pienten yritysten kohdalla.\nOstolaskujen maksutietoja raportoivat luottotietoyhtiöille ainakin vakuutus-, puhelin- ja luottokorttiyhtiöt. Nimien julkinen arvuuttelu on turhaa, koska raportoivia yhtiöitä on helppo vaihtaa. Nämä ”vakoilijat” siis raportoivat jatkuvasti yritysten todelliset maksuviiveet ja maksujen summat, joiden perusteella rating lasketaan. En nyt neuvo päättelemään vakoilijoita, koska se johtaisi siihen, että suurten yritysten laskut maksettaisiin ajallaan ja taas kärsijöinä olisivat pienet yritykset. Pienet tuskin lähettävät luottotietoyhtiöille tietoja asiakkaittensa maksukäyttäytymisestä.\nHuono luottotieto leviää internetin aikana samana päivänä kaikkialle maailmaan. Jos siis et enää saa maksuaikaa ulkomaiselta tavarantoimittajaltasi, voi syynä olla kotimaisen matkapuhelinlaskun maksaminen viikon myöhässä. Luottokelpoisuus voi myös tulla takaisin salamannopeasti. Siksi yrityksen kannattaa lähettää parantuneet tilinpäätöstietonsa suoraan luottotietoyhtiölle rekisteröitäväksi, eikä jäädä odottamaan sitä, että tiedot joskus välitetään verottajan kautta kaupparekisteriin ja sieltä rating yhtiölle.\nOikeusturva ratingissa on aika heikko.\nYrityksen ja yrittäjän pitäisi saada omat luottotietonsa ilmaiseksi kerran vuodessa tarkistusta varten, tai edes pyydettäessä.\nTietosuojavaltuutetun pitää kieltää hallituksen varajäsenen tietojen käyttö konkurssi- ja maksuhäiriötilanteissa. Kieltäähään se kaikenlaisten pienten kotiseuturekisterienkin henkilötietojen pidon.\nTein 1999 esityksen sähköisestä ilmoittamisesta, mihin sisältyivät myös vakioidut liitetiedot. Tämä mahdollistaisi ratingissa myös muiden kuin tuloslaskelma- ja tasetietojen käytön. Esitän siis nykyisen kopiointi-skannaus-uudistuksen korvaamista aidoilla tilinpäätössanomilla. Jos yrittäjä haluaa kieltää tilinpäätöstietojen julkistamisen, hänelle annettakoon se mahdollisuus. Tällöin rating luokituksessa ilmoitetaan, ettei tilinpäätöstietoja ole. Jos yritys ei tarvitse puhelinlaskuluottoja kummempaa luototusta, ei hänen tilinpäätöstietonsa kenellekään yksityiselle kuulu.\nIhmisille pitää antaa uusi mahdollisuus. Rikolliset konkurssin tekijät vastatkoot edelleen tekemisistään, mutta rehellisen konkurssin tehnyt vapautettakoon henkilökohtaisen konkurssin myötä 1–3 vuodessa konkurssin jälkeen. (Konkurssi ei siis ole rikos, elleivät yhtiöstä vastuulliset ota yhtiöstä itselleen tai lähipiirilleen ylimääräisiä varoja tai vähennä omia vastuitaan esimerkiksi lähimmän vuoden aikana ennen konkurssia tai velkaannuta yhtiötä holtittomasti – pientä palkkaa toki voisi maksaa, mutta yrittäjäperheen palkka loppuu ensimmäisenä.) Jos konkurssiyrityksistä vastuullisia on julkisesti rekisteröitävä, pitäisi olla kaksi luokkaa: konkurssi ja epärehellinen konkurssi. Rehellisen konkurssin tehneen yrittäjän merkintää ei saisi pitää yllä kolmea vuotta kauempaa.\nSuuret yritykset, etenkin pörssiyhtiöt, pitävät pieniä yrityksiä pankkinaan. Ostolaskujen maksuaika ylittää jo monissa tapauksissa neljä kuukautta. Se johtaa pienyritykset suuriin vaikeuksiin, koska sekä ostolaskut että erilaiset verot on maksettava. Valtio laittaa hanakasti maksuilleen isot veronkorotukset ja pistää laskut perintään. Näin pienten yritysten maksutapatiedot heikkenevät suurten yritysten takia. Valtio aikoo vielä kiristää omia maksuaikojaan, vaikka kaataa samaan aikaan isojen firmojen laariin miljardeja. Yksi vaatimus valtion rahan jakoon tulisi olla, että rahan tai lainatakauksen saanut yritys maksaa ostolaskunsa ajallaan.\nJa konkurssilainsäädäntö, joka mahdollistaa ylipitkät pesänhoidot ja alihintaisen varojen realisoinnin, pitäisi uudistaa hyväksyen se inhimillinen tosiasia, että yritystoiminnassa epäonnistunut yrittäjä on myös ihminen. Hän on yrittänyt selviytyä yhteiskunnassamme omin voimin epäonnistuen. Hän ansaitsee edes oikeudenmukaisen ja reilun kohtelun, koska yhteiskunnan vapaamatkustajia tuetaan yltäkylläisesti.\nAsiakkaani pienyrittäjä oli joutunut kaupparekisteribyrokratian kiusaamaksi. Hänelle heräsi ajatus byrokratian synnystä ja sen ikuisen jatkuvuuden mekanismista: "Kirjoitettu laki, Hammurabista ja roomalaisista lähtien, on antanut työtä lainlaatijoille, mutta ennen kaikkea lainlukijoille, tulkitsijoille kuten lakimiehille ja virkamiehille. Nämä ovat taidoissaan ja tiedoissaan ylivertaisia, ja käyttävät tavallisia lakeihin perehtymättömiä "toimijoita" eli esimerkiksi yrittäjiä, kuten minua, typeränä massana, jolle voi esittää mitä vaan, kunhan se on "lain ja säännösten mukaista". Töitä riittää silloin opiskelukaverillekin, virastot paisuvat, arkistot paisuvat ja kun tätä paperikräsää kerääntyy näillä itseriittoisilla säännöstöillä määrättömästi, niin siitähän voi aina ja loputtomasti veloittaa kirjaamismaksuja, veroja, lisäveroja, myöhästymismaksuja ja muita kuluja, joilla kaikki kustannetaan. Nimikkeitä löytyy ja keksitään lisää, kun vanhat loppuvat. Näin se mekanismi käsittääkseni menee ja on vuosituhansia mennyt. Eläköön ja elättäköön byrokratia!"\nKaupparekisteri on paikka, johon ei-juristi ei saa yhdellä kertaa mitään läpi. Asiaa perustellaan sillä, että kaupparekisteri tarkastaa huolellisesti kaikki asiakirjat ja kuulemma me “asiakkaat" haluamme juuri sitä. Joskus tulee mieleen, että kyse on enemmänkin siitä, että kaupparekisteriasiat halutaan monopolisoida juristeille, mikä kilpailun rajoitus tapahtuu tehokkaasti tämän tarkistuksen kautta. Kerrankin sain yhtiöjärjestyksen läpi vasta neljännellä kerralla, enkä enää ymmärtänyt, mistä oikein kiikastaa. Samanlaiset paperit olivat menneet myös kerralla läpi. No tein robottimaisesti “hauki on kala" ja jopa kelpasi.\nJa mitä ihmettä. Sain Intiaan tiedon, ettei päätettyjä osakemäärien muutoksia hyväksyttäisi. Suunnitelmassa olisi kuulemma pitänyt määrien muutokset ilmoittaa numeroina, ei kirjaimina. Esimerkiksi “1 – 1 000 000" olisi hyväksytty. Kaikki sulautuvien yhtiöiden osakkaat, jotka olivat myös hallitusten jäseniä, olivat koko sulautumisprosessin aikana allekirjoittaneet yksimielisesti kaikki asiakirjat. Ajoiko virkamies vain byrokratian etua? Kaikki muuthan olivat tyytyväisiä, eikä yhtiöillä ollut edes euroa velkaa.\nKaupparekisterin puhelinneuvonnasta saa samat tiedot, jotka voi lukea internetistä viraston sivuilta. Jos haluaa tietää muuta kuin on jo lukenut, voi päästä peruspalvelun kautta neuvontalakimiehen puhelinpalveluun, jahka jaksaa odottaa pahimmillaan puoli tuntia hokemaa “Olette edelleen jonossa".\nTuottavuuden lisäys on muutakin kuin ryhdikäs paperien käsittely. Lainsäädännöllä voidaan vaikuttaa olennaisesti siihen, ettei turhaa työtä tarvitse tehdä hitaasti eikä nopeasti. Hyvä esimerkki tästä on vanhojen yhtiöjärjestysten tilintarkastajapykälä, joka voidaan poistaa “edullisesti" yhtiöjärjestyksistä ja sen jälkeen jättää tilintarkastaja valitsematta. Samaan olisi päästy yksinkertaisella lakitekstillä ilman mitään muita rituaaleja, mutta sellaista ei jostain syystä haluttu kirjoittaa. Toinen esimerkki on kaupparekisterilomakkeisto, joista tuli hirviö, kun niihin vain yhdistettiin verohallinnon lomakkeet. Hyvä lomakesuunnittelija pystyisi vähentämään puolet yritysten tekemästä lomakkeiden täyttötyöstä. Ehkä sen jälkeen myös nähtäisiin, että on kohtuutonta, että iso pörssiyhtiö maksaa ilmoituksistaan saman hinnan kuin pieni yhden henkilön osakeyhtiö vakioyhtiöjärjestyksestään.\nIhminen pitää itseään luomakunnan herrana. Tasa-arvon nimissä niin naiset kuin miehetkin luulevat olevansa luomakunnan parhaita. Mitä enemmän tätä ihmisen touhua näkee, sitä vakuuttuneemmaksi tulee siitä, että alkeellisinkin eläin pystyy siirtämään elämässä tarvittavaa viisautta eteenpäin geeneissä, mutta ihminen oppii vain oman kantapäänsä kautta. Eikä edes sillä.\nItse opin kantapään kautta jo vuonna 1973, ettei tavallisen ihmisen kannata laittaa rahojaan pörssiin. Tulimme silloin Ullani kanssa vakuuttuneeksi siitä, ettei taitomme riitä omakotitalon rakentamiseen ja myimme pari vuotta aiemmin ostamamme tontin eteenpäin. Saamamme rahat arvonnousuvoittoineen sijoitimme sen ajan tapaan turvallisiin KOP:n osakkeisiin. Tuli pörssiromahdus. En ole laskenut, mutta tuskin tulemme koskaan saamaan rahojamme takaisin. Kymmenen viime vuotta olen yksin odottanut sijoituksen palautumista. Se ihme on taas vuosia kauempana finanssikriisin takia. Tästäkin tyhmyydestä saimme verot maksettavaksi.\nOlen nähnyt pörssin ylilyöntejä ja niitä seuranneita alamäkiä kiihtyvään tahtiin. 1980-luvun kasinotalouskupla. 1990-luvun IT-kupla. 2000-luvun rahamarkkinakupla. Viisaus ei ehdi koskaan geeneihin, kuplatahti on niin kova. Mitä ihmettä ne siellä kauppakorkeakoulun rahoitusosiossa oikein opettavat, kun yhä uudet ja uudet nuoret tulevat sieltä sokaistuneina tekemään samat virheet yhä uudestaan ja uudestaan. Vikahan ei ole nuorissa, vaan opettajissa. Vielä vuosi sitten rahoitusprofessorimme vaativat siirtämään rahoja talletustileiltä pörssiin. No, mummojen rahoja tarvitaan aina pelureiden voittojen maksajiksi.\nEläinten viisaus geeneissä\nEläinkunnassa ankeriaat osaavat mennä kutupaikoilleen Sargassomerellä, vaikkeivat ole sinne itse koskaan aiemmin kulkeneet. Emokalathan kuolevat kudun jälkeen. Karhut osaavat mennä talvilevolleen kuivaan koloon, vaikka niiden emot olisi ammuttu. Linnut osaavat kulkea geeniperimänsä avulla Suomesta Afrikkaan ja takaisin samaan kotipesäänsä, jossa ovat syntyneet. Eläimet osaavat varoa vaistomaisesti vaaroja, joista pahin on ihminen.\nMutta ihminen, hän ei opi koskaan mitään. Ihminen ei kuuntele, eikä opi toisten virheistä. Vain harvat oppivat edes omista virheistään.\nEläimet keräävät ruokaa kylmän talven varalle. Sillä ne selviävät kevään ihmeeseen ja sama keruu alkaa uudestaan. Ihminen rakentaa oman tulevaisuutensa ketjukirjeiden varaan. Osaamme naureskella WinCapitaan sijoittaneita, vaikka samaan aikaan omat säästömme ovat islantilaispankeissa, hulvattomasti hoidetuissa rahastoissa, 80-vuotiaille eläkeläismummoille tarjotuissa säästöhenkivakuutuksissa ja mikä pahinta, koko eläketurvamme perustuu toiveeseen siitä, että joulupukki on olemassa.\nEläketurvakeskuksen teettämän selvityksen mukaan suomalaisille luvattu työeläketurva pystytään rahoittamaan, jos ansiotason reaalikasvu vuoteen 2075 asti on 1,75 prosenttia vuodessa, mikä on sama kuin reaalipalkkojen kasvu vuosina 1970–1999. Lisäksi sijoitustuottojen tulee olla vuosittain 3,5 prosenttia. Tämä vaatimus on korkoa korolle. Se tarkoittaisi, että reaalipalkat ja myös kulutus olisi 3,2-kertainen ja pörssikurssit 10-kertaiset nykytasoon verrattuna. Siis söisimme ja matkustaisimme 3 kertaa enemmän kuin nyt, asuisimme 3 talossa, joisimme viinaa 3 kertaa enemmän, ajaisimme 3 autolla 3 kertaa nykyistä enemmän. Jos Suomessa on tuolloin asukkaita 3 kertaa enemmän, kaikki tuo pitäisikin olla 9-kertaista.\nJokaisen talonpoikaisjärki sanoo, ettei kumpikaan uskomus ole realistinen 2000-luvun maailmassa. Tällaisia laskelmia voi tehdä taulukkolaskentaohjelmilla, kun sulkee silmät työttömyydeltä, automaatiolta, teollisuuden siirtymiseltä ulkomaille, yhteiskunnan velkaantumiselta, väestöräjähdykseltä ja maahanmuutolta, sodilta, raaka-ainevarojen ehtymiseltä, maapallon lämpötilan nousulta ja finanssikriiseiltä.