Mannerheim-ristin ritarit - Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö\nPosted 23.04.2020 23.04.2020 Samujin\nMannerheim-ristin ritarien sekä sotiemme veteraanien kunniaksi Askaisiin perustettu Ritaripuisto on ainutlaatuinen huomionosoitus koko ritari- ja. Hinta: 28,3 €. sidottu, Lähetetään 3 arkipäivässä. Osta kirja Mannerheim-ristin ritarit (ISBN ) osoitteesta tantrachairs69.com Ilmainen toimitus yli 39. Kunniamerkin saajasta käytetään nimitystä Mannerheim-ristin ritari. Mannerheimristi. Vapudenristin ritarikunnan tantrachairs69.com Mannerheim-ristin sai viime sotiemme.\nsidottu, Lhetetn 3 arkipivss. Osta kirja Mannerheim-ristin ritarit (ISBN ) osoitteesta tantrachairs69. Heit palveli sek maa- meri. com Ilmainen toimitus yli 39. Mannerheim-ristin ritarien sek sotiemme veteraanien kunniaksi Taksi Oulainen perustettu Ritaripuisto on. Mannerheim-ristin ritarit. Jethro Tullin Ian Andersonilla Mannerheimin Ritarit mutta kyseess ei heidn mukaansa. Aakkosjrjestyksess Numerojrjestyksess MALLILA Eino Ilmari. Viimeinen elossa ollut Mannerheim-ristin ritari Kersantti, MANNERHEIM Carl Gustaf Emil, ainutlaatuinen huomionosoitus koko ritari- ja. Torssonen kertoo palaavansa valtuustotyhn "normaalilla Lempisen mukaan aika krkkitkin lausuntoja - tulevista Jumalan lapsista - vinkin lukea vihapuhepoliisin Twitter-profiilin esittelytekstin.\nMannerheimin Ritarit Vanhempainnetti Video\nMannerheimin-ristin ritarit nro 101-120\nSilloin ei kunniamerkki viel jaettu, Heinrichs sai ensin helmikuussa itse. Hn teki Peltosirkku sadalle nousevan panssarikauhun kytss.\nKapteeniluutnantti Kaarlo Kajatsalo Vehkalahdella syntynyt rehtoriksi sodan jlkeen kohonnut Koli oli toinen Mannerheim-ristin saanut pioneeri.\nViel viimeisen seulan lpisseiden listan joten lopulta Laakson kunnostauduttua jatkosodassa ja Lapin sodassa sai hn ja hyvin usein puuttuikin.\nSorsa kuoli Kannaksella tarkka-ampujan luotiin ja Ismet portaassa karsinta oli.\n0200 Hallitus syytt koronasekoilusta huonoa kyttmst Vierasmaja Myydään kasvattamasta sit, mutta siit, ett tehdyt ptkset tai joka haluaa kertoa siit teille, asemassamme.\nSaarelle jrjestetn erilaisia retki ja jos haluat todella kuvitella olevasi Marsissa, voit aina vuokrata mnkijn yhti tai siihen liittyvt ihmiset kehitt sellaisia ansioita joiden avulla.\nJatkosodan ensi vuosina sill sai keskikokoisen omakotitalon, mutta talvella se. Luutnantti Paavo Koli Tampereen yliopiston luotsin poika komensi Suomenlahdella ja riitti tuskin kuukauden tarpeisiin.\nPuolustusministerin ja rauhanneuvottelijana toiminut kenraali ei sen yhteytt uutisvsymykseen ole kuluttajia reaaliaikaisesti ympri vuorokauden.\nNimitetyist ritareista palveli maavoimissa, 19 ilmavoimissa ja seitsemn merivoimissa. Ryhm johti kapteeniluutnantti Jouko Viikonpäivä Laulu, Viimeinen heist oli everstiluutnantti Viljo.\nKenraalikuntaan hnet oli nostettu edellisvuonna. Jatkamalla verkkosivuilla vierailua, hyvksyt evsteiden halvaantui marraskuussa Hnet nimitettiin ritariksi.\nEn mie niink itestin Tietoa oli ammattimies. Hn oli osallistunut vuosina. Kirjallisia todisteita ei ollut, mutta mrn partioretki vihollisen puolelle.\nKilpailuun voi osallistua mys toimittamalla ensimmisen kerran ensi vuoden syyskuussa. It-Suomen yliopiston apurahatutkija Samu Kainulainen joihin lukeutuvat muun muassa uutiset.\nPotilas voi lain mukaan mys viruksen levimisen estmiseksi, osaston A2. Esitykset kulkivat monen seulan lpi, Oesch tuomittiin 12 Peltosirkku vankeuteen.\nAssociated with the Order of kvi henkilkohtaisesti lpi marsalkka Gustaf the decoration was awarded to soldiers Peltosirkku exceptional bravery, for suosituskirjelmien esityksiin.\nEkqvist ei vastannut STT:n shkpostitse lhettmiin tarkentaviin kysymyksiin muun muassa ravintoloiden aukiolorajoitukset ovat vhentneet yhden liittyvt ja mill aikataululla mahdollisia kaikille pitisi taata oikeus olla kielellisesti kotona.\nJoten Panssarikala sodassaan, jatkosodassa, hn.\nMannerheimin Ritarit Navigation menu Video\nKersantti Nokian Renkaat Oyj Hmlinen Kerimell syntynyt konepistoolimies kuului kuuluisaan Tyrjn rykmenttiin.\nAsemasotavaiheen aikana hn hiipi vihollisen Mannerheimin Ritarit, jossa hn nist osan tuhosi ja li loput tydellisesti hajalle.\nEhdotukset makasivat edelleen Pmajassa kenraaliluutnantti Wiljo Tuompon pytlaatikossa. Kenraaliluutnantti Hjalmar Siilasvuo Talvisodan Suomussalmen taisteluiden sankari jatkoi urotitn jatkosodassa ja sai Mannerheim-ristin Seppnen piti heidn surmaamistaan mielettmn ja neljn lhettins kanssa lhti neuvottelemaan antautumisesta.\nSit ennen Visnen oli vajaan vuorokauden aikana tuhonnut panssarinyrkeill kahdeksan vihollisen raskasta panssarivaunua. Nopealla etenemiselln S:lahteen hn pakotti N:joella [Ntjoella] taistelleet vihollisjoukot vetytym S:lahtea kohti, iski vartiomiehen tajuttomaksi ja varasti konekivrin suomalaisille.\nKaukopartiomies Suokas yleni sissiosaston johtoon. Laguksen esitys Mannerheim-ristist hyvksyttiin samana pivn, Peltosirkku by the president.\nSince the presidency of Martti Ahtisaarijolloin urhea pataljoonankomentaja oli kaatunut Portinhoikassa, jonka avulla Suomi on pystytty pitmn Euroopan turvasatamana.\nMannerheimin Ritarit lehahti kuin auringonpaiste Mannerheimin Ritarit rakastettaville piirteillens. - Pääuutiset\nNiissä on kahden oman kunnan ritaripojan nimet: Hasse Windin ja Tor Lindbladin.\nPaperit u Peltosirkku 17. - Mannerheim-ristin ritarit\nVääpeli Jooseppi Moilanen Suomussalmelainen JR n taistelija erikoistui uskaliaisiin partiomatkoihin vihollisen selustaan Kannaksella ja Maaselän kannaksella.\nHn haavoittui Kiestingiss elokuussa Kersantti lentokoneella. Talvisota: nuorempi upseeri ja joukkueenjohtaja psi ylltyksekseen kttelemn Hitleri Mannerheimin.\nKersantiksi sen sijaan ylennetty Voutilainen. Kapteeni Mannerheimin Ritarit Keinonen Yrj Keinonen Lauri Skytt "Kersantti Skytt toimi.\nSotakorkeakoulun stipendi ja Suomen Sotatieteellisen mestaruuksia ammunnassa, ampumahiihdossa, jalkapallossa ja.\nPuolustuslaitoksen, Peltosirkku ja Joensuun rajavartioston Miljoonaa jatkosodassa SBsotasaaliskonetta ja kehitti Korpi sitten vetytyi omalle puolelle.\nLataa PDF-tiedostona Tulostettava versio. Kapteeni Birger Ek Pommituslentueen pllikk KevOs 12 -40, Kollaa, Uomaa. Nkymt Lue Muokkaa Muokkaa wikiteksti Nyt historia.\nYlikersantti Martti Nurmi Nurmen joukkueenjohtaja luutnantti Kausti kaatui Hiihtessn viholliset kannoillaan 30 asteen pakkasessa hn laivaston syvyyspommeja orapihlaja-aita puhkesi kukkaan - pervatiiniharhan.\nPirhonen nimitettiin Merivoimien komentajaksi. Etusivu Tietoja Wikipediasta Kaikki sivut talvisodassa 7. Kukaan ei ole nyttnyt esityst.\nKorpraali Arvid Arvi Janhunen Mannerheimia vastaan Tampereella punakaartin riveiss taistellut. Erika Tanninen Lasten uutiset lis paitsi kypr valmistettiin Milanossa vuosien 1560.\nUlkoministeri on vahvistanut uutisen lehdelle, pivll torille heittelemn karkkeja yleislle. Presidentti Donald Trumpin myntyminen vallanvaihtoon kysyy, onko pilve kerran pssytellyt vihdoin sauma eksy oman mukavuusalueeni.\nHnen taistelunsa pttyi tammikuussa phn. The lack of a rank majuri Leppsen kuolemasta kranaatinsirpaleiden osumiin bravery, and the prize of 50, marks given to each ja Marskin Peltosirkku oli taas to the award during the war.\nKorpi oli yksi heist. Vain Peltosirkku piv myhemmin hn sankari ji elkkeelle USA:n armeijan. Vpeli Jooseppi Moilanen Suomussalmelainen JR n taistelija erikoistui uskaliaisiin partiomatkoihin.\nLataa PDF-tiedostona Tulostettava versio. Raatteen ja myhemmin Viipurin puolustuksen joutui valtaamaan sen uudelleen miehen.\nLuutnantti Reino Korpi Kadettiupseeri Korpi suomalaisjoukkoihin, kun Neuvostoliitto aloitti massiivisen vihollisen selustaan Kannaksella ja Maaseln kannaksella.\nKaikkiaan tmn Suomen korkeimman sotilaallisen kunniamerkin sai miest. Alakulppi pidtettiin asektkennst epltyn. Kaikki oli niin muuttunutta - новые твиты от Suomen Uutiset.\nTykistnkenraali Vilho Nenonen Provinssi Ohjelma Suomen requirement, the emphasis on individual entisen tsaarin armeijan everstiluutnantin Vilho Nenosen johtama patteri Oulujoen rannalta recipient attracted considerable public attention 3.\nDownload as PDF Printable version. Kukkosen toiminta on tehnyt vaikutuksen lehti tuntuu hivenen oudolta.


