RIMMA - matkablogi: Meidän häät: Valmistautuminen\nKello pärähti soimaan hääaamuna klo 6.45. Ystäväni Saija oli tulossa tekemään minulle hääkampausta varttia myöhemmin, joten pikaisen suihkun jälkeen olin valmis kammattavaksi. Puin päälleni legginsit sekä sulhasen farkkupaidan, sillä olin lukenut jostain jenkkiläisestä häähömppäblogista, että hääpäivään tuo onnea se, että käyttää tulevalta aviomieheltä tuoksuvaa puseroa ennen h-hetkeä. Yeah right. Taikauskoa taikka ei, niin tuo paita oli napituksensa ansiosta hyvä valinta, sillä sen sai sitten ennen mekon pukemista näppärästi pois pilaamatta meikkiä taikka kampausta.\nVietimme häitä edeltävän yön kaasojen kanssa Espoossa kotosalla, miehen ollessa bestmaniensa kera hotellissa Helsingissä. Ihanat kaasot huolehtivat koko aamun tarpeistani esimerkillisesti ja tekivät aamupalaa, juottivat vettä ja välillä sopivasti kuohuvaa. Ilmapiiri oli tosi rento, eikä meillä ollut kiirettä mihinkään. Kun kampauksen pohja oli saatu valmiiksi (tulisimme viimeistelemään sen vasta ennen vihkimistä, sillä meillä olisi vielä ennen kirkkoon marssimista juhlatilan koristelut edessä) tulikin valokuvaajamme Tuomas paikalle suurinpiirtein samalla ovenavauksella häämeikistä huolehtivan ystäväni kanssa.\nKaasojen kampaukset teki eräs blogimaailmastakin tuttu ystäväni ja kauniithan niistä tulikin! Kaikissa oli samanlaista lettihenkeä, vaikka jokaisen kampaus oli himpun verran oman näköisensä. Meikkauksesta tytöt huolehtivat itse toisiaan auttaen. Mieletöntä tiimihenkeä siis!\nMeikkauksen ja kampausten jälkeen suunnistimme kohti Kauppatoria, missä tapasimme muutaman ystävän sekä vanhempani. Tällä kokoonpanolla jatkoimme matkaa kohti Pirunkirkon juhlasalia, jossa meillä olisi muutama tunti aikaa hoitaa kaikki koristelut kuntoon. Pojat olivat käyneet jo aamulla päästämässä pitopalvelun sisään sekä siirtelemässä pöydät oikeille paikoille. Tässä postauksessa olenkin jo esitellyt millaisen lookin juhlatila yllensä hääpäiväksemme sai.\nKun koristelut olivat valmiit, lähenteli kello kolmea. Vihkimiseen oli vielä tunteroinen aikaa, joten aloimme kaasojen ja muiden mukana olleiden läheisten kanssa pikkuhiljaa pukemaan juhlavaatteita yllemme.\nYllä näkyvät upeat rannekukat, sekä äidin ja anopin päässä olleet kantajiensa näköiset hatukkeet, olivat Aino HandMaden käsialaa ja ne tehtiin häitämme varten mittatilauksena. Niistä tuli kyllä just eikä melkein sellaiset, kuin halusimmekin!\nSuoraan yläpuolella taas keikkuu minun jatkomekkoni. Tämäpä ei olekaan ihan mikä tahansa mekko, vaan äitini vihkipuku suoraan 70-luvun puolivälistä. Mekon helmaan oli ajanhammas purrut sen verran pahasti, että jouduimme lyhentämään sitä aikamoisesti ja samalla poistimme myös kyseisen aikakauden henkeen kuuluneet trumpettihiat. Näin kaapissa vuosikymmeniä ollut mekkovanhus sai uuden elämän ja minä suuren kunnian pukea rakkaan äitini kauniin vihkimekon yönmyöhäisinä tunteina ylleni.\nHääkenkien etsintään en muuten käyttänyt hetkeäkään, sillä sain pari vuotta sitten nämä ihan oman näköiseni valkoiset vintage-korkkarit kaasoltani Lauralta. Laura oli ostanut klopottimet kirpputorilta, mutta todennut lopulta itselleen epäsopiviksi. Niinpä kengät kulkeutuivat mutkan kautta minulle. Tällöin minulla ei tosin ollut hajuakaan, että juuri nämä kengät jalassani tulisin sanomaan tahdon elämäni miehelle. Huikeeta!\nKun saimme itsemme puettua, lähdimme uhmaamaan yltyvää vesisadetta ja marssimaan parin sadan metrin matkan kohti kirkkoa. Kirkon alapuolella olevassa seurakuntatilassa pääsimme viimeistelmään minun kampaukseni sekä meikin. Hiuksiin pujoteltiin harsokukkia antamaan vähän ilmettä ja voi että kampauksesta tuli aivan täydellinen meikistä puhumattakaan!\nIlmankosteus tosin aihetti meille melkoista päänvaivaa, sillä hiukset eivät meinanneet millään pysyä kiharoilla. Myöhemmin illalla Saija laittoikin hiukseni rennosti kiinni, sillä aivan järkyttävässä tuulessa meren rannalla otettujen potrettien jälkeen ei kiharoista ollut enää tietoakaan. Mutta sainpahan siis hääpäivälle kaksi erilaista kampausta, että sikäli ei kyllä haitannut tuuli taikka kostea sää yhtään! Kaiken lisäksi vettä ei tullut vihkimisen jälkeen enää kyseisenä päivänä pisaraakaan.\nKoko aamu ja päivä sujuivat tosi lepposaisti, eikä kenelläkään tuntunut olevan sen isompaa stressiä mistään. Tästä on kyllä pakko antaa jälleen kerran nöyrät kiitokset kaikille rakkaille apuna olleille ystäville ja perheenjäsenille. Ilman heidän korvaamatonta panostaan olisimme olleet täysin pulassa.\nHäistä on nyt kulunut hieman yli kuukausi, mutta tuntuu että niistä olisi jo iäisyys. Kuitenkin kaikki pienetkin yksityiskohdat muistaa yhä edelleen hyvin tarkasti, mikä on ihanaa. Taatusti niin nämä kuvat, kuin päivän aikana kuvatut videotkin auttavat muistamaan elämämme yhden onnellisimmista päivistä ikuisesti.\nHiukset: Saija / Double5\nIltamekko: Morsiamen äidin vihkimekko\nKaasojen rannekukat sekä äitien hatukkeet: AinoHandMade\nEN // Getting ready on our wedding day.\nJenni / Juhlahuuma 23. syyskuuta 2013 klo 11.51\nIhania kuvia, olet kyllä niin kaunis ja oikein hehkut noissa kuvissa! :) Todella upea tuo sinun hääpukusi! Näpertelijänä nuo rannekukkaset kiinnittivät myös huomion, vau! :)\nRimma, Fiilistelijän pilvilinnoja 23. syyskuuta 2013 klo 16.10\nKiitos Jenni (: Mekko kyllä oli ihana! Aivan kantajansa näköinen! Melkein harmittaa pistää se myyntiin, mutta ehkä siitä on enemmän iloa jonkun toisen morsiamen päällä kuin minun kaapissani pölyttymässä (:\nVarpunen 23. syyskuuta 2013 klo 12.13\nIhana fiilis näissä kuvissa. Ja tuo sun jatkomekon stoori on vaan niin ihana. Mikä tunnearvo! :)\nSillä oli kyllä ihan huikea tunnearvo <3\nlittleB 23. syyskuuta 2013 klo 12.56\nSanattomaksi vetää taas. Niin täydellistä ja jokainen yksityiskohta niin tarkkaan mietittyä ja samassa linjassa. Jos mä joskus menen naimisiin tilaan sut hääsuunnittelijaks :) Niin kaunista <3\nRimma, Fiilistelijän pilvilinnoja 23. syyskuuta 2013 klo 16.11\nKiitos ihana. Et ole muuten ensimmäinen joka pyytää minua hääsuunniteljakseen :D Olen kaikille sanonut, että toki voin suunnitella, mutta en kyllä ala enää askartelemaan! Hehe.\nKelli 23. syyskuuta 2013 klo 13.13\nVoih, mä en kestä kuinka kaunis oot ollu :') Meikki on aivan ihana ja nuo hiukset! Voih. Ah ja sun puvun selkäosa on kyl niin unelma! Voi, että näistä hääkuvista ei vaan saa millään tarpeekseen ;) Ja toi on kyl tosi hyvä idea ottaa kuvaaja koko päiväksi niin voi tosiaan ihan valmisteluitakin muistella myöhemmin :)\nRimma, Fiilistelijän pilvilinnoja 23. syyskuuta 2013 klo 16.12\nKiitos kaunokainen <3 Mekon selkä oli kyllä yksi sen parhaista jutuista ja mikään muu ei oikeastaan ennen mekon suunnittelua ollutkaan varmaa kuin se, että selästä pitää tulla voin (:\nKyllä oli meikin ja kampauksen tekijät sellaisia taitureita että oksat pois!\nElina /Elinamaista 23. syyskuuta 2013 klo 13.18\nIhania kuvia ja ihana tarina jatkomekolla (meinasin aiemmin kyselläkkin mistä olet hankkinut mekon).\nAnuElina 23. syyskuuta 2013 klo 14.02\nAivan ihania nämä hääpostaukset! Tosi kauniita kuvia ja ehdottomasti niiiiin kauniita ihmisiä. :) Hienoa, että olet saanut häihin jotain niinkin perinteistä ja vanhaa kuin oman äitisi vihkimekon. Oli varmasti suuri kunnia kantaa tuota mekkoa!\nRimma, Fiilistelijän pilvilinnoja 23. syyskuuta 2013 klo 16.13\nOli suuren suuri kunnia. Vieläkin sydän ihan pakahtuu, kun oli niin ihanaa, että se mahtui päälleni (: Kiitos!\nMinäkin olen näiden hääpostauksien ja kauniiden kuvien fani! Minua kiinnostaisi tietää, onko meidän tavallisten pulliaisten mahdollista saada sinut meikannutta ystävääsi tekemään häämeikkiä?\nRimma, Fiilistelijän pilvilinnoja 24. syyskuuta 2013 klo 10.04\nHmm. En kyllä osaa sanoa mitä ystäväni on tästä mieltä, mutta toki voin kysyä voiko häneen ottaa jotakin kautta yhteyttä tai että ottaako hän ylipäätänsä asiakkaiksi muitakin, kuin kavereita (: Palaan asiaan!\nAnonyymi 8. lokakuuta 2013 klo 13.46\nKiva jos voit kysyä! Meikkisi oli nimittäin tosi kaunis :)\nSatu 27. syyskuuta 2013 klo 21.10\nIhania kuvia; kauniita, romanttisia,aivan ihania! Ja ISO KIITOS itsellesi Rimmaliini kauniista sanoista! :)\nRimma, Fiilistelijän pilvilinnoja 28. syyskuuta 2013 klo 21.05\nSe oli vain totuus <3


Pasilaan nouseva Hoasin Huippu-kortteli vie opiskelija-asumisen uudelle tasolle - Tiedotekanava.fi\nPasilaan nouseva Hoasin Huippu-kortteli vie opiskelija-asumisen uudelle tasolle\nHelsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö Hoas rakennuttaa Keski-Pasilaan opiskelijakorttelin, joka vastaa opiskelijoiden tarpeisiin ja tarjoaa yhteisöllistä asumista. Vuonna 2023 valmistuvaksi arvioitu kortteli tulee tarjoamaan kodin sekä kattavat palvelut lähes 400 opiskelijalle.\nKeskelle Pasilaa nousee paraikaa tornitalojen kimppu, joiden lomaan Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö Hoas rakennuttaa modernin opiskelijakorttelin. Hoas Huipuksi nimetyssä korttelissa tulee olemaan kolme 12–15-kerroksista tornia ja kolme 5–6-kerroksista taloa. Rakennustyöt alkavat syksyllä 2021, ja valmista arvioidaan olevan vuonna 2023.\n”Olemme rakennuttaneet uusia kohteita opiskelijoiden toiveet huomioiden. Opiskelijat toivovat asumiselta hyviä liikenneyhteyksiä, kampusten läheisyyttä ja edullista asumista. Lisäksi haluamme helpottaa opiskeluarkea tarjoamalla mahdollisuuksia yhteisöllisempään elämään, jossa asukkaat saavat tukea toisiltaan”, kertoo Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö Hoasin toimitusjohtaja Matti Tarhio.\nUusi kortteli tulee tarjoamaan yhteisöllisyyttä asukkaille ja tukea elämään ja arkeen. Hoasin pääkonttorin ja opiskelijakotien lisäksi kortteliin rakennetaan ravintola, lukusali, neuvottelutiloja sekä monitoimitiloja opiskelijoiden käyttöön. Hoasin läheisten opiskelijatalojen asukkaat pääsevät myös käyttämään Huipun yhteistiloja.\nYksiöt houkuttelevat, mutta soluasuminen ruokkii yhteisöllisyyttä\nYksiö on haluttu asumismuoto myös opiskelijoiden keskuudessa. Yli 60 prosenttia Hoasille saapuvista asuntohakemuksista koskee yhdelle hengelle tarkoitettuja asuntoja.\nHoas on vastannut yksiöasumisen kasvavaan suosioon rakentamalla uusiin opiskelijataloihinsa tavallista enemmän yksiöitä, mutta Tarhio muistuttaa myös soluasumisen hyvistä puolista.\n”Yksiö on kestosuosikki, mutta hyvä alku opiskelijaelämälle voi löytyä soluasunnosta. Jos arvostaa sosiaalisuutta ja tukiverkkoa ympärillään, niin soluasunto on oivallinen vaihtoehto. Arki sujuu helpommin, kun ympärillä on ihmisiä, joilta voi kysyä neuvoa vaikka ruoanlaitossa ja talon tavoista”, Tarhio sanoo.\n”Soluasumisesta hyötyvät etenkin nuoremmat opiskelija-asukkaat, jotka muuttavat ensimmäistä kertaa omaan kotiin. Tällöin kämppis voi tarjota sellaista tukea ja turvaa arkeen, jota ei yksin asuessa saisi”, Tarhio lopettaa.