\nPörssikuplan ohessa on kohkattu huutavasta työvoimapulasta. Historia on osoittanut, että työvoimapulapuheita seuraa aina suuri taantuma. Niin nytkin. Taulukkolaskennalla elämästä vieraantuneet tutkijat laskevat kuinka tarvitaan satoja tuhansia työperäisiä maahanmuuttajia suurten ikäluokkien pyllyjen pyyhkijöiksi. Tutkijat eivät välitä siitä, että yhtä työperäistä seuraa neljä sosiaaliturvalla elävää, eikä siitä mistä rahat tähän kaikkeen hankitaan. He eivät tunnista uusien asuntojen tarvetta, eivätkä sitä, että kunnat joutuvat maksamaan niin palkat kuin eläkkeet samaan aikaan, vaikka ovat jo nyt ylivelkaisia. Olen käyttänyt tilintarkastuksessa miltei päivittäin taulukkolaskentaa 27 vuoden ajan. Sillä kokemuksella totean, että tärkeintä on tunnistaa ongelma, jota yritetään ratkaista. Päässälaskutaito on tärkeää, jotta pystyy hahmottamaan ne luvut, joita taulukko antaa.\nEläinkunta ei usko taulukkolaskentaan, ja se pyrkii sopeutumaan muuttamalla perimäänsä. Se ei ole ihan helppoa näin nopeasti, ja siksi esimerkiksi Euroopan linnuista on 20 vuodessa vähentynyt puolet. Monien eläinten, kuten jääkarhujen, ennustetaankin kuolevan sukupuuttoon. Toivottavasti nämäkin laskelmat on tehty yhtä huonosti toimivalla excelillä kuin suomalaisten eläketurvalaskelmat.\nRuoan ja levon lisäksi eläinten elämässä ovat leikki ja kuhertelu tärkeitä. Liian moni mies hyökkää luolamiehen tavoin naisen kimppuun, mutta eläimet esittävät taitavia rituaaleja, joilla ne pyrkivät naaraan suosioon. Ihminen on ihastunut muovikrääsän keräämiseen ja on valmis tekemään kymmenien tuhansien eurojen kulutusluottoja krääsää saadakseen. 1990-luvun lamasta ei opittu mitään ja taas ollaan kansakuntana ylivelkaisia. Ilmeisesti vain sota olisi sellainen koettelemus, joka opettaisi ihmiskuntaa elämään järkevästi. Tosin Afrikan jatkuvat sodat osoittavat, ettei edes vuosikymmeniä jatkuva sota tuo järkeä ihmisten päähän.\nSähköisen laskutuksen II sota\nVuonna 2001 Suomi kävi ankaran taiston suomalaisen sähköisen taloushallinnon puolesta. EU:n byrokraatit olivat löytäneet jostain kallispalkkaisia konsultteja, jotka antoivat miljoonilla euroilla neuvoja arvonlisäverodirektiivin sähköisen laskutuksen säännöksiä varten. Mitä suuremmat miljoonat, sitä tyhjemmät tynnyrit. Palkaton sotajoukkomme taisteli Kollaan hengessä kaikkia EU-maita vastaan. Ja voitimme, koska yksi suomalainen kirjanpitäjä vastaa sataa EU-kirjanpitäjää ja yksi KHT tuhatta EU:n Big 4-tilintarkastajaa. Sodan tauottua ruotsalaiset myönsivät, että Suomi oli ainoa maa, joka ymmärsi sähköisen laskutuksen olemuksen. Liity sitten tässä NATOon.\nMutta koska ihminen ei opi koskaan mitään, sama taistelu on alettu uudestaan vuonna 2008. Samat pöljät konsultit ovat siellä kutomassa verkkojaan. Muodollisen syyn byrokraatit olivat saaneet välirauhansopimuksesta, jossa oli todettu että on seitsemän vuoden jälkeen tarkasteltava, onko suomalaisten ajama ratkaisu aiheuttanut ongelmia käytännössä. Itse en enää halua ilmaiseksi taistella EU-konsultteja vastaan. Viimeksi käytin alv-direktiivin vastaisessa sodassa yli 200 työtuntia. Nyt kelpaisi palkkasoturin työ, mutta eihän hyvän tekemisestä kukaan mitään maksa. Eikö, käyväthän Äiti Teresan avustajat ostoksilla limousinella.\nKun tarkkaavaisuutta ei direktiivisodassa riittänyt kahdelle rintamalle, saimme älyttömät laskusäännökset. Toiset saavat isot rahat siitä, että sekoittavat asiat, toisten pitäisi ilmaiseksi korjata jäljet. Kaikki kärsivät näistä viisauden Tonavista, jotka eivät osaa asioita, mutta lobbaamisen taidot ja määrärahat heillä on hyvät. Ei, kyllä nyt saa riittää. Sähköisestä taloushallinnosta piti tulla pelastus, joka antaa meille aikaa olennaiseen eli asiakkaittemme palveluun, mutta siitä on tullut kivireki kuin konekivääriahkio, jota alikersantti Lahtinen veti edestakaisin pitkin suomalaisia metsiä. Lahtinen totesi toivovansa, että tulis kuula ja tappais. Koska samaa on sopimatonta toivoa, on viisainta todeta, että Suomi saa sellaiset säännökset, jotka se ansaitsee. Ei ole yhden ihmisen asia yrittää pitää talonpoikaisjärkeä tallella taloushallinnossa.\nKoska ihminen ei opi mitään, hän tarvitsee hirmuisen määrän lakiin kirjoitettuja sääntöjä, joiden avulla pystyy elämään suunnilleen oikein elämässään. Monet säännöistä ovat sellaisia, jotka eläinkunnassa ovat itsestään selvyyksiä. Polkupyörää ajaessa on käytettävä kypärää. Työnteko on kielletty ulkona alle 25 asteen pakkasessa. Tupakanpoltto vaarantaa terveytesi. Kello 22 jälkeen äänekäs elämä kerrostalossa on kielletty. Älä tallaa nurmikoita. Älä puita vahingoita. Roskaaminen kielletty. Muista pestä hampaasi.\nSääntöjä tulee koko ajan lisää. Koska kaikki alkaa olla säädeltyä, on vanhoja sääntöjä kehitettävä, jotta virkamiehillä riittäisi puuhasteltavaa. Ensi vuonna ei sieniä ja marjoja saa myydä torilla litran mitoissa, vaan on käytettävä gramman tarkkuudella toimivaa vaakaa. Kalaa ei saa myydä jäälaatikoissa. Ruotsissa on tullut pakko käyttää viranomaisen hyväksymiä kassakoneita. Suomi pistää aina paremmaksi: varmaan torikahvilaankin tulee kielto käyttää vanhan ajan kassalaatikkoa.\nKun maamme monikulttuuristuu, monet vanhat elämäntapamme tulevat kielletyiksi. Suvivirsi ja joulujuhla on monissa kouluissa kielletty, betoniporsaat vaihdettu, lapsuuden lakritsipaperit kääritty roskiin, eikä neekerisuukkojakaan enää voi ostaa. Valvontakameroita on asennettu puistoihin ja maanteille, koska emme osaa elää nuhteettomasti, jos meitä ei koko ajan valvota. Tarvitsemme myös erilaisia valvonta- ja ohjeistuslautakuntia, jotka opastavat meitä pimeydessä vaeltavia. Kirjanpitolautakuntakin ohjeistaa, että oikein on tehtävä, maksoi mitä maksoi. Finanssikriisin ratkaisuksi esitetään valvonnan lisäämistä, vaikka nykyistäkään valvontaa ei osata tehdä. Missä ovat ne huippuosaajat, joilla todella olisi ymmärrystä ja kanttia pistää hurlumhei-neroille kapuloita rattaisiin? Ainoa konsti on takavarikoida petoksella saadut rahat niin bisnesmiehiltä kuin heidän takuumiehiltään tilintarkastajilta. Syyllisyyden määrästä riippumatta.\nTietokoneet turhassa työssä\nTietokoneiden piti olla orjia, jotka tekevät puolestamme raskaat ja ikävät työt. Onkin käynyt niin, että maailmassa on neljä miljardia ihmistä ilman järkevää tekemistä ja määrä kasvaa kaksinkertaiseksi vuoteen 2050 mennessä. Samaan aikaan tietokoneet tekevät kaiken maksavan keskiluokan elämän yhä julkisemmaksi ja vaikeammaksi. Tekemisemme rekisteröidään, olemme sitten liikenteessä, ostoksilla, terveyskeskuksessa, internetissä tai soittamassa puhelimella. Kotikaupunkini kirjaston vessaakaan ei vuosiin voinut käyttää ilman tietokoneen antamaa lupaa. Ristiinan kirjaston neljään tietokoneeseen on laitettu 8–32 minuuttia käyttöaikaa antavat aikalukot, vaikka useimmiten olen kirjaston ainoa asiakas. Kaikki lukot voi kiertää ja jos tarvitsen enemmän aikaa, vaihdan konetta.\nSähköisellä taloushallinnolla säästämämme aika on hukattu moneen kertaan byrokratian lisääntymisellä. Kun verottajan ei enää tarvitse tehdä käsityötä, se keskittyy tietokonevalvontaan, joka etenkin viime kesänä oli niin laajaa ja monisäikeistä, etten itse enää ymmärtänyt, mitä asiakkaiden oikein olisi pitänyt selvittää. Taloudelliset säästöt on menetetty paitsi byrokratiakustannuksiin, myös siihen että sähköisten palvelujen tuottajat vievät kaiken säästön, eikä se edes riitä. Jos vielä laskisi sen turhan työn määrän, mitä tietokoneiden ja tietoliikenneyhteyksien jatkuvat tekniset uudistukset ja virheet aiheuttavat, olisimme jo valmiit palaamaan takaisin elämään ilman tietokoneita.\nLöysin ullakolta tietokirjan 1900-luvun alkupuolelta. Kirjassa esiteltiin poljettava palkanlaskukone. Olisipa tekninen kehitys pysähtynyt siihen. Kirjanpitäjien fyysinen kuntokin olisi paljon parempi eikä tarvitsisi illalla mennä kuntosaliin pyörää polkemaan.\nTorikauppiaan kesä alkaa toiveikkaasti. Odotetaan kauniita kesäpäiviä, jolloin kauppa käy hyvin. On tuoreita vihanneksia ja hedelmiä. On turisteja, kesäasukkaita ja omaakin väkeä asiakkaina. Jotkut pärjäävät perheen voimin, jotkut palkkaavat kesätyöntekijöitä.\nTuleekin kolea kesä. Sateita. Tuloja ei juurikaan tule. Myytävät tuotteet on maksettava. Usein käteisellä. Jos on palkannut kesätyöntekijän määräaikaiseksi, ei häntä voi irtisanoa. Jos on palkannut tuntityöläiseksi, ja jättää myyjän sadepäivänä kotiin sadetta pitämään, on vastassa ammattiyhdistysliike, joka vaatii sadepäiviltä täyden palkan. Vaan mistäs maksat. Tyhjästä on paha nyhjästä. Pientyönantaja ei ole mikään riistokapitalisti, jolta pitää saada kaikki mahdollinen, vaan usein tilapäistä työntekijäänsäkin huonommassa asemassa oleva.\nTyöntekijä on saattanut bilettää koko yön ja jää ”sairaana” kotiin. Lääkärit kirjoittavat sairauslomaa yllättävän herkästi huonojen elämäntapapoissaolojen vuoksi. Yrittäjän on pärjättävä yksin ja tultava sairaanakin töihin. Yrittäjä joutuu palkkaamaan sijaisen ja maksamaan kahdet palkat. Työnantajan riskit eivät jää palkanmaksuun. Jotkut työntekijät elävät kuin siat vatukossa. Kun kissa on poissa, hiiret hyppivät pöydillä. Ravintolakeit-tiöissä rikotaan astioita merkittävästi enemmän, jos yrittäjä ei ole paikalla. Sairauspoissaolon voi ilmoittaa helpommin työvuorovastaavalle kuin yrittäjälle. Maanantaisin sairastellaan enemmän kuin työviikon muina päivinä. Jokainen tietää miksi.\nElämä ei ole reilua. Työntekijällä on turvana sosiaalinen verkko työttömyys- ja sairauspäivärahoineen ja sossun luukkuineen. Yrittäjällä ja hänen perheellään ei ole mitään.\nMaksut ja työehdot on tehty suurten yritysten ja valtion ehdoilla. Ammattijärjestöt ovat saaneet omat isojen työpaikkojen puumerkkinsä papereihin. Pienyrityksiä ei niissä pöydissä ole kuunneltu eikä kuultu.\n- maksaa nettopalkka vähintään kerran kuukaudessa\n- pidättää palkasta ennakonpidätys, työttömyys- ja työntekijän eläkevakuutusmaksut ja ay-jäsenmaksu\n- maksaa palkka ajalta, jona ei tehdä töitä (kesälomalla jopa 1,5 kertaisena, pekkaspäivät, sairauspäivät, luppoaika, vappu, itsenäisyyspäivä, joulu ja juhannus, uudenvuodenpäivä ja monet muut vapaapäivät)\n- maksaa sosiaaliturvamaksu ja ennakonpidätykset valtiolle 10. päivänä\n- maksaa eläkemaksut ennakkoon tai 20. päivänä vakuutusyhtiölle\n- maksaa tapaturma-, työttömyysvakuutus- ja ryhmähenkivakuutusmaksut ennakkoon\n- maksaa työterveydenhuollon kustannukset.\nJa pisteenä iin päälle, kaikista palkkamenoista pitää maksaa arvonlisäveroa 22 prosenttia. Kuvittelemme, että arvonlisäveron maksaa kuluttaja. Näinhän ei ole, vaan sen maksaa yritys. Arvonlisävero maksetaan palkoista ja niiden sosiaalimaksuista, henkilöauton kuluista, rahoituskuluista ja yrittäjätulosta. Jos näitä ei ole, yritys ei maksa arvonlisäveroa lainkaan. Mutta ei ole sellaista yritystäkään monta päivää.