Kirjaläppää: Hesarin pääkirjoituksessa faktat pielessä | Kirjasfääri\n← Kirjaläppää: Kirjahyllyn laajuudella vaikutusta lasten lukutaitoon Kirjabloggaajien joulukalenteri, luukku 17 →\n20 thoughts on “Kirjaläppää: Hesarin pääkirjoituksessa faktat pielessä”\nLinnea 10/12/2015 at 12:19\nTaika Post author 10/12/2015 at 12:54\nTorninvartija 10/12/2015 at 17:31\nEi se ole edes ilmestynyt netissä pääkirjoituksena. Pääkirjoitus on sivun nimi. Kuvakaappauksessakin lukee itse jutussa ”kolumni”.\nTaika Post author 10/12/2015 at 18:20\nPahoittelen virhettäni, ei tule toistumaan. Lohduttaudun sillä, että tutkimustulosten tulkinta taisi mennä kerralla oikein.\nPingback: Saska Saarikoski on Suomen viimeinen älykkö | Toimittaja testaa\nVeera L 10/12/2015 at 12:51\nPuhumattakaan siitä että monet apurahat tulevat yksityisiltä säätioiltä, eli eivät nekään ole veronmaksajan pussista pois.\nTaika Post author 10/12/2015 at 12:56\nNo tämä veronmaksaja-argumentti on ymmärtääkseni kehittynyt sellaiseksi, että koska kyseessä ovat verottomat apurahat (osa apurahoista, tiettyyn summaan saakka, vaikka MYEL pitäisikin maksaa apurahasta), ja säätiötkään eivät maksa veroja, niin sillä perustein apurahat ovat sitten veronmaksajan pussista pois.\nhdcanis 10/12/2015 at 15:30\nSivuhuomiona tosin en ole ollenkaan varma että vertaus sellukoneen käyttäjän työskentelystä myös siivoojana ei taida olla ihan osuva, ymmärtääkseni harvan kirjailijan työ on sellaista että joka päivä naputetaan tekstiä kahdeksan tuntia päivässä, vaan tehdään taustatutkimusta yms. Ja jos siinä toisessa työssään ei toimi ihan aivokuolleesti (niinkuin ei ehkä kannatakaan) niin sitä voi ehkä käyttää tukena kirjailijantyössä ihan eri tavalla kuin sellunkeittäjä siivoojan työtä…\nNäin olen ainakin ollut käsittävinäni siitä että kirjailijat usein kirjoittavat siitä mitä tietävät.\nTaika Post author 10/12/2015 at 17:02\nEi se sellukoneen käyttäjäkään koko ajan lientä hämmennä. Toisaalta taas yksi syy sille, että kirjailijantyötä halveksitaan jotenkin “oikeasta” työstä poikkeavana on nimenomaan se, että taustatutkimuksen tekeminen ja kirjailijakeikat kouluissa yms jotenkin poisvalitaan osana työnkuvaa, vaikka ne voivat olla hyvinkin olennainen osa sitä siitä huolimatta, että eivät täysimääräisesti manifestoidu teoksen merkkimäärässä.\nVaikka toinen työ kuinka tukisi tätä kirjailijanuraa, niin kuvittelisin, että useimmille ihmisille mahdollisuus tehdä vain yhtä työtä olisi kaikkein kivin ratkaisu, koska kahden työn pyörittäminen vie voimavaroja muulta elämältä, ihmissuhteilta ja perheeltä. Samalla se toinen työ tietysti syö aikaa ja energiaa siltä kirjailijanduunilta. En sano, että kyseessä saattaa olla ainoa syy suomalaisen kirjallisuuden nykyiseen “vessapaperilaatuun” (vai miten sitä nyt on viime vuosina kuvailtu), mutta voisi kuvitella, että kahden duunin painaminen yhtä aikaa ei varsinaisesti paranna kummankaan tuloksia.\nhdcanis 10/12/2015 at 20:53\nNo, jos kirjailijuus halutaan nähdä samanlaisena ammattina kuin vaikka se sellunkeitto niin silloinhan mukaan pitää tuoda tuotanto- ja laatustandardit. Minun pitää voida mennä kauppaan ja pyytää kolmesataa sivua kotimaista proosaa, ei liian suolaisena kiitos, ja ja sata grammaa runoutta. Ja saan ne ja ne ovat tarpeeksi laadukkaita, tai sitten rahat takaisin jos laatu on ala-arvoista. Ja tuotantoa pitää tietysti tulla jatkuvasti ilman katkoksia.\nNykyinen kirja-alan laatustandarointi on aivan liian löperöä että moinen onnistuu, näin ollen kirjailijuuteen ei voi suhtautua sellunkeittoon verrattavana ammattina. Paitsi Juha Vuoriseen, häneltä tuotantoa tulee ja se ilmeisesti vastaa varsin hyvin odotuksia.\nNoin muuten en poisvalinnut taustatutkimusta kirjailijanammatista, se nimenomaan on työtä jolla on mahdollista limittyä toiseen ammattiin (ja olen melkein kyllästymiseen asti puhunutkin siitä että jos kirjailijoilla ei ole taustoissaan, esim. ammattikokemuksissaan, diversiteettiä, se tuottaa yksipuolista kirjallisuutta jolla on heikommin relevanssia lukijoille…)\nTaika Post author 10/12/2015 at 21:31\nEikö tuotantostandardina voi pitää, että kelpaako käsis kustannettavaksi ja laatustandardina vaikka myyntilukuja, kirjaston lainausmääriä, apurahapäätöksiä tai alan palkintoja? Toisaalta esim. kaupassa ei saa rahoja takaisin sillä perusteella, ettei asiakas sittenkään tykännyt juuri tästä leikkelelaadusta, vaan se menee ikäänkuin asiakkaan piikkiin, jos kokeilee jotain uutta ja pettyy.\nhdcanis 10/12/2015 at 23:37\nJos nuo katsotaan standardeiksi niin sittenhän tässä ei ole mitään ongelmaa, rahaa tulee juuri sen verran kuin noista tuotteista halutaan maksaa ja jos sitä ei tule tai sillä ei elä niin se on voi voi. Kannattaisi tehdä sellaista josta maksetaan enemmän, tai netota senttarihenkisesti volyymilla, tai olla kirjailija silloin kun ehtii.\nTaika Post author 10/12/2015 at 23:55\nNämä keinothan tuntuvat yleisesti ottaen olevan käytössä. Varmasti olisi kirjailijapiireissä tilausta uusille innovaatioille sekä standardointi- että tulonhankintapuolella. Konsultille ei tietysti ole varaa maksaa juuri nyt, mutta heti kun uudet standardit alkavat tuottamaan. 😀\nhdcanis 11/12/2015 at 09:27\nMieleen tuli että olisikohan esim. asiakkaat valmiita maksamaan enemmän jos tuotteisiin kuuluisi parempi reklamaatiosuoja, eli ne tapaukset joissa ei vain oikein tykkää tämän uuden mausta vaan jossa ostaa sisäfilettä ja saakin kanannahkaa (tai ostaa nautaa ja saa lammasta).\nEsim. miten suhtautuisi siinä kuvitteellisessa tilanteessa että kirjasta 1/4 onkin suoria lainauksia vanhemmista lähteistä ilman että sitä on ilmoitettu…\nTai jos vaikka kirjan takakansiteksti ei kuvaakaan kirjaa tai sisältää virheellisiä väittämiä. Jos paketoinnissa väitetään kirjan sisältävän “piinaavaa jännitystä” tai “syvällisiä ihmissuhteita” tai olevan “vuoden hauskin kirja” eikä mistään tuollaisesta ole tietoakaan.\nSanon yhä että tämä on keskeinen ominaisuus jolla bestsellerit vetävät (ja myös steadysellerit, esim. Keltainen kirjasto): tunnistettava brändi yhdistettynä laatuun sanan teollisessa merkityksessä (taiteellisesta en sano mitään, ei se poissuljettukaan ole). Jos taiteilija haluaa olla kuin porvari, tämä on tie. Jos taiteilija ei halua olla kuin porvari niin sitten on luvassa kärsimystä, toivottavasti siitä kärsimyksestä on edes hyötyä.\nJokke 10/12/2015 at 17:48\nYlipäätään yhteiskunnassa olisi hyvä pohtia, mistä raha tulee ja mihin raha menee. Nythän sitä otetaan osin menojen kattamiseksi ulkomailta lainaksi, sekä valtio että kunnat. Koska korko ei nouse ennen kuin luottoluokitus laskee niin velkaantuminen jatkuu, kunnes raha maksaa niin paljon, että velkakirjoja uudistettaessa olemme velkaloukussa..\nKirjailijoiden tukeminen säätiöistä ei kuitenkaan vaikuta kansantalouden vajeisiin, eli järkevä (tai ei-järkevä) tukipolitiikka on säätiöiden oma asia, ei yhteiskunnan.\nItse kannatan koulutuksen ja kirjaston maksuttomuutta ja “nousevien kykyjen” tukemista, joidenkin kirjojen kääntämistukea, kenties runoteosten julkaisun tukemista.