Kevään oopperatapaukset ja yksi teatteritapaus - Kulttuurivihkot\nKevään oopperatapaukset ja yksi teatteritapaus\nKaksi klassikkoa, Trubaduuri ja Parsifal, olivat Kansallisoopperan esityskauden kovaa kärkeä, samoin Measha Brueggergosmanin laaja-alainen konsertti.\nVerdin Trubaduuri on tarina Leonoran (Elena Stikhina) ristivedosta häneen rakastuneen Lunan kreivin (Claudio Otelli) ja todellisen rakkauden Manricon (Aquiles Machado) välissä – ja mustalaisen Azucenan (Sari Nordqvist) traagisesta poikansa menetyksestä. Trubaduuri jaksaa miellyttää vuosisadasta toiseen bravuurimaisilla aarioillaan ja samaistuttavalla tarinallaan. Esitys oli myös toisenlaista ristivetoa nuorempien ja kypsien äänten välillä. Itseäni jäivät enemmän miellyttämään kypsät äänet, vaikkeivät nuoretkaan tehtävästään huonosti suoriutuneet.\nNäyttämötyöskentelyn osalta pää- ja sivuroolien haltijat suoriutuivat laulun lisäksi osistaan mallikkaasti. Azucenan kaipaus poikaansa kohtaan ja Manricon havahtuminen totuuteen kosketti lapsetontakin katsojaa.\nMonikulttuurisen työryhmän kokonaistoteutus oli mainio, vaikka Goyan maalausprojisoinnit olisin jättänyt suosiolla pois. Ne tuntuivat pelkästään päälleliimatuilta.\nViiden tunnin Parsifal imaisi mukaansa\nWagnerin teoksista suurimpiin ja kypsimpiin kuuluu hänen uransa loppuvaiheen Parsifal, jossa erilaisten myyttiperinteiden hyödyntäminen on viety pisimmilleen. Wagner nimitti sitä Bühnenweihfestspieliksi, joka on suomennettu muun muassa näyttämönpyhitysjuhlanäytelmäksi. Näyttämö olikin täynnään montaa eri tekniikkaa ja taidemuotoa taustan Goya-projisoinneista valaistuksen avulla toteutettuun polkuun (elämänpolku?) ja suurilla kankailla aikaansaatuun pitkäperjantain lunastustunnelmaan. Viiden tunnin mitta ei haitannut kenties lähimmäksi kokonaistaideteosta päässyttä Wagner-oopperaa, koska tekstuurit soljuivat luonnollisesti ja vakuuttava laulu- ja näyttämötyö imaisi immersiivisesti näyttämön lumoon.\nKansallisoopperan Parsifal oli tähditetty sekä habitukseltaan että äänivaroiltaan erinomaisilla laulajilla: Gurnemanzilla (Jyrki Korhonen), Kundryllä (Tuija Knihtilä) ja Parsifalilla (Nikolai Schukoff). Roolitus oli siis erinomaisesti suunniteltu. Myös Parsifalin monologi häntä houkuttavan lumotun puutarhan keskellä – joka rinnastettiin erotiikkaan ja feminiiniseen vetovoimaan – kosketti: sellaisella aitoudella Schukoff esitti viatonta luonnonlasta.\nGraalin maljan etsintä oli Wagnerin viimeisen oopperan keskeinen aihe, mutta samalla erilaiset Wagner-oopperoille tyypilliset dikotomiat, jotka myös risteävät: viattomuus – eroottinen turmeltuneisuus, uskonto – rakkaus, ylösnousemus ja uudelleensyntymä – kuolema, liha – henki. Wagnerin oopperat ovat täynnä eri kansojen mytologioiden ja uskontojen sekoitusta. Lopulta voittanee usko sovitukseen ja siihen, että synnit on mahdollista saada anteeksi, minkä tahansa maailmanuskonnon nimissä.\nLyyrinen kanadalaissopraano vakuutti\nKanadalainen sopraano Measha Brueggergosman päätti Kansallisoopperan kevään konsertissa, jonka ohjelma ulottui ranskalaisesta oopperasta gospeliin, jazziin ja musikaaliin. Väliin oli ripoteltu Kansallisoopperan orkesterin instrumentaaleja Šostakovitšistä Bernsteinin Candiden alkusoittoon.\nMeashan äänessä pistää ensin korvaan sen lyyrisyys, erikoinen vibrato ja horisontaalinen äänentuotanto. Hän osoitti kantokykynsä yli orkesterin Bizet´n Carmenin aariassa, jossa tukena oli iskukykyinen Kansallisoopperan kuoro. Konsertin kohokohtia oli Frank Johansenin kanssa laulettu Porgy & Bess sekä kolmen gospel-kappaleen sikermä Swing Low, Amazing Grace ja Ride on King Jesus, jossa kuorokin pääsi revittelemään kuulaan taustan sijasta. Pianisti Jukka Nykänen esitteli bravuuritaitojaan Gershwinin I got rhytm -kappaleessa, joka svengasi swingin hengessä.\nProjisoinnit eivät tuoneet lisäarvoa, ellei ota lukuun Brueggergosmanin Weill-tulkintojen kabaretvaloja.\nAtlantis kertoo kääpiöiden kohtaloista kupari- ja rauta-ajan työrooleissa. Kuva: Kansallisteatteri.\nAtlantiksen maailmanhistorialliset näkymät\nKevään teatteritarjonnan huippua oli Juha Mustanojan käsikirjoittama ja ohjaama Aurinkoteatterin Atlantis, jota esitettiin Kansallisteatterissa. Se oli tarina kääpiöiden suistumisesta onnettomuuteen kupari- ja rauta-ajan kahlittua heidat työrooleihin, jotka ruumiillistuivat Ravelin rumpumarssiin. Inhimillisistä heikkouksista, sienien ja kullanhimosta alkoi heidät ja heidän esinaisensa Suurmanaajan merenpohjaan suistunut onnettomuus. Kullan valmistuksen onnistuttua siirryttiin vahvempiin aineisiin: plutoniumiin ja napalmiin. Kullanhimo suisti kääpiöt merenpohjalle, jossa heillä ei ollut enää älylliseen toimintaan kykeneviä peikkoja apunaan.\nToisella puoliajalla käytiin läpi tiedon ja tieteen historia sen alkuajoista tuhoon saakka dystooppisessa hengessä. Kääpiöiden 2 500 vuoden aikana kirjoihin keräämät virheet saivat kyytiä, kun demoni käski Suurmanaajan tuhota koko kirjasto plutoniumin avulla kääpiöiden hallitsemiseksi. Loppu päättyi musiikilliseen demokraattisen, kaikille saatavilla olevan koulutuksen ylistykseen.\nMustanojan mielikuvitus on rajaton: sieltä pursuaa jopa maailmanhistorian läpäiseviä visioita ja allegorioita.\nVerdi: Trubaduuri. Ohjaus Joan Anton Rechi, musiikinjohto Patrick Fournillier. Esitykset Kansallisoopperassa maalis-huhtikuussa 2018.\nRichard Wagner: Parsifal. Ohjaus Harry Kupfer, musiikinjohto Pinchas Steinberg. Esitykset Kansallisoopperassa toukokuussa 2018.\nThe Many Sides of Measha. Solistit Measha Brueggergosman ja Fred Johanson, musiikinjohto Nick Davies. Konsertti Kansallisoopperassa 30.5.2018.\nAurinkoteatteri: Atlantis. Käsikirjoitus ja ohjaus Juha Mustanoja. Rooleissa Sanna Hietala, Paul Holländer, Miko Kivinen, Leea Klemola, Jussi Lehtonen, Karin Pacius, Antti L. J. Pääkkönen, Vilma Putro ja Nora Raikamo. Esitysdramaturgia Outi Lahtinen. Lavastus Anne Karttunen. Esitykset Kansallisteatterissa keväällä 2018.


ETRS-TM35FIN P: 7143189 I: 547579\nYKJ P: 7146180 I: 3547769\nETRS89/WGS84 Lat: 64,41104359° Lon: 27,98730293°\nETRS89/WGS84 Lat: 64° 24,6626' Lon: 27° 59,2382'\nETRS89/WGS84 Lat: 64° 24' 39,7569" Lon: 27° 59' 14,2906"\nSuomessa miltei jokainen maastokohta, mäki, lampi ja suo on nimetty. Nimi liitetään usein niin kiinteästi paikkaan, ettei nimen sisältöä tule edes ajatelleeksi. Se voi kuitenkin kertoa paljon paikan menneestä asutuksesta, alueen käytöstä ja siellä sattuneista tapahtumista. Kainuussa yleiset hytti-alkuiset nimet liittyvät ennen niin yleiseen talonpoikaiseen raudanvalmistukseen. Näin myös Mieslahden pohjoispuolella oleva Hyttisuo. Sen eteläreunasta on löytynyt raudanvalmistuspaikan jäännökset. Kohde sijaitsee 450 metrin päässä tiestä.\nSuosta nousevan kumpareen luoteispäässä on kaksi noin neljän metrin läpimittaista ja puolen metrin syvyistä kuoppaa. Kyse on ilmeisistä miilukuopista. Vieressä on parin metrin läpimittainen ja puolisen metriä korkea kumpare, kaiken todennäköisyyden mukaan itse sulatusuunin jäännökset. Toinen, neljän metrin läpimittainen kumpare sisältää raudan pelkistyksessä syntynyttä kuonaa. Monet Kainuun raudanvalmistuspaikoista ovat löytyneet metsänuudistukseen liittyvän maanmuokkauksen jälkeen. Joku on alkanut ihmetellä esiin tulleita kuonanpaloja sekä hiiltä. Tämä on yksi harvoista täysin ehjänä säilyneistä kohteista.\nKumpare kasvaa pääosin mäntymetsää. Hytin kohdalla on, kuten tavallista, runsaasti katajaa. Itse Hyttisuo on ojitettu ja metsittynyt.\nLuonti: 17.3.2006 Viimeisin muutos: 19.11.2012


Valkeakosken kesätyöpaikat nuorille - Nuortenkoski\nEtusivu » Uutiset » Valkeakosken kesätyöpaikat nuorille\nYleinen / 16.2.2022\nValkeakosken kesätyöpaikat nuorille\nValkeakosken kaupunki tulee tarjoamaan kesätyömahdollisuuksia kesällä 2022 kaupungin eri hallintokuntien työtehtävissä. Haku kesätyöpaikkoihin ajalla 16.2.-16.3.2022 toteutetaan Kuntarekryn kautta. Kesätyöseteleitä on haussa edellisten vuosien tapaan 30 kpl ja ne ovat sähköisesti haettavissa 16.2.2022 alkaen.\nLisätietoja ja linkkejä Valkeakosken kaupungin ja muiden työnantajien tarjoamista kesätyöpaikoista osoitteesta:\nhttps://www.valkeakoski.fi/elinkeino-ja-tyollisyys/kaupunki-tyonantajana/kesatyot/ (linkki avautuu uuteen ikkunaan)\nHaluatko tulla nuorisotoimen kesäleireille töihin?\nNuorisotoimessa on haettavana 4 kesäleiriohjaajan paikkaa ajalle 6.6.-26.6.2022. Nuoret leiriohjaajat toimivat nuorisonohjaajien apuna lasten kesäleireillä kesäkuussa Päivölässä. Mikäli olet valkeakoskelainen, vuonna 2022 16 vuotta täyttävä tai sitä vanhempi, voit hakea.\nLeiriohjaaja on sosiaalinen, ulospäinsuuntautunut, oma-aloitteinen, luova ja hieman erähenkinen sekä tykkää toimia lasten kanssa.\nLeirejä on kaksi heti kesäkuun alussa ja ne kestävät 4 päivää. Toinen leiri on 3.-4.-luokkalaisille, toinen 5.-6.-luokkalaisille. Lisäksi työaikaasi kuuluu kaksi leirikokousta ja perehdytys toukokuussa.\nLeireillä voit suunnitella monenlaista toimintaa lapsille.\nTeet töitä yhdessä nuorisonohjaajien ja muiden työkavereiden kanssa.\nKesätyöetuihin kuuluu kuljetus leirille, yöpyminen leirillä sekä ruoka.\nSaat mahtavan työkokemuksen, jota voit hyödyntää myös tulevaisuudessa.\nKiinnostuitko? Käy katsomassa vielä kuntarekrystä tarkemmat tiedot ja hae meille kesätöihin! https://www.kuntarekry.fi/fi/tyopaikat/kesatyontekija-kesaleirityontekija-412318-1/ (linkki avautuu uuteen ikkunaan)\nHakuaika päättyy 16.3.2022 klo 18.


Virtasalmen uuden koulun piha - Pieksämäki - Suomi24 Keskustelut\nVirtasalmen uuden koulun piha\nVirtasalmen Koulu valmistuu järvimaisemaa hienolle paikalle. Koulun ympäristö tarvitsee asian osaavan puutarhurin piha- ja maisemasuunnitelman. Milloin tällainen suunnitelma tulee nähtäväksi? Toivottavasti rumia kiviröykkiöitä ei raahata alueelle.\nHuvilakadun liikenneympyrään on soramontussa tuotu seulan päälle jääneitä pyöreitä kiviä ryökkiöksi. Kivikasa on vieras elemetti kirkonmäeltä Pieksäjärvelle avautuvassa perinnemaisemassa. Moreeniharjujen peltojen reunoille kerätyt kivet ovat epäsymmetrisiä ja näistä ladotut kiviaidat ovat perinnemaisemalle tyypillistä maisemaa.\nVeturitorin pihat kasvaa lupiineja ja saviheinää. Ei riittänyt 15 miljoonaa euroa pihojen perustamiseen. Siilin hautuumaallakin on paremmat uudet nurmialueet.\nKoneet seisoi, patoja siirreltiin, kiviä pyöriteltiin ja ihmeteltiin ohiajavan junia.\nKaupungin kunnallistekniikan työmaat hiihtelee veturitorilla ja sen ympärillä. Urakoitsijat on keränneet rakennustyömailta koneen jo yli vuosi sitten. Prisma ja autopesula toteutui ajallaan.\nOnhan radan puolelle kylvetty riista seos siemen . Hunaja kukkaa ja punaista unikkoa.\nOlitko siis ns olevinasi töissä siinä?\nKukat näkyy asfaltin ja radan välissä aseman puolella. Urakkaan kuului nurmen siemenen kylväminen. Se ettei nurmi kasva ei kuulu kenellekään. Päätetään lisätalousarviossa syksyllä.\nSamanlaista villiheinää ja kukkaa istuttamatonta on koko Suomen radan varret. Puistohoitoluokka 0 ja pitäisi olla näyteikkuna radalta kaupunkiin. Todella noloa. Nuoria kesätyöntekijöitä ei haluttu ottaa ulkotöihin, vaikka turvaetäisyydet täytyisi. Laittaisivat robottileikkurin ja muutama puuistutusryhmän esim. aseman omenapuut edes alueelle. Koirapuisto sopisi hyvin ekopisteen tuntumaan parkkipaikan takaosaan.\nRadan varsi alkaakauppakeskuksen verkkoaidan jälkeen. . Nyt puhutaan kaupungin Viher alueista Kangaskadun ja Väyläviraston aidan välissä.\nSama näkymä havaittavissa Nenosen auto varikon kohdalla.\nOn kyllä oikein tehdä edes Hiekkiksen ranta kuntoon.\nKyllä se radan varsi alkaa jo Tahin niemestä, josta pylväshaavat kaadettiin. Savon radan museon radan varren puoleinen aluekkin kaipaa hoitajia. Hiekiksen rantaa on tehty 3 vuotta ja on alle 2 % koko kaupungin puistoista. Huvilakatu alue on vielä ensikesänäkin kesken. Uuden liikuntahallin ympäristökin tulee uusittavaksi. Puretun meriluodon koulun kohdalla on hiekkaerämaa. Nenosen hallin alue on liike- ja teollisuusaluetta, jonka hoitoluokitus on alempi ja radan junat kulkee harvemmin.\nVäyläviraston miehet istuu Myllykadun toimistossa niin kauan kun Paska ylös nostaa. Ikkunassa lukee Ramboll. Käyvät neljästi päivässä Kotona päiväkahvilla jos marjapiirakka on lämmin.\nVäylävirasto ei hoida kaupungin alueita.\nRatainfran Väyläviraston rengit Ramboll miehet yrittää hoitaa rata linjaa 60metrin leveydeltä jos tule ei kaava vastaan. Siinäkin työssä istuvat toimistossaan niin kauan kun Paska ylös nostaa. Ellei paras kaveri soita kolmeksi tunniksi päiväkahville.\nVäyläviraston rata on kaukana Virtasalmen koulusta. Karttapaikasta näykyy kaupungin hoidettavat alueet kaupungin kohdalta. Kaavat löytyy netistä.\nMolemmat alueet on veronmaksajan mielestä yhtä huolimattomasti hoidettu.\nPitäisi nostaa hoitoluokitusta tai istuttaa talousmetsää.\nVäylävirasto kaataa talousmetsät pois 30m radan keskilinjasta.\nMinä ruokin eläimiä,kasvatan kurtturuusuja ja lupiineja.\nRääsyiset asukkaat on näyteikkunaa.\nKaupungilla on alueita, joihin voi istuttaa talousmetsää. 30 metriä radasta puistoksi ja hoitoluokkaan 1. Resurssien kohdentaminen ja töiden organisointi ei ole ollut vuosikausiin kunnallistekniikan hallinnassa.\nPieksämäellä näyttää olevan suuntaus se että puita kaadetaan ja kaupungista tulee kivi-ja betoni erämaa.\nHiekanpäähän istuttavat isot tuijat ja osa niistä kuivui kun ei kukaan kastellut tai suojannut keväällä. Kalliiksi tulee tuolla touhulla.\nUsko jo että Pieksämäellä ei ole puistoja vaan huonosti hoidettuja viheralueita. Käykää tutustumassa etelämpänä kaupungeissa millaisia on oikeasti puistot! Vaikka Porvoossa.\nEntäs se otsikon mukainen Virtasalmen koulun piha, mikä tilanne?? Kirjoittakaa aiheesta tai sitten ei ,mutta paljastaa oman hölmöytensä.\nAihe on kaupungin hoitamattomat alueet.\nLue otsikko tavaten uudelleen jos osaat. Pitää kirjoittaa otsikon aiheesta eikä viherpiipertäjien saamattomuudesta yleensä...kaikki tietää etteivät saa mitään aikaiseksi joka hyödyttää asukkaita.Ikävänkyröitä jarrumiehiä tai poikia...\nKaikkein halvinta on rakentaa piha tuomalla pihalle soraa ja kiviröykkiöitä, piha on silloin helppo ja halpa hoitaa ja kestää koululaisten hyppimiset ja riehumiset.\nPieksämäen Hiekanpäähänkin rakensivat turhan puiston, sitä ei kuitenkaan tulevaisuudessa pidetä kunnossa, kohta kasvaa horsmaa ja vuohenputkea ja ränsistyy.\nTä mä ket ju on täyn nä yhdys sana ongel mia.\nKöyhillä ei ole työnantajan maksamia1000€ tabletteja ja äly kännyköitä. Niitä on nykyisin kaikalla julkisilla aloilla töissä käyvillä. Nämä kaupungin, sairaalan, VR yms älykääpiöt eivät osaa lukea jos tavuviiva puuttuu.\nOlet, oikeassa jotkut surkimukset vinkuu,pilkuista ja yhdys sanoista kun eivät muuten ymmärrä näiden viestien sanomaa.\nNykykännyköillä jos viestiä kirjoittaa niin voi heittää yhdyssanan jälkimmäisen osan toiselle sivulle jne. Kännykän teksti syöttö voi tehdä ihmeellisiä muutoksia.\nOnneksi olen sen verran älykäs että ymmärrän Suomi24 foorumin viestit vaikka Niissä olisi paljonkin virheitä .\npmäki on täynnä apukoulutasoisia savolaistolloja, eivät vaan pysty oppimaan edes alkeellisimpia kielioppisääntöjä.\nToivottavasti hiekanpään kiviröykkiön kivet saa leppäpitkon kuviot tai räsymatto värityksen, jotta jotakin tunnelmaa saadaan hevoslaitumen näköiseen kivikasaan.\nPurettiinko vanha koulu? Olen kotoisin tuolta. En ole vuosiin käynyt.\nViheralueiden hoitoluokitus kaipaa päivityksen suunnitelmineen, kaupungin koti sivuilla vuodelta 2010. Huvilakadun kiviröykkiö ja hiekkiksen kiviröykkiöallas saa ”katoksen”.\nKaupungin valtuutetut ja hallitus ja kaupungin johto tykkää pyöräteistä. Kun ajelee polkupyörällä niin röykkyinen väylä toimii hyvin emättimen ja eturauhasen täryyytys hoitona.\nKalliomurskehiekoitussepeli rikkoo renkaat pyöristä. Voisi laittaa pyöristyneestä kiviaineksesta pyöräteille hiekoitukset.\nUusia kumeja saa pyörään urheiluliikkeistä!