\nOikeudenmukaisuutta ja rationaalisuutta\nKuluttaja ei ole rationaalinen. Hän ei lisännyt parturissa käyntejään, kun parturien arvonlisävero alennettiin. Hän ei maksa arvonlisäverolla lisättyä pientyönantajan myymää palvelua, jos hän kokee sen kalliiksi. Sen sijaan hän lähtee verottomalle lomalennolle Thaimaahan tai ostaa joka vuosi uuden, robottien avulla valmistetun kännykän, jossa työpalkkojen aiheuttamaa arvonlisäveroa on euron verran. Siksi moni pientyönantaja joutuu alentamaan hintojaan saadakseen verolla lisätyn hyödykkeensä myydyksi. Käytännössä se tarkoittaa sitä, että yrittäjä tinkii omasta tulostaan.\nMonet pientyönantajan maksuista ovat käsittämättömiä. Esimerkiksi jos perustat pienen teollisuusyrityksen, ovat laitekustannukset helposti niin suuret, että poistojen takia joudutaan sosiaaliturvamaksu maksamaan kaksinkertaisena. Lain tarkoituksena on varmaan ollut rangaista työntekijän korvaamisesta roboteilla, mutta kyllä siitä kärsii nimenomaan pienet työnantajat. Suuryritykset pystyvät maksunsa keplottelemaan alimpaan maksuluokkaan.\nTorikauppias saa tulonsa heti käteisenä. Jos siis ylipäätään saa tuloja. Sen sijaan moni muu pienyritys saa odottaa tuloja viikkoja, jopa kuukausia, pahimmillaan vuosia. Esimerkiksi teimme teamissa virtuaalista tilitoimistoa kaksi vuotta, ennen kuin ensimmäiset maksavat asiakkaat tulivat käyttäjiksi. Suuryritykset ovat globalisaatiosta oppineet pitämään pienyrityksiä luottopankkinaan. Maksuajat ovat isoilla, rikkailla pörssiyhtiöillä kuukausien mittaisia. Kahdesta luvatusta kuukaudesta tulee helposti neljä. Viivästyskorkoja ei makseta. Näin pienyritys joutuu maksamaan monen kuukauden palkat ja jopa myynnin arvonlisäveron, ennen kuin se itse saa tuloja myynneistään. Monikansallinen pörssiyhtiö voi olla maksuissaan törkeä, mutta yhteiskunnan törkeyden sijaan voisi peräänkuuluttaa oikeudenmukaisuutta ja moraalia. Maksuehtoja on kiristetty koko ajan, ja verotilin myötä valtio vaatii maksunsa entistäkin aiemmin.\nNaisten ja miesten tasa-arvo on Suomessa toteutunut liiankin hyvin päätellen siitä, mikä vimma päättäjillämme on heikentää naisten asemaa maahanmuuton kautta. Vuosikymmeniä on keskusteltu samapalkkaisuudesta tietoisesti unohtaen, että se on samasta työstä jo toteutunut. Tänään ongelma ei olekaan miesten ja naisten palkkaerot, vaan hyvien työtekijöiden ja tumpuloiden samapalkkaisuus. Isämme ja isoisämme taistelivat työntekijöiden oikeuksista, mutta he eivät tarkoittaneet sitä, että pienyrittäjän pitää omasta selkänahastaan maksaa vähemmän tunnollisten palkat ja vielä työnantajamaksuin korotettuina ennenaikaisesti.\nPienyritys ottaa monenlaisia riskejä palkatessaan uuden työntekijän. Jokainen osaa näytellä neljä kuukautta, jotta saa vakinaistettua työsuhteen. Sen jälkeen liian usein innostus romahtaa ja alkaa lusmuilu, lorvailu ja löhöäminen. Tuollaisesta onnettomasta työntekijästä ei pääse millään eroon. Jos firmalla menee huonosti, voi sanoa irti jollain tuotannollisella tai taloudellisella syyllä. Mutta yhdeksään kuukauteen ei saa palkata uutta tilalle. Lainsäätäjä ajattelee, että menköön pienyritys nurin, kunhan tumpula saa ansaitsemattoman palkkansa.\nTyöntekijäongelmasta ei paljoa puhuta julkisuudessa. Isossa yrityksessä se ei olekaan ongelma vaan mittatappio. Tuhannen työntekijän joukossa voi hyvinkin olla muutama kymmen vajaasti töitä tekevä, mutta pienyrityksessä yksikin sellainen voi kaataa koko yrityksen. Näitä mittatappioita ei suuryrityksessä ja julkishallinnossa ole niinkään tehtaan linjoilla vaan keskijohdossa ja asiantuntijatehtävissä. Isot yritykset pääsevät heistä eroon erilaisilla työtehtäväjärjestelyillä, ulkoistamisilla ja työvoiman vuokrauksilla.\nTyöntekijän kulut 60 000 vuodessa\nStora Enson Amerikan seikkailu maksoi vuosikymmenessä kerätyt voitot. Pienyrityksessä epäonnistunut yhden työntekijän palkkaus voi maksaa yhtä lailla monen vuoden tulokset. Erona on se, että iso pörssiyhtiö ei tappioihin kaadu, mutta pienyritys on tukalassa tilanteessa jo ensimmäisenä vuotena. Pörssiyhtiön johto saa silti optionsa ja bonuksensa, mutta pienyrityksen omistaja jää kokonaan ilman palkkaa ja saa vielä vuosien velat niskansa suuremmasta työmäärästään.\nTyöntekijälle pitää maksaa minimipalkka, ja jopa nelinkertainen palkka viikonlopputöistä. On maksettava sairasloma-ajan palkkaa ja saunalisää. Kesälomalla ollessa palkka on 1,5-kertainen, vaikka työntekijä ei tee mitään palkkansa eteen. On järjestettävä työterveydenhuolto. On yhteistyöneuvottelupakko. Tarvitaan työtilat, tietokoneet ja systeemit, kännykät ja omien puhelujen maksamiset, ilmaiset työkahvit ja jäätelöt, lounas- ja kulttuurisetelit, koulutukset. Naisille ja miehille omat vessat, vaikka työntekijöitä olisi vain kaksi. Huippuosaajat vaativat työsuhdeautot reilun kaupan bensoineen, kotitietokoneet. Joillekin kelpaa työsuhdepolkupyörät kunhan ovat 24-vaihteiset. Jopa sairaiden lasten päivähoito on tullut työnantajan maksettavaksi.\nOn organisoitava palkkakirjanpito, kuukausi- ja vuosi-ilmoitukset, sairaus- ja eläkevakuutusjärjestelyt, työaikakirjanpito, ay-jäsenmaksujen perintä ja tilitys, sijaisjärjestelyt, kesä- ja talvilomat, pidettävä työaikakirjanpito, työsuojelu, työtodistukset, perehdyttäminen, koulutus...\nJos työntekijän kuukausipalkka on 2 500 euroa, on työnantajan ansaittava myyntikatetta kaksinkertainen määrä sosiaalikulujen ja työpaikan kulujen maksamiseksi. Työntekijän vuosikulut ovat 60 000 euroa, vaikka kyse ei olisikaan huippuosaajasta. Jos myyntikate on 30 prosenttia, on liikevaihtoa saatava 200 000 euroa lisää, jotta palkkaaminen toisi edes nollatuloksen. Liikevaihdosta on maksettava 44 000 euroa arvonlisäveroa. Jos työntekijän työajasta puolet on tehokasta, tulee jokaisesta tehdystä tunnista ansaita 244 euron myyntitulo. Tämä on epärealistista etenkin ensimmäisten vuoden kahden aikana, minkä vuoksi ensimmäiseksi yrittäjä jää ilman palkkaansa. Sen jälkeen mennä kituutellaan eteenpäin.\nLaskut pitää maksaa ja rahojen ollessa niukkoja ensimmäisenä ulosottajana on valtio, joka vaatii osittain turhasta työstä maksetun palkan ennakonpidätyksiä ja sosiaalikuluja isojen korkojen ja rangaistusmaksujen keralla, minkä jälkeen yritys on entistä suuremmissa maksuvaikeuksissa. Yhteiskunta luo pienyrityksille uusia velvoitteita salakavalasti. Byrokratia, verot ja maksut, rangaistusmaksut jo tunnetaan. Mutta myös rikollisten hyysääminen lisää pienyritysten taakkaa. Kun lainsäädännöllä mahdollistetaan täysin vapaat myymälävarkaudet, joutuu pienkauppa palkkaamaan henkilökuntaa rikollisuuden ehkäisemiseksi, vaikka tarvittaisiin asiakaspalvelijoita.\nTee siinä sitten kasvuyrityksiä. Toisille se on helpompaa kuin toisille. Suomessa on tuhansia virkamiehiä, joilla on valtaa päättää siitä, mikä yritys saa tukirahaa ja mikä ei. He toteuttavat raamatun sanaa, jossa toisilta otetaan tuhkatkin pesästä, jotta toisille voidaan antaa yltäkylläisesti. 27 000 yritystä, joukossa suuria kansainvälisiä pörssiyhtiöitä, saa 400 miljoonaa euroa apurahaa, joka otetaan muita 200 000 yritystä rokottamalla. Totta kai näiden tukirahojen avulla palkanmaksukin on helpompaa.\nPoliitikkojen ohella ammattiyhdistysliike on ymmällään globalisaation edessä. Kun isoissa firmoissa ei enää voi tehdä mitään, näytetään pienille yrityksille, missä kaappi seisoo. Kun pienessä yrityksessä konkurssin välttämiseksi joudutaan vähentämään henkilökuntaa, tulee paikalle ay-juristi, joka etsii muotovirheitä toimenpiteistä. On liian paljon maailman lopun meininkiä. Menkööt kaikki, mutta me olemme yksittäisen, jopa laiskan ja juopon työntekijän turvana. Näin saamme uusia jäseniä.\nPienissä yrityksissä tämä voi olla kohtalon kysymys, isot yritykset kyllä löytävät porsaanreiän tilanteen kiertämiseksi.\nTyömoraali kunniaan. Jokaisen on ansaittava oma palkkansa. Nanokorporaatiot. Kassavirtaverotus. Myynnin arvonlisävero määräytyy maksupäivän mukaan. Pienyrittäjän henkilökohtaista vastuuta veroista ja maksuista vähennettävä samalle tasolle kuin suuryrityksen johdollakin on (eli merkittävästi pienemmäksi). Äitiysloman kustannukset maksetaan kaikkien yritysten maksuina yhteisvastuullisesti. Hätätilanteisiin palkkojen osamaksut. Pienyritykselle yksinkertaisemmat mahdollisuudet lomautuksiin ja irtisanomisiin.\nTehokkaimpia pienyrityksen työllistämisen mahdollistamia uudistuksia olisi palkkojen sosiaalikuluista vähennettävä osa maksettavasta arvolisäverosta. Ennakonpidätyksille, työnantajamaksuille ja eläkemaksuille 30–90 päivää nykyistä pitempi maksuaika. Johtaisiko tämä talousrikollisuuteen ja maksujen saamatta jäämiseen? Ei nykyistä enemmän, sillä ne jotka selviävät, maksavat maksunsa joka tapauksessa. Ne, jotka eivät pärjää, jättävät maksunsa nykyisinkin maksamatta. Jonkin verran tapahtuisi konkurssien myöhentämisiä, mutta saavathan omat ja alihankkijoiden palkansaajat kuitenkin koko lisäajan palkkansa ollen pois yhteiskunnan kassaluukuilta.\nTulin vuonna 1970 Helsinkiin Hankkijan atk-osastolle. Työaikamme oli kiinteä 8-16. Työpaikalle tultuaan reikänauhan lävistysosastomme kauniit nuoret neidot meikkasivat itsensä ja jo kello 15.55 oli kellokorttilaitteen edessä takit päällä odottamassa pitkä jono, jotta varmasti oltiin minuutilleen oikeaan aikaan lyömässä korttiin leima. Siinä välissä tehtiin töitä ahkerasti. Jos halusi turhan sanan vaihtaa neitojen kanssa, reikänauhalävistimet kuitenkin rätisivät koko ajan. Hankkija meni konkurssiin, mutta ei konttorityttöjen meikkailun takia, vaan vuorineuvoksen laajentumiskiiman takia, kun hän osti ylihintaan osuuskuntaan ison rakennusliikkeen. Sama virhe oli vielä isossa roolissa kun kansallispankkimme tuhoutui.\nTämän päivän vuorineuvokset näyttävät mallia työelämään tuleville nuorille nostamalla kymmenien miljoonien optiotuloja, vaikka jokainen ymmärtää ettei kenenkään palkkatyö voi olla niin arvokasta. Liian usein miljoonien tuloja seuraavat yritysten savuavat rauniot.\nTämän päivän työ alkaa olla yhtä kuvitteellista kuin johdon optioiden perustelut. Työ ja vapaa-ajanvietto sekoittuvat. Se, että joku soittaa ilmakitaraa, on kornia. Se, että joku tekee ilmakitaran soittoa tukevan tietokoneohjelman on kornimpaa. Mutta täysin käsittämätöntä on antaa julkinen innovaatiopalkinto tällaiselle ohjelmalle.\nSEFE ja YTN ovat tänä vuonna tutkineet tilintarkastus- ja liikkeenjohdon konsultointialan työntekijöiden työoloja. Tutkimus on painottunut Big 4 tilintarkastustoimistoon ja isoon tilintarkastusketjusta irtaantuneeseen konsulttitoimistoon. Tutkimustulosten mukaan yli puolella on niska-, hartia- ja selkäkipuja ja 80 prosentilla on liikuntaseteli. Seteleitä ei kai sitten käytetä tarpeeksi. Niistä on tullut itsestään selvyys, jolle ei anneta juurikaan arvoa. Nyt pitää saada rock-konsertteja, kalliokiipeilyä ja koskenlaskua firman piikkiin. Mitä sen jälkeen?\nJoka kolmas on kuulemma tilintarkastustoimistoissa ärtynyt. Minä ärryn näistä tutkimuksista, jotka ovat vakavasti otettuja, mutta sen kummempaan miettimiseen perustuvia lottokuponkien täyttöjä. Tilintarkastusalalla on kuulemma viidakon meininki. Työmäärä on liian suuri, matka-aikoja ja ylitöitä ei riittävästi korvata. Osin meininki selittyy sillä, että tutkijan excel-kaavoissa on virhe.\nKeskimääräinen työaika on aivan hirmuista. 