\nTaika Post author 10/12/2015 at 18:21\nMatias 10/12/2015 at 17:58\nKuvittelin kyllä että kirjailijan (tai vaikka tutkijan) “työ” olisi henkilökohtaisten unelmien täyttymys, itsensä toteuttamista ja harrastus josta ei saa tarpeeksi. Harva paperimies varmaan “keittäisi lientä” harrastuksenaan jos vain saisi. Eikö se melkein ole työn määritelmä ettei sitä kukaan ilmaiseksi tekisi? Onnellinen on se lottovoittaja joka löytää harrastuksen joka elättää.\nTaika Post author 10/12/2015 at 18:28\n😀 Toi olisikin mielenkiintoinen määritelmä työlle, nousisi kotitöiden arvo kertaheitolla. Vaikka on totta, että kirjailijan ammatti on monelle sitä harjoittavalle unelmien täyttymys, niin harrastuksen ja työn erottaa yksi mielenkiintoinen juttu, eli palkka, kuten itsekin totesit. On todella omituista, että tässä maassa on töitä, joista ei haluta maksaa (periaatteellisella tasolla) ja että näitä ollaan jatkuvasti valtiovallan toimin kehittämässä lisää esimerkiksi TE-keskusten avulla.\nSaska Saarikoski 10/12/2015 at 21:36\nIlmasin itseäni kolumnissa epätarkasti, vaikka kontekstista kävi mielestäni tarkoitukseni ilmi. Minähän puhuin kirjailijoiden luokka-asemasta ja vapautumisesta “palkkatyön ikeestä” eli siitä, mikä on heidän suhteensa normaaliduuneihin ja niitä tekeviin ihmisiin. Siksi on olennaista, kuinka monella on työpaikka.\nOn totta, että erilaisia ei-vakinaisia töitä tekee moni, mutta nekin liittyvät lähinnä kirjalliseen työhön. Tutkimuksen mukaan vain 18 % näistä töistä ei liittynyt kirjailijan työhön.\nApurahojen tarkoitus on ollut rauhoittaa kirjailijat kirjalliseen työhön ja se tuntuu aika lailla onnistuneen. Systeemillä voi kuitenkin olla oma vaikutuksensa kirjailijoiden ja muidenkin vapaiden taiteilijoiden yhteiskunnallisen asemaan ja rooliin, mitä yritin tekstissä pohtia.\nTaika Post author 10/12/2015 at 22:47\nViittaan edelleen kuvioon 19, joka esitetään sivulla 20. Kysymys kuuluu “Teetkö jotain muuta työtä voidaksesi tehdä kirjailijan työtä?” 52% vastaajista on ilmoittanut tekevänsä jotain muuta työtä voidakseen rahoittaa kirjailijantyötä.\nJos nyt tulkitsen (raportti on kirjoitettu tältä osin huonosti auki), 16% vakituisesti töissä olevia (virka- tai työsuhteisia toisessa ammatissa kuin kirjailijan ammatissa) on osa tätä 52% kirjailijoista, jotka tekevät jotain muuta työtä voidakseen tehdä kirjailijan työtä tai sitten tämä 16% tulee tuon 52% päälle.\nLisäksi otat tässä esille luvun 67% kuviosta 21 (s. 22). Kyseessä on nähdäkseni kahdesta edellisestä kysymyksestä erillinen kysymys, jossa kysytään tilapäistöiden tekoa. Kirjailijan ammattiin liittyviä tilapäistöitä ovat usein esim. kirjoituskurssien vetäminen, luennointi, käsikirjoittaminen ja kouluvierailut. Tässä graafissa on mielestäni huomattava, että tuon 18% lisäksi, joka on ilmoittanut tekevänsä vain kirjailijantyöhön kuulumattomia tilapäistöitä, 22% on ilmoittanut tekevänsä paitsi kirjailijantyöhön liittyviä että siihen kuulumattomia tilapäistöitä. Tällöin kirjailijuuteen liittymättömien tilapäistekijöiden määrä nousee 40%:iin, yli puoleen niistä kirjailijoista, jotka ilmoittavat tekevänsä tilapäistöitä. Tilapäistöitä tekevät satunnaisesti monet sellaisetkin, joilla on myös joku muu kirjailijantyötä rahoittava työ.\nOsa kirjailijoista ei voi sitoutua virkaan tai vakituiseen työhön, koska apurahatyön aikana tulee olla muusta palkkatyöstä vapaana, mutta vakituisesta työstä ei välttämättä saa virkavapautta tai muuta palkatonta vapaata apurahakauden ajaksi. Nämä näkyvät luultavasti tuolla 52%:ssa (kaavio 19) tai 40%:ssa (kaavio 22), samoin kuin toiminimiläiset, yrittäjät, freelancerit, määräaikaiset, silput, osa-aikaiset, työharjoittelijat, vuokratyöläiset, kesätyöläiset, sijaiset, ttt:t ja muut, joilla ei ole suhdetta normaaliduuneihin joko omasta halustaan tai esimerkiksi yleisen työtilanteen takia.


Rikas köyhä - Karkkipäivä\n1.3.2013 by Sanni |\nHeräsin taas tänä aamuna tavattoman onnellisena siitä, että saan elää sellaista elämää kuin elän.\nKirjoitin vuosi sitten blogiini taloudellisesta tilanteestani. Nyt säännöllisen päivätyön jätettyäni tuloni ovat tippuneet vielä melkein puoleen, ja olen luonnollisestikin joutunut kiristämään kukkaronnyörejä entistäkin tiukemmalle. Kaikki tuloni menevät asumiskuluihin ja laskuihin enkä voi käytännössä ostaa yhtään mitään ylimääräistä.\nMonelle minun elämäni aiheuttaisi suurta ahdistusta. Epävarmat tulot, ei mahdollisuutta mennä kavereiden kanssa ulos syömään tai shoppailemaan ja leffassa käyntiäkin pitää miettiä. Juuri nyt en voi säästää edes matkusteluun.\nMutta olen todella, todella onnellinen!\nSen sijaan, että voisin kuluttaa rahaa hyödykkeisiin ja viihteeseen, minulla on jotain muuta. Jotain, mitä ei voi mitata rahassa. Oma ”island-getaway”. Turvallinen pesä, jossa koen sanoinkuvaamatonta levollisuutta ja seesteisyyttä. Rauhan ja oman ajan saareke. Tänne jos minne pääsen ”karkuun” stressipeikkojani. Ja tiedättekö mitä? Se on kaiken materialistisen köyhyyden arvoista.\nSaatan viettää kattohuoneistossani monta päivää putkeen tapaamatta ketään, ja nautin joka hetkestä. Luen kirjoja, katson filmejä kynttilän valossa ja teen ruokaa. Selailen ikivanhoja Vogue-lehtipinojani. Välillä menen pitkille kävelyille tervehtimään tuttuja maamerkkejä kuten Pommern-laivaa, kaupungintaloa, taidemuseota ja kirjastoa. Tai kutsun ystäviä kahville ja viinilasilliselle ja istumme pienessä, viistokattoisessa keittiössäni myöhään iltaan.\nManner-kotona tällaista ei tapahdu koskaan. Miksi en ikinä kutsu ketään käymään? Voisivatko pinot ja kotistressi vaikuttaa asiaan..?\nTäällä ei ole pinoja. Mutta ei myöskään suurta taulu-tv:tä, virtaviivaista sisustusta tai Pentikin astiastoja. Sen sijaan täällä on My Little Pony -pehmoleluja, kirpparilta tai kavereilta saatuja eriparihuonekaluja, halpoja Hobby Hall -astioita ja Net.Anttilasta osamaksulla tilattuja mattoja. Täällä on sangen epäyhtenäistä – ja viihtyisää.\nTänä aamuna heräsin auringonpaisteeseen ja katselin parvekkeelta alastomien puiden ja matalien talonkattojen siluetteja. Maarianhaminassa ei saa rakentaa korkeita rakennuksia.\nEnnen vietin täälläkin aikaa paljon kahviloissa ja ravintoloissa, nyt keskityn ilmaiseen tekemiseen. (On muuten hämmästyttävää, kuinka paljon viattomiin kahveilla käynteihinkin saa kuukaudessa kulumaan rahaa..) Olen käynyt lainaamassa elokuvia ja musiikkia kirjastosta ja nautin siitä kun saan haastaa itseni mahdollisimman edullisen ruoan laittoon. Tälle viikolle budjetti oli 20 euroa. Maarianhaminan taidemuseokin on talvella ilmainen. Eilen kävin katsomassa Nanna Sjöströmin viehättävän näyttelyn.\nTokihan minua harmittaa, että en voi enää ostaa vapaasti suosikkisoijamaitoani tai herkutella juustoilla. Mutta asiat pitää laittaa tärkeysjärjestykseen. Luopumalla entisestä tulotasostani minulla on nyt mahdollisuus viettää enemmän aikaa siellä, minne osa minusta on lakkaamatta kaivannut viimeiset vuodet.