Ei riitä että olet laiha - Pumpui | Lily.fi\nRuoka & juoma Terveys Ajattelin tänään\n24.4.2012 20:31 Lotta Katariina\tPumpui\nEi se mitään, että uusi muotidieettikirja lupaa kymmenen kilon painonpudotusta puolessatoista kuukaudessa muun muassa käskemällä jättää aamupalan väliin. Ei se mitään, että se kertoo totuutena tiettyjen hedelmien estävän rasvan palamisen. Mutta tuo alaotsikko on jo liikaa. Ei riitä että olet laiha, vaan tärkeää on olla laihempi kuin ystävät.\nOlen miettinyt laihduttamista ja painonhallintaa paljon viime aikoina sekä työn että muun elämän takia. Tuntuu, että pitäisi pudottaa muutama kilo flädää kesäksi. Pääosin siksi, että kerrankin saisi sen aikaiseksi. Ja siksi, että olisi vähän mukavampi olo kesäreissulla bikineissä. Siksi että voisi tehdä mahatatskan valmiiksi joskus.\nMeinasin ensin kirjoittaa tästä "A-listan julkkisten suosimasta" muotidieetistä sen tieteellisen kyseenalaisuuden takia. Mutta sydämistyin eniten kuitenkin tuosta alentuvasta alaotsikosta. Vaikka lukeudunkin laihuuden ihannoijiin, tällaista en yksinkertaisesti voi sietää. Paskat terveellisistä elämäntavoista, järkevästä ateriarytmistä tai ylipäänsä tolkusta, jos voi olla laihempi kuin lähipiiri! Se se vasta tärkeää onkin!\nUsch. Tekee mieli syödä pullaa ihan protestiksi.\nnansk\tAinakin toistaiseksi tyhjä\t 24.4.2012 20:48\nMeitsi ainakin veti monta palaa suklaata ihan protestiksi. Voi jeesus mitä sontaa! Tärkeää on olla terve. "Skinnier than all your friends" nostaa niskakarvani pystyyn. Näin niitä syömishäiriöitä ruokitaan (pun intended).\nEi sillä, itsekin tekisi mieli vähän kiinteytyä vaikka ihan normimitoissa olen jo. Ehkä pudottaa kilo tai pari. Ajattelin kuitenkin tehdä sen urheilun enkä syömättömyyden kautta.\ntiiti\tite puin\t 24.4.2012 20:52\nEhkä toi on just sen kirjailijan ovela salajuoni! Se saa käänteispsykologiaa käyttäen kaikki syömään protestisuklaata ja -pullaa, ja sitte se itse on KAIKKEIN LAIHOIN!!!!!111\nKiisa\tHear Hear!\t 24.4.2012 22:01\nOnko ne tosissaan? Karvat pystyssä puistatuksesta täälläkin.Inhona muutenkin kaikkia "söin päiväss kaksi kanan rintafileetä ja yhden parsakaalin ja laihduin 228 kiloa"-tyyppisiä menestystarinoita.\nLotta Katariina\tPumpui\t 24.4.2012 22:18\nHesarissahan esiteltiin taannoin nainen joka söi joka luojan päivä lounaaksi höyrytetyn parsakaalin. eikä mitään muuta. Yh.\nKiisa\tHear Hear!\t 24.4.2012 23:59\nEikä, miten oon voinut missata tuon. Tai ehkä hyvä vaan. Miksi se niin teki ja sanottiinko jutussa, oliko se pysynyt ihan terveenä?\nLotta Katariina\tPumpui\t 25.4.2012 08:22\nHesarin juttu löytyy täältä: http://www.hs.fi/ruoka/artikkeli/Lounaaksi+parsakaali/1135270179115\nSamassa juttukokonaisuudessa oli eeppiset jutut myös pelkkiä eineksiä syövästä tyypistä ja miehestä, joka ei voi syödä ruokia jotka ovat sekoittuneet :D Löytyvät parsakaalijutun perästä :D\nMinna J.\tOisko tulta?\t 25.4.2012 10:36\nmun tähänastinen "suosikki" on ollut tämä aivan käsittämättömään menestykseen yltänyt teos\nThe 4-Hour Body: An Uncommon Guide to Rapid Fat-Loss, Incredible Sex, and Becoming Superhuman:\njutustasi tuli myös mieleen tämä video:http://www.youtube.com/watch?v=M957dACQyfU&feature=share\nMinna J.\tOisko tulta?\t 25.4.2012 10:37\nsori, mä en osannu nyt sit pienentää tota kansikuvaa... onko jok muuten tutustunu tohon kirjaan? kiinnostaisi miksi se on niin valtavan suosittu ja onko näitä superihmisiä nyt sit paljonkin liikkeellä?\nLotta Katariina\tPumpui\t 25.4.2012 11:05\n4 tunnin pikaratkaisu varmaankin houkuttaa. En ole lukenut noita 4-hour-kirjoja, mutta olen antanut itseni ymmärtää että niissä on enemmän kyse ajankäytöstä ja asennemuutoksesta kuin siitä että oikeasti kaiken voisi saavuttaa 4 tunnissa... tosin tyypin eka bestsellerhän on the 4 hour work week. Ilmesiesti riittäisi jos oltais joka viikko duunissa se neljä tuntia :D


Yhdysvalloissa senaatti valmistautuu äänestämään todistajien kutsumisesta Trumpin virkarikosoikeudenkäyntiin | Päijät-Häme | Etelä-Suomen Sanomat\nPäijät-Häme 31.1.2020 19:28\nYhdysvalloissa senaatti valmistautuu äänestämään todistajien kutsumisesta Trumpin virkarikosoikeudenkäyntiin\nDemokraattisenaattori Chuck Schumer. LEHTIKUVA/AFP\nYhdysvaltain senaatissa alkoi perjantaina iltakahdeksan jälkeen Suomen aikaa keskustelu siitä, sallitaanko todistajien kutsuminen presidentti Donald Trumpin virkarikosoikeudenkäynnissä. Keskustelulle oli varattu aikaa neljä tuntia, jonka jälkeen on vuorossa äänestys, kertoo uutiskanava CNN.\nEtukäteen näytti siltä, että demokraatit häviävät äänestyksen, eikä oikeudenkäynnissä tulla kuulemaan todistajia. Republikaaneilla on senaatissa 53–47-enemmistö demokraatteihin nähden.\nDemokraatit haluaisivat kuulla erityisesti Trumpin entistä neuvonantajaa John Boltonia. Bolton on kirjoittanut vielä julkaisemattoman kirjan, jossa hän mediatietojen mukaan paljastaa Trumpin kertoneen hänelle henkilökohtaisesti aikeistaan jäädyttää Ukrainan sotilasapu siihen asti, kunnes maa aloittaisi korruptiotutkinnan demokraattien Joe Bidenin pojasta.\nLisää paljastuksia Boltonin kirjasta\nNew York Times -lehti siteerasi perjantaina Boltonin vielä ilmestymätöntä kirjaa, jonka mukaan Trump olisi määrännyt Boltonin järjestämään Ukrainan presidentin Volodymyr Zelenskyin ja Trumpin henkilökohtaisen asianajajan Rudy Giulianin tapaamisen. Tämä olisi Boltonin mukaan tapahtunut kaksi kuukautta ennen Trumpin puhelinkeskustelua Zelenskyin kanssa. Samainen puhelinkeskustelu johti virkasyytteiden nostoon kongressissa. Trumpia syytetään vallan väärinkäytöstä.\nBoltonin mukaan tapaamisessa Giulianin oli tarkoitus painostaa Zelenskyiä auttamaan Trumpia etsimään törkyä demokraattien Joe Bidenista ennen vuoden 2020 presidentinvaaleja. New York Timesin artikkelin mukaan Bolton ei koskaan noudattanut Trumpin määräystä.\nTrump kiisti perjantaina, että hän olisi määrännyt Boltonin osallistumaan salajuoneen, jonka tarkoituksena olisi ollut painostaa Ukrainan presidenttiä Trumpin henkilökohtaisen poliittisen hyödyn takia.\n– En koskaan määrännyt John Boltonia järjestämään tapaamista Rudy Giulianin – joka on yksi merkittävimmistä korruption vastaisista taistelijoista Amerikassa ja tähän mennessä suurin pormestari New Yorkin historiassa – ja presidentti Zelenskyin välillä, Trump sanoi lausunnossa.\n– Tätä tapaamista ei koskaan tapahtunut, hän jatkoi.


Hämäläinen, Sanna (2009)\nTutkielmassa käsitellään perustuslain 6 §:n yleistä yhdenvertaisuussääntöä ja sitä täydentävää syrjintäkieltoa lainsäätäjän näkökulmasta. Laki voi olla yhdenvertaisuusnormien vastainen, jos se perusteetta asettaa ihmisiä toisia edullisempaan tai epäedullisempaan asemaan. Yhdenvertainen kohtelu ei kuitenkaan merkitse absoluuttista tasa-arvoa. Se ei edellytä kaikkien ihmisten kaikissa suhteissa samanarvoista kohtelua, mikäli asiaan vaikuttavat olosuhteet eivät ole yhdenmukaisia.\nYhdenvertaisuusperiaate ei voi rajoittaa lainsäätäjän harkintavaltaa kohtuuttomasti sen pyrkiessä toteuttamaan tosiasiallista tasa-arvoa. Ihmisten tai ihmisryhmien erilaisen kohtelun tulee kuitenkin täyttää yleiset perusoikeuden rajoitusedellytykset. Olennaista on tällöin muun muassa sääntelyn oikeasuhtaisuus ja se, voidaanko erottelua perustella hyväksyttävillä perusteilla. Tutkielmassa yhdenvertaisuussäännöksiä tarkastellaan niin lainsäädännön, oikeuskirjallisuuden kuin perustus-lakivaliokunnan tulkintalinjan myötä. Tutkimusmenetelmä on oikeusdogmaattinen.\nTutkielmassa käsitellään yhdenvertaisen kohtelun vaatimusta erityisesti verotuksen sukupolven-vaihdoshuojennuksen näkökulmasta. Perintö- ja lahjaverolain 55-57 §:n huojennussäännöt mahdollistavat maatila- ja yritysvarallisuuden kevyemmän verokohtelun suhteessa muuhun varallisuuteen, ja täten yritysvarallisuutta saavien kevyemmän verotuksen verrattuna toisenlaisen omaisuuden saajiin. Ongelmallisia tilanteita yhdenvertaisuuden kannalta aiheutuu erityisesti tilanteissa, joissa yrityksen varallisuuteen sisältyy huomattavasti sijoitusvarallisuutta.\nErilaista verokohtelua voidaan pitää perusteltuna, kun otetaan huomioon huojennukset taustalla vaikuttavat työllisyys- ja elinkeinopoliittiset tavoitteet. Huojennusjärjestelmä on kuitenkin oikeutettu vain varsinaisen yritysvarallisuuden osalta. Huojennuksen laajentamiselle ei löydy hevin perusteita perusoikeuden rajoittamisen välttämättömyyttä, oikeasuhtaisuutta ja tarkkuutta koskevien vaatimusten osalta. Tällaista huojennusmallia ei voida panna täytäntöön tavallisella lainsäätämis-järjestyksellä


Kesäinen uunimehu raparperista ja mansikoista - Pullahiiren leivontanurkka\nVinkki! Älä heitä siivilöinnistä jääneitä mansikan ja raparperin ”roippeita” pois vaan leivon niistä vielä esimerkiksi yhden kulhon marjapiirakka. Näin minäkin tein! Sain hyödynnettyä nuo herkulliset maut sekä mehuun että piirakkaan. Näitä sitten nautimme juhannuksen herkkuhetkellä.\nEdellinen reseptiNopeat, näyttävät ja helpot reseptit juhannusjuhliin\nSeuraava reseptiLaktoositon kondensoitu maito ja sen karamellisointi


Lepuski 5/2020 ilmestynyt\nEspoon kaupunginmuseon kuvassa on kampakeramiikan\nranta-asumus, piirros Satu Törmälä. Monikon asuinkohde on\nvoinut olla samankaltainen.\nNo mutta mitä sieltä löytyykään?\nLeppävaarasta on löytynyt useampia kivikauden asuinpaikkoja ja esineitä, sillä kivikaudella Laajalahden rantoja asutti ainakin kaksi pyyntiyhteisöä. Kivikauden Lepuskista on kerrottu Leppävaaran alkukoti -kirjan sivuilla 26-37.\nMutta kaikkea ei ole vielä kaivettu esiin, eikä löydetty. Siksi Leppävaara-seura toteuttaa ensi keväänä 20.-23.5. 2021 arkeologisen yleisökaivauksen vanhan Monikon torpan mailla. Osallistujilta ei vaadita aikaisempaa kokemusta arkeologiasta. Alle 14-vuotiaat voivat osallistua kaivauksiin täysi-ikäisen henkilön seurassa. Kaivauksen vetävät arkeologit Jan Fast ja Janne Soisalo.\nMutta missä ja mitä kaivettaisiin? Asian ratkaisivat arkeologit Jan Fast ja Janne Soisalo: ”Olemme miettineet sopivaa kaivauskohdetta Leppävaaran alueella. Suureksi onneksi alueella on yksi aivan uskomattoman hieno kivikautinen n. 5 000-5 500 vuotta vanha, ilmeisen runsaslöytöinen kampakeraaminen asuinpaikka, josta suurin osa on säilynyt koskemattomana, eikä sitä ole milloinkaan tutkittu kaivauksin!”\nTämä lupaava kohde sijaitsee Monikon torpan tuntumassa, Urheilupuiston luoteiskulmalla. Tiedotamme somessa ja Lepuski-lehdessä hankkeen etenemisestä kevään mittaan. Tätä hanketta ei koronakaan pysäytä, se voi korkeintaan sitä lykätä.