10 prosenttia tunnustaa tekevänsä todellisuudessa alle normin (37,5 t) työtä. 18 prosenttia työskentelee yli 45 tuntia viikossa. Jos olet minkä tahansa alan yrittäjä, 45 tuntia ei riitä laisinkaan. Puolet tekee kuulemma viikoittain vähintään kaksi tuntia työaikakirjanpidon ulkopuolista työtä. Hyvä, yrittäjällä tätä on 100 prosenttia, 60-70 tuntia jopa ilman lomia.\nOllaan ihan rehellisiä itsellemme. On liian paljon työntekijöitä, joiden hyödyllinen työaika jää alle puoleen siitä, mistä maksetaan palkkaa. On kesä- ja talvilomat, pekkaspäivät, vaput, sairaus- ja krapulalomat. Kun mennään siistiin sisätyöhön, on siellä aivan liian usein nettipokerin peluuta, omien asioiden hoitoa, juoruilua, jalkapallon ja jääkiekon jälkipelejä, ylipitkiä kahvi- ja lounastunteja. Kesällä pitää päästä jo iltapäivällä terassille ja jotkut ehtivät päiväkahville työtoverinsa kanssa. Kesäperjantaisin helsinkiläisten työsuhdeautoruuhkat ovat Lahdessa jo puolelta päivin. Monen yrityksen iltapäivästä iso osa kuluu iltalehtien 10 kysymystä -vastausten parissa. Joka päivä pitää löytää työpaikan paras tietäjä. Koko ajan pitää kannustaa ja motivoida työntekijöitä.\nOn pidettävä mölkyn heittopäiviä, kehittämiskeskusteluja ja käytävä hirvimetsällä, kursseja on oltava joka lähtöön. On ostettava aamukahville kesän ensi mansikat. Nosturikuljettajien motivointia lisätään asentamalla playstationit uimarannoilla käytettäviin nostureihin. Elämän pitää olla yhtä leikkiä.\nJulkisissa viroissa on tuhansia työntekijöitä, jotka käytännössä eivät tee mitään. Sekin on parempi kuin ne työntekijät, joiden puuhastelusta on vain haittaa meille kaikille. Tiedän ammattikorkeakoulujen opettajia, jotka saavat täyden palkan vailla mitään opetusvelvollisuutta. Hyviä esimerkkejä nuorille työelämästä. Tyhjäntoimittajia riittää kaikille työpaikoille. Esimerkiksi mielikuva ylityöllistetyistä sairaalatyöntekijöistä on vahva. Kuitenkin sielläkin on paljon samaa palkkaa saavia, joiden työpanoksen puutteita toiset, vastuuntuntoisemmat joutuvat paikkaamaan.\nKansliapäällikkö ja kirjanpitolautakunnan puheenjohtaja Bror Wahlroos sanoi aikoinaan, että julkisen hallinnon työntekijöistä pitäisi kolmannekselle antaa potkut, kolmannes laittaa tarkkailuun ja kolmannekselle antaa palkankorotus. Eli tosiasiassa maailma ei muutu niin nopeasti, lorvimisen mahdollisuudet ovat kuitenkin internetin myötä lisääntyneet. Päivän lehteä ei voi nopeasti piilottaa pöytälaatikkoon, mutta tietokoneissa ikkunan voi vaihtaa silmän räpäyksessä.\nTotuuden nimissä on tunnustettava, että monet työntekijät ovat kohtuuttomien paineiden kohteena. Jotkut matkustavat ympäri maailmaa työnsä takia ja tekevät epäinhimillisiä työsuorituksia. Monella työpaikalla valot palavat yömyöhään ja syttyvät aamuvarhain. Monen perhe-elämä on työn takia vähäistä. Nämä ylityöllistetyt eivät ehdi vastailemaan kyselyihin eivätkä he ehdi valittamaan.\nTyöelämä on jakautunut kummallisella tavalla. Ylityöllistettyjen vastapainona ovat työttömät ja vaatimattomasti työssä ponnistelevat. Sitten ovat puuhastelijat, jotka varmaan itsekään eivät tiedä, miksi ja mitä tekevät. Yhä enemmän yhteiskunnassa on valvojia, jotka pitävät vapaamatkustajien puolta ja kurittavat työssä ahkeroitsivia yrityshenkisiä entistä enemmän.\nEkonomilehdessä ja netissä julkaistu tilintarkastajatutkimus liioittelee työpaikkojen ongelmia. Yksi matkayö kuukaudessa vain virkistää perhe-elämää. Enemmän pitää huolestua siitä, että vuodesta toiseen ollaan joka päivä saman työpöydän äärellä. Ekonomimme kauhistelevat sitä, että matkustaminen vie kuukaudessa kymmenen tuntia työajan ulkopuolella. Samaan aikaan kymmenet tuhannet suomalaiset istuvat päivittäin työmatkaliikenteessä viisi – kuusi tuntia. Varmaan siitäkin pitää kohta maksaa palkkaa. Vielä hullumpaa tämä on siksi, että voisimme koko työelämän ja vuosikymmeniä kestäneen ahkeroinnin jälkeen saada maksetuksi asuntomme. Alan yhä enemmän ymmärtää luolamiehiä, jotka hakivat perheelleen asunnon luonnon suomista kallionkoloista.\nKun työelämä kohtelee huonosti, lupaa SEFE ja YTN "antaa kaiken mahdollisen avun" näille orjuutetuille. Mutta mitä maailmasta tulee, jos korkeakoulutuksen saaneet ekonomit ovat niin avuttomia, että kun selkää särkee ja vatsassa polttaa, pitää SEFEn tulla auttamaan. Ehkä olisi parempi mennä äidin helmaan itkemään.\nTilintarkastuslehti 3/2008 kuvaa hyvin tilintarkastusalan todellista viidakon meininkiä. Lehden toimituksellisista 57 sivusta IFRS vie 7 sivua, tilintarkastuksen valvonta, laadunvarmistus ja standardointi 43 sivua ja menneiden hyvien aikojen muistelu 7 sivua. SEFEn tutkimus ei ole lainkaan kiinnostunut siitä, onko työ mielekästä vai tylsää kopiointia ja turhanaikaista prikkaamista. Miten alan tilintarkastuksen järjettömäksi mennyt byrokratia vaikuttaa selkäsärkyihin? Vai pitääkö aidosti olla kauhuissaan, jos joka ikistä pikkusormen liikahdusta ei korvata ylityöpalkalla ja osingoilla.\nIntohimo työhön haihtunut\nAsiakkaani metalliteollisuusyritys yritti palkata keväällä ammattikoulusta osaavia nuoria töihin ja kasvamaan hyviksi metallimiehiksi. Kaksi halukasta koulusta tulikin keskustelemaan. Palkan tietenkin pitäisi olla heti hyvä. Voitaisiinko työt aloittaa vasta klo 9 ja kesällä varmaan päästään kotiin jo klo 15. Heti ensimmäisenä kesänä pitäisi saada heinäkuu palkallista lomaa ja syksyllä pitäisi päästä kolmeksi viikoksi katsomaan vähän muailmaa. Yritys tarvitsi välttämättä työvoimaa, joten ehtoihin pitkin hampain suostuttiin. Ja vastaus oli, ei kyllä me vielä tänä vuonna etsimme itseämme, eikä siihen sovi työnteko. 1970-luvulla moista nirsoilua ei olisi kuunneltu hetkeäkään. Postimerkki takapuoleen ja matka niin pitkälle kuin pippuri kasvaa.\nTehtaassa näin. Toimistoissa kun päivät on pelattu nettipelejä, ja asiakkaan työt pitäisi hoitaa, tulee heti meteli, jos työaikaa pitää joustaa klo 16 yli. Vähintään ylityökorvaus pitää saada. Nuoret työelämään tulevat ovat kärsimättömiä. He haluavat kaiken heti. Tästä aiheutuu hirmuinen kassavirtaongelma. Pitää palkita nopeasti. Verottaja seuraa palkitsemista kuin hai laivaa. Mutta yritysjohdon ruhtinaallisesti palkitsevat yritykset maksavat laskunsa yhä hitaammin, jolloin muodostuu mahdoton kassavirtayhtälö. Tätä ei voi ymmärtää, jos on vauvaiästä saanut tavarapalkinnon jokaisesta rääkäisystä.\nMikä on vienyt intohimon työstä? Kvartaalitalouden epäoikeudenmukainen työmoraali, hiipuva usko vaikutusmahdollisuuksista oman työnsä tulevaisuuteen, vanhempien pelottava esimerkki työuupumisesta vai liian helppo elämä? Estävätkö vanhentuneet rakenteet ahkeroinnin vai onko vain työmotivaatio hukassa?\nTyöolot Suomessa ovat jo niin hyvät, että tarvittaisiin uusi kriisi, jotta ihmiset saataisiin takaisin töiden tekijöiksi. Suomen tulevaisuuden ongelma ei ole huutava työvoimapula, vaan aivan liian suuri joukko ihmisiä, jotka eivät osaa eivätkä halua tehdä omaa osuuttaan yhteiskunnassa. Päättäjiemme mielestä näitä vapaamatkustajia ei ole vielä tarpeeksi, vaan heitä pitää rahdata Suomeen työperäisiksi maahanmuuttajiksi naamioituneina. Suurille työnantajille tämä sopii, koska siten pidetään palkkoja alhaisina ja kustannukset maksavat muut.\nNykytilanteeseen on monia syitä. Työelämään nyt tulevat nuoret ovat eläneet lapsuuden, jossa isä ja äiti loivat uraa ja tekivät pitkiä päiviä. Lapsille annettiin liian vähän aikaa, ja sitä kompensoitiin kaikella krääsällä ja tavaralla. Omassa lapsuudessani olivat isät ja äidit myös työn orjuuttamia, mutta he kuitenkin olivat läsnä tai ainakin lähistöllä. Varmaan lapsemme ovat miettineet, etteivät he ainakaan pilaa omien lastensa elämää uhrautumalla liikaa työhön.\nTunnustan avoimesti. Olen saanut jonkinasteisen gurun aseman suomalaisessa taloushallintomaailmassa. Se vaati lahjakkuutta ja suurta intohimoa asiaan, mutta etenkin se vaati aikaa. Tein 30 vuoden ajan kahden ihmisen työajan ja varmaankin kolmen ihmisen työt. Opiskelinkin työn ohella. Näin jälkikäteen ajattelen, että tuo kaikki oli oman elämäni suurta virhettä. Ehkä afrikkalainen elämänmeno, jossa ei ole huolta huomisesta, onkin oikea.\nEi tästä työelämästä pitkän päälle mitään tule. Toiset ovat tekevinään työtä ja toiset maksavinaan palkkaa. Tunnolliset työntekijät ja yrittäjät uupuvat kohtuuttoman työntaakan alle.\nAinoa kestävä ratkaisu ovat nanokorporaatiot, joita ei rutisteta kuoliaaksi suuryritysten ahneuden eikä valtion moninkertaisen, byrokraattisen verotuksen rattaissa. Tehdään kaikista palkansaajista, työttömistä ja pienyrittäjistä nanokorporaatiota. Siinä yrittäjät maksavat toisille yrittäjille vain tehdyn työn lopputuloksista. Yrittäjä voi itse valita työnsä määrän. Kenenkään ei ole pakko tehdä liikaa töitä, mutta kenenkään ei myöskään tarvitse maksaa joutenolosta. Mitä tehokkaampi olet, sitä vähemmällä työajalla ansaitset elantosi. Kannustetaan heitä vielä uudenlaisilla yhteiskunnan verkostoedellytyksilla. Yhteiskunnan vapaamatkustajat ovat sitten asia erikseen.\nOn nykytyöelämässä yksi iso voimavara vielä reservissä. Kun tosipaikka tulee (ja se voi olla edessä jo lapsillamme), voidaan oikeita työperäisiä resursseja saada sadoin tuhansin kun aletaan tekemään oikeita töitä, jätetään turhanaikaisuudet pois ja turhat krääsät valmistamatta. Itse asiassa me kaikki voimme sen jälkeen paremmin. Myös luonto.\nKolumnin aihe syntyi, kun näin tilitoimistossa asianajotoimiston laskun, jossa pienen osakeyhtiön perustamisesta oli laskutettu 4 000 euroa (+ alv).\n1950-luvun sodanjälkeisessä köyhyydessä näin silloin tällöin unia, joissa löysin kolikkolähteen, josta ammensin yhä lisää ja lisää kolikoita. Jokaisella meistä lienee ainakin jossain elämänvaiheessa unelma olla äärettömän rikas. Omat unelmani haihtuivat, kun lähdin kauppakouluun vuonna 1964. Oppirahat tulivat maksuun heti tilitoimistoon mennessäni. Palkka oli pienempi kuin opiskeluaikojen tienestit pyykkärinä pesulassa. Helsinkiin lähdin saatuani tietää, että lähettimme ansaitsi enemmän kuin pankin omistaman tilitoimiston pääkirjanpitäjänä sain palkkaa. Mikä on muuttunut 40 vuodessa?\nMikä on rikkauden ja hyvätuloisuuden mittari? Ihmiset, jotka saavat sata miljoonaa euroa, haluavat lisää. He eivät ole riittävän rikkaita ainakaan omasta mielestään. Jos kaikki olisivat rikkaita, ei rikkauksista olisi mitään iloa kenellekään. Tarvitaan köyhiä ja keskituloisia, jotka tekevät rikkaan elämisen arvokkaaksi.\nVuonna 2004 tilintarkastusyhteisöissä paras tulo ylti miljoonaan euroon ja kolmattakymmentä tilintarkastajaa ylitti 300 000 euron vuositulon määrän. Näistä hyvätuloisia viimeisissä verotilastoissa oli enää kolme ja paras tulo ylitti enää 300 000 euroa. Tulot eivät ole pudonneet, mutta yhtiöittämällä omistustulot nostetaan eri tavoilla kuin ennen. Tilitoimistoissa ei näin hyväosaisia olla.\nYli 300 000 euroa ansaitsevia suomalaisia on vain 4 000. Kuitenkin juuri näiden verotusta halutaan alentaa erilaisilla erityisryhmähelpotuksilla (viimeisimpänä bisnesenkelit), vaikka rikkaimmat maksavat alun perinkin vähemmän veroja kuin keskituloiset suomalaiset.