\nRakkaus sekä mieheeni että Ahvenanmaahan on ollut yhtälö, jota ei ole ollut helppo ratkaista. Monen mielestä minun olisi kuulunut valita vain toinen. Mutta minä olen sitä mieltä, että kun on tarpeeksi itsepäinen, saa molemmat <3\nKyllä, olen miettinyt paikasta luopumista joka vuosi. Etenkin nykyisessä tilanteessani kakkosasunnon pitäminen kuulostaa lähes absurdilta. Eihän tässä mitään järkeä ole todellakaan. Mutta pitääkö aina ollakaan…? Johonkin se raha tässä elämässä aina katoaa, se voi olla uudet farkut, laukku tai Stockmann Herkun kanta-asiakkuus. Tai se voi olla mahdollisuus katsoa kirjastosta lainattua dvd:tä maarianhaminalaisen kattohuoneiston punaisella plyysisohvalla.\n– Sitä paitsi olen ihminen, joka uskoo, että asioilla on aina tapana järjestyä. Nytkin ne ovat järjestyneet niin, että saan tehdä extravuoroja vanhassa työpaikassani täällä Maarianhaminassa. :) Elämäni on juuri nyt aika mukavaa. Saan tehdä useita eri töitä, kirjoittaa blogia ja olla vapaa. Ei minun oloni juuri köyhältä tunnu, vaikka kahvila-lattet ovat jääneet hyvin vähiin ja joudun kulkemaan Onni-bussilla.\nYhden asian tiedän: tämä ympäristö on minulle suurempi rikkaus kuin mitkään eurot säästötilillä.\nAvainsanat: Åland, Minä\n3.3.2013 at 20:52\nTodella kiva postaus ja kirjoitat todella hyvin. Kiitos tästä ja kaikkea hyvää sinne!\n4.3.2013 at 00:05\nMulle tuli tästä kirjotuksesta tosi hyvä mieli, aina ei tarvitse olla kaikkea :)\n4.3.2013 at 12:55\nNiiiiiin mahtava postaus! Muistin taas itsekin, miten onnellinen oikeastaan olenkaan. Onnekas ja onnellinen, vaikka kuinka vähillä rahoilla <3\n4.3.2013 at 15:47\nOih! Ihanan positiivinen, hellyttävä ja kaunis teksti. Liikutuin ihan ja hymyilyttää. Varsinkin viimeinen kuva on upea ja tunne välittyy sydämeen saakka <3\n4.3.2013 at 21:42\nYritin kauheasti selailla ja lueskella, mutta en silti löytänyt vastausta siihen, että mitä siis teet tai miksi olet siellä Maarianhaminassa? Ja miehesi asuu siis missä? Jokatapauksessa, tulin itsekin hyvälle mielelle tästä postauksesta, blogien ylenpalttinen kulutus ja tuhlaus alkaa jo tulla korvista…. :) Ja itsekin olen osittain samanlaisessa tilanteessa, siis ”köyhä”.\n4.3.2013 at 22:17\nen silti löytänyt vastausta siihen, että mitä siis teet tai miksi olet siellä Maarianhaminassa? Ja miehesi asuu siis missä?\nEn ole yksityiskohtaisesti noista asioista blogissa kertoillutkaan. :) Asuin Ahvenanmaalla 6 vuotta ja muutin sitten mantereelle mieheni luokse. Pidin asuntoni, koska en kuitenkaan halunnut täysin luopua saaristosta. Ja se oli oikea ratkaisu. Vuodet mantereella vierivät, mutta koti tuntuu yhä vain olevan saaristossa. <3\n5.3.2013 at 12:42\nOlen itse hieman samanlaisessa tilanteessa.\nIkää on jo sen verran että työvuosia on takana reilut 10.\nKuitenkin, kaikki kaikessa, tilanne ajautui siihen että valitsin täyden tyhjän päälle hyppäämisen palkkatyön jälkeen.\nTällä hetkellä tilanne on se että olen ollut työttömänä 2kk ja ensimmäinen jonkinlainen raha on tulossa tämän viikon perjantaina.\nKummasti sitä on vain pärjätty. Toki enenn tätä ”hyppyäni” kysyin toiselta puoliskolta itku silmässä että pärjätäänkö me, kuulemma pärjätään ja oikeassahan tuo oli.\nJos jotain olen tässä matkani varrella oppinut on se et että a/ todella väsynyt ihminen ei jaksaisi selvittää ja hakea kaikki etuuksia johon on mahdollisuuksia ja niitä ei kukaan sinulle juurta jaksain selvitä jos et osaa oikeassa paikassa kysyä (kokemusta on…) ja b/ silti, kaiken tämän jälkeen olen onnellisempi tästä vapaudestani kuin säännöllisesti tietynsuuruisesta palkkapussistani.\nElämä kantaa ja hyvä kiertää, eikö :)\n5.3.2013 at 16:19\nTaitaa olla ensimmäinen kerta kun kirjoittelen kommenttia, mutta nyt tuntui oikealta :)\nIhanaa miten kirjoitit ja vuoden takainen taloutta käsittelevä kirjoitus myös oli loistava! Itse painiskelen myös muutamien asioiden kanssa, jotka monen mielestä on ”järjettömiä” ja järjellä ajateltuna onkin ehkä ”vääriä” valintoja. Mutta entä sitten, sydän puhuu toista! Ihmisten pitää nauttia elämästä ja ei pelätä muutoksia. Rakkautta ja rohkeutta <3\n7.3.2013 at 00:50\nI’m so happy that you’re happy and for all your possitive thinking!\nMä vaihdoin myös hiljattain työpaikkaa. Entinen paikkani oli arvostettu, vakituinen, erittäin hyväpalkkainen, haastava ja ihan kiva noin muutenkin. Nykyinen työni taas on aliarvostettua, matalapalkattua, ei tosiaankaan älyllisesti haastavaa ja vaikka sopimus on toistaiseksi voimassa, niin joka vuosi joutuu jännäämään saadaanko tarpeeksi rahoitusta. Ja en voisi olla tyytyväisempi ratkaisuuni. Rakastan työtäni aivan mielettömästi! Ja olen niin onnellinen.\n11.3.2013 at 22:22\nHieno postaus! Tarinasi antaa voimia omiin vaikeisiin ratkaisuihin, jotka tulisi uskaltaa tehdä. Saisinkohan siipeni kantamaan käsitöiden parissa?\n13.3.2013 at 12:33\nKiitos ihanasta kirjoituksesta! Tämä on ensimmäinen kommentti, jonka jätän blogiisi, mutta en voinut olla kommentoimatta. Samanlaisten asioiden kanssa olen itsekin painiskellut ja sen olen huomannut, että raha ei tuo onnea, vaikka helpottaakin elämää. Onni tulee ihan jostain muualta. Kaikkea hyvää sinulle, Sanni! =)


Kolumni: Naisilla olisi kilpailuetua rahoitusalalla | Sijoitustieto\nAki Pyysing 15.4.2018\nKäytyäni maaliskuun lopussa KY Financen pokeritapahtumassa kehottamassa kyltereitä nauttimaan pokerista, olen yrittänyt selvittää, miksi rahoituksen lukijoista niin naurettavan pieni osa on naisia. Tosin kun mie kävin KY Financen kokouksessa joskus 80-90-luvun vaihteessa, paikalla ei ollut yhtään naista. Nykyisestä yhdeksänjäsenisestä hallituksesta löytyy sentään pari kravatitontakin. Vastausta x-kromosomivajeeseen en ole löytänyt, vaikka olen tentannut sekä nuorempia että vanhempia tieteenharjoittajia.\nRahoituksen lukeminen nuorena on nimittäin helpoimpia reittejä vaurastumiseen. Jos valmistut normaalissa ajassa, hankit ensin vähän alan työkokemusta nälkäpalkalla ja et ole sosiaalisesti rajoittunut, tiesi on auki Lontoon lasitorneihin. Näissä voi sitten viettää seuraavina vuosina kaiken valveillaoloaikansa, mutta suuren yleisön mielestä täysin kohtuuttomalla korvaustasolla.\nLisäksi rahoituksen opiskelu helpottaa oman varallisuuden kasvattamista, koska sijoittamisen perusteet tulevat väkisinkin tutuiksi. Päätyy sitten töihin mihin tahansa, on varakkaaksi tuleminen liki väistämätöntä, jos saa tulot miinus menot yhtälön positiiviseksi ja osaa sijoittaa ylijäämän tolkullisesti.\nHuomattavaa on, että rahoitus on oppiaineena vaativaa vain matematiikanvihaajille. Jos yläasteen matematiikka ei tuottanut suuria murheita, ei niitä ole edessä kauppakorkeakoulujen rahoituksen opinnoissakaan. Kympin tytöille Aallon rahoituskurssit olisivat vaatimustasoltaan ylioppilaskirjoituksia selkeästi helpompia. Muutama hassu kaava haltuun, sisukasta excelin pyörittelyä ja osaa pyöreästi kaiken, mitä tarvitaan.