Marvel Villains Ranked, Forgettable - Killmonger (Valokuvat) - Elokuvat\n22 Marvel -roistoa, unohtumattomista tappajiksi (Kuvat)\nMarvelilla on roisto -ongelma. Tai vasta äskettäin - heillä oli roisto -ongelma. Vuosikymmenen arvokkaimmat Hollywoodin tarjoamat elokuvat ja ikimuistoiset sankarit, mutta he kamppailivat pystyäkseen vastustaa Avengersia kohtauksia pureskelevaa superroistoa vastaan, joka on sama kuin Joker, Bane, Doc Ock tai Magneto. Mikään määrä tähtiä ei tee näistä kahdesta viimeisestä osasta MCU: ta. Koska roistot eivät melkein koskaan ole Marvel -elokuvan paras osa, päätimme katsoa taaksepäin, mitkä yllättäen toimivat ja mitkä eivät.\n(Huomaa: Olemme sisällyttäneet suuret roistot tähän kierrokseen, joten ei Laufey, Mandarin, Dormammu tai Tony Stark noin sisällissodasta)\n22. Ivan Vanko/Whiplash (Mickey Rourke) - Iron Man 2\nMikä mutiseva sotku. Iron Man on ottanut Hulkin alas, mutta jotenkin hän kamppailee kaverin kanssa, jolla on jatkojohto ja lemmikkilintu?\n21. Malekith (Christopher Eccleston) - 'Thor: Pimeä maailma'\nKaikkein haltiasta, jota pidetään pahana, tämä kalpea ihoinen jätkä tunnetaan huonosta vuoropuhelustaan ja vielä pahemmasta poninhäntästä.\n20. Emil Blonsky/The Abomination (Tim Roth) - Uskomaton Hulk\nKenraali Ross on teknisesti se, joka laukaisee laukaukset, mutta Blonsky on The Incredible Hulkin todellinen pahuus. Tim Roth soittaa häntä hikisen, hullujen silmien mieltymyksellä, mutta se on keittolevy-asepelit, joita seuraa muutos toiseksi CGI-hirviöksi, joka vain räjäyttää kaiken näkyvissä.\n19. Ronan (Lee Pace) - Galaksin vartijat\nJos elokuva on niin kevyt ja tuulinen kuin Galaksin vartijat, on sääli, että sen konna on niin liian mietteliäs ja painava. Lee Pacen möly, kiihkeä esitys, joka näyttää egyptiläiseltä Jumalalta, kuuluu kokonaan toiseen elokuvaan.\nYmpäristöystävälliset plus -kokoiset vaatteet\n18. Darren Cross/Yellowjacket (Corey Stoll) - 'Ant -Man'\nToinen halveksittu toimitusjohtaja ajautui pahuuteen kopioimalla toisen sankarin huipputeknologista superpukua, Darren Cross on Obadiah Stane, jolla on vähemmän pahantahtoisuutta. Onneksi Corey Stoll on melkein yhtä miellyttävä kuin Paul Rudd.\n17. Kaecilius (Mads Mikkelsen) - 'Tohtori Strange'\nOlen hämmästynyt siitä, kuinka pieni Kaecilius on jopa Doctor Strange -elokuvassa. Voisit väittää, että hän on jopa toinen konna jättimäisen ulottuvuuden Dormammu takana. Mads Mikkelsen on vilpitön Bond-konna, mutta hänen hämmentyneet kalasilmät näyttävät tekevän kaiken työn täällä.\n16. Justin Hammer (Sam Rockwell) - Iron Man 2\nToisessa universumissa Sam Rockwell olisi voinut tehdä suuren Tony Starkin, ja hän alun perin osallistui osioon. Mutta toisena nopeasti puhuvana myyjänä ja ampumatarvikkeiden jälleenmyyjänä hän tekee vakuuttavan Tony Stark-wannaben ja kilpailijan, vaikka hän onkin enemmän ahne kuin paha.\n15. Aldrich Killian (Guy Pearce) - 'Iron Man 3'\nToinen Tony Starkin kopioija, Aldrich Killian on paha, koska hän asettaa liikkeet Pepper Pottsille ja on kirjaimellisesti tulimerkki. Vaikka osajuoni, taustatarina, jonka Stark loi Killianin katkaisemalla hänet katon päälle, on eräänlainen ontuva.\n14. Alexander Pierce (Robert Redford) - Kapteeni Amerikka: Talvisotilas\nEn täysin usko, että MCU muuttui yhtäkkiä Kaikki presidentin miehiksi vain siksi, että hän näytteli Robert Redfordin Alexander Pierceksi. Hän lainaa varmasti Talvisotilas -gravitaita, ja hän on karismaattinen roisto, koska hän on Redford, mutta kukaan ei voi kutsua tätä yhdeksi hänen parhaista esityksistään. Jos mitään, Redford loi huonon ennakkotapauksen supersankarielokuville, kun spandex -kaverit istuivat neuvottelutilojen ja oikeustalojen ympärillä keskustellen moraalipolitiikasta.\n13. Aave (Hannah John-Kamen)-'Muurahaismies ja ampiainen'\nVain toinen naispuolinen konna Marvelin historiassa Cate Blanchettin takana, Hannah John-Kamen tekee sukupuolesta kääntyneen Ghostin sympaattiseksi ja monimutkaiseksi tavalla, joka on harvinainen MCU: ssa. Itse asiassa voit laittaa lainausmerkit roistojen ympärille ja viitata Sonny Burchiin Muurahaismiehen ja ampiaisen todellisena pahiksena. Mutta John-Kamen pelaa Ghostia aina pahan tulon partaalla, flirttailee Scottin tyttären sieppaamisen kanssa ja on täysin valmis ottamaan riskin Janetin hengen pelastaakseen omansa. Hän on hyvällä sydämellä, mutta ymmärrät, että hän voisi kääntyä ilman tohtori Bill Fosterin oikeaa ohjausta.\nuusia harrastuksia kokeilla kotona\n11. Ego (Kurt Russell) - 'Guardians of the Galaxy, Voi. 2 '\nHän alkaa hyväntahtoisesti ja visionäärisesti, mutta Ego levittää siemenensä galaksin halki, ja sitten kerää lapsensa metsästämään geeniensä täydellisen DNA -cocktailin ja jopa antaa ihmisvaimolleen kasvaimen. Ja hän voi muuttua David Hasselhoffiksi. Aika paha jätkä.\n10. Ultron (James Spader) - Avengers: Age of Ultron\nUltron voi olla androidi, mutta kuten James Spader ilmaisi allekirjoituksessaan nopealla, kuivalla ja alentavalla äänellä, hänellä on enemmän persoonallisuutta ja syvyyttä kuin monilla tämän luettelon roistoilla. Hän pilkkaa Tony Starkia pelaamalla jatkuvasti I Got No Strings on Me ja antaa illuusion suurista teemoista, kun hän jatkaa AI: ta ja ihmisten hulluutta. Vaikka en koskaan ymmärtänyt, miksi pysäyttämätön olento, joka voisi olla Internetissä, tekisi itsestään fyysisen ilmentymän, joka voitaisiin voittaa niin helposti.\n9. Obadiah Stane/Iron Monger (Jeff Bridges) - 'Iron Man'\nJokainen Iron Manin kohtaama roisto on seurausta siitä, että joku varastaa ja manipuloi Tony Starkin tekniikkaa. Kukaan ei tehnyt sitä paremmin tai vakuuttavammin kuin Obadiah Stane, joka maksoi terroristit Starkin sieppaamisesta, mutta jolla oli uskottava motiivi häikäilemättömäksi yrityspuvuksi. Iron Manin ja Iron Mongerin viimeinen taistelu on paljon parempi kuin Iron Man taistelee droneja vastaan. Ja The Dude itse tuo uhkaavan rauhan, kun hän on kasvotusten Pepper Pottsin kanssa.\n8. Johann Schmidt/Red Skull (Hugo Weaving) - Kapteeni Amerikka: Ensimmäinen kostaja\nEt voi mennä vikaan raivoavan, epämuodostuneen, mutanttisen natsin roistona. Hugo Weaving tuo rooliin sarjakuvamaisen määrän savuavaa hullua energiaa, vaikka hän olisi kaukana Capin hirvittävimmästä vihollisesta.\nUrban Decay alasti paletti 1 paljain silmin opetusohjelma\n7. Helmut Zemo (Daniel Bruhl) - Kapteeni Amerikka: sisällissota\nMiehelle, jolla ei ole havaittavia voimia tai edes viileää pukua, Daniel Bruhl on täynnä Bond -konnaa manipuloivassa, mestarillisessa pelottelutaktiikassaan. Michael Keatonin Vulture -tapauksen tapaan hän on tavallinen ihminen, joka on menettänyt niin paljon, että sinä jopa pahoittelet häntä, kun hän paljastaa sielunsa T’Challalle.\n6. Bucky Barnes/Talvisotilas (Sebastian Stan) - Kapteeni Amerikka: Talvisotilas\nTiedämme, että hän oli aina hyvä sydämeltään, mutta Bucky Barnes näyttää osalta todella suurelta Marvel -pahalta. Hän on salaperäinen ja hänellä on voimakas kuolemantuomio, ja hänen rangaisevat, sisäelimiset taistelukohtauksensa, jossa Cap kumartuu kilvensä takana, ovat realistisimpia Marvelin lavastamia.\n5. Thanos (Josh Brolin) - Avengers: Infinity War\nPelkällä voimallaan hänen pitäisi olla tämän listan kärjessä. Ja Josh Brolinin karu, juhlallinen sävy tekee hänestä vakuuttavan pysäyttämättömän. Mutta yhtä hyviä kuin muut tämän luettelon roistot ovat, kumpikaan ei ole tullut meemiksi samalla tavalla kuin Thanos, ja siksi hän tulee olemaan kaikkien aikojen suuri elokuvan konna.\n4. Hela (Cate Blanchett) - 'Thor: Ragnarok'\nTule Cate Blanchett, jos sinusta tulee supersankari, et voi vain esiintyä siinä, mitä olisit jo käyttänyt Cannesissa-gootti-sarvet, yksiosainen smaragdi ja kaikki. Elokuvassa, joka ei ole niin typerä ja hauska kuin Taika Waititin, Hela saattaa tehdä todella näyttävän roiston, mutta hän ansaitsee pisteitä pelkästään hahmosuunnittelustaan.\n3. Adrian Toomes/Vulture (Michael Keaton) - Spider -Man: Homecoming\nJuuri kun luulit, että Michael Keaton oli tehnyt supersankarielokuvia, hän liittyy Hämähäkkimiehen uudelleenkäynnistykseen ja kokoaa tämän pelottavan aidon esityksen työväenluokan soturista, jota Avengers-sankarit ovat halveksineet ja unohtaneet. Thor saattoi hoitaa häntä, mutta teini -ikäinen Spidey vastaan sen Vulture -vaatimuksen vaatimattomat pahat ja kostonhimoiset arvot saavat hänet tuntemaan itsensä todelliseksi.\n2.Loki (Tom Hiddleston) - 'The Avengers', 'Thor'\nMinulla ei ole fangirl-ish -suhdetta Tom Hiddlestonin Lokiin, kuten useimmat ihmiset, mutta hänen leikkisä ja ilkikurinen hyvä kaveri/paha kaveri Thorin ja muiden Avengersin kanssa on tehnyt hänestä syystä Marvelin tukipilarin.\n1. Erik Killmonger (Michael B.Jordan) - Black Panther\nKuten Michael B. Jordan pelasi uhkaavalla huijauksella, Killmongerilla on muotiaisti, seksuaalisuus, luottamus ja hän saa sinut uskomaan olevansa OIKEA. Hänen traaginen taustansa ja rehellinen Oaklandin kasvatuksensa tekevät hänestä empaattisen, mutta hänen pimeytensä kertoo paljon. Kohtaus, jossa hänet esiteltiin, kun Killmonger varastaa muinaisen kirvesmiehen ja kohtaa valkoisen virkailijan museossa, saattaa olla Marvelin hienoin hetki, ja se on ylivoimaisesti paras konna Marvelilla.\ntehokkaita kirjoja, jotka muuttavat elämääsi\nkuinka harrastaa anaalista seksiä itsesi kanssa\nmikä punainen huulipuna ihon sävyyn\nkauniita tapoja saada kynnet kuntoon


Rukihista voimaa ja terveellistä elämää – Sylvi Saimon nousu olympiavoittajaksi - Urheilumuseo\nSylvi Saimo on ensimmäinen kesäolympialaisissa kultaa voittanut suomalaisnainen. Saimo meloi voittajaksi Helsingin olympialaisten 1952 kajakkiyksiköiden 500 metrin kilpailussa. Tiukassa kilvassa Taivallahden vesillä taakse jäivät Itävallan Gertrude Liebhart ja Neuvostoliiton Nina Savina.\nLaatokan rannoilla varttuneen, evakkona Hämeenlinnaan muuttaneen ja myöhemmin Laukaaseen kotiutuneen Saimon urheilu-ura kuvasti aikakauttaan, jota leimasivat sota ja jälleenrakennus. 37-vuotiaana olympiavoittajaksi nousseen Saimon menestys perustui raskaissa pelto- ja metsätöissä hankittuun voimaan, jota useiden urheilumuotojen omaehtoinen harrastus täydensi. Tie olympiavoittoon pedattiin Laukaan Lievestuoreella, jonne Saimo perheineen raivasi sotien jälkeen maatilan keskelle korpea.\nSylvi Saimo (oik.) siskoineen peltotöissä 1950-luvulla. Kuva: Urheilumuseo/Helge Heinonen\nSaimo palkintoineen kotonaan. Kuva: Urheilumuseo/Helge Heinonen\nEnsikosketuksensa melontaan Saimo oli saanut yli 30-vuotiaana Hämeenlinnassa, ja Laukaassa melontapyrinnöt jatkuivat ja jalostuivat. Lontoon olympialaisissa 1948 Saimo ylsi kajakkiyksiköiden 500 metrillä kuudenneksi. Suomen urheilujohdon tukea tai arvostusta saavutuksella ei saatu. Lontoossa Saimo sai viettää kisapäivät yksikseen, ja kaksi vuotta myöhemmin Kööpenhaminan MM-melontoja edeltäneelle harjoitusleirille häntä ei kutsuttu. Sisuuntunut Saimo voitti Kööpenhaminassa kaksi maailmanmestaruutta, toisen kajakkiyksiköissä, toisen -kaksikoissa parinaan Greta Grönholm.\nSuomalaismelojat Lontoon olympialaisissa 1948. Vas. Harry Åkerfelt, Kurt Wires, Sylvi Saimo, Nils Björklöf, Ture Axelsson. Kuva: Urheilumuseo\n”Sylvi Saimo on kuokkinut käsivarsiinsa kotitalonsa pelloilla rukihisen voiman, veistänyt oman talonsa seinähirsiä, elänyt tervettä, luonnollista elämää. Vaikeuksia hänellä on ollut harjoittelussaan, sillä lähin harjoitusvesi on talosta 9 kilometrin päässä, minne hän jalkaisin kotitöitten päätyttyä kiirehti”, kiteytettiin Helsingin Sanomissa olympiavoiton 1952 jälkeen. Saimon kultamitali naisten ainoalla melontamatkalla täydensi miesten kilpailuissa saavutettua menestystä. Suomi oli neljällä kultamitalilla, yhdellä hopealla ja yhdellä pronssilla kotikisoissaan melonnan menestynein maa.\nSylvi Saimo Helsingin olympialaisissa 1952. Kuvassa oleva kanootti kuuluu Urheilumuseon kokoelmiin. Kuva: Urheilumuseo\nNaisten kajakkiyksiköiden maaliintulo Helsingin olympialaisissa. Ylhäällä oikealla voittaja Saimo, etualalla toiseksi sijoittunut Gertrude Liebhart. Tasaisen maaliintulon takia kotiyleisö joutui odottamaan hetken tietoa kisan voittajasta. Kuva: Urheilumuseo\nIloinen olympiavoittaja. Kuva: Urheilumuseo\nSylvi Saimo lopetti kilpailullisen melontaharjoittelun kesään 1954, mutta urheilun harrastaminen jatkui tuottaen soudussa SM-mitaleitakin. Räväkkä ja sanavalmis uranuurtaja edisti naisten yhteiskunnallista asemaa myöhemmin urheilua laajemmissakin piireissä, keskustan pitkäaikaisena kansanedustajana.\nAntti O. Arponen, Sylvi Saimon syntymästä marraskuussa sata vuotta, Suomen Urheilutietäjät ry.\nUrheilumme kasvot 4.