\nPalkansaajana et voi rikastua, ellet pääse optiomiljonäärien harvaan joukkoon. Pitäisikö siis alkaa yrittäjäksi? Vaan vain harvat yrittäjät pääsevät siihen 0,9 prosenttiin tulonsaajista, joiden vuositulot ylittävät 100 000 euroa. Tässä joukossa on jo taloushallinnon ammattilaisia, mutta useimmat heistä ovat suurten yritysten johdossa.\nVoinko rikastua taloushallinnon tehtävissä? Miksi tilintarkastajat ansaitsevat paremmin kuin kirjanpitäjät, vaikka kirjanpitäjän osaaminen on keskimäärin monipuolisempaa ja konkreettisempaa? Ansaitsenko enemmän pienyrittäjänä kuin suuren toimiston palkkalistoilla? Entä miltä rikastumiseni tuntuu kaiken maksajasta, eli asiakkaistani.\nErot eri tehtävissä ovat jotenkin käsittämättömiä. Tilintarkastustoimistoon koulusta palkattu apulainen ansaitsee pääkaupunkiseudulla 2 600–2 900 euroa kuukaudessa, joka on usein enemmän kuin tarkastettavansa kokeneen kirjanpitäjän palkka. Tilitoimistoalan työehtosopimuksen mukaan vaativimmista erikoisammattitehtävistä maksettava vähimmäispalkka on 2 230 euroa pk-seudulla. Aivan liian usein kirjanpitäjät opettavat tilintarkastajaa – pienemmällä palkalla! Laskutuskatekin on erilainen. Tilintarkastaja-apulaisen tunnista laskutetaan 90 euroa, kun usean KLT-kirjanpitäjän veloitus jää 45 euroon. Isompi kate menee tilintarkastustoimiston osakkaan palkkoihin, mikä selittää miljoonatulomahdollisuuden.\nTuloerot johtuvat paljolti veloitusperusteista, eikä osaamisella ja työn vaikuttavuudella ole suurta merkitystä. Suuria laskuja voi kirjoittaa pakkotilanteessa. Sama asiakas ei pysty suuria laskuja joka kuukausi maksamaan. Siksi asianajotoimistojen laskut voivat olla hirmuisen suuria. Myös tilintarkastaja voi laskuttaa tilitoimistoa enemmän, koska laskuja on harvemmin ja työ on määrätty pakolliseksi.\nSuurissa yrityksissä euro ei ole sama kuin pienissä yrityksissä. Suuret voivat maksaa käsittämättömän suuria summia olemattomista asioista, koska ne itsekin voivat laskuttaa käsittämättömiä. Surkean suuryrityksen surkea johtaja voi ansaita 300 000 euroa, mutta pienyrityksen pätevämpi ja työllistyneempi vastuullinen jää usein alle minimipalkkatason. Rahan arvon ero heijastuu pienten yritysten palveluihin ja palkkatasoon, koska siellä jokainen euro on työn ja tuskan takana.\nTilintarkastukseen tullut juridinen pakkobyrokratia mahdollistaa tuntiperäisen laskutuksen lisäämisen, eikä asiakkaalla ole mitään mahdollisuutta arvioida tämän toimistossa tehtävän byrokratian määrää ja tarpeellisuutta. Miljoonien eurojen laskuttaminen suuren yhtiön tilintarkastuksesta on mahdollista. Laskuttamisen helppous on johtanut siihen, että pienillä ja aloittavilla yrityksillä on tänään vaikeuksia saada sekä tarkastajaa että tilitoimistoa, koska niiltä ei voida veloittaa kunnolla. Ainoa ratkaisu tähän on kirjanpidon yksinkertaistaminen ja byrokratian keventäminen. Aloittaa voitaisiin arvonlisäverokauden pidentämisellä neljään kuukauteen.\nTilitoimistot laskuttavat palvelupalkkioina, tuntiveloituksena ja volyymiveloituksena (esim. vientien lukumäärien mukaan). Vain palvelupalkkioiden ja automaation kautta tilitoimistojen työntekijät voivat merkittävästi nostaa tulotasoaan.\nHelpoiten rikastuu, jos pystyy myymään miljoonille jotain roinaa. Kukaan ei tuntityöllä voi koskaan saada suuria tuloja, vaikka voi saavuttaa kohtuullisen tulotason. Rikastua voi toisten työllä, mutta tällöinkin rikastuminen on mahdollista vain muutamille. Hampurilaisista tai kotipitsoista voi rikastua yksi henkilö Suomessa toisten työstä, mutta tuhannet pitsa- ja kebab-yrittäjät ansaitsevat vain niukan toimeentulon. Näin on myös taloushallinnossa.\nAutomaation käyttö helpottaa rikastumista. Se on myös taloushallinnossa mahdollista. Tehokas automaatio edellyttää lainsäädännön yksinkertaistamista. Automatisoitu työ tulee olemaan kilpailtua, jolloin siitä kate jää vähäiseksi. Tähän asti on innostuttu byrokratian lisäämisestä, joka muka on lisännyt tilitoimistojen tuloja. Itse asiassa tulotaso on vakiintunut ja rangaistusmaksujen myötä jopa vähentynyt.\nAutomatisointi vapauttaa tilitoimiston ajan käytön vaativaan palveluun, josta asiakkaat haluavat maksaa enemmän. Automatisointi mahdollistaa myös paketoinnin, jossa asiakas maksaa asioidensa hoidosta, eikä yksittäisten tositteiden kirjaamisesta. Paketoinnin hinnoittelun avulla voidaan laskuttaa osaamisesta ja palvelusta, mikä erillistyönä on vaikeampaa. Kaikki tämä vaikuttaa henkilökunnan rakenteisiin.\nPaketoinnin eli tuotteistamisen hinnoittelussa otetaan huomioon keskimäärin työn vaatima työaika, keskimääräinen virheselvittelyn vaatima hukka-aika, puhelujen ja muun sälän vaatima aika, palvelun kehittämiseen tarvittava aika, tietotekniikan ja hallinnon menot, riskikustannukset sekä tietenkin osaaminen. Jos ihminen on kehittänyt osaamistaan 30 vuotta, on väärin myydä osaamista muutama euro korkeammalla tuntihinnalla kuin kokemattomia aloittelijoita myydään. Palkkaeroilla ei tänään huomioida riittävästi osaamista ja elämänkokemusta. Asiakkaan pitää saada samalla rahalla sama palvelu sen tekemiseen käytetystä työajasta riippumatta. Samalla osaaja voi ansaita enemmän kuin toimiston "tumpula".\nTilinpäätösten tekninen laatu on vuosien mittaan kehittynyt ja yhdenmukaistunut. Tästä voitaneen kiittää vahingonkorvausten pelkoa, mutta myös järjestöjen julkaisemia tilinpäätösmalleja. Miksi muuten tilintarkastajilla ja tilitoimistoilla pitää olla omat mallinsa, jotka vielä poikkeavat toisistaan yksityiskohdissa? Mutta tämä teknisyys peittää monet ulkoistetun taloushallinnon ongelmat alleen.\nKirjanpitäjiä ja tilintarkastajia on moneen lähtöön kuten meitä ihmisiä yleensäkin. Tulevaisuudessa ei pitäisi palkata taloushallintoon ihmisiä, jotka eivät ole sosiaalisesti avoimia. Työhuoneeseen mappien ja tositteiden kanssa vetäytyvä henkilö on jopa vaarallinen työssään. Toimiston vastuulliset eivät voi tietää, mitä he oikeastaan tekevät.\nAikuista ihmistä ei voi valvoa joka päivä. Tietoa voidaan lisätä kahvituntikeskusteluilla, mutta suljettua perusluonnetta on aika mahdotonta muuttaa.\nTilitoimistojen kirjanpitäjät ovat parempia työssään kuin he itse uskaltavat uskoa. Heille pitäisi saada enemmän itseluottamusta, jotta he enemmän uskaltautuisivat tilinpäätösten ja pöytäkirjojen laadintaan. Jotkut kirjanpitäjät tuhlaavat hirmuisesti aikaa tilinpäätösten yksityiskohtien hiontaan. Tämä juontaa pelottelusta. Pelätään virheitä, etenkin sellaisia, joista tilintarkastajat urputtavat.\nTilintarkastajien pitäisikin pitää suutaan soukemmalla eikä puuttua pikkuasioihin lainkaan. Korkeintaan niistä voisi mainita suullisesti ja silloinkin perustella, miksi yksityiskohdat ovat tärkeitä. Tilinpäätöksen muutoskynnyksen pitäisi olla aika korkealla, sillä yleensä aika tasoittaa virheet kunhan parempiin käytäntöihin myöhemmin siirrytään.\nMyös verottajan tulisi olla helläkätisempi. Verottajan tulisi katsoa asioita enemmän sormien läpi, koska tiukka rangaistus johtaa verottajan pelkoon, joka taas johtaa nyhräämiseen pikkuasioiden kanssa.\nElokuvassa Firma asianajotoimisto joutui tuomiolle postirikoksesta, eli olivat lähettäneet asiakkailleen suurempia laskuja kuin työkirjanpidon perusteella olisi syntynyt. Tällaista ylilaskutusta tapahtuu Suomessakin monella tapaa. Reippaimpia laskutuksia ovat niin sanotut påslagit, jotka lisätään laskuun, mikäli näyttää siltä, että asiakas voisi maksaa enemmänkin. Hienotunteisempi tapa on kirjata lisää työtunteja. Niitä syntyy eri syistä. Tuntiperusteista työtä tekevää hiostetaan kirjaamaan koko työpäivä asiakastehtäviin. Näin myös työpäivän hukkatunnit tulevat laskutetuiksi. Lisätunteja syntyy myös turhasta nyhräämisestä.\nSamaan lopputulokseen päästäisiin arvokkaammin lisäämällä tuntihintaa. Mutta ihmisten työtuloksilla on hirmuiset erot. Kerran eräs kollegani tuli kysymään minulta neuvoa taulukkolaskentatehtäväänsä, jota hän oli tehnyt neljä työpäivää. Huomasin, että tuollaisen työn olisi tehnyt kahdessa tunnissa. Vaikka tämä oli ääritapaus, ovat työtehoerot hirmuisia. Atk-tehtävissä huomasin, että joidenkin työtulokset ovat negatiivisia – toisin sanoen yhteisön tuottavuus olisi parempi, jos nämä onnettomimmat eivät tekisi mitään.\nTästä aiheutuu, että laskutetaan työpäivä tuntiperustaisena miten tahansa, tumpuloista saatava liikevaihto ja tulos on parempi kuin parhaitten työntekijöiden. Etenkin asiakkaat ovat tällöin eriarvoisessa asemassa. Asiakkaat maksavat onnettomasta palvelusta enemmän kuin parhaiden osaajien tekemästä työstä maksetaan. Tilintarkastustoimistojen ei pitäisi laskuttaa kokemattomista apulaisista katetta lainkaan. Palkkakulujen veloittaminen on perusteltua, koska kaikilla meillä on vastuu siitä, että maapallo pyörii myös taloushallinnossa.\nJos voisin aloittaa työurani uudestaan, lähtisin mukaan 10–15 hengen tilitoimistoon, jossa toimitaan näin:\nyhteisö on verkottunut eri alojen nanokorporaatioyrittäjien, myös tilitoimistojen, kanssa\ntoimistossa on koko ajan kisällinopissa nuoria työntekijöitä\ntoimiston kokenein vanhus käy asiakkaiden tilinpäätös-, omistus- ja perhetilanteet läpi 1–3 vuoden välein yhdessä asiakkaan ja asiakasvastuullisen kanssa; kaikilla kokeneilla on omistusosuus yhteisöstä\nkokeneilla kirjanpitäjillä on bonuspalkka tai laskutustavoite, jonka ylittävästä laskutuksesta 30 prosenttia maksetaan kirjanpitäjälle – KLT-kirjanpitäjien kk-palkat ylittävät 3 500 euroa\nlaskutus perustuu kokonaispalveluihin, joiden hintaan vaikuttaa toiminnan volyymi luokittain\njokaisella työntekijällä on hänen työtään tukeva koulutus- ja kehitysohjelma\ntoimistossa on yhteiset hedelmäiset aamukahvihetket, joissa käsitellään juttujen lisäksi ajankohtaiset alan asiat\nyhden hengen työhuoneita ei ole, mutta yksityisyys turvataan tarvittaessa\nkaikilla, mukaan lukien kiireapulaiset ja avustavat työntekijät, on tunne, että heistä välitetään.\nJa tärkein menestyksen tae on empatia: Asiakkaat kokevat, että heidän asioitaan hoidetaan kuin parhaat kirjanpitäjät omiaan.\nHuutavasta työvoimapulasta on tullut totuus, jota kukaan ei uskalla epäillä, ei ainakaan julkisesti. Keskustelun vilkkauden avulla voi ennustaa suurta taloudellista taantumaa, sillä samanlaisella kiihkolla työvoimapulasta puhuttiin 1970- ja 1980-luvuilla juuri ennen talouden romahdusta. Vanhan miehen taakkana on nähdä elämän ilmiöissä perspektiiviä ja samankaltaisuutta. Kaikista tietoyhteiskunnista huolimatta ihmiseen kertyy aika vähän uutta ymmärrystä yhden sukupolven aikana. Samat virheet tehdään uudestaan ja uudestaan.\nPuheiden mukaan työvoimapula on niin huutava, että Suomeen on tuotava vierastyövoimaa kaikkialta maailmasta, jotta kansantaloutemme selviäisi suurten ikäluokkien pyllyjen pyyhkimisestä. Julkista päätöksentekoa vaivaa se, että siinä tuijotetaan vain suurten ikäluokkien osuutta väestöstä ja väestön ikäjakaumaa. Tuleeko työvoimapula myös taloushallinnon tehtäviin ja tilintarkastukseen? Siitä on jo näyttöä etenkin pääkaupunkiseudun tili- ja tilintarkastustoimistoissa. Pitäisikö meidänkin perustaa työvoiman rekrytointipisteitä Ukrainaan, Tunisiaan, Egyptiin ja Turkkiin?