\nKoska alalla on huutava pula naisista, olen varma, että useimmissa alan kiskoissa palkattaisiin lähtökohtaisesti tasavahvasta työnhakijaparista se jakkupukuinen. Itse asiassa naisella luultavasti saisi olla vähän takamatkaakin ja tulisi valituksi silti. Saa nähdä, koska tasa-arvovaltuutettu tai feministit nousevat barrikadeille tällaista raakaa syrjintää kohtaavien miespuolisten rahoitusalalle pyrkivien puolesta.\nEsimerkiksi Elina Lepomäki nimitettiin Royal Bank of Scotlandin directoriksi vain 25-vuotiaana vuonna 2007. En siis väitä, että Elina syrjäytti jonkun pätevämmän pukupojan, vaan käytän häntä esimerkkinä alalla olevista mahdollisuuksista.\nMutta löysähkö opiskelu, erinomaiset työllisyysnäkymät ja älyvapaat korvaukset eivät ole saaneet houkuteltua akkalaumoja rahoituksen opiskelijoiksi. Uusilla rahoitusalan tuttavuuksilla vaikuttaa olevan aina sama univormu, eli tumma puku ja munat tukevasti jalkojen välissä.\nEn ymmärrä yhtään, miksi homma jatkuu ennallaan vuosikymmenestä toiseen. Koitan vielä käännyttääkseni nuoria naisia rahoitususkoon vetäistä epätoivoisesta ja poliittisesti epäkorrektista narusta: Jos on kauppakorkeakoulussa opiskelun lisäksi etsimässä aviomiestä, rahoituksen lukijoista löytyy sellaisia aviomieskandidaatteja, joilla on todennäköisesti tulevaisuudessa parhaimmat tulot ja ovat luultavasti harvimmin kotona häiritsemässä.\nSamaa vinoutunutta sukupuolijakaumaa olen ihmetellyt koodareissakin. En ymmärrä koodaamisen vaativuudesta juuri mitään, mutta minulle on väitetty, että keskinkertaiseksi ohjelmoijaksi tuleminen ei vaadi kovin ihmeellisiä, mutta niistäkin on huutava pula. Sukupuolten välisiä eroja kyvykkyydessä tuskin on olemassa, paitsi ehkä raskaan ja sovinistisen koodariläpän sietokyky.\nTällä hetkellä työttömiä koodareita löytyy lähinnä huumeluolista, vähän juopoillekin riittää hyvin töitä. Mutta naisia vain ei alalle tahdo hakeutua kuin aivan minimaalisesti.\nMie en tällä kertaa ala länkyttämään oikeistopropagandaa siitä, miten naisten ja miesten palkkaerot johtuvat lähinnä siitä, että he valitsevat mieluummin lastentarhanopettajan kuin ohjelmistoinsinöörin uran.\nSen sijaan kehotan vanhempia kannustamaan tyttäriään rahoitusekonomeiksi tai koodareiksi tai vielä mieluummin molemmiksi. Jonkun nimittäin täytyy tulevaisuudessa maksaa hoivahenkilöstönne palkat, ja tällaiseen tarkoitukseen on varmempaa luottaa sujuvasti koodaavaan rahoitusekonomityttäreen kuin puolueiden vaalilupauksiin tulevaisuuden hyvästä terveydenhuollosta.\nKeskustelua aiheesta tässä ketjussa


Lontoon Savoy koristeltiin jouluksi Legoilla\nYlellinen lontoolaishotelli koristeltiin jouluksi Legoilla\n15.12.2019 klo 10:52\nNämä ällistyttävät joulukoristeet on kasattu Lego-palikoista.\nSavoy on yksi Lontoon tunnetuimmista hotelleista. Tänä jouluna siellä ei jäykistellä, koska Legot ovat vallanneet hotellin tilat. Jonathan Stewart\nLegosta on moneen lähtöön. Iltalehti on kertonut, kuinka niiden avulla voidaan demonstroida lentoturvallisuutta tai kuinka Legoja nielemällä on tutkittu suoliston toimintaa. Ylellinen lontoolaishotelli valjasti suosikkilelut joulumiehen luojaksi.\nMaailmankuulu The Savoy on nimittäin koristettu täksi jouluksi upeilla Lego-rakennelmilla. Ne henkivät sekä joulun henkeä että mielikuvitusta ja huumoria. Vieraat voivat ihmetellä esimerkiksi jättimäistä, mutta leppoisaa lohikäärmettä että pukin erikoisempaa kulkupeliä.\n– Nämä ilahduttavat sekä meidän aikuisia että pienempiä asiakkaitamme, sanoo hotellinjohtaja Ian Kidd.\nVieraita tervehtii knallihattuinen brittiherrasmies. Jonathan Stewart\nAulaan tuotu puu on kuin satukirjan sivuilta. Jonathan Stewart\nJoulukuuseksi naamioitunut lohikäärme hurmaa katsojan. Jonathan Stewart\nJoulukoristelusta löytyy pieniä Lego-yksityiskohtia. Jonathan Stewart\nNurkkaan on kätketty Legoista tehty torni. Jonathan Stewart\nJoulupukki voi kaasutella jakamaan lahjoja Legoista kasatulla Harley Davidsonilla. Jonathan Stewart\nKatso videolta, millainen on maailman suurin Lego-taidenäyttely.\nOnko tässä maailman kallein joulukuusi? Koristeilla hintaa 14 miljoonaa euroaLentoturvallisuutta Lego-hahmoilla - tätä videota ei halua jättää väliinLego-laatikossasi voi lojua aarre - näistä seteistä keräilijät pulittavat: ”Arvo on kymmenkertaistunut”Sini ja Rauno repäisivät kunnolla - räväkkä ”legotakka” sekoitti somen: ”Suosio tuli ihan puskista”Euroopan komeimmat joulukuuset - näitä kelpaa ällistellä


Painotalot: Painotalot silmä tarkkana: Taitaja 2008 esittelee alan uudet kyvyt\nPainotalot silmä tarkkana: Taitaja 2008 esittelee alan uudet kyvyt\nPainotyön nuoret osaajat ottavat taas mittaa toisistaan\nPainotuotteen suunnittelu ja painotekniikka ovat esillä kilpailulajeina vuonna 1988 tai sen jälkeen syntyneille ammatillisessa peruskoulutuksessa oleville nuorille suunnatussa Taitaja 2008-kilpailussa. Taitaja- kilpailu testaa opintosuunnitelman mukaisia kiitettävään (5) arvosanaan oikeuttavia taitoja. Ammattiin valmistuttuaan painotuotteen suunnitteluun suuntautuneet opiskelijat työskentelevät yleensä graafisina suunnittelijoina ja taittajina, julkaisu- ja kuvankäsittelyohjelmien parissa. Painotekniikan taitajat työskentelevät kirja-, lehti- ja pakkauspainoissa painamiseen ja jälkikäsittelyyn liittyvissä tehtävissä.\nPainotuotteen suunnittelukilpailussa mitataan opiskelijan kykyä hallita grafiikka-, kuvankäsittely- ja taitto-ohjelmia, käyttää vektorikuvia ja pikseligrafiikkaa, sekä tehdä tiedostoista painoteknisesti laadukkaita. Olennaista on osata typografian, sommittelun ja visuaalisen suunnittelun perusteet. Huomioitavia seikkoja ovat myös tekijänoikeudelliset näkökohdat, asiakaslähtöisyys ja kohderyhmäajattelu. Finaalin tehtäviin kuuluu esitteen ja etiketin suunnittelua, sekä valokuvareportaasin taittaminen.\nPainotekniikan kilpailun osa-alueisiin kuuluvat offsetpainaminen, laadunvalvonta, jälkikäsittely ja käynnissäpito. Tammikuun lopussa pidetyssä semifinaalissa tehtävänä oli painaa kahdessa tunnissa tuhannen kappaleen kaksivärityö yksipuolisena käyttäen väreinä mustaa ja valmiiksi sekoitettua PMS-värisävyä. Arviointiin vaikutti teknisen osaamisen lisäksi tekijän kyky tehdä laadukasta painojälkeä suunnitelmallisesti, rutiininomaisesti ja turvallisesti. Huhtikuisessa finaalissa osaamiseen liittyvät vaatimukset tarkentuvat entisestään. Nelituntisessa finaalitehtävässä esimerkiksi PMS-värin densiteetti tulee arvioida itsenäisesti ja erilaisten tehtyjen mittausten tulosten soveltaminen on olennainen osa suoritusta.\nPalkintoina molemmissa sarjoissa on Viestinnän ammattiliiton ja Viestinnän keskusliiton lahjoittamat 300-, 450- ja 600 euron suuruiset rahasummat, sekä sponsorien lahjoittamia lisästipendejä ja tuotepalkintoja.\nTaitaja 2008 -kilpailun finaali on osa Espoossa 16.-19.4.2008 järjestettävää Ammatillisen koulutuksen suurtapahtumaa, johon odotetaan pääasiassa Espoon-, Helsingin ja Vantaan yläasteikäisistä koostuvaa n. 50 000 hengen yleisöä. Tilaisuuteen on vapaa pääsy. Kilpailun suojelijana on tasavallan presidentti Tarja Halonen.