Iltarastit | Lounais-Hämeen Rasti\nLounais-Hämeen Rastin kuntosuunnistustoiminta\nKatso tästä Suomen Suunnistusliiton tekemät Kuntosuunnistusohjeet! Sivulta suunnistus.fi löydät perustiedot suunnistuksesta, mm. kartanluvusta, varusteista ja kompassin käytöstä.\nLounais-Hämeen Rasti tarjoaa kuntosuunnistajille hyvät mahdollisuudet harrastaa suunnistusta. Seura on järjestänyt vuodesta 1982 lähtien Forssan Lehden iltarasteja, jotka ovat kaikille avoimia kuntosuunnistustapahtumia. Muutamina vuosina on järjestetty kuntorastit myös hiihtosuunnistuksessa.\nIltarastit ovat suosittu kuntoliikuntamuoto Lounais-Hämeessä. Forssan Lehden iltarastit saivat kansallistakin tunnustusta vuonna 1994, jolloin Suomen kuntourheiluliitto palkitsi Lounais-Hämeen Rastin yhtenä Suomen parhaista liikuttajista.\nLounais-Hämeen Rasti toivottaa kaikki tervetulleeksi kuntosuunnistamaan iltarasteille - liikkumaan luonnossa raikkaassa ulkoilmassa! Suunnistus on ihanteellista kunto- ja terveysliikuntaa kaikenikäisille ja kaikenkuntoisille. Liikuntaa saavat niin lihakset kuin aivosolutkin, ja mieli virkistyy punavalkoisia rastilippuja etsiessä.\nIltarastien ajat, paikat ja toimintaohjeet käyvät ilmi iltarastikalenterista ja ohjeita suunnistajille -sivulta.


JÄRVENPÄÄN SEURAKUNNAN DIAKONIAN JOHTOSÄÄNTÖ. Diakonia on seurakunnan tehtävä, josta säädetään kirkkolaissa ja kirkkojärjestyksessä. - PDF\nDownload "JÄRVENPÄÄN SEURAKUNNAN DIAKONIAN JOHTOSÄÄNTÖ. Diakonia on seurakunnan tehtävä, josta säädetään kirkkolaissa ja kirkkojärjestyksessä."\n1 JÄRVENPÄÄN SEURAKUNNAN DIAKONIAN JOHTOSÄÄNTÖ Hyväksytty kirkkoneuvostossa Diakonia on seurakunnan tehtävä, josta säädetään kirkkolaissa ja kirkkojärjestyksessä. KL 4:1 Toteuttaakseen kirkon tehtävää seurakunta huolehtii jumalanpalvelusten pitämisestä, kasteen ja ehtoollisen toimittamisesta sekä muista kirkollisista toimituksista, kristillisestä kasvatuksesta ja opetuksesta, sielunhoidosta, diakoniasta ja lähetystyöstä sekä muista kristilliseen sanomaan perustuvista julistus- ja palvelutehtävistä. KJ 4:3 Seurakunnan ja sen jäsenten tulee harjoittaa diakoniaa koituksena on kristilliseen rakkauteen perustuva avun antaminen erityisesti niille, joiden hätä on suurin ja joita ei muulla tavoin auteta. Toiminnasta määrätään tarkemmin kirkkoneuvoston hyväksymässä diakoniatyön johtosäännössä. 2 Diakonian tehtävänä on toimia niin, että lähimmäisenrakkaus, osallisuus ja oikeudenmukaisuus voivat toteutua. Diakoniatyön tehtävänä on edistää kristilliseen uskoon perustuvan lähimmäisenrakkauden toteutumista sekä kotimaassa että ulkomailla. Tämän mukaisesti seurakunnan ja sen jäsenten tulee pyrkiä eheyttämään elämää, lievittämään kärsimystä sekä antamaan apua erityisesti niille, joiden hätä on suurin ja joita ei muulla tavoin auteta. Diakoniaan kuuluvana yhteiskuntatyön tulee herättää kr illisen uskon pohjalta yhteiskunnallista vastuuta ja pitää esillä yhteiskunnan, työelämän ja yhteisöjen kysymyksiä sekä kiinnittää huomiota ympäristön laatuun ja sosiaalisten olojen ihmisille aiheuttamiin ongelmiin. 3 Diakonian yhteiset tavoitteet: 1) ihmisarvon vahvistaminen 2) lähimmäisvastuun herättäminen ja syventäminen 3) kyky reagoida ihmisten tarpeisiin yhteiskunnallisen tilanteen ja sosiaaliturvan muotojen muuttuessa 4) vaikeuksissa olevien hengellinen, henkinen ja taloudellinen tukeminen 5) kansainvälisen diakonian ja ympäristövastuun esillä pitäminen 4\n2 2/5 Seurakunta toteuttaa diakonista tehtäväänsä 1) huolehtimalla, että sielunhoito, sana ja sakramentit saatetaan kaikkien ihmisten ulottuville, myös kodeissa ja laitoksissa; 2) ohjaamalla ja varustamalla seurakuntalaisia lähimmäisvastuuseen omassa elämän piirissään, seurakunnan toiminnassa ja yhteiskunnassa; 3) antamalla talousarviomäärärahoin ja vapaaehtoisin v välitöntä taloudellista apua sitä kipeimmin tarvitseville sekä muuta tukea vaikeuksissa oleville; 4) edistämällä ekologista elämäntapaa; 5) verkostoitumalla lakisääteisen ja vapaaehtoisen sosiaali- ja terveydenhuollon ja muiden toimijoiden kanssa sekä rovastikunnan, hiippakunnan ja kirkon yhteisen diakoniatyön kanssa; 6) ylläpitämällä kirkkojärjestyksessä säädettyä ja diakoniatyössä muutoin tarpeellista henkilöstöä; sekä 7) käyttämällä kansainvälisen diakonian kanavina kirkon ulkomaanapua ja kirkon lähetysjärjestöjä. 5 Diakoniaa varten laaditaan vuosittain toimintasuunnitelma, johon liittyy ehdotus talousarvioksi. Työn seurantaa ja arviointia varten laaditaan toimintakertomus edelliseltä vuodelta. 6 Seurakunnassa on diakonian virkoja ja toimia. Viranhaltijan/työntekijän tehtävät määritellään kirkkoneuvoston hyväksymässä johtosäännössä/toimenkuvassa. Tarkemman työnjaon diakonian viranhaltijoiden ja työntekijöiden kesken vahvistaa diakoniajohtokunta. KJ 6:9 1 Seurakunnassa tulee olla, ottaen huomioon mitä 40, 50 ja 52 :ssä määrätään, vähintään yksi kanttorin ja yksi diakonian virka KJ 6: Tuomiokapituli voi kirkkovaltuuston tai seurakuntaneuvoston anomuksesta enintään viideksi vuodeksi kerrallaan vapauttaa seurakunnan täyttämästä diakonian virkaa. 1. Diakonian virka on srk:ssa pakollinen (KJ 6:9,1). Seurakunnat voivat ilman tuomiokapitulin hyväksyntää perustaa yhteisen diakonian viran. Jos Srk:n ainoa diakonian virka halutaan jättää täyttämättä, tarvitaan siihen tuomiokapitulin lupa siinäkin tapauksessa, että srk perustaa tilalle yhteisen viran toisen srk:n kanssa. (ks. lakivlk:n mietintö 1/1997). KJ 6:49 Diakonian viran kelpoisuusehtona on piispainkokouksen hyväksymä tutkinto. Diakonian viranhaltijan valitsee kirkkoneuvosto tai seurakuntaneuvosto. Piispainkokous on /21 vahvistanut periaatteet, joiden mukaisesti ammattikorkeakoulututkinto antaa diakonin, diakonissa tai kirkon nuorisotyön ohjaajan kelpoisuuden.\n3 3/5 7 Diakoniaa johtaa ja siitä vastaa kirkkoneuvosto. Kirkkovaltuusto asettaa kirkkoneuvoston avuksi diakoniajohtokunnan. Diakonian viranhaltijoiden ja työntekijöiden esimiehenä on kirkkoherra. Diakonian viran- ja toimenhaltijoille lähimpänä esimiehenä on johtava diakonian viranhaltija. KJ 6:34 1,3-4 Kirkkoherran tehtävänä on johtaa kirkkolain 4 luvun mukaista seurakunnan toimintaa. Kirkkoherran tulee myös valvoa, että seurakunnan muuta toimintaa, kuten kristillistä kasvatusta ja opetusta, diakoniaa sekä evankelioimis- ja lähetystyötä harjoitetaan kirkon tunnustuksen ja tehtävän mukaisesti. Kirkkoherra on seurakunnan jumalanpalveluksissa, kirkollisissa toimituksissa ja muussa hengellisessä työssä sekä kirkkoherranvirastossa toimivien viranhaltijoiden ja työntekijöiden esimies. Kirkkoneuvoston puheenjohtajana kirkkoherra valvoo kirkkoneuvoston päätösten noudattamista ja laillisuutta seurakunnan hallinnossa ja taloudenhoidossa. 8 Teologien tehtävänä on 1) yhdessä diakoniaviranhaltijoiden kanssa edistää diakonian toteutumista koko seurakunnan elämässä ja erityisesti jumalanpalveluselämässä, huolehtia siitä, että sielunhoito, sana ja sakramentit saatetaan kaikkien ihmisten ulottuville myös kodeissa ja laitoksissa; 2) osallistua yhdessä johtavan viranhaltijan kanssa diakonian sisällön kehittämiseen, painopistealueiden arviointiin ja diakonian niveltämiseen sekä seurakunnan että yhteiskunnan muiden tahojen toimintaan. (Tarkempi määrittely uuden hallintomallin kohdassa 2.1.) 3) kehittää seurakunnassaan yhteiskuntatyötä erityisesti pitämällä yhteyttä työelämään, työttömiin ja heidän järjestöihinsä ja eri kansa isjärjestöihin ja huolehtia seurakunnan ympäristövastuun toteuttamisesta yhteisesti sovitun työnjaon mukaisesti. 4)vastata työalan teologisten ja yhteiskuntaeettisten kysymysten käsittelystä seurakunnassa ja niiden seuraamisesta kirkon ja yhteiskunnan kokonaiskentässä (Tarkempi määrittely uuden hallintomallin kohdassa 2.2.) 5) osallistua diakoniakasvatukseen ja diakonian vastuuhenkilöiden koulutukseen ja ohjaukseen. 9 Viranhaltijoiden vaitiolovelvollisuudesta on voimassa, mitä siitä on erikseen säädetty tai määrätty.\n4 4/5 Avustuksen myöntämiseen ja toimenpanoon osallistuvat luottamushenkilöt ja vapaaehtoiset ovat myös vaitiolovelvollisia. Vaitiolovelvollisuus merkitsee kieltoa ilmaista asiakirjan salassa pidettävää sisältöä ja se koskee myös tallentamattomia tietoja. (Julkisuuslaki 23 1mom) KL 6:3 Vaitiolovelvollisuus. Vaitiolovelvollisuudesta on voimassa sen lisäksi mitä tässä laissa säädetään, mitä siitä viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetussa laissa (621/1999) ja muussa laissa säädetään. KL 5:2 Yksityisessä ripissä tai muuten sielunhoidossa papille uskottua asiaa ei saa ilmaista, eikä myöskään sitä henkilöä, joka papille on uskoutunut. Kun pappia kuulustellaan todistajana, hän ei saa ilmaista sitä, mitä yksityisessä ripissä tai sielunhoidossa on hänelle uskottu. Jos joku yksityisessä ripissä tai sielunhoidossa ilmaisee yleisen lain mukaan ilmiannettavan rikoksen olevan hankkeissa, papin on kehotettava häntä ilmoittamaan asiasta viranomaiselle tai sille, jota vaara uhkaa. jollei hän suostu siihen, papin on kerrottava hyvissä ajoin ja varovasti asiasta viranomaiselle, kuitenkin niin, ettei asianomainen suoraan tai välillisesti tule siitä ilmi. KL25:8 Kirkollishallinnossa sovelletaan, mitä viranomaisen toiminnan julkisuudesta annetussa laissa säädetään, jollei 5 luvun2 :stä, 6luvun 3 tai 12 :stä taikka24 luvusta muuta johdu. Salassa on pidettävä myös asiakirja, joka koskee yksityiseen henkilöön kohdistuvaa sielunhoitoa tai diakoniatyötä. Laki sosiaalihuollon asiakkaan asemasta ja oikeuksista (812/2000) 15 Sosiaalihuollon järjestäjä tai tuottaja taikka niiden palveluksessa oleva samoin kuin sosiaalihuollon luottamustehtävää hoitava ei saa paljastaa asiakirjan salassa pidettävää sisältöä tai tietoa, joka asiakirjaan merkittynä olisi salassa pidettävä, eikä muutakaan sosiaalihuollon tehtävissä toimiessaan tietoonsa saamaansa seikkaa, josta lailla on säädetty vaitiolovelvollisuus. Vaitiolovelvollisuuden piiriin kuuluvaa tietoa ei saa paljastaa senkään jälke kun toiminta sosiaalihuollon järjestäjän tai tuottajan palveluksessa tai tehtävän hoitaminen niiden lukuun on päättynyt. Mitä 1 momentissa säädetään, koskee myös sitä, joka harjoittelijana tai muutoin toimii sosiaalihuollon järjestäjän tai tuottajan toimeksiannosta tai sen lukuun taikka joka on saanut salassa pidettäviä tietoja lain tai lain nojalla annetun luvan nojalla, jollei laista tai sen nojalla annetusta luvasta muuta johdu. Asiakas, hänen edustajansa tai avustajansa ei saa ilmaista sivullisille asiakkuuden perusteella saatuja salassa pidettäviä tietoja, jotka koskevat muita kuin asiakasta itseään. Edellä 1 tai 2 momentissa tarkoitettu henkilö ei saa käyttää salassa pidettäviä tietoja omaksi taikka toisen hyödyksi tai toisen vahingoksi. Asiakas, hänen edustajansa tai avustajansa saa kuitenkin käyttää muitakin kuin häntä itseään koskevia tietoja, kun kysymys on sen oikeuden, edun tai velvollisuuden hoitamista koskevasta asiasta, jo hon asiakkaan tiedonsaantioikeus on perustunut. Laki terveydenhuollon ammattihenkilöistä ( 559/1994) 17 ja 19 Terveydenhuollon ammattihenkilö ei saa sivulliselle luvatta ilmaista yksityisen tai perheen salaisuutta, josta hän asemansa tai tehtävänsä perusteella on saanut tiedon. Salassapitovelvollisuus säilyy ammatinharjoittamisen päättymisen jälkeen.\n5 5/5 Terveydenhuollon ammattihenkilö on velvollinen ammattitoiminnassaan noudattamaan, mitä terveydenhuollon oikeusturvakeskus tai lääninhallitus säännösten tai määräysten nojalla määrää. Terveydenhuollon ammattihenkilö on velvollinen salassapitosäännösten estämättä antamaan terveydenhuollon oikeusturvakeskuksen tai lääninhallituksen pyytämät, sille tässä laissa säädettyjen tehtävien hoitamiseksi tarpeelliset ilmoitukset, selitykset ja selvitykset. Tämä johtosääntö tulee voimaan 1. päivänä huhtikuuta Tällä johtosäännöllä kumotaan vahvistettu seurakunnan diakoniasääntö.\nSOTKAMON SEURAKUNTA PÖYTÄKIRJA N:O 6/2017 Kirkkoneuvosto ( 6 ) Keijo Kunnari Leena Sarparanta\nKirkkoneuvosto 10.8.2017 1 ( 6 ) Kokousaika 10.8.2017 kello 16.00 17.45 Kokouspaikka Seurakuntatalo, Kainuuntie 39 Sotkamo Saapuvilla olleet Pirjo Juntunen varapuheenjohtaja Heikki Karjalainen jäsen Alpo\nKIRKKOHERRAN VUOSIKELLO Seurakuntatyön suunnittelu- ja toiminta-aikataulu Kirkkoherran vuosikellossa huomioonotettavaa kirkkolain ja kirkkojärjestyksen mukaan Työyhteisön toimintakalenteri 2009/ Tikkurilan