\nVielä 10 vuotta sitten koulusta voitiin palkata merkonomi, joka osasi tehdä heti ensimmäisestä päivästä alkaen asiakkaiden kirjanpitoa. Tänään koulut ovat hienoja ammattikorkeakouluja, joissa ei koulujen itsensä mielestä ole edes tarkoitus tehdä osaavia ammattilaisia. Nuorista koulutetaan kansainvälisiä moniosaajia, joiden koulutuksella voi vilistellä elämässään milloin mitäkin. Mattivarma olen siitä, ettei tällaista koulutusta kukaan pysty antamaan. Tällainen puuhastelu antaa opettajille ja koulujen moniportaiselle virkamiesjoukolle mahdollisuuden harrastaa kansainvälisyyttä ja matkustella ympäri maailmaa rakentamassa globaaleja verkostoja. Opettajien oma mukavuus tallaa alleen kaiken nuorille ja yhteiskunnalle tärkeän.\nOpettajia ei enää kiinnosta kirjanpidon opettaminen, heille tärkeintä on pitää kiinni jokaisesta opiskelijasta, koska sen perusteella koulu saa rahaa kaiken krääsän toteuttamiseen. Sen sijaan, että opetettaisiin oikeita asioita, tuodaan kaukomaista ihmisiä, jotka tuskin edes tuntevat sanaa kirjanpito. Koulussa, jossa muutama vuosi sitten kävin opettamassa kirjanpitoa, opetetaan nyt johtamista – peruskoulusta tulleille nuorille!\nKun joku nuori haluaa opiskella laskentatointa, katsovat muut hämmästellen; mikä tuotakin vaivaa. Nuoret ovat tiedostaneet taloushallinnon jatkuvasti monimutkaistuvan byrokratian ja siihen liittyvät jokapäiväiset vahingonkorvausuhat. Globalisaatiohössötyksellä halutaan tehdä kirjanpidosta taas kivaa.\nSuomessa on noin 4 100 tilitoimistoa, joista Taloushallintoliiton jäseniä on 700. KLT-kirjanpitäjiä on jo yli 2 500. Tammikuussa tämän arvostetun mestarinkirjan sai 68 uutta kirjanpitäjää. Tilitoimistoissa työskentelee noin 10 000 työntekijää.\nKHT- ja HTM-tilintarkastajia on 1 400. Uusia auktorisoituja tilintarkastajia hyväksyttiin viime vuonna vain 38. Hyväksyttyjen tilintarkastajien lukumäärä on alentunut 10 vuodessa kolmellasadalla. Tilintarkastajia hyväksyttiin kolmena vuotena enemmän, kun työkokemusvuosia alennettiin kolmeen. Onko siis edessä uusi pätevyysvaatimusten alentaminen? Tätä menoa KHT-tilintarkastajaksi pääsee 20 vuoden kuluttua ilmoittamalla keskuskauppakamarille, että erottaa debetin kreditistä.\nViimeisen 10 vuoden aikana tilintarkastajien asiakaskohtaista työmäärää on merkittävästi lisätty. IFRS-tilinpäätösten laatiminen ja tarkastus vaatii kaksi kertaa enemmän työtä kuin ei-pörssiyhtiöiden tilinpäätökset vaativat. Tilintarkastajia velvoittavat työn suunnittelu- ja dokumentointivaatimukset ovat moninkertaistuneet globalisaation myötä myös pienissä yhtiöissä.\nTilintarkastustyöhön on tullut niin paljon turhauttavaa byrokratiaa, että nuoret kaikkoavat isoista toimistoista kuin he olisivat pyöröovissa. Samaan aikaan kuusikymppiset tarkastajat lähtevät karkuun ennenaikaiselle eläkkeelle. Vaatimus IFRS-asioiden hallinnasta HTM-tutkinnossa karkottaa järkevät, pienten yritysten tarkastajiksi sopivat.\nJos olisin tuntemattoman Rokka sanoisin, että minä en ala laittaa pyöreitä kiviä järjestelmän polkujen vieriin. Rokka uskalsi kenttäoikeutta uhmaten kieltäytyä koristelutyöstä, mutta meillä tilintarkastajilla samaa rohkeutta ei ole. Itsekin olen laatinut itselleni vaaditun yhden miehen laadunohjausjärjestelmän. Sen ensimmäinen pykälä on: Olen rehellinen, koska olen rehellinen.\nTilitoimistoissa on käymässä samalla tavalla. Työmäärä on lisääntynyt nopeammin kuin asiakkaiden määrä. Koulut syytävät tradenomeja liukuhihnalta, mutta osaajiksi heistä ei vuosikausiin ole. Osaajien puutteessa on pakko teettää liian vaikeita töitä, jolloin virheet lisääntyvät ja niiden selvittämiseen menee hirmuisesti aikaa. Verottaja kyselee kaikkea mahdollista, kun se pystyy sähköisen ilmoitusten avulla löytämään vähäisetkin muotovirheet ristiintarkistuksillaan.\nTyömäärän lisääminen on ollut tuhon tie. Parasta osaamista vaativa työ keskittyy sakkojen uhalla alkuvuoteen. Jos työntekijöitä saataisiin talveksi riittävästi, he pyörittäisivät suurimman osan vuotta peukaloitaan. Kyse on samasta ilmiöstä kuin rakennustyömailla. Noususuhdanteissa rakennusmiehistä on pulaa ja taantuman aikana on paljon työttömyyttä. Huippuaikoina työn laatu heikkenee, ja niin käy ylipaineissa toimivissa tilitoimistoissakin. Rakennustyömaa voi viivästyä, mutta verottaja ei jätä tunninkaan myöhästymistä sakottamatta.\nByrokratiaan voidaan vastata työtä tehostamalla. Itse olen miettinyt KHT-valvontaan rasti ruutuun -järjestelmää, joka nopeuttaisi niin tarkastajien kuin heidän valvojiensakin työtä. "Olen rehellinen, koska 1) olen rehellinen, 2) en ole saanut tuomiota talousrikoksista, 3) en ole jäänyt kiinni tekemistäni erheistä, 4) en osaa sanoa, 5) en ole rehellinen, joten voitte poistaa auktorisointini." Tietenkin enemmän aikaa säästyisi, jos koko rehellisyystesti jätettäisiin tekemättä, mutta silloin syntyisi epäilys, että tilintarkastajat ovat epärehellisiä.\nMaatalouden työpaikat menivät maatalouskoneiden myötä. Teollisuuden työpaikat automatisoidaan roboteilla. Palvelualalta itsepalvelu ja automaatio on jo vienyt kymmeniätuhansia työpaikkoja. Vaikka maailmassa on yhä enemmän ihmisiä, joilla ei ole mitään järkevää tekemistä, ei tätä kehitystä voi pysäyttää. Suomessa puhutaan, että tarvitsemme 100 000 ulkomaista työntekijää seuraavan 10 vuoden aikana. Miten sitten suu pannaan, jos ja kun automaatio vie palvelualalta tätä enemmän työpaikkoja ja teollisuus jatkaa töiden siirtoa ulkomaille. Tilitoimistoala on osoittanut, että automaation hyväksikäyttö on hidasta – kymmenessäkään vuodessa ei paljon tapahdu, mutta automaatio kuitenkin vähitellen lisääntyy.\nSuomessa työpaikat ja työttömät eivät kohtaa, mutta eivät myöskään työt ja osaamiset. Tohtoreita ja monia muitakin huippuosaajia on Suomessa paljon enemmän kuin niitä tarvitaan, mutta kädentaitojen osaajista on puutetta. Helsingissä maahanmuuttajat ajavat bussia, ja etä-Suomessa bussikuskit ovat työttömiä. Tämä johtuu asuntojen kalleudesta, ei bussikuskin palkalla pystytä elämään ruuhka-Suomessa. Kun yhteiskunta maksaa asumiset ja perustoimeentulon, saa ulkomailta matalapalkkatöihin hyviä työntekijöitä. Kansantalouden kannalta siinä ei ole juurikaan järkeä. Kansantalouden kannalta suurinta viisautta olisikin nostaa palkat tasolle, joka mahdollistaa vanhusten hoitajan ja kirjanpitäjän elävän ilman tukia omalla työllään. Tai romahduttaa asuntojen hinnat.\nEntä oltaisiinko töissä pitempään? Nyt työeläkkeelle jäädään keskimäärin 59-vuotiaana, joten suurista ikäluokista yli puolet on jo eläkkeellä. Haluaisiko toinen puoli jatkaa töissä 67–70-vuotiaaksi ja katsella, kun kollegat pelaavat golfia ympäri vuoden etelän auringossa? Ehkä, jos työtahti ei olisi niin kovaa, että työn suorittaminen joudutaan raportoimaan kuuden minuutin tarkkuudella.\nKirjanpitäjän ei kannata muuttaa Ristiinasta Helsinkiin, mutta voisiko hän tehdä etätyönä kirjanpidon internetin avulla? Teknisesti kirjanpidon voi automatisoida kokonaan ja tarvittavan käsityön voisi tehdä sähköpostin ja ilmaisen nettipuhelimen avulla. Taloushallintoon välttämättä kuuluvaa ihmisten kohtaamista ei voi saada aikaan edes videopuhelimilla, mutta olisiko tilanne yhtään huonompi kuin tänään, koska suuri osa pienyrittäjistä ei ole koskaan edes nähnyt oman yhtiönsä tilintarkastajaa. Eivät tilitoimistolaisetkaan kovin montaa tuntia vuodessa pohdi asiakkaansa asioita nenät vastatusten.\nEntä voisimmeko houkutella kirjanpitäjiä muista ammateista? Onhan meillä Katri-Helenakin kauppakoulun käynyt, mutta hän tuskin innostuisi tulemaan talvella ruuhka-avuksemme.\nAmerikassa on tilitoimistoja, jotka ovat keskittyneet tekemään yksinkertaisia kirjanpito- ja tilinpäätöspalveluja. Yksinkertaistaminen on niin houkutteleva vaihtoehto, ettei se sovellu länsimaiseen hyvinvointivaltioon, jossa kaiken pitää olla niin hienoa, etteivät ihmiset enää ymmärrä mitään. Yksinkertaiset kirjanpito- ja verosäännökset vähentäisivät huippuosaajien tarvetta, tuloja ja valtaa. Se on pieni haitta, jos ajatellaan hyötyjä: koulutustarve, virheet ja työmäärä vähenevät. Ja yrittäjät itsekin ymmärtäisivät tilinpäätöksiään.\nKunnan kamreerin leipä on ollut kapea ja pitkä. Suurin osa kunnista on talouskriisissä. Päättäjät puhuvat, kuinka monta kymmentä tuhatta ihmistä pitää tuoda ulkomailta kunnan töihin. Kukaan ei laske, miten heidän asuntonsa maksetaan, sillä tuskin eläkkeelle siirtyneitä maastamme karkotetaan. Kuntien eläkkeistä on rahastoitu noin viidennes. Se tarkoittaa, että kunnan verotuloilla on maksettava sekä eläkkeellä olevan että virkaan tulleen kirjanpitäjän palkat. Suoraan sanottuna se on utopia, joka ei voi toteutua.\nUusi vähemmistövaltuutettu vaatii, että Suomeen otetaan myös hyväpalkkaisia maahanmuuttajia. Olisiko maahanmuutosta apua myös tilintarkastaja- ja kirjanpitäjäpulaan? Onhan "debet" kaikilla kielillä "debet". Kun saadaan kaikille IFRS-tilinpäätökset, voidaan ainakin EU:n sisällä siirtyä maasta toiseen. IFRS:n torpedoimisen sijasta meidän pitääkin viedä IFRS kaikkialle maailmaan. Työmäärän lisääntyminen ei olisi ongelma, koska sen tekijöitä voidaan tuoda Suomeen enemmän ja enemmän. Siinäpä nerokas idea. Mehän voimme myös luopua TITOsta, viitenumeroista ja palata maksuissa shekkiaikakauteen. Näin yhä useammat maahanmuuttajat sopeutuisivat suomalaiseen tilitoimistotyöhön.\nTaloushallinnon osatehtäviä on jo ulkoistettu Viroon. Voitaisiinko kaikki tilitoimistotyöt siirtää Intiaan? Olen yrittänyt tarkastaa kiinankielisiä kuitteja, joten kai kiinankielinenkin voisi tarkastaa suomalaisia tilejä. Itse en kuiteista mitään ymmärtänyt, mutta aasialaiset ovat kuulemma meitä mongoliperäisiä älykkäämpiä, joten kyllä se siitä.\nMaataloutta ei meillä enää ole, teollisuus siirretään halpatyömaihin. Teollisuuden siirto johonkin Romaniaan tai Intiaan on parasta kehitysapua ja järkevää, koska markkinat ovat lähellä. Jäähän meille palvelut, peskäämme siis toistemme paitoja. Itse asiassa se voisi toimiakin. Mutta millä rahalla maksamme kaiken sen, mitä ei valmisteta Suomessa: autot, polttoaineet, tietokoneet, kodintekniikan, vaatteet, eksoottiset ruoat. Suomalaisten yritysten voitotkin lähtevät maasta jo nyt ja jos palvelujen katekin menee ulkomaille, mitä ihmettä meille enää jää. Voi olla, ettei ole tilitoimistoilla töitä eikä tarkastajilla tilejä tarkastettavana.\nViime kädessä suurin osa työstämme on turhaa ja jopa haitallista maapallon kannalta. Jos turha työ jätettäisiin tekemättä, olisi Suomessa suurtyöttömyys. Mutta maapallo pelastuisi enemmän kuin päästöoikeuskaupalla. Toki ihmisen pitää Pohjan perukoilla jotain tehdä, koska muutoin terveys menee ja pahimmillaan löytää itsensä kyläkuppilan aamukrapulapöydästä. Byrokratiaa on turha rakentaa lisää, koska se on siistiä sisätyötä. Terveydenhoitovaroja säästyisi eniten, jos turhia työpaikkoja olisi kaksi. Toisessa ihmiset siirtävät kottikärryillä hiekkaa tai lunta paikasta A paikkaan B ja toisessa päinvastoin. Ei olisi pelkoa virhemaksuista, ei tenniskyynärpäistä, ei olisi stressiä nettiyhteyksien toimivuudesta. Maapallolla on jo nyt neljä miljardia ihmistä, joilla ei ole mitään järkevää tekemistä, joten tuollainen maailma saattaa tulla EU:nkin alueelle.