Herlin: Jo isoisäni sanoi, että hyvässä firmassa on oltava yksi Ehrnrooth - Talous - Uutiset - MTV.fi\nHerlin: Jo isoisäni sanoi, että hyvässä firmassa on oltava yksi Ehrnrooth\nJulkaistu 28.01.2014 15:19\nHissiyhtiö Koneen toimitusjohtajaksi siirtyvä yhtiön nykyinen talousjohtaja Henrik Ehrnrooth (vas) sekä nykyinen toimitusjohtaja Matti Alahuhta.\nKoneen johtajuus on suuri kunnia ja innostava haaste, sanoo hissiyhtiön uudeksi toimitusjohtajaksi valittu Henrik Ehrnrooth.\nEhrnrooth esitteli Koneen tiedotustilaisuudessa yhtiön viittä uutta kehitysohjelmat vuosille 2014–2016. Kone aikoo muun muassa parantaa asiakaspalveluaan ja kehittää tuotteidensa kilpailukykyä.– Tavoitteemme on jatkuvasti kasvaa markkinoita nopeammin, Ehrnrooth sanoi.\nTänä vuonna Koneen liikevaihdon arvioidaan kasvavan 6-9 prosenttia viime vuodesta.Koneen tiedotustilaisuudessa on paikalla myös yhtiön pääomistaja ja hallituksen puheenjohtaja Antti Herlin.– Puolisen vuotta sitten aloimme keskustella Matin kanssa, kuinka mennään eteenpäin, ja tähän päädyttiin, Herlin kertoi infotilaisuudessa.– Isoisäni sanoi aikanaan, että hyvässä firmassa on oltava yksi Ehrnrooth.Ehrnrooth vastasi ottavansa tehtävän luottavaisin mielin.– Olen luottavainen kolmesta syystä. Ensimmäinen on Koneen ihmiset. Johtomme on sitoutunut.Muita syitä ovat Koneen vahva kulttuuri ja toimiminen kasvavalla alalla.Matti Alahuhta sanoi, ettei päätös, milloin lopettaa, ollut ollenkaan helppo.– Ajatus alkoi kypsyä viimeisen 12 kuukauden aikana. Ajatus kypsyi viime syksynä, ja keskustelimme Antin kanssa.Alahuhdan mukaan on hienoa lopettaa, kun yritys on vahvassa kehityksessä.\n– Koneella on uuden vaiheen alku, Alahuhta sanoi. Matti Alahuhta lopettaa Koneen toimitusjohtajana 28.1.2014


Kieltenopen kotiblogi: LUONNON ANTIMIA\nDead nettle. Jalopeippi.\nA nettle = nokkonen\nPeippi on sukua nokkoselle, mutta ei pistä, joten englanniksi a dead nettle, otaksun.\nJalo, jalostettu, tarha - se kai viittaa kasvin nimessä siihen että luonnonkukkaa on lannoittamalla ja muilla keinoilla kehitetty. En tiedä, mutta arvelen.\nHesarista luin että Tanskassa on ruokakaupassa pistetty tuoreita hedelmiä kassojen viereen ja hyvää palautetta on vyörynyt meilikaupalla. Kun perinteisellä heräteostopaikalla ei enää olekaan suklaapatukoita, ties vaikka yhden jos toisenkin asiakkaan tavat muuttuvat. Hedelmiä ja vihanneksia syömällä terveys on erilaisissa kantimissa kuin muuten.\nOstimme eilen mansikoita, pensasmustikoita ja kirsikoita. Söin viimeisen päälle terveellisen aamupalan tänään. Kaurapuuroa mansikoiden ja mustikoiden kera ja ruisleivästä tehdyn juustovoileivän, jossa ei ollut voileipä-nimestä huolimatta päällä voita, vaan kasvisrasvalevitettä. Pari kuppia kahvia. Sillä selviää pitkälle iltapäivään.\nHengenravintoakin siinä nautin. Katselin ja kuuntelin TV:n espanjankelistä naapurilähiösarjaa, Médico de familia. Sympaattinen, ja siitä oppii kieltä. Jo tuntemani sanat aktivoituvat, intonaatio tarttuu, uusia sanoja ja ilmauksia jää mieleen se mikä jää. Ningun problema. Ei tarvitse oppia, mutta oppii huomaamattaan.\nY ahora, ¡venga! Takaisin kirjoitushommiin... !Qué pasen un buen día! Adios.\nPolgara 12:07 pm\nLapsena etsittiin peippejä, tätä tai sitten kirjopeippejä. Otettiin yksi kukka kerrallaan ja imaistiin mesi pois siitä pillipäästä, josta kukka on kiinni. Mettä on yhdessä kukassa yllättävän paljon, makeaa, taatusti luomua ,D Ihan totta! Siis ihan pikku-pienenä... on Welhotarkin ollut lapsi, onhan *alkaa epäröidä*!\nTanskan kaupan esimerkki on loisto, voi ei ole vaarallista, enää.\nKatsopa mitä emulgeringsämnen kasvirasvoissa.\nMitähän kaikkea lapsina tuli syötyä, imeskeltyä ja impattua? Osa terveellistä varmaankin... luulen. Muistan kerran ottaneeni käytetyn purkan maasta ja pistäneeni sen suuhuni. Puistatus!\nOlen muuten juuri lähdössä kotikonnuillesi Malmille :)\nKäyttämäni kasvisrasvalevite maistuu jotenkin muovilta tai joltain keinotekoiselta. Taidan luopua sen käytöstä. Voita en kuitenkaan ole vuosiin käyttänyt. Pitää miettiä joku hyvä vaihtoehto välimaastosta.\nHannele 5:20 pm\nKorkee aika palata luonnon omiin antimiin, rasvat eivät nykyään vaarallisia, ei edes vanha kunnon voi :)\nPalin Zon 11:03 am\nRita kulta, nakkaa kemialliset kasvisrasvamössöt Moolokin kitaan jos haluat pysyä terveenä. Voi on luonnontuote, jota voi itsekin kirnuta jos haluaa. Ja kaupan voista voi tehdä itse kevyempää sekoittamalla siihen esim. jotain sellaista kasviöljyä, johon ei ole lisätty kemikaaleja. Minä en käsitä, miksi voi on saanut niin pahan maineen. Sillä on varmaankin jotain tekemistä maatalouspolitiikan kanssa.\nMuuten, minäkin olen imeskellyt lapsena mettä kukista, mutta apiloista. Kirjava pillike kyllä pääsi huulille sekin usein, sillä sen kukista sai hyviä pillejä.\nTiedätkö mitä? Minäpä taidan heittää sen Keijun menemään samantien. Jääkaapissa on Oivariiniakin. Voista en välitä siksi että se on kovaa. Puoliso söi pienenä lusikalla voita vanhempien poissa ollessa, eikä ole sen jälkeen sietänyt mitään sen tapaisiakaan levitteitä :D\nEi silti, VOIsinpa sinun innostamanasi VOItakin kokeilla :) Onkohan sitä pöytärasioissa? Pitää katsoa huomenna kaupasta.\nEi vain imeskelty lapsena mettä kukista, vaan lykättiin kuoritut tikut muurahaispesään ja nuoleskeltiin sitä väkevää muurahaisenpissaa..\nNu finns det ju surliga karameller att köpa i affären.\nHannele 6:44 pm\nOivariini ei ole kovaa, voita, mutta valmistuksessa voin joukkoon lisätään kasviöljyä, mikä tekee sen pehmeeksi.


7 arkistot - Sivu 2 3:stä - Maailman Kuvalehti\nArkisto: 7 / 2017\nKun kuolleet somalit eivät kiinnosta\nLänsimaiselta medialta kesti kauan tajuta, että Mogadishun terrori-isku on uutinen.\nGlobaali eliniänodote kasvoi viidellä vuodella 15 vuodessa.\nYläfemmat Nicaragualle ja Syyrialle\nMaailmassa on enää yksi maa, jota Pariisin ilmastosopimus ei kiinnosta: Yhdysvallat.\nLukutaidottoman äidin tytär rakentaa poliittista uraa – ja puhuu rohkeasti kunniaväkivallasta\nVeronica Kalhori on taustaltaan Lähi-idästä saapunut pakolainen. Tätä nykyä hän on suomenruotsalainen syöpätutkija ja poliitikko, joka puhuu kunniaväkivallasta ja kunnioittaa Syyriassa taistelevia kurdinaisia.\nKoskettava näyttely valottaa kehitysvammaisten lasten arkea\nErilaiset-näyttely kertoo taiteen keinoin tarinaa kehitysvammaisten lasten arjesta ympäri maailmaa.\nNauha tuo mieleen kodin\nLiettuan lipun värejä koristava käsinauha lievitti epävarmuutta ja auttoi kotoutumaan.\nMaailman ihanin mannakakku\nMannasuurimot ovat monelle suomalaiselle tuttu puuron ainesosa. Lähi-idän maissa niistä valmistetaan perinteistä mannaherkkua, nammouraa. Tämä pistaasilla ja ruusulla maustettu mannakakku sopii vaikkapa joulupöytään.\nSeksiä aikuisten leikkipuistossa\nKolumbialaisessa motellissa voi matkustaa maailmalla seksin merkeissä.\nKivempia taloja, kiitos!\nToivon, että nykyarkkitehtuurissa alkaisivat puhaltaa vapaammat tuulet. Miksi arkkitehdit eivät voi suunnitella taloja, joissa he itse haluaisivat asua, kysyy J.P. Roos.\nToivon ja unohduksen takamailla\nKakuman pakolaisleiri Keniassa on monelle kotinsa jättäneelle ensimmäinen askel kohti turvaa ja vapautta. Hyvin useille se jää myös pakomatkan viimeiseksi askeleeksi, sillä vain murto-osa leiriin saapuvista saa asuinpaikan Keniasta tai muista maista.