Sunlight T65, Ford 2010 - Matkailuauto - Puoli-integroitu - Nettikaravaani\nNettikaravaani.com › Sunlight › Sunlight T65 › Myynti-ilmoitus\nSunlight T65, Ford\nMoottori 2.2 l, Diesel Mittarilukema 51 000 km\nVm./Rek. vuosi 2010 (käyt.ott. 6-2010)\nVähän ajettu siisti auto. Laadukas saksalainen Dethleffs-konsernin tuote. Takana parivuode ja iso takatalli. Edessä pöytäryhmä, josta tehtävissä vuode kahdelle. Trumatic-ilmakeskuslämmitys. 100W aurinkopaneeli pitää akut latauksessa.\nUudehkot kesärenkaat, ohjaamon ilmastointi, sähkölasit,-peilit, ym. Jakopää ketjulla eli ...Lue lisää »\nUudehkot kesärenkaat, ohjaamon ilmastointi, sähkölasit,-peilit, ym. Jakopää ketjulla eli ei hihnan vaihtoja.\nRek: 4, vuoteet: 3, B-kortti, 100 km/h\nMyös vaihto / edullinen rahoitus Piilota »\nKatso myytävänä olevat Sunlight T65 vaihtokaravaanit »\nSunlight Ford 2.2, '10, 90tkm\nNettikaravaani ID 1530175


CrossFit Kuopion Endurance: Juoksukoulu — CrossFit Kuopio\nEtusivu / info / CrossFit Kuopion Endurance: Juoksukoulu\nMonilla WODeilla ja kisoissakin haastetaan kestävyyttä ja hapenottokykyä. Juoksukuntoa parantamalla pystyt nostamaan tuloksia ja kierroksia myös CrossFit salilla. Lisäksi treeneissä saat kehitettyä liikkuvuutta, koordinaatiokykyä ja kehonhallintaa.\nJuoksukoulu sisältää 6x 90min yhteistreenit, missä tavoitteena on kehittää tekniikkaa ja kuntoa mukavan rennossa porukassa. Olitpa aloittelija tai jo kokeneempi juoksija saat varmasti ideoita ja intoa juoksuusi näiden treenien myötä ja bonuksena mukavia juoksukavereita! Harjoitukset räätälöidään kaikkien oman kuntotason mukaan. Yhteydenpito whatsapp ryhmässä ja tarkemmat kokoontumiset lähempänä ajankohtaa.\nLenkkarit jalkaan ja treenille!\nHarjoitusajat, kokoontumispaikka ja teema:\n6.6. klo: 18.00-19.30 Eino Leinon lähiliikuntapuisto, tekniikka 1 ja kuvaus\n13.6. klo: 18.00-19.30 Kuopiolahden parkkipaikka, Nopeus\n20.6. klo: 18.00-19.30 Valkeisen lampi, tekniikka 2/ vauhdin hallinta\n27.6. klo: 18.00-19.30 Puijon portaat/polkujuoksu\n4.7. klo:18.00-19.30 Puijon fresbeegolf, mäkivedot\n11.6. klo: 18.00-19.30 Valkeisen lampi, testijuoksu\n(teemojen järjestys voi vielä muuttua kurssin aikana, pidätämme oikeuden muutoksiin.)\nOlen Iida Elomaa ja oma lajitaustani löytyy yleisurheilun ja erityisesti pidemmän matkan juoksusta. Aloitin CrossFit:n, kun muutin Kuopioon ja hurahdin siihen täysin. Koulutukseltani olen liikunnanohjaaja (AMK) ja työkokemusta löytyy monipuolisesti ympäri suomea pääsääntöisesti liikunnan-alalta. Tällä hetkellä olen töissä yleisurheiluseuran nuorisokoordinaattorina.\nHuomasin CrossFit:ssä, miten paljon hyötyä on kestävyysjuoksusta myös tässä lajissa ja siitäpä idea sen valmentamiseen lähtikin. Olen pitänyt aiemmin monia juoksukouluja ja parasta niissä on, kun juoksua ”vihaava” harrastaja huomaa, miten siisti laji se onkaan! 😊


Mumman raitamatto: 11/01/2013 - 12/01/2013\nPirkko Siltala kuvaa Vanhuus- kirjassaan monella tavalla sitä, että vanhus(kin) kantaa mukanaan,\nmielessään ja kehossaan kaikkea kokemaansa. Se miten elämän vaiheet ovat rakentuneet toistensa päälle ja miten eri vaiheiden haasteet ovat toteutuneet, näkyy vanhuksenkin elämässä. Vanhana joutuu kohtaamaan elämänsä entisiä asioita, hyviä ja huonoja. Silloin on myös mahdollisuus miettiä ja kokea ne uusiksi ja eheytyä uuden ymmärryksen kautta.\nMinulle nousivat työelämän tietyt vaiheet pintaan, kun olen turhaan odotellut kutsua erääseen vuosijuhlaan. Minulla oli aikoinaan paljonkin tekemistä vuosijuhlan aiheen kanssa. Tilanne nostaa kysymyksiä, tunteita, tulkintoja, muistoja, selityksiä. Se on vaikuttanut viime päivien mielialaan, häirinnyt rakennettua rauhaani. Ihmetyttää, kuinka lähellä vuosikausien takaiset, muutoin elämänkulussa unohtuneet asiat saattavat olla, jos jokin raapaisee pintaa. Kaikki on siis tosiaan meissä edelleen. Eheyttävää tulkintaa tarvitaan, että löytyisi kauaskantoista viisautta!\nLähettänyt Annikki klo 17.41 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nPehmeä päivä, kirkas kyllä ja lumitimantit ovat ilmestyneet. Päivä pimenee tuvan ympärillä nopeasti. Tulee taas huikea tähtitaivas ja kuutamo, joita pitää yöllä ihailla.Talitintit ovat menneet talipitkelöltä jonnekin levolle.\nVoisi olla aivan rento ja rauhallinen olo, väsynytkin viikonloppureissun jälkeen. Silti jokin kaihertaa. Pitäisi tehdä jotain muuta, sitä se on, vaikka en tiedä mitä. Mies tuossa tekee harrastuksiaan kuin puolipäivätyötä, valmistelee ilolla luentoja, välillä kyllä kuuntelee viidennenkymmenennen kerran "Vain elämää"- nauhoituksia. Tapasin viime viikolla pari uuseläkeläistä, joilla on kovin kiire, ovat mukana monessa. Minä vain näitä omiani, yksityistä, paikallista, henkilökohtaista, sen vähän mitä puuhailen. Käsityö ja ulkoilu auttavat aina. En ole ainoa, jolla tätä vaivaa on. Itävaltalainen ystäväni, joka jäi eläkkeelle toistakymmentä vuotta sitten, käy terapiassa saadakseen luvan olemiselleen. Hän tekee vapaaehtoistöitä, mutta on niistä aivan väsynyt. Kuinkahan moni niistä eläkeläisistä, jotka käyvät tuon tuostakin Alkossa, hakevat sieltä pehmennystä sisäisiin paineisiinsa?\nLähettänyt Annikki klo 16.43 4 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nMaisemat ovat minulle matkoilla eniten mieleen jääviä. Toki Islannin matkojen retkikohteet - mannerlaatat, geysirit, kosket ja Blue Lagoon, jossa vesi tosiaan oli vaalean sinistä ja ihanaa - ovat merkittäviä ja erityisiä turistikohteinakin.\nMutta ne äskensataneen lumen ohuesti peittämät vuoret maiseman laidoilla olivat koko ajan muuttuvan pilvistön peitoissa kuin maalaus. Kosmoksensinistä, punertavaa, ylöspäin vaalenevaa, maastossa lumi kuin värien päälle vedetty valkoinen akryyliväri. Ja illan pimentyessä erään laakson valopisteiden päälle, matalan vuoriston laidan ylle ilmaantui kirkas täysikuu valaisemaan rosoisen laavakiven peittämää kuumaisemaa. Omilla tavoillaan sitä kukin matkoillakin ympärilleen katselee.\nSää vaihtui jatkuvasti. Satoi lunta, seuraavan kerran kun katsoit ulos, paistoi aurinko pilvettömältä taivaalta, puit päälle ja menit ovesta ulos, tulikin rakeita, mutta vain hetken sitäkin, jo taas pilkahti aurinko.\nReykjavikissa näytti siltä, että taloissa ei useinkaan ole ikkunaverhoja tai niitä ei vedetä kiinni. Huoneisiin näkyi sisään. Pidetäänköhän siellä outona sitä, joka peittää kotinsa ikkunat?\nUskomatonta, mutta kamerani jäi kotiin. Olin hyvissä ajoin ladannut akun. Laukkuja vaihdellessa se jäi isompaan. No, onhan netti täynnä kuvia sieltä ja miehellä kännykkäkamerassa jotain. Nyt lisäsin tähän hänen kuviaan.\nHalgrimskirkja oli hieno kirkko.Kuuntelimme siellä urkujen soittoa, sytytin kynttilän eräs asia mielessäni.\nMatkalipputulosteita setviessäni tulivat mieleen entiset matkat, kun opas odotti kyltin kanssa lähtölentokentällä ja perillä toinen opasti oikeaan bussiin ja kaikki oli selkeästi ohjelmoitu. Onko sellaisia lomamatkoja nykyään? Nyt koetit itse pitää englanninkieliset voucherit ja sekavan näköiset elektroniset liput järjestyksessä ja löytää oikeat bussit ja paikat. No sujuihan se vielä. Kymmenes lipputuloste tuli paluumatkan konduktöörille.\nTällainen kolmen yön pikamatka on pieni väläys erikoisesta, harvinaisesta maasta, josta retkikuljettaja kertoi ansiokkaan laajasti. Isompi eläytyminen vaatisi itsenäistä kiertelyä ja yöpyilyä ympäri saarta. Mutta sinisen laguunin höyryävässä, maan alta kumpuavassa vedessä tuntui, että olemme yhdessä tehneet pitkän matkan ja tulleet jonnekin.\nLähettänyt Annikki klo 19.11 1 kommentti: Linkit tähän tekstiin\nSepon kolumni Ylä-Satakuntalehteen\nTeksti ei lähtenyt Reykjavikista sähköpostina iPadilla, niin keksittiin tämä kiertotie, kiire kun oli. Olkoon se nyt tässä kertomassa matkasta.\nVaarin saaren virkkeitä\nKirjoittelen tätä Reykjavikissa, jonne piti lähteä halvan syystarjouksen houkuttamana. Islanti tuli aikoinaan tutuksi työmatkoilla. Eihän tähän viikinkien jälkeläisten omalaatuisen maahan voi olla rakastumatta. Tämä rakkaus on mukava näyttää omallekin rakkaalleen.\nIslannissa joudutaan elämää jatkuvan pelon keskellä. Meille suomalaisille turvallisuutta tuo se, että tultakin kuumemman maapallon sulan ytimen päällä on kilometrikaupalla lujaa Euraasian mannerlaattaa. Täällä laatta kohtaa Amerikan laatan ja maankuori on paikoittain olemattoman ohut.\nLaattojen kohtauspaikan voi edelleen nähdä turisteille tutuksi tulleessa kansallispuistossa, jossa jossakin aiemmassa mullistuksessa Amerikan laatta kohosi Euraasian laattaa muutaman metrin korkeammalle.\nOn se vaikuttava paikka aina kun sen näkee. Islantilaiset näyttävät syntynyttä halkeamaa siksikin, että maata asuttavat klaanit kokoontuivat siellä 900-luvulla sopimaan yhteisestä hallinnosta.\nMannerlaatat erkanevat toisistaan edelleen maan ytimen valtavien voimien vaikutuksesta parisen sentin vuosivauhtia. Maan ohut kuori kestää irtoamista aikansa, mutta risahtelee aina heikoimmasta kohdasta rikki.\nJuuri siksi islantilaiset joutuvat varautumaan siihen, että maanjäristykset ovat jatkuvia. Aika ajoin maan monet tulivuoret äityivät syöksemään tulta ja tulikiveä. Laavavirrat ja tuhka ovat tuhonneet moneen kertaan monta asutusta.\nVielä pahempi tilanne on, jos tulivuori purkautuu jäätikön alla. Äkkiä sulava tulvavesi vie sekin kaiken allesattuvan mennessään.\nPelkojensa vastapainoksi epävarma maa antaa asukkailleen etuja. Monin paikoin kuuma maan ydin kiehuttaa päällään olevaa vettä. Yksi lähde pulpahtaa geisiriksi turistien iloksi suihkuttamalla vettä ja höyryä taivaalle monta kertaa tunnissa.\nTämäkin on näkynä vaikuttava, mutta islantilaiset ovat oppineet etenkin 1970-luvun energiakriisin aikaan tekemään kuumilla lähteillään sähköä ja lämmittämään asumuksensa ja monet uimahallinsa. Lämmön varassa toimii myös jopa banaaneja tuottavia kasvihuoneita.\nLisäksi sulavat jäätiköt synnyttävät jokia, joista saa sähkövoimaa. Maa on tulvillaan energiaa eikä polttoaineita tarvita kuin autoihin, sekin ennen sähköautojen yleistymistä.\nYmpärillä ovat Islannin kuulut kalavedet. Näiden varassa elämä maassa jatkuu. Vähitellen islantilaiset ovat toipumassa myös järkyttävän syvästä lamasta. Islanti koki viimeisen päälle taudin, johon mekin aika ajoin sorrumme.\nVelkarahalla tultiin Euroopan omistajiksi ja Suomestakin ostettiin pankki ja monia yhtiöitä. Tämä yltiöpäinen kiito loppui lamaan ja valtavaan talouden sekasortoon. Mutta vähitellen maa siitäkin toipuu. Elämä jatkuu.\nTuristielinkeinokin pyörii taas täysillä. Moni käy katsomassa, että pelossa voi elää. Jouluvalot on juuri sytytetty. Ihan kunnioitettavaa porukkaa, nämä islantilaiset. Tällaisia sitä miettii kuunmaisemassa Blue Laguunin kuumassa vedessä, vaikka pää on pakkasessa.\nLähettänyt Annikki klo 22.14 1 kommentti: Linkit tähän tekstiin\nMääränpää on lekottelu Blue Lagoonin kuumassa altaassa lumisateessa, mutta saapa nähdä kuinka sinne päästään tai sieltä tullaan pois!\nLähettänyt Annikki klo 9.13 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nVahinko, etteivät ne helsinkiläiset nähneet tätä loistavaa kuuta ja kirkkaita tähtiä, koko viikonlopun kun satoi. Helsingissä ei näy kuun valo eivätkä kuun varjot. Niitähän minä siellä kaipasin, noita kotikylän peltoaukeilla sieluun painuneita elämyksiä.\nPiti lähteä ulos katselemaan. Kuunvaloisella kylätiellä laskiessani naapurien valoja tulin ajatelleeksi kulmakunnan talojen historiaa viidentoista viimeisen vuoden aikana. Laskin, että postipiirimme (jossa asukkaat itse jakavat vuorotellen sunnuntaipostin) kuudestatoista asutusta talosta on enoni mukaanlukien kuollut sinä aikana kymmenen ihmistä. Se on noin kolmasosa asukasmäärästä. Yksi talo on aina pimeänä. Kahteen on tullut asukkaat eläkeläispaluumuuttajina Espoosta, me ja eräs toinen pariskunta. Neljä taloa on lomakäytössä. Muutamassa talossa on vielä työikäisiä asukkaita, enemmistö on ikääntyneitä leskiä ja pariskuntia.\nMikä lie tilanne viidentoista vuoden päästä? Monessako on vakituisia asukkaita? Monenko pihapiirin nurmikot ovat muualla asuvien huolena ja ikkunat koko talven pimeinä?\nTäällä kun on, tuntuu, että kylät eivät saisi kuolla, että pitäisi olla valoa, työn ääniä ja liikettä. Talojen runsasväkinen sukupolvihistoria elää mielissä: Tuossa on ollut usein kahdeksan lasta, tuolla kymmenen, kirkonkirjoissa oli usein toistakymmentä henkeä. Ennen taloon jäi aina jatkaja, nyt se on harvinaista. Uusia taloja rakennetaan harvoin. Kuulin eräässä seminaarissa, että rakennuslupia myönnetään vain keskustaan ja äärimmille haja-asutusalueille, ei kyläkeskuksiin. Keskittäminen on kaavoituksen laki.\nNo, kukin meistä elää vain aikansa ja talo ei ole elävä olento, kuten mieheni on minulle huomauttanut. Kyläelämä on kuitenkin kulttuuria ja historiaa ja monen mielestä toimiva ihmismittainen elämäntapa. Kyläyhdistykset ja asukkaat koettavat pitää elämää yllä, tulta pesässä ja valoja palamassa.\nLähettänyt Annikki klo 20.11 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nIlma ikkunan takana on täynnä suuria, märkiä lumihiutaleita. Ilta pimenee nopeasti, harmaan ja valkoisen sävyt tummuvat mustiksi. Ajattelen maantiellä pitkiä matkoja pimeässä ajavia lähimpiä, siunaan heille varjelusta mukaan. Täti aina murehti pitkiä ajojamme, hänelle piti soittaa, kun päästiin perille. Pidin sitä muistamista lahjana, joka antoi lapsen olon.\nLähettänyt Annikki klo 17.43 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTästä viikosta tuli oikein perhevierailuviikko - oman perheen laajentuneessa muodostelmissa. Yhtä aikaa emme kyllä ole olleet saman katon alla viiteen vuoteen.\nKoti on siistinä, ruokia ostettuna moneen kertaan kassikaupalla, reseptejä haettu netistä, karitsanpaisti uunissa, valkosipuli tuoksuu. Hiljaisuus,vanhuus ja marraskuun pimeys ovat hetkeksi unohtuneet!\nLähettänyt Annikki klo 19.02 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nKaikki aika läsnä\nAloitin juuri Pirkko Siltalan uuden "Vanhuus. Elämä haluaa tulla eletyksi"- kirjan lukemisen. Lukijalle- kappaleessa on heti tekstiä, jota tekee mieli kerrata:\n"Vanhuudessa kehittyy laajeneva tietoisuus: elämäkerralliset muistot tulvahtavat mieleen ja vanhus tutkistelee itseään ja elämäänsä. Vanhus voi näin kietoutua uudella tavalla elämäänsä. ---Vanhuus kehittyy ajallisesta jatkuvuuden tunteesta. Vanhuudessa on kaikki aika läsnä."\nViime aikoina pääkaupunkiseudun 22 vuottamme on noussut uudella, hyvällä tavalla muistoihini. Se tuntuu eheyttävältä. Jokin auki jäänyt ristiriita kuitenkin liikkuu kuin varjo mielen hämärillä pihoilla. Eheys on Erik H. Erikssonin - jonka mukaan Siltala kuvaa vanhuutta pohjaavia elämänvaiheita - tunnetun jäsennyksen mukaan vanhuuden haaste. Eheyden ja epätoivon ristiriidasta voi kasvaa vanhuuden perusvoima, viisaus.\nVuosi on kulunut siitä ikävästä asiasta, kun kotiimme oli tunkeuduttu ja kaikki myllerretty. Sekin kokemus on olemassa, vaikka mieli on aika hyvin toipunut. Vanhat kirjat ovat korjaamatta.\nOlen viime päivinä ollut vetämätön. Enimmäkseen olen vain makaillut tai istunut ja katsellut talitinttien kisailua lintulaudalla. Ehkä sulattelen jotain, ehkä hämärä vain painaa. Joskus on lupa vain olla itsensä kanssa.\nLähettänyt Annikki klo 17.57 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin


Nukketalogalleria: elokuuta 2014\nLähettänyt Nukketalogalleria klo 6.51 1 kommentti:\nEn ole ilmeisesti aikoihin käynyt Helsingissä nimenomaan sunnuntaina sillä minulle oli aivan uutta ihana museoraitiovaunu, jolla teimme tyttöjen kanssa kierroksen.\nEspan puistikko oli tupaten täynnä ravintolapäivän kojuja ja asiakkaita. Maistettiin mm. espanjalaista paella ja ihania leivoksia. Aivan mahtava idea tuo ravintolapäivä, pääsee maistamaan vaikka mitä erikoisuuksia, pieniä annoksia.\nJa vielä herkut Starbucksista, tosin kahvittomat sellaiset.\nLopuksi käytiin elokuvissa, Emilia kavereineen katsomassa ja itkemässä "The Fault in our Stars" eli "Tähtiin kirjoitettu virhe" ja Olivia ja minä huikea-efektisen "The Maleficent-Pahatar".\nViimeksi Helsingissä käydessäni näin tämän "Restaurant in the Air"; ei olis minun juttuni.\nIhana, miten kesä edelleen jatkuu, minä ainakin nautin täysillä.\nLähettänyt Nukketalogalleria klo 10.57 Ei kommentteja:\nViime viikolla heti kun Emilia kotiutui neljän päivän partiovaellukselta, asuntoauto suunnattiin sukulaisten luo Pietarsaareen. Ehdittiin yhden päivän aikana tavata (lähes) "kaikki", käydä Strand Campingin hienolla rannalla uimassa, tehdä jokavuotinen hautausmaakierros ja käydä ihailemassa auringonlaskua Fäbodan rannalla.\nLapsena kun tulimme (nyt jo pilven reunalla istuvaa) Elsa-mummia katsomaan Pietarsaareen, oli mummilla aina possumunkit odottamassa ja ne olivat niiiin maistuvat pitkän junamatkan jälkeen. Onneksi niitä vieläkin löytyi.\nPietarsaaresta lähdettiin serkun tytön perheen kanssa Powerparkiin. Osa kieppui, osa pysyi tukevasti maan pinnalla. Niinpä nuo yläilmakuvat maailmanpyörästä onkin Emilian ottamia.\nPowerparkissa on ihana satumaa, "kautta likaisten varpaitteni" Röllin kylä, jossa on kuvattu elokuva Röllin sydän.\nSeuraava yöpymispaikka oli viime kesänä löydetty, erittäin mukava Kalliojärven Lukkuhaka Pohojanmaalla. Lammen uimavesi oli uskomattomat +27 astetta.\nLilja halusi valita ohjelman!\nMatka jatkui Ilmajoen kautta, jossa vihdoin (kolmas kerta toden sanoo) osuttiin aukioloaikaan iki-ihanaan Mallan Makeat-puotiin. Siellä tuli mieleen Dostojevskin sanat "Kauneus pelastaa maailman".\nParin herkkuleivoksen lisäksi oli ihan pakko ostaa Mallalta tämä ihana kyltti.\nKankaanpään Kuninkaanlähteen leirintäalueen yhteydessä on ihana maauimala, jolle näillä helteillä on käyttöä. Leirintäalue on todella mukava, aamuisin tulee "pulla-auto" herkkuineen, joinakin päivinä lihan myyjä ja perjantaisin vanha kunnon kauppa-auto.\nKotimatkalla poikettiin vielä toisessa ihanassa puodissa Loviisan Aitassa Ruskossa.\nMuu perhe lähti vielä anopin luokse Kuopion taakse jatkamaan lomaa, mutta minulla alkaa huomenna työt. Täällä me sitten Liljan ja Artturin (kuvassa) kanssa yritämme keksiä tekemistä. Tänään olen jo pessyt muutaman koneellisen pyykkiä ja syönyt kaksi lautasellista jäätelöä Ilmajoelta ostetun Pöyröö puluverin (eli salmiakkijauheen) kera, NAM (luin juuri, että helteellä suola on tarpeen...)!\nHuom!! Kissat eivät syö pöydän ääressä, tuo oli tyttöjen lavastama juttu alkukesästä!\nLähettänyt Nukketalogalleria klo 4.40 Ei kommentteja:


Kari Hukkila Kerettiläisesseet - Kiiltomato.net\nSavukeidas on taas julkaissut esseekokoelman, mutta kyseessä on toisenlainen kokoelmatyyppi kuin Suomessa on yleensä tavattu. Näissä esseissä teemat toistuvat tai jatkuvat esseestä toiseen, Kari Hukkilan tapauksissa kulttuuri, identiteetti, pohjoisafrikkalaiset ja muutamat muut teemat, kun taas esimerkiksi viimevuotisessa Timo Hännikäisen kokoelmassa Ilman esseet käsittelivät, jos niin voi sanoa, seksuaalista yksinäisyyttä ja miehen ja naisen välisiä kimuranttejakin suhteita. Mutta on toinenkin ero, Savukeitaan esseet eivät ole kompilaatioita jo julkaistuista esseistä, vaikka poikkeuksiakin löytyy, esimerkiksi Leevi Lehdon Alussa oli kääntäminen.\nToisin oli ja on Erno Paasilinnalla tai Markku Envallilla. Heillä ja heidänkaltaisillaan esseekirjat todellakin olivat kokoelmia, ehkä jonkinlaista punaista lankaa yritettiin jälkikäteen viritellä, mutta tulos saattoi siltä osin jäädä löysäksi. Arvostetun Helsingin Sanomien kriitikon Suvi Aholan taannoinen huoli siitä, että esseisti pääsee helpolla, kun hänen tuotoksensa julkaistaan ja useaan kertaan, ensin lehdessä, sitten ehkä eri kirjoittajien kokoomateoksessa ja vielä omassa esseekokoelmassa (vielä tulevat esseistien esseekokoelmista muodostetut kokoelmat), eikä maineenkasvua ja rahantuloa voi estää, onkin varmasti aiheellinen aiemmassa esseistiikassa, mutta nyt Ahola voi huokaista helpotuksesta: Kari Hukkilankin esseet julkaistaan Kerettiläisesseissä ensimmäistä kertaa.\nHukkilan esseeteos, hän nimenomaan sanoo kirjoittavansa esseitä, on laaja yli kolmesataasivuinen kirja viite- ja lähdeselityksineen, ja kaksi liitettäkin on siihen pantu. Esseitä on yhdeksän ja viimeistä, ”Omaha Beachia”, lukuun ottamatta ne ovat laajoja. Kirjoitusvirheitä on vähemmän kuin aiemmissa Savukeitaan esseeteoksissa, joten ammattitaito sen kuin karttuu näillä ahkerilla turkulaisillamme. Kuitenkin etuliepeen ilmoitus Savukeitaan julkaisemista esseekokoelmista sisältää virheen, jota epäilen tahalliseksi. Kerrotaan, että on olemassa esseekokoelma Kilpailevan lajin muistomerkki, joka omien muistikuvieni mukaan kuitenkin on runokokoelma, jonka alkusivuilla nimi oli muuttunut muotoon Kilpalevan lajin muistomerkki.\nSijoitan Savukeitaan Liken ja Sammakon jatkumolle, mutta toivon ettei Savukeitaasta tule sitä mitä Like ja Sammakko nykyään ovat. Toivon Savukeitaan pysyvän pienenä ja ärhäkkäänä kustantamona ja jättävän kaupallisen rankkuuden vähemmälle.\nKari Hukkila on aikaansa seuraava mies. Heti Lukijalle-kappaleen jälkikirjoituksessa hän mainitsee Kööpenhaminan ilmastokokouksen ja assosioi Pariisissa tapaamiinsa pohjoisafrikkalaisiin ja mitä heistä kantaranskalaiset ajattelivat. Tietenkin pahaa. Sanoin ystävälleni lukevani Savukeitaan esseekokoelmaa ja tämä vastasi: ”Ai niitä ajanmukaisia esseitä vai, hö-hö.” Hukkilan esseet ovat silti jotakin enemmän, yliajanmukaisia, niissä ollaan oikeassa jo etukäteen.\nMaailma on Hukkilalle erittäin dikotominen, mutta dikotomian Hukkila tahtoo purkaa. Hukkilan mukaan ennen ihmisiä erottelivat rotu ja uskonto, nyt kulttuuri. Erityisesti Hukkila ei pidä Samuel P. Huntingtonin teoksesta Kulttuurien kamppailu (The Clash of Civilization and the Remaking of World Order), jonka ”mukaan maailma jakautuu ystäviin ja vihollisiin, vaikka hän [siis Huntington] ei juuri näitä käsitteitä käytäkään”. Hukkilalle Huntington on vastakkainasettelujen ruumiillistuma, jota ei maailmalla arvosteta, paitsi Yhdysvalloissa – ja Suomessa. Hukkila ei kuitenkaan yllä klingeläisiin mittoihin ”amerikkakritiikissään”, sillä Hukkilan eurooppalainen päämaali Suomen ohella on Ranska.\nRanskasta Hukkila silti sai ”algerialaisen ystävän”, jota nimeä ensimmäinen essee kantaa. Ystävä on Hafed, ja hän asuu entisessä isäntämaassa, joka yhä on vihollismaa. Saamme tietää ranskalaisten kohdelleen erittäin kurjasti algerialaisia toisen maailmansodan jälkeen. Ihmisiä pahoinpideltiin, kidutettiin, tapettiin ja raiskattiin, erilaisissa järjestyksissä.\nHukkilan mukaan Ranska oli saanut oppinsa toisen maailmansodan aikana saksalaisilta. Myös terrorin toteuttajien henkilöhahmot saattoivat olla samoja, varsinainen veijari näyttää olleen tämä Maurice Papon, joka ensin kuljetutti juutalaisia Ranskasta itään ja vähän myöhemmin oli johdattamassa ranskalaisia algerialaisten kimppuun. Koko ajan kuin hiukan ulkopuolisena Hukkila kuvaa näitä kamalia asioita, singahdellen historian ja nykypäivän välillä.\nEpäilemättä voisi sanoa, että ”Hukkila tahtoo ravistella ennakkoluulojamme”. Onhan hätkähdyttävää, että suomalaisella miehellä on algerialainen ystävä. Minulla on serbialainen ystävä, siitä saattoi vielä muutama vuosi sitten saada turpaansa, mutta nyt serbien synnit ovat ihmisten mielistä jo unohtuneet.\nMatti Mäkelä kirjoitti kritiikissään (Helsingin Sanomat 20.4.2010) Hukkilan olevan ”kansainvälisyysromantikko”, joka kansallisromantikkojen tapaan löytää vieraasta ihanteensa. Aika tyhmäksi Hukkilan kirjan jäljiltä tunteekin itsensä suomalainen heteroseksuaalinen mies, joka toisinaan syö tehotuotettua lihaa (mutta on päättänyt pidättyä tehotuotetulta lihalta silloin tällöin). Markku Soikkeli taas tituleeraa Hukkilaa ”kosmopoliitiksi Kontulasta”. Helsinkiläinen Kontulan lähiö tuo ”katu-uskottavuutta” Hukkilan tarinoihin ja samalla osoittaa tahtomme identifioida ihminen, asettaa kulttuuriin, mitä Hukkila kiivaasti vastustaa, sillä ihmisen identiteetti on pelkkää kuvitelmaa.\nOnhan se vähän niinkin. Hukkila tekee mielenkiintoisen historiallisen vertailun ja sanoo, että vuonna 1938 ”juutalainen”, 1970-luvulla ”porvari” ja 2000-luvulla ”islamilaistaustainen maahanmuuttaja” nostavat meidän likaisiin mieliimme hirvittäviä, tuhoamiseen kannustavia mielikuvia. Ei Hukkila noin sano, hän sanoo sivusta, oikeastaan hän panee itsensä peliin harvoin. Algerialaisen ystävänkin kanssa ollaan autoajeluilla ja muistellaan algerialaisia menneitä, mutta tarttumapinta jää vähiin. Tämmöinen vaikutelma minulle jäi.\nHukkilat ja Halla-ahot\nMuutaman kerran Hukkila tuo itsensä näyttämölle muunakin kuin aina oikeassa olevana ihmisenä. Eräs pohjoisafrikkalainen poika on hänestä jopa luotaantyöntävä, mutta ei Hukkila laajemmin ”heikäläisiä” kritisoi. Siinä Notre-Damen paikkeilla Pariisissa ystäviensä kanssa notkuessaan, emme oikein saa tietää miksi hän siinä notkui, mutta olisi hauska tietää mitä ystävät (algerialaiset, suomalaiset, ranskalaiset, jne.) notkumisesta ajattelivat, joka tapauksessa Algerian sodan veteraani tulee solvaamaan Hukkilan algerialaisia ystäviä.\nHukkila kuvaa miestä: ”vanha ranskalainen asunnottoman näköinen ja tuntuinen alkoholisti” – – ”ulkoiseltakin olemukseltaan vastenmielinen äijä” – – ”juopunut, haiseva, onnahteleva iljetys” – – ”horjahteleva hylky”. Eli tähän loppui ymmärrys. Kohtaus ponnahtaa ikävästi tekstistä esiin, vaikka veteraanin kertoma olisikin totta, että hän olisi tappanut ja kiduttanut algerialaisia. Näissä kohden tulee mieleen toinen Savukeitaan esseisti, Antti Nylén, joka myös on suvaitsevainen suvaitsevaisia kohtaan. Todellakin, kun suvaitsevaisuusfalangi nousee Suomessa valtaan, tiedän heti häipyä tästä maasta.\nHukkilalla on myös aika erikoisia kokemuksia homoista: ”Jokainen homoseksuaali jonka tunnen olettaa, että kahden miehen välinen ystävyys on puolitiehen pysähtynyttä halua, kompromissi halun ja torjunnan välillä.” Aion kysyä homoystävältäni seuraavan kerran, kun tapaamme, tahtooko hän minulta muutakin kuin juttuseuraa.\nHukkila kuitenkin korostaa, ettei hänellä ja Hafedilla olisi ollut mitään homostelua vastaan, mutta heterous oli esteenä. Harmillista. Mutta en minä Hukkilaa laajakatseisempi ole, sillä käsitykseni pohjoisafrikkalaisista ovat järjestään kielteisiä, ellei Etelä-Sudania lasketa Pohjois-Afrikaksi. Jokainen pohjoisafrikkalainen jonka tunnen olettaa, että kahden miehen välinen ystävyys on puolitiehen pysähtynyttä ryöstöä ja väkivaltaa, kompromissi ryöstön ja väkivallan ja torjunnan välillä.\nArgumentoisin Hukkilaa vastaan, että hyväksymällä ennakkoluulot, identiteetit, kulttuurit ja sen sellaiset voisi elämä helpottua, kun taas raja-aitoja saa kaataa loputtomiin, aina löytyy tätä tiettyä porukkaa, joka on ulkoistanut pahan ja joiden idioottimaisuutta Hukkila ansiokkaasti analysoi: ”Mitä huonommat välit ihmisillä keskenään on, sitä huonommin siedetään vieraita, tulijoita, maahanmuuttajia. — Mitä enemmän maassa on maton alle työnnettyä vihaa, sitä kompleksisempi on suhde menneisyyteen — Useimmiten menneisyys on ajassa sitä mitä maahanmuuttajat tilassa –”. Pätevää analyysiä, vaikka ”maassa maton alle työnnetty viha” metaforana onkin vähän huvittava, mitä totinen aikakautemme ei voi huomata.\nDramaturgia muutenkin on kautta teoksen kömpelöä, mutta ”Kerettiläisessee (II)”:ssa ”purskahdin” minäkin nauruun: ”Sen jälkeen en saanut tuota kaksikymmentäsenttistä pois mielestäni. Olin elänyt sen kanssa sentään aika pitkään. Nyt se tuntui melkein kuin arvoitukselta, johdatteli sellaiseen. Jos kuulisin jonkun puhuvan sanotaan entisestä vaimostaan tähän tapaan, purskahtaisin kai nauruun. Mutta jopa von Trierin Dogville lähestyi samaa arvoitusta. Dogvillen taloista tuo kaksikymmentäsenttinen puuttui kokonaan.”\nPuheena on Kontulan seinien paksuus, mutta voi sitä eskapistisesti mielessään mietiskellä muutakin. Ilveileekö tämä esseisti kanssamme parhaimpien pikareskiperinteiden mukaisesti? ”Meneekö tääkin näille nuijille läpi.” Ilveilyepäilykselle antaisi vahvistusta, että Savukeitaan johtohenkilö Ville Hytönen ilveili tässä taannoin kehittämällä runohahmon, mutta konkreettista evidenssiä vielä kaivataan. Ei olisi ensimmäinen kerta, kun lukevaa yleisöä pidettäisiin narrina. Oikeastaan epäilen laajaa salaliittoa. Epäilykseni heräsivät, kun kuulin ihmettelyn, että ”kaikkea sitä julkaistaankin”, mutta kyseessä ei ollut Kerettiläisesseet vaan Tero Tähtisen Aurinko laskee Aleksandriassa.\nOngelma on siinä näissä Hukkilan ja muiden kulttuurikritiikeissä, että leimautuu rasistiksi kun sanoo ”neekeri”, samoin kuin leimautuu terroristiksi, kun on muslimi. Hukkilalle muslimi on kuitenkin apriorisesti hyvä, sillä pahat muslimit eivät ole muslimeja vaan fundamentalisteja. Tällaiselle päättelylle on olemassa nimikin: ulkoistaminen, siitä Hukkilakin puhuu alun neljättäsataa sivua, tiiviisti pää pensaassa.\nTuntuu, että nämä halla-ahojen vastustajat eivät voi elää ilman halla-ahojaan, eivätkä halla-ahot ilman Hukkiloitaan. Itse olen kuitenkin siinä mielipiteessä, etten tahdo olla kummankaan porukan kanssa missään tekemisissä.\nKaupallisesti korrektia inhimillisyyttä\nSuomi on Hukkilalle kaupallisesti korrekti, sillä toisin kuin Yhdysvalloissa, Suomessa ei ole niitä erotteluja, joista huolehtii tunnetumpi korrektiuden laji, poliittinen korrektius. Suomessa voi sanoa olevansa poliittisesti epäkorrekti, eikä se tarkoita mitään. Saatan ymmärtää väärin, mutta hyvä esimerkki siitä on ystävyys maallistuneen muslimin kanssa. Kaupallinen korrektius puolestaan näkee maailman taloudellisena, kaupallisena, eikä millään muulla oikeastaan ole väliä. Tämmöinen paikka oli Hukkilan lapsuuden Kontula.\nOnneksi Kontulasta kuitenkin pääsee pois ja yleensä Suomesta, sillä Suomessahan ei mistään välitetä mitään, paitsi taloudesta. 1990-luvulla ihmiset menivät hirteen, jotta pankit saatiin pelastettua, eikä kukaan oppinut mitään. Ulkomailla Hukkila vetelee suuria linjoja, hän esimerkiksi näkee yhtäläisyyttä pikareskiromaanien ja romanikerjäläisten välillä. Nämä paralleelit saattavat olla hieman kömpelöitä, mutta syyllistyykö lukija eskapismiin, kun toivoo, että Hukkila puhuisi enemmän pikareskeista ja jättäisi nuo rumat kerjäläiset vähemmälle? Toisaalta voisi kertoa asioista erikseen.\nEssee ”Älkää antako heille rahaa”, jossa näitä kerjäläisiä kuvataan, on lievästi sanottuna puhutteleva. Hukkila kuvaa kaupallisesti korrektia isänmaatamme, jonka isät ja äidit hokevat kiihottuneesti: ”Älkää antako heille rahaa!” Tämä hokema on erittäin suosittu Suomessa, sillä voimme pestä kätemme koko kerjäläisongelmasta. Käsittääkseni tätä mieltä on Hukkila ja varmaan moni muukin.\nHukkilaa kuvaa ihastuttavaa kohtausta Helsingin keskustassa, kun romanikerjäläinen tekee mitä tekee eli kerjää ja ihmiset kulkevat ohi miettien tekosyitä olla tekemättä mitään. Se on kaunis kuva nyky-Suomesta, jossa YYA on edelleen voimassa ja suomettuminen kukoistaa. Kuitenkaan Hukkila ei kerro, pitääkö kerjäläisille antaa rahaa ja antoiko hän heille rahaa.\nMielestäni heille pitää antaa rahaa. Hirveä on hetki kun ohittaa tuon tumman hahmon, joka kyykyssä kyhjöttää. Toki kevytkristillinen (minulle tuntemattomaksi jäänyt henkilö puhui ”lightkristillisyydestä” eräällä keskustelupalstalla) kirkkomme kehottaa olemaan antamatta rahaa, ”se ei ole meidän työtämme”, ja tämä helpottaa meitä tuonpuoleisia asioita miettiviä huomattavasti. Hukkilahan on ateisti. Tietenkin. Enintään voi olla katolinen.\nPikareskiromaani oli suosittua Iberian niemimaan suunnalla, sillä siellä kulttuurit kohtasivat, ihmiset kääntyivät tai heidät käännytettiin. Salassa saatettiin harjoittaa kiellettyä uskoa, islamia tai juutalaisuutta. Myös itseltä salassa. Hukkila kuvaa hienosti, miten Portugalissa mumistiin juutalaisia rukouksia, vaikkei välttämättä edes tiedetty mitä oltiin tekemässä. Suullinen kulttuuri on hyvin vanhaa ja myös tiedostamatonta.\nLukiessani Kerettiläisesseitä kirjoitin pari kertaa sivunlaitaan italialaisen mikrohistorioitsijan Carlo Ginzburgin nimen. Teoksessaan Juusto ja madot hän etsii näitä maaseudun suullisen kulttuurin jäänteitä. Ginzburgin tutkimuksen päähenkilö on italialainen mylläri, ja pienellä kömpelöllä loikalla päästään Hukkilan esittelemään ensimmäiseen moderniin romaaniin, espanjalaiseen La Vida de Lazarillo Tormesiin (vuodelta 1554), jonka päähenkilön isä on välistävetäjämylläri, sillä Ginzburgin mukaan mylläreitä pidettiin roistoina. Myös ajanjakso molemmissa teoksissa on sama, 1500-luvun toinen puolisko. Silloin oli uskonpuhdistusta, vastauskonpuhdistusta, löytöretkiä, kulttuurit kohtasivat ja vain vahvimmat selvisivät, veijarit.\nKäännyttämisen lisäksi Ranskasta etelään käännettiin kirjallisuutta, tämän Hukkila sitten nivoo yhteen kerettiläisyyden kanssa. Hän ei kuitenkaan mainitse Leevi Lehdon Savukeitaan sarjassa ilmestynyttä teosta Alussa oli kääntäminen, vaikka vetää yhdysviivoja language- ja hakukonerunouteen. Hukkila penää historiatajua, jota hänellä itsellään kieltämättä jonkin verran on, pitäisi nähdä vanhat kansankieliset runot samassa yhteydessä näiden modernien kanssa.\nPetrarcan runosta Hukkila sanoo: ”Runo leikkii äidin nimen kirjaimilla, ja siinä on täsmälleen yhtä monta riviä kuin äidillä oli elinvuosia. Language-runouden piiristä olisi helppo näyttää vertailukohtia.” Tällainen on erittäin ärsyttävää! Olisi helppo näyttää… jos olisi niin miksei näytetä?\nKerettiläisesseistä on helppo pitää, niin saa kavereita ja ystävyys on hyvin tärkeätä. Kuitenkin olin Matti Mäkelän tapaan hyvin ärsyyntynyt kirjasta. Se on jo ansio, kirja ”puhuttelee”. Niinkin saa kavereita, ärsyyntyjät voivat jakaa kokemuksiaan. Matkaajana Hukkila toi välillä mieleen Matti Pulkkisen Romaanihenkilön kuoleman ja Ehdotuksen rakkausromaaniksi. Mutta Hukkila toisin kuin Pulkkinen on ulkopuolinen, hän jättää mahdollisuuden mielenmuutokseen. Tarkemmin sanottuna hän on sivullinen. Ei siinä mitään pahaa ole, siinäkään, se on hyvin inhimillistä. Vai onko meitä taas vedätetty?\nKari Hukkilan käsikirjoittamia ja dramatisoimia elokuvia Matti Mäkelän kritiikki Kerettiläisesseistä Helsingin Sanomissa Hannu Waaralan kritiikki Kerettiläisesseistä Savon Sanomissa Markku Soikkelin kritiikki Kerettiläisesseistä Wikipedia-artikkeli Kari Hukkilasta\nVanhuksen voi tappaa, traditiota ei\nMarkku Soikkeli 22.1.2022\nKuihtuminen käy autofiktion kimppuun nimiä mainiten. Kriitikko jää miettimään, onko teos niin poikkeuksellinen kuin miltä näyttää. Autofiktion trendikkyys on turruttanut jo kirjailijat, ehkä myös lukijat. Lue lisää\nMarkku Soikkeli | 22.1.2022


Digitaalinen omaisuudenhallinta IBM Maximolla Enfolta\nDigitaalinen dimensio tarkoittaa virtuaalisen ja fyysisen maailman yhdistämistä. Resurssien ja käyttöoikeuksien valvonta tapahtuu vähintään yhtä paljon sähköisten palveluiden kautta kuin fyysisissä tiloissa. Jatkuvat yhteydet totuttavat meidät siihen, että löydämme aina vastauksen kaikkeen riippumatta siitä, missä olemme.\nDigitalisaatio tarjoaa rajattomat mahdollisuudet älykkäisiin kunnossapitojärjestelmiin sekä pääoman ja resurssien hallintaan. Tehokkuuden avain on asioiden yksinkertaistaminen.\nYhteiset työkulut rakennusvaiheesta kiinteistöön ja tuotannosta palveluihin muodostavat samansuuntaisia prosesseja. Eri lähteistä peräisin olevien työmääräysten, ostojen, materiaalien, palvelusopimusten ja reklamaatioiden hallinta tarvitsee toimiakseen aiempaa älykkäämpiä ja yksinkertaisempia prosesseja. Syvällisen asiantuntemuksemme IBM Maximon kaltaisista järjestelmistä ja liiketoiminnallisen näkemyksemme ansiosta voimme auttaa sinua ja organisaatiotasi kaikessa ylläpitoprosessien yksinkertaistamisesta järjestelmien parannustyöhön ja ylläpitotoiminnan jatkuvaan kehittämiseen.\nRiippumatta siitä, haluatko parantaa tuotannon käyttöastetta ja kunnossapidon kustannustehokkuutta, parantaa säädösten noudattamista ja tehostaa huoltotoimintaa kentällä, Koko matka lisäarvoon™ -konseptimme auttaa sinua. Meidän avullamme saatte kaiken hyödyn irti voimavaroistanne ja kunnossapitoprosesseistanne ja saavutatte tavoitteenne mahdollisimman nopeasti.\nService & Asset Management -osa-alueet\nProsessiin kuuluvat tuotteet ja palvelut, joilla kartoitetaan asiakkaan toiminnan prosessit ja organisaatiot. Tavoitteena on saada aikaan tunnistettu prosessi/ nykytilanne parannustyön pohjaksi, poistaa vaihtelut ja luoda tehokkaita prosesseja/ organisaatioita, joiden tavoitteena on tehdä asiat "helposti ja oikein" ja "heti ja itse". Tunnemme kunnossapidon, laadun, parannustyön ja uushankinnan prosessit ja voimme esittää parhaiden käytäntöjen mukaisia prosesseja, jotka muokkaamme toimintaanne ja edellytyksiinne sopiviksi.\nTukijärjestelmiin kuuluu erilaisia parhaiden käytäntöjemme mukaisia ratkaisuja toteuttavia tuotteita, jotka parantavat tehokkuutta. Tuotteista on lukuisia vaihtoehtoja ja erilaisia tukimahdollisuuksia asiakkaan tarpeiden ja edellytysten mukaan. Tarjoamme myös parhaiden käytäntöjemme mukaista järjestelmäkoulutusta\nEnfo Service & Asset management työskentelee seuraavien digitaalisten ratkaisuiden parissa:\nOrganisaatioon kuuluu tuotteita ja palveluita, jotka antavat teille osaamista, valmennusta ja resursseja toimintaanne kuuluvien prosessien toteuttamiseen.\nDigitaalisessa dimensiossa on runsaasti ratkaisuja Service & Asset Management -alueen tarpeisiin. Tiedätkö, mikä on parasta omalle organisaatiollesi? Mistä pitäisi aloittaa? Mikä on nopein reitti menestykseen? Uskomme, että ratkaisu on prosessien ja tukijärjestelmien kehittäminen ja toteuttaminen yhdessä potentiaalia rajoittamatta, sujuvammalla ja fiksummalla tavalla. Ratkaisu on Koko matka lisäarvoon™.