\nSuomessa on verokonsulttien määrä 150-kertaistunut 20 vuodessa. Kaikille ei enää tule automaattisesti töitä asiakkaiden vero-ongelmien ratkaisemiseksi, minkä vuoksi ongelmia pitää ensin tehdä, jotta niitä voidaan ratkaista. Yritysjärjestelyjä haluavat tehdä veroasiantuntijoiden lisäksi erilaiset pääomasijoittajat ja liikejuristit. Hienoja ratkaisumahdollisuuksia mainostetaan joskus kuin makkaraa. Makkaroita voi kokeilla vaikka joka viikko, eikä se paljoa maksa. Yritysjärjestelyt sen sijaan voivat tulla todella kalliiksi. Kaikilla asian ympärillä touhuavilla ei välttämättä ole ensimmäisenä mielessä yrittäjän etu.\nLainsäädäntö ohjaa kalliisiin ratkaisuihin. Esimerkiksi henkilöyhtiön voi muuttaa osakeyhtiöksi veroseuraamuksitta kunhan jatkaa kirjanpidossa niistä saldoista, joihin ennen kaupparekisterimerkintää on päädytty. Veroseuraamukset ovat suuret, koska osakepääoman ylittävää omaa pääomaa ei verotta osakeyhtiöstä pois saa, vaikka verot on jo maksettu osakkaan toimiessa yrittäjänä. Jatkamisen sijasta henkilöyhtiö kannattaa lopettaa ja aloittaa uusi liiketoiminta osakeyhtiönä. Osakeyhtiö voi ostaa henkilöyhtiön liiketoiminnan ja kaluston. Henkilöauton voi jättää ostamatta, mikä on järkevää, jos yrittäjän henkilökohtaiset ajot ovat vähäisiä ja ajotyyli polttoainetta säästävää, kolaroimatonta ja siten bonuksetkin säilyvät.\nTämän päivän villitys on jakautuminen. Monissa korttipeleissä jää jonkun käteen musta pekka. Myös monet osakeyhtiöiden jakautumiset päätyvät mustaan pekkaan, mutta sitä ei huomata, koska jaon seuraamukset tulevat vasta vuosien kuluessa, eikä lopullista pekkaa enää nähdä saadun käteen muutama vuosi aiemmin tehdystä jaosta. Pahimmassa tapauksessa yritysjärjestelyjen virheille käy kuin lääkärien hoitovirheille: seuraukset nähdään yritysten hautausmaalla konkursseina. Yksi syy jakoongelmiin on se, ettei niiden pitkäaikaisvaikutuksia lasketa, koska juristien taulukkolaskennan käyttö on vielä hakusessa. Jos jakautumisessa toimiva yhtiö jää ilman omaa käyttöpääomaa, on sen ensin ansaittava tulorahoituksella käyttöpääoma uudestaan ja maksettava siitä verot.\nEräät konsultit neuvovat tytäryhtiöiden perustamista ja niiden myymistä verovapaasti. Pienyrittäjän pitää miettiä omaa elämäntilannettaan. Jos rahaa tarvitaan aikanaan vaikkapa asunnon hankintaan, voi suora omistus olla paljon järkevämpää kuin holdingyhtiön kautta omistaminen. Verovapauden hyödyntäminen sopii parhaiten valmiiksi rikkaille, jotka voivat odottaa.\nViime vuosikymmenen hitti oli tehdä välirahastuksia ja myös tarpeellisia sukupolven vaihdoksia perustamalla uusia yhtiöitä, jotka ostivat vanhan yhtiön liiketoiminnan jättäen vanhan yhtiön osinkotuloja kerääväksi säästöpossuksi, joka puretaan kun verottomia osinkoja on ensin kerätty osakkaille riittävässä määrin. Kukaan ei silloin ajatellut, miten näistä ketjuista päästään aikanaan eroon. Vuodet kuitenkin vierivät nopeasti ja nämä ketjut ovat monen yrityksen ongelma tällä hetkellä.\nOsakkaat ovat eri-ikäisiä, jolloin he jäävät eri aikaan eläkkeelle. Joidenkin ura katkeaa kesken kaiken sairauskohtauksiin ja joidenkin mielenkiinto golfiin alkaa voittaa työnteon jo paljon ennen virallista eläkeikää. Näitä tilanteita varten yhtiöjärjestyksiin on tehty lunastuslausekkeet, joita osakassopimuksilla tarkennetaan. Joskus lunastus tehdään yli oman pääoman ajatellen, että poisjäävä on luonut yhtiöön perustan, joka tuottaa tulosta tulevinakin vuosina. Näin voi olla, mutta jo pitäytyminen omaan pääomaan lunastustilanteessa johtaa siihen, että käytännössä lunastetaan taseesta rahana varallisuutta, jolla ei ole kassavirta-arvoa. Tällaisia eriä ovat aineettomat hyödykkeet ja käyttöomaisuuteen kirjatut hyödykkeet. Lunastus vie yhtiöstä käyttöpääomaa, joka joudutaan hankkimaan takaisin yhteisöverot maksaen. Vähintään tämä vero pitäisi vähentää lunastuksessa.\nEntä, jos yhtiön menestys heikkenee? Entä, jos osakkaat ovat suunnilleen samanikäisiä, eikä uusia samantasoisia osakkaita saada tilalle. Tällöin viimeiseksi jääneelle jää luu käteen ja hänen tehtäväkseen jää vain sammuttaa valot. Ensimmäiseksi ehtinyt taas elää rahoilla rempseästi kierrellen maailman eri kolkissa golfia pelaten.\nYksi suurimpia ongelmia yrityksen toiminnan jatkuvuuden kannalta on uuden osakkaan saaminen kohtuullisella sijoituksella mukaan. Verottaja ei ole hyväksynyt suunnattua osakeantia alle tasearvon, vaan pitänyt näennäisen edullista osakkuutta palkkaetuna. Asuntovelkainen, perheen perustanut nuori ei useinkaan pysty tällaista merkintähintaa maksamaan, jolloin vakavaraisten yhtiöiden osakaskierto on ollut erittäin vaikeaa. Kaupparekisteriin voi ilmoittaa yhtiöjärjestyksen, jossa uudet osakkeet eivät omista kaupparekisterimerkintää aikaisemmasta tasearvosta mitään. Nyt kun perilliset tulevat saamaan osakkuutensa mitään veroa maksamatta, on toivottavaa, että verottaja jättää uudet osakkaat verottamatta ja vahvistaa asian ohjeissaan. Yhtiöjärjestystä on kuitenkin tässäkin tapauksessa täydennettävä osakassopimuksella.\nYhtiöjärjestyksen lisäksi osakassopimus on välttämätön, kun yhtiössä on osakkaita enemmän kuin yksi. Jos sopimusta ei ole, voi pahimmassa tapauksessa käydä niin, että avioeron jälkeen yhtiön tuloksesta tulee osingoille joku aivan vieras uusi vihamielinen puoliso. Kun pienyhtiössä osingot ovat yrittäjän tuloa, ajaudutaan tilanteeseen, jossa ainoa hyötyjä on verottaja. Osinkoja on vaikea käyttää tilanteessa, jossa osakas on lähtenyt pois yhtiöstä, mutta ei suostu lunastuttamaan osakkeitaan. Osakeyhtiölain mukaan lunastuspakkoa ei ole, mutta asiasta voidaan sopia yhtiöjärjestyksessä ja osakassopimuksessa. Jos asiasta ei synny sopua, voi tällainen omistustilanne pahimmillaan ajaa muuten terveen yrityksen pakkoselvitykseen ja yrityksen tuhoon.\nYleensä osakkaan ei kannata ostaa tai lunastaa verotetuilla omilla rahoillaan poislähtevän osakkeita, koska yhtiön tekemä lunastus joka tapauksessa nostaa jäljelle jäävien omistusosuutta. Jotkut yritysjärjestelijät peloittelevat lunastuksen veroriskeistä ja suosivat osakekauppoja.\nVerottaja on pian siirtänyt kaikki arkirutiininsa korvauksetta verovelvollisten suoritettavaksi. Näin sille jää aikaa perehtyä jokaiseen yritysjärjestelyyn, joista verottaja saa tiedot nopeasti kaupparekisterin, varainsiirtoveroilmoitusten ja tilinpäätösten kautta. Verottaja voi puuttua aivan laillisiin järjestelyihin verotusmenettelylain 26 § avulla. Vaikka järjestely olisi kuinka huolella mietitty myös verotuksen kannalta, takuuvarmaa järjestelyä ei ole. Tämä tuntuu varsin kohtuuttomalta, kun samaan aikaan suvun sisällä tehtävät järjestelyt muutetaan kokonaan verottomiksi. Suurin osa omistusjärjestelyistä tehdään suvun ulkopuolella, koska vain harvoin perheestä ylipäätään voidaan löytää jatkajaa osakkuudelle. Verotuksesta voi toki hakea ennakkotiedon. Kielteinen päätös lukitsee sinänsä lailliset menettelyt pitemmäksi aikaa, eikä suunnitelman muuttaminenkaan tuo välttämättä turvaa.\nLaskut yritysjärjestelyistä ovat suuret. Esimerkiksi jakautumisessa käytetään samanaikaisesti yhtiön tilintarkastajaa, tilitoimistoa, veroasiantuntijaa ja kaupparekisterijuristia. Jokainen joutuu perehtymään asiaan, jolloin pelkästään siltä osin laskutus on nelinkertainen. Mutta vielä pahempaa on se, jos kokonaisvaikutusta ei selvitä kukaan jokaisen asiantuntijan keskittyessä oman osaamisensa käyttämiseen asiassa. Juuri siitä aiheutuvat jakautumisen todelliset kustannukset ja joskus myös kalliit seurausvaikutukset.\nYritysjärjestelypuliveivauksia voidaan tehdä monilla eri tavoilla. Esimerkiksi laajaomisteisen konsernin ainoa terve liiketoiminnan osa voidaan siirtää yhtiön johdolle pienellä rahalla suunnatun osakeannin avulla. Sulautumisessa voidaan vähemmistöosakkaita vedättää pahemman kerran. Tein kauan sitten tv-käsikirjoituksen johdon tekemästä pörssiyhtiön kaappauksesta. Siinä kaiken vempuloinnin ohella johdon omistama osakeyhtiö sulautettiin pörssiyhtiön tytäryhtiöön siten, että johto sai tyttären osakkeita sulautumisvastikkeena ja nämä osakkeet vaihtuivat aikanaan pörssiyhtiön osakkeiksi. Mielenkiintoista oli se, että johdon yhtiö omisti vain kiinteistön Helsingissä ja tämä kiinteistö annettiin johtajalle takaisin osakkeiden kera fuusiovastikkeena. Tällaiset järjestelyt ovat osakeyhtiölain vastaisia, mutta niihin ei ole Suomessa puututtu.\nJakautumisessa velkojien vedätykset ovat mahdollisia. Juuri siksi laki velvoittaa kuuluttamiseen, jolla tunnetut ja tuntemattomat velat saadaan vaatimaan saamisiaan. Velkojien, siis myös ostovelkojen haltijoiden, tulee olla tarkkana jakautumiskirjeen saadessaan. Pitää varmistua siitä, ettei jakautumisessa velkoja eriytetä omaan yhtiöön, jonka sitten annetaan mennä konkurssiin. Näin terve osa yritystoimintaa voitaisiin jättää yrityksen omistajille velattomana.\nMonet verokonsultit ehdottavat yrityksen omistaman kiinteistön erottamista yhtiöstä ja muuttamista keskinäiseksi kiinteistöosakeyhtiöksi. Toimiva yhtiö maksaisi vuokraa kiinteistöstä ja tulo jaettaisiin vuokratulona suoraan keskinäisen yhtiön omistajille. Järjestelyn hyödyt kannattaa laskea tarkkaan huomioiden verojen lisäksi myös kiinteistön tulevat investoinnit ja korjausmenot sekä vuokrataso. Kiinteistöyhtiön osingot saattavat olla edullisempia kuin keskinäisestä yhtiöstä saatavat vuokratulot.\nUusimmat järjestelyt on kehitetty pörssissä. Kun vanhat pääomistajat eivät enää hyödy pörssistä, he hakevat uudet pääomistajat yhtiölle ja itse lähtevät pois vanhan yhtiön liiketoiminta mukanaan. Pörssisijoittajat eivät ahneuksissaan huomaa sitä, että kurssinousun takana on vanhan liiketoiminnan alihinnoittelu. Tärkeintä on että kurssit nousevat.\nYksi merkittävä ongelma yritysjärjestelyissä on se, että kaupparekisterimaksut ja -menettelyt ovat samat miljardien pörssiyhtiölle ja pienelle eläkkeelle siirtyneen putkimiehen osakeyhtiölle. Tuskin putkimies osaa selvitysmenettelyt, joten niistäkin on maksettava. Pienen osakeyhtiön lopettaminen maksaa itse tehden tuhat euroa – konsultteja käyttäen useita tuhansia. Toisaalta kaupparekisteri itse voi lopettaa osakeyhtiön massamenettelyssä omalla päätöksellään. Tästä aiheutuu tilanne, jossa pieni vähävarainen yhtiö jää panttivangiksi eikä saa katkaistua edes byrokratiaansa. Kun verohallinto lähettää tilinpäätökset kaupparekisteriin, ei yhtiötä saa loppumaan edes odottamalla. Jos varat eivät riitä edes selvitysmenettelyyn, kaupparekisterin on poistettava yhtiö nuijan kopautuksella. Asiantilaan olisi helppo ratkaisu. Vähävarainen yhtiö tulisi voida lopettaa toimintansa hallituksen jäsenten henkilökohtaisella vastuulla pelkällä ilmoituksella.\nLopetusverot ovat joka tapauksessa suuret. Kun yhtiön vapaa oma pääoma on muodostettu 26–29 prosentin veroilla ja lopetuksessa maksetaan oman pääoman sijoituksestakin vähintään 16,8 prosenttia nousee pienyrittäjän kokonaisveroaste puoleen. Näin korkeita veroja ei maksa suurimmankaan palkkatulon saava henkilö Suomessa.\nKaikkein tärkeintä yritysjärjestelyissä on empatia. Asiaa suunnittelevan ja toteuttavan henkilön tulee asettautua yrittäjäperheen tai osakkaan asemaan. Hänen tulee tunnistaa omistajien pitkäaikaistavoitteet. Kun on löydetty hyvä ratkaisumalli, verot ratkeavat sen jälkeen itsestään. Hyvästä ratkaisusta voi myös maksaa veroja. Onnettominta on verojen minimoinnin asettaminen tärkeimmäksi järjestelykriteeriksi.\nHyvin suunniteltu yritysjärjestely mahdollistaa yrityksen menestyksellisen jatkamisen vuosikymmeniä eteenpäin. Tässä jos missään vanha viisaus ”Hyvin suunniteltu on puoliksi tehty” pitää paikkaansa. Hyvin suunnitellussa järjestelyssä on mietitty erilaisten vaihtoehtojen seurausvaikutukset viiden seuraavan vuoden varalle, pohdittu omistus-, rahoitus- ja veroriskejä, tehty aika- ja tehtäväsuunnitelma ja tuotettu asiakirjaluonnokset ennenkuin yhtään lopullista päätöstä on tehty. Näin yrittäjät itsekin pääsevät selville siitä, mitä ollaan tekemässä.\nTaloushallinnon tehokkuudesta ja tuottavuudesta on puhuttu pari vuosikymmentä. Erityisesti on uskottu sähköisen taloushallinnon vähentävän merkittävästi taloushallinnon kustannuksia. Paljon odotuksia on kohdistettu verkkolaskutukseen.\nTiedotusvälineet kohkaavat jatkuvasti sitä, kuinka maailma muuttuu nopeasti ja kuinka meidän on sopeuduttava muutoksiin yhä nopeammin. Todellisuudessa muutokset ovat hyvin hitaita. Tiliote tositteena -palvelu tuli tuotantokäyttöön kesällä 1992, ja edelleen suurin osa kirjanpidoista Suomessa pidetään niin, ettei sähköisen tiliotteen mahdollistamaa automaatiota hyödynnetä. Toki sähköisiä tiliotteita otetaan vastaan, mutta siitä eteenpäin työtavat eivät juurikaan ole muuttuneet. Ensimmäiset verkkolaskut lähetettiin Suomessa 1999, ja valtaosa laskuista kulkee edelleen paperilla. Yhden ihmissukupolven aikana ei kovinkaan suuria tuottavuuteen vaikuttavia muutoksia saada taloushallinnossa aikaan.\nKäytännössä onkin niin, että kaiken sen vähän, mitä tuottavuuden kehityksellä on saavutettu, olemme menettäneet moninkertaisesti puuhasteluun. Joku pienyritysten IFRS-hanke on niin kallis, ettei ole mitään mahdollisuutta saada tuottavuutta kehittämällä sen aiheuttamia lisäkustannuksia takaisin. Verohallinto on siirtänyt kaiken aiemmin tekemänsä työn automaation varjolla yritysten itse korvauksetta tehtäväksi. Verot eivät kuitenkaan ole vastaavasti alentuneet. Päinvastoin, yritykset joutuvat itse maksamaan automaation aiheuttamat lisäkustannukset. Kun verohallinnolta on vapautunut resursseja, ne käytetään teettämällä itsestään selvistä asioista monimutkaisia kyselyjä, joihin tilitoimistoilta menee yhä enemmän aikaa. Ei kai se voinut olla tarkoitus.\nEi riitä, että nyt teemme itsepalveluna ilmaiseksi aiemmat pankkien, vakuutusyhtiöiden, vero- ja muun julkishallinnon työt. Sähköisen taloushallinnon takia meille on tulossa yhä laajemmin internetin pakkokäyttö, jopa sakon uhalla. Saahan jo nyt eräistä käsin täytetyistä ilmoituksista sakot. Aikatauluja on kiristetty. Myös maksamisen aikatauluja kiristetään koko ajan, vaikka yrityksen maksut yhteiskunnalle jo alunperin ovat olleet etupainotteiset. Samaan aikaan globalisaatiota toteuttavat yritykset maksavat omat laskunsa entistä myöhemmin. Likdiviteettikatastrofi on valmis.\nIhmispalvelu on tyystin kadonnut eräistä palveluista ja jopa ihmisten nimet ja puhelinnumerot on piilotettu, jotta koneiden voima olisi täydellinen. Sähköinen taloushallinto mahdollistaa myös valvonnan lisääntymisen. Tietokoneilla voidaan valvoa pienimpiäkin virheitä, jotka aiemmin jäivät maamerkeiksi inhimillisestä elämästä. Myös sanktiot ovat lisääntyneet. Jos emme palvele sähköistä verottajaa riittävän nopeasti ja täydellisesti, saamme siitäkin entistä suuremmat sakot.\nJoku uusi työmenetelmä toki voi merkittävästikin vähentää työhön käytettyä aikaa. Siitä ei kuitenkaan ole käytännössä mitään hyötyä, koska tuottavuushyöty maksetaan palvelun tuottajalle: esimerkiksi ulkoistuspalveluja tuottavalle yritykselle tai tilitoimistolle. Kansantaloudellisesti suomalainen kilpailukyky ei ole yhtään parantunut, mutta olemme kuitenkin menettäneet työpaikkoja, koska automaation vähentämät työpaikat eivät kompensoidu sillä, että automaatiota tuottamaan tarvitaan henkilökuntaa. Verkkolaskutuksen hyödyt on toistaiseksi menetetty moninkertaisesti kehittämis- ja konsultointikustannuksiin.\nJoskus tuottavuushyödyn kustannukset ovat irvokkaita. Tämä on mahdollista silloin, kun palvelun rahoittajana on yhteiskunta. Sähköistä henkilökorttia on tarjottu kansalaisille kymmenen vuoden ajan, vaikka juurikaan ei ole ollut tarjolla palveluja, joissa korttia voidaan käyttää. Näin yhden henkilökortin käyttökerran kustannukset yhteiskunnalle ovat nousseet 4 000 euroon. Samalla tavalla palkka.fi-palvelun perustamis- ja käyttökustannukset eivät ole missään suhteessa palvelun yhteiskunnalle tuottamaan hyötyyn. Valtio on niin innoissaan tietoyhteiskunnasta, että talonpoikaisjärki jää liian usein hyllylle. Palkka.fi-palvelu tuhoaa kilpailun pienten yritysten palkkapalvelujen tuottamisesta, heikentää palkkapalvelujen tasoa pitkällä tähtäimellä ja maksaa moninkertaisesti enemmän kuin yksityisten palvelujen tuottaminen maksaisi. Ilmaispalvelun maksamme siis moninkertaisesti veroina, mutta siitä ei kukaan kanna huolta. Kaiken lisäksi palvelu ei edes ole kunnollista, koska siitä ovat puuttuneet yhteydet maksuliikenteeseen ja kirjanpitoon. Jos verohallinto olisi jättänyt miljoonat eurot hassaamatta palkka.fi-palveluun ja maksanut sähköisistä ilmoituksista korvauksen lähettäjille tai tilitoimistoille, olisivat sähköiset ilmoitukset saavuttaneet verohallituksen halvemmalla ja tehokkaammin.\nToki suuria menestyksiäkin on saavutettu. Parhaimpia innovaatioita Suomessa on ollut viitenumeropalvelu, jota on käytetty jo 35 vuoden ajan. Palvelu toimii niin hyvin, ettemme juurikaan sitä huomaa, emmekä pohdi. Toki älyttömiä ja turhan pitkiä viitenumeroita edelleen käytetään, mutta nekin on opittu hyväksymään. Viitteettä maksavatkin lähinnä vain kansainvälisiä taloushallinnon järjestelmiä käyttävät suuryhtiöt. Huonosti toteutetun viiteautomaation voi aina korvata uudella automaatiolla kuten pankkiviivakoodilla ja verkkolaskuilla. Innovaatiota ei osata käyttää kuin myyntilaskujen suoritusten kohdistamiseen, vaikka yhtä lailla voitaisiin ostoreskontran ja palkkojen maksujen valvonta automatisoida viitenumeroilla. Vaikka suomalainen kännykkä on käytössä kaikkialla maailmassa, ei valtakunnallista kirjanpitoon integroitua viitenumero- eikä tiliote tositteena -palvelua ole muualla maailmassa käytössä. Erilaisia vaatimattomia viritelmiä kyllä näkee. Tämä osoittaa, että tavarat ovat globaaleja, mutta palvelut eivät ole.\nJos viitenumeroita ei olisi, Suomessa tarvittaisiin 2 000 reskontranhoitajaa enemmän. Pankeissa tiliote tositteena -palvelu yhdistettynä muihin pankkipalveluihin mahdollisti pankkien suuren saneerauksen 1990-luvulla. Pankeista vähennettiin 25 000 henkilöä. Huvittava yksityiskohta on se, että kun pankit tallensivat itse asiakkaiden maksut, olivat maksuliikennepalvelut ilmaisia. Nyt itsepalvelu- ja automaatioaikana maksamme pankeille sekä maksujen saajina että maksajina. Ei ole ihme, että pankkien voitot ovat nousseet satumaisen suuriksi.\nPankkipalvelut ovat konkreettinen esimerkki siitä, kuinka automaatio vie työpaikat. Siksi puhuminen suomalaisesta työvoimapulasta on yksipuolista. Tässä on päinvastoin käymässä niin, että maailmassa on kohta kahdeksan miljardia ihmistä vailla järkevää tekemistä ja miljardi ihmistä tekee työt. Työn hedelmistä nauttivien määrä jää miljooniin, eikä tulonjako-ongelmia pystytä ratkaisemaan oikeudenmukaisesti. Siksi olen kääntänyt kelkkani automaation puolestapuhujana, jollainen vuosikymmenet olin.\nMaksamme automaatiosta korkean hinnan. Suurten yritysten ja viranomaisten palveluksessa olevat eivät näe, kuinka suuri tuska nykyään on tietotekniikan hallitsemisessa. Jokaisen oikeastaan olisi palkattava oma kotinörtti hoitamaan tietokoneyhteyksiä. Ei riitä, että palomuurit ja virustorjuntaohjelmat tekevät internettyöskentelyn hitaaksi. Ei, joku paikka reistailee aina. Joko nettiyhteys pätkii, laajakaistayhteydet ovat poikki, palveluntuottajan järjestelmä on kaatunut, modeemi on rikki, kaapeli on mutkalla, verkko sekaisin, tietokone kaatuu tai nettiyhteys toimii, jos muistaa rukoilla iltarukouksessa armahdusta seuraavaksi päiväksi. Asiaan ei auta edes raha, koska ei edes voi tietää, mihin ottaisi yhteyttä vian takia. Kaikkein nöyryyttävintä on mennä pöydän alle matkapuhelimen kanssa saatuaan puolen tunnin odotuksen jälkeen yhteyden vikapalveluun. Niin monta kertaa olen selittänyt puhelimeen vilkkuu, ei vilku, jotta vian lähde voitaisiin paikallistaa. Aikaisemmin riitti, että osti kaksi kuulakärkikynää. Toisen sen varalle, että ensimmäisestä muste loppuu.\nAutomaation suurimmat kustannukset ovat vaikeasti mitattavissa, ja siksi niistä on alettu puhua vasta viime vuosina. Olemme aina töissä, koska voimme tehdä taloushallintoa missä päin maailmaa tahansa koska tahansa: niin jouluna, juhannuksena kuin yölläkin. Automaation takia taloushallinnostakin on tullut pakkotahtista työtä, vaikka tarkoitus oli juuri poistaa tylsä ja pakkotahtinen työ. Automaatio mahdollistaa työntekijän tehokkaan valvonnan ja työsuoritusten mittauksen. Joissakin tilitoimistoissa työpäivä on pilkottu jo kuuden minuutin jaksoihin. Eihän siinä ajassa ehdi edes vessassa käydä. Verohallinto on tehnyt tammikuusta tilitoimistojen helvetin. Esitäytetyn veroilmoituksen hinta kirjanpitäjille on ollut kohtuuttoman suuri. Tilintarkastajat saavat sentään levätä pakkotahtisen talven jälkeen, mutta kirjanpitäjille ei tällaista helpotusta suoda.\nAutomaatiota ei kuitenkaan voi vastustaa ja se etenee vääjäämättä. Yksi syy on se, että vaikka automaatio kansakunnan kannalta tuo monenlaisia yhteiskunnallisia ongelmia ratkottavaksi, se tekee kuitenkin yksilön elämän mukavaksi. Ilman teollisuusautomaatiota ei tavallinen kansalainen voisi ostaa jääkaappeja, kodin viihdekeskuksia eikä tietokoneita. Jos pankkipalveluautomaatiota ei olisi, jonottaisimme pankkien kassoilla tai maksaisimme laskumme tuulikaapeissa. Kukapa sellaista enää haluaa, kun on tieto paremmasta ja mukavammasta elämästä.\nPuhuminen palvelujen tuottavuuden jatkuvasta lisääntymisestä on myös puhetta epäinhimillisyydestä. Voi olla, että joku joskus juoksee sata metriä alle yhdeksän sekunnin, mutta se ei ole mahdollista ilman keinotekoisia olosuhteita eikä monimuotoista dopingia. Huipun perässä eivät 11 sekunnin juoksijat ole mitään, vaikka sekin vaatii suuria ponnistuksia onnistuakseen. Palvelujen tuottavuus johtaa samalla tavalla bluffiin ja mahdottomiin vaatimuksiin kaikilta. Pitäisikin puhua vaikuttavuudesta – sitä millaisia vaikutuksia uudistuksilla on.\nKolumnin nimi tulee kirjasta Internet and EDI in Effective Accounting (Salmi-Vahtera), joka ilmestyessään helmikuussa 1997 oli maailman ensimmäinen internet-taloushallintoa käsittelevä kirja. Kirja oli taloudellinen katastrofi, kuten niin monet muutkin liian aikaisin toteutetut hankkeet, vaikka kirjaa myytiin www-kirjakaupan avulla 30 eri maahan.