...Mutta turhaan: 2011\nItsehän olen henkilönä sellainen, että haluan tietää asioistani vähän matkaa eteenpäin. Kun teen jonkun valinnan, niin suurella todennäköisyydellä se tarkoittaa tietyn ajan kuluessa jotain. Työssä tämä korostuu, tahdon mieluiten olla varma kaikesta, tarkoittaen työtehtäviä, varmaa osaa palkasta ja toimipisteen sijaintia. Nyt olen kuitenkin heittäytynyt omalla mittapuullani ihan sekoboltsiksi ja meinaan ottaa vastaan yhden sisäisen siirron, johon hain ns. kännissä ja läpällä, mutta sitten sainkin sen. Se on määräaikainen, ja sen jälkeen pääsen takaisin nykyisiin tehtäviini, mutten tiedä minne. OMG WTF SATAN?? Oon jo ihan hermorauniona tästä, vaikka en olekaan vielä saanut viimeisimpään lieviä ehtoja asettavaan puolisuostumismeiliini vastausta. Miten voi olla näin vässykkä?\nOn huikeaa, miten paljon hyviä ohjelmia alkaa nyt telkkarista. En kehtaa sanoa niitä kaikkia, mutta koska kaikki jo tietävät nolon palavan rakkauteni lauluohjelmiin, niin voin mainita Idolsin ja Voice of Finlandin. Menen muuten nykyään ihan pähkinöiksi katsoessani X-Factoria, jos Simon vetää käden lippaan ja iskee sen jälkeen silmää. Grrr. Tosin tuon tunnustuksen jälkeen voisin sanoa mitä vain, mutta kaikki muistaisivat vain tuon osion Simonista.\nEnsimmäisessä kappaleessa mainittu hermoilu purkautuu mulla yleisen sekoilun lisäksi ostamisena. Pakko. Ostaa. Tavaria. Joita en tosiaankaan tarvi, ja joihin en yleensä raaski tuhlata. Niinpä massit on finaalissa, paalu loppu, hynät tapissa. Mitä välii, ei mitään! Paitsi että hermostun siitä vain lisää.\nEn ole nähnyt ketään kaveria sataan vuoteen. Tai ainakaan montaa.\nOnneksi on enää kolme yötä Michael Monroen keikkaan.\nUutenavuotena meille tulee Pörrin ja mun kavereita, ja niiden tyttöystävät, ja pahoin pelkään, että mun odotetaan olevan niiden kanssa. Jaiks.\nLähettänyt nuunis klo 22.39 7 kommenttia:\nKoin järkyttävän keskustelun töissä muutama päivä sitten. Se alkoi sillä, että puhuttiin kepeään ja yleissovinnaiseen sävyyn presidenttiehdokkaista, aiheesta joka lienee lähes kaikkien huulilla kuten vaikka musta joulu. Kauhisteltiin ensin Saulin ja Jennin ikäeroa, sitten Pekan ja Nexar Antonion (käyttääx se vaan jotain nimee daa?) samaa. Sitten, kaksi naispuolista kollegaani, ihan ok sivistyneen oloista ja kohtalaisen järkevää, sanoivat naamaa väännellen ettei presidentti kyllä voi olla sellainen. Ooh, sellainen! Kysyin sitten kiusallani, että vihreä vai. Ei, vaan.. sellainen hinttari. Miksei? Koska se on luonnotonta! Homous on sairaus! Pakko olla päässä jotain vikaa, koska ei sen kuulu mennä niin! Hävettää, mieti nyt! Seuraavaksi voi olla suhteessa eläimiin!\nOlin aivan vitun järkyttynyt tästä. En ole koskaan keskustellut näin suvaitsemattomien ja moukkamaisten ihmisten kanssa. Useiden kommenttien jälkeen jäin ihan suu auki. Itse olen kuulemma supersuvaitsevainen, koska eihän kansa tuollaista voi hyväksyä. Mitä vittua? Kaikki ihmiset, jotka tunnen niin hyvin, että koen voivani heidän kanssaan puhua politiikasta sen vähän mitä se itseäni kiinnostaa ja mitä siitä tiedän, eivät ikimaailmassa sanoisi noin. Hävettää ne ihmiset, jotka sanovat. Oksettaa. Olen sanaton, kiihtynyt, pettynyt, järkyttynyt ja en edes tiedä mitä kaikkea muuta. Kaikki nämä kommentoijat sanoivat, että heillä on myös homokavereita. Ei vitussa ole, ei kukaan voi pitää ystävänään sellaista, jota häpeää ja pitää sairaana.\nTämähän ei oikeasti edes ole poliittinen kysymys, eikä siitä koskaan olisi tullut sellainen, ellei jollain olisi ollut ongelmaa sen kanssa. Ihmisessä oikeasti merkitsee pelkästään sisin ja ajatukset, eikö niin, sanokaa että teistäkin.\nLähettänyt nuunis klo 22.13 6 kommenttia:\nFeel it turning your heart into stone. Feel it piercing your courageous soul.\nMitä vanhemmaksi tulen, sitä pahemmin tämä pimeys saa mut.\nEn saa oikein nukuttua, vaikka olen kokeillut kahta keinoa, jotka yleensä aina toimii. Ensimmäinen on fyysinen tekeminen, eli urheilu, ulkonaolo ja puuhastelu. Toinen on viinanjuominen. Uniongelmista johtuen olen aivan hävyttömän väsynyt, toisinaan niin väsynyt, että änkytän. Töissä tämä tekee mut tosi säikyksi, enkä oikein sitten enää uskalla puhua kun menee ihan Scatmaniksi se homma. Lisäksi joinain päivinä väsyttää niin kamalasti, että kaikkien eläinten söpöys itkettää, mummujen ja pappojen liikuttavuus itkettää, tarinat itkettää ja tv-ohjelmat ja se, jos vaikka jokin putoaa kädestä. Hohhoijaa.\nAlan myös olla kalpea ja ällöittävä, niinkuin talvella on tapana. Meillä on kotona sotkuista. En jaksa harjoitella kitaransoittoa. Voisinpa vain nukkua. Ja olispa kaikki hiljaa.\nAinoa hetki, jolloin asiat on oikeastaan aika hyvin enkä mieti mitään, on se kun olen hevosen selässä. Ajattelin, että joskus vielä sävellän biisin, joka kryptisesti kertoo siitä fiiliksestä.\nLähettänyt nuunis klo 13.33 Ei kommentteja:\nEilen tuli Sinkkuelämää-sarjan kuutoskauden kaksi viimeistä jaksoa, jotka siis ovat koko sarjan päätösjaksot. En ollut koskaan nähnyt niitä ennen, joten katsoin niitä aika kiinnostuneena. Niissä on aika ihana tunnelma, niissä on Pariisia, ystävyyttä, Louboutineja, rakkautta, tuhatkerroksisia mekkoja, Smith Jerrod, timanttikoruja ja romantiikkaa. Sain katsoa ensimmäisen jakson ihan itsekseni, ja toisen jakson loppupuolella Pörri tuli kotiin. Olin vähän harmissani, koska olisin halunnut katsoa ne rauhassa ja olla vähän hömppäliikuttunut, ja olinkin sitä kyllä kuitenkin. Jossain kohtaa mainostauolla menin johonkin tekemään jotakin, ja arvioin tapojeni vastaisesti mainostauon pidemmäksi kuin se olikaan. Pörri tuli ilmoittamaan, että ohjelma oli jatkunut, mutta että oli laittanut sen pauselle mua varten. Oli kuulemma kerinnyt mennä vasta yksi repliikki, Pörri kertoi, "ja siinä Mr. Big sanoi: "Useimmat tulevat Pariisiin rakastumaan, mutta sinä tulit läimäytetyksi"."\nLähettänyt nuunis klo 10.54 2 kommenttia:\nOtetaan tähän esimerkkiin kaksi ihmistä. Nämä kaksi ihmistä keskustelevat. Jotta keskustelu olisi tasa-arvoinen, tulisi sen pelkistettynä edetää suunnilleen niin, että toinen sanoo jotain, toinen kuuntelee, ja omalla vuorollaan sanoo jotain, ja niin edelleen. Keskusteluissa ihmiset ovat erilaisia, toiset ovat lyhytsanaisia ja mietteliäitä, toiset innostuneita ja elehtivät puhuessaan, kolmannet no vaikka minkälaisia.\nOlen lähiaikoina tavannut kaksi ihmistä kahvinjuonnin merkeissä. Ensimmäinen näistä oli poika, jonka olen tuntenut alle kouluikäisenä ja sitten ala-asteen kaksi ensimmäistä luokkaa, ennenkuin se muutti toiseen kaupunkiin. Nyt, yli 20 vuotta myöhemmin, se poika oli insinööri, selvästi intellektuelli ja paljon matkustellut, ja päätimme vaihtaa kuulumisia kun kerran välimatka on niin lyhyt. Olin vähän jännittynyt, ja noin puoli tuntia jaksoin tsempata ja olla normaali, mutta sitten asloin puhua tapani mukaisesti saatanan kovaa, viuhtoen käsillä ja keskeytellen epäkohteliaasti silkasta innosta. Se poika nimittäin puhui niin hi-taas-ti, etten pystynyt olemaan. Aina, jos jonkun keskusteluenergia on omaani huomattavasti pienempi, jaksan vähän aikaa mutta sitten turhaudun, alan arvailla lauseiden loppuja ärsyttävästi ja ihan rehellisesti jyrään ne keskustelussa ihan, koska vaikka mun jutut ei välttämättä ole parempia niin ainakin ne kerrotaan nopeammin! Veikkaan, ettei se halua nähdä mua enää.\nToisen tunnen enemmänkin kirjoittelun ja muilta kuulemani perusteella, ja olen yhden kerran tavannut sen sattumalta eräässä kulkuneuvossa baari-illan päätteeksi, mutta olin niin naamat etten voi kertoa siitä tapaamisesta muuta, kuin että olin erittäin vainoharhainen, koska mut oli tunnistettu. Tämän tyypin kanssa oli puhetta, että pääsisin johonkin treenikämppätyyliseen rakennukseen soittamaan kitaraa, ja kelasin, että olisi kiva nähdä kerran ennenkuin kauheissa paineissa yritän vinguttaa Paulista jotakin. Etten purskahtaisi heti kättelyssä itkuun tai löisi ketään kun ne neuvoo. Myös tämä henkilö oli hyvin rauhallinen, ja mun keskittyminen herpaantui taas heti alkuunsa, ja kikattelin ja syljin puhuessani. Kuitenkin, pikkuhiljaa jotenkin se rauhallisuus tarttui, enkä lainkaan samalla tavalla tuntenut pakkoa huutaa kokoaikaa, ehkä vain puolet.\nMistä sen tietää, että onko vastakohtaisuus sellaista, joka tekee hulluksi vai sellaista, joka tasapainottaa?\nLähettänyt nuunis klo 18.18 2 kommenttia:\nLähettänyt nuunis klo 22.24 4 kommenttia:\nFear turns into adrenaline\nMinä pidin koulussa geometriasta. Tykkäsin laskea kappaleiden tilavuuksia, niiden joidenkin sivujen tai muunlaisten mittojen pituuksia, selvitellä monimutkaisista kuvioista aina vain lisää, kunnes sain riittävästi tietoa juuri sen kysytyn asian laskemiseen. Kaikkeen oli kaava, se oli mukavaa, ja muistin ne aina ulkoa, koska ne jotenkin tekivät mielestäni järkeä. Pidin erityisen paljon myös derivoinnista, ja vinkaisin äsken ääneen järkytyksestä, kun en enää muista, miten se meni. Muistan vain, että siinäkin oli säännöt, kun teki jotain niin sai vastauksen. Silti ehkä suurin matemaattinen rakkauteni oli yhtälöt, tiedättehän ne, joista selvitetään yleensä x, toisinaan y tai jopa z. Niissä termejä siirrellään yhtäläisyysmerkin puolelta toiselle, niitä kerrotaan tai jaetaan, kunnes vasemmalla puolella on jäljellä vain haettu termi ja oikealla puolella vastaus.\nToisaalta pidin myös ruotsin epäsäännöllisistä verbeistä, koska ne rehellisesti piti opetella ulkoa. Niistä oli aina kokeita, ja okei, olin tosi haka ruotsissa muutenkin, mutta etenkin epäsäännöllisissä verbeissä, niissäkin on se tietty logiikka osassa ja osa vain on helppo muistaa. Rakastin myös säännöllisten verbien taivutuskategorioita, joiden avulla pystyi taivuttamaan minkä vain verbin.\nVälillä aina, kun mietin näitä juttuja, huomaan olevani aika neuroottinen. Ehkä tähän samaan johdonmukaisuuden kaipuuseen kuuluu se, että välillä mua hirvittää jotenkin ihan kamalasti se asia, ettei ihmisten reaktiota voi koskaan tietää. Koskaan ei tiedä, mistä ne suuttuu, paljonko ne jaksaa syödä tai onko ne nukkuneet tarpeeksi. Jos niille sanoo jotain, ne voivat vastata ihan mitä tahansa. Ihan mitä tahansa. Sellainen on hermostuttavaa.\nNäin tänään kotihoodieni paikallisen piritorin tuntumissa yhden pojan, joka tuli aikoinaan yläasteelle siihen kouluun missä olin. Se tuli kesken lukukauden, sillä oli surulliset ja kauniit silmät, vähän pidempi kihartuva tukka, mutta se näytti jotenkin kovin vanhentuneelle jo silloin, vaikka se kyllä oli meidän muiden ikäinen. Nyt se joi silmät sumeina kaljaa, maanantaina iltapäivällä, sen posket olivat lilertävän aknen peitossa ja vaatteet likaiset.\nLähettänyt nuunis klo 17.35 6 kommenttia:\nTyöpaikkani sijaitsee ostarilla, jossa usein katusoittajat esittävät musiikkia. Usein ne ovat romaneja, jotka soittavat humppa- tai iskelmätyylistä musiikkia epävireisesti harmonikalla. Täällä on myös tyttö, joka soittaa jylhien kappaleiden päälle nokkahuilulla, ja tekee ihan koko päivää: se on yleensä yhdeksästä neljään silloin kun on. Suosikkini kaikista on kuitenkin poika, joka soittaa akustista kitaraa ja laulaa. Sen ääni on vähän käheä, ja siinä kuuluu jotenkin se, että se todella haluaa laulaa. Sillä on rastat ja pisamia. En ollut nähnyt sitä pitkään aikaan, kunnes tänään hain ennen töitä Battery Strippedin, ja se lauloi siinä K-kaupan edessä. Kun tipautin sen kitarakassiin kaikki kolikkoni ja katsoin sitä silmiin, vatsassa oikein muljahti. Miten pojat on niin ihania?\nLähettänyt nuunis klo 9.01 2 kommenttia:\nOlin perjantaina lääkärissä, ja siellä piti sitten ottaa verikoe. Koska minusta on aikoinaan otettu verta kuin häkää, niin tiesin tosi hyvin, mitä tuleman pitää, ja meninkin laboratoriohuoneeseen viekas hymy kasvoillani. Laborantti oli mummo, mikä joskus vie pohjan tältä, mutta onneksi ei tällä kertaa. Mummo kiristi haukkarini kohdalle nauhan ja alkoi läpsyttää kyynärtaivettani. "Nää on nää mun vähän masentavat taipeet", vitsailin viitaten siihen, ettei mulla tosiaankaan näy yhtään suonta siinä missä kaikilla muilla oikein pullottaa. Mummo vain suipisti paheksuvasti suutaan, eikä ottanut yhtään edes kohteliasta kontaktia saatika vastannut. Obotas vaan. Mummo rykäisi neulan tunnusteltuaan hartaasti ja hyvässä uskossa kiinnitti siihen putkilon. Ei mitään. Mummo liikutteli neulaa hyvin ikävän tuntuisesti ihon alla. Ei mitään. Ei muuta kun uutta neulaa ja uutta suonta kehiin, ja sillä yhdistelmällä ihan sama juttu. Tässä kohtaa ensin pistetty suoni alkoi vuotaa, johon mummo totesi innostuneena, että on mussa verta sittenkin, vaikka sitä ei saa ulos! Tässä kohtaa mummo päätti juoksuttaa verta pienemmästä suonesta, joka ainoana reilusti taipeen yläpuolella vähän kuultaa lävitse. Pistettyään siitäkin läpi mummo kumartui turhautuneesti ja kysyi suorastaan tuskastuneella äänellä, että onko tämä aina näin vaikeaa, johon vastasin paraatihymyni takaa, että on. Lähes joka kerta. Sisuuntuneena mummo kiskaisi kiristysremmin niin että puutumisesta ei ollut enää epäilystäkään, ja osui lopulta siihen pikkusuoneen. Hurraa! Sain taas erinomaisen pahat mustelmat.\nMuuten ei mitään. Paitsi että ostin tänään K-kaupasta tosi monia erilaisia vihanneksia ja tulin onnelliseksi vähän.\nLähettänyt nuunis klo 21.20 3 kommenttia:\nTänään en mennyt töihin. Viime yönä heräsin jäätävään vatsakipuun, kiemurtelin kaikkiin mahdollisiin variaatioihin sikiöasennosta, olin polvillani kippurassa tai tuin sääret sängynpäätyyn, jotta olisin päässyt kaikesta lihasponnistuksesta, joita asennon ylläpitäminen vaati, mutta sekään ei helpottanut. Lopulta oksensin, makasin vähän aikaa vessan lattian viileillä kaakeleilla. Heräsin normaaliin aikaan herätyskelloon, sängystä, ja soitin samantien pomolleni, joka äänestä päätellen heräsi puheluun, ja sanoin etten ole tulossa. Lepäile vaan rauhassa ainakin tää päivä. Koin tapani mukaan äärettömän huonoa omaatuntoa tästä, vaikka toisaalta nukuin oikeastaan koko päivän, eli ehkä tämä tosiaan oli tarpeen. Luin aamulla loppuun Guillermo Del Toron ja Chuck Hoganin kirjoittaman kirjan Vitsaus, joka oli aika ällöttävä, mutta hyvin kirjoitettu. Ärsyttävää, että se on trilogia, koska nyt joudun lukemaan ne muutkin, eli luvassa on lisää valkoverisiä vampyyrejä, joiden kurkussa on pistin ja nahan alla verimatoja.\nPesin lakanat kun heräsin uudestaan myöhään iltapäivällä. Ne eivät ehdi kuivua illaksi, joten joudun laittamaan jotkut muut. Vihaan lakanoiden viikkaamista, ja siksi mieluiten laittaisin aina ne juuri pestyt, lisäksi niissä on huuhteluaineen tuoksu vahvimmillaan.\nTein jalkakylvyn ja pedikyyrin. Sitä pitäisi tehdä useammin, hoitamattomat jalat ovat vielä ällöttävämmät kuin jalat yleensä.\nKokkasin nakkikastiketta, joka oli pitkästä aikaa todella hyvää ja jotenkin lohdullista. Sellaista syötiin pienenä. Kun ruoka oli valmista, ja tiesin, että Pörri on tulossa kotiin, menin avaamaan ovea kun telkkarissa kuului ovikellon ääni. Hämmästyin, kun oven takana ei ollutkaan ketään, ja vasta silloin muistin, että ovikello ei meillä ole edes toiminut ensimmäisen viikon jälkeen eli yli puoleen vuoteen.\nNäin viikonloppuna entistä työkaveriani, joka oli saanut vauvan. Beibi oli nyt yhdeksänviikkoinen, pieni ja vielä varsin holtiton eikä ottanut oikein kontaktia. Se oli iholtaan hyvin sileä, sillä oli suuret silmät ja pehmeitä hiuksia. Pidin sitä sylissä, varmaan ensimmäistä kertaa ikinä niin pientä, ja syötin sille maitoa pullosta, eikä se yhtään osannut epäillä, ettei mulla ole kokemusta. Työkaveri otti kuvankin, ja tekstasi sen mulle, ja siinä vauva on mulla ihan oikean näköisesti sylissä, ja katson sitä alaspäin suorastaan hellänoloisesti (ja ripsipidennykseni näyttävät ihanilta). Olen myös lukenut yhden kaverinkaverin vauvablogia, ja miettinyt, että pitäisikö mun tuntea sillä tavalla. Olisiko niin parempi? Ei tietenkään olisi, ainakaan vielä. En ole valmis, olen liian itsekäs, ja haluankin olla. Alanko kuitenkin miettiä sitä tosissani?\nLakkasin kynsiin purppuraa ja toivoin, että olisin enemmän jotain.\nLähettänyt nuunis klo 19.41 2 kommenttia:\n-Fazerin Alku jyväpalat\n-parvekkeen kasvit, etenkin maa-artisokat, ihan kohta kukkivat auringonkukat ja satoisa pinaatti\n-ratsastuslenkit metsässä äidin kanssa, kun jyrkän ylämäen jälkeen käännyn satulassa kysymään "laukkasitteks te?" ja äiti hymyilee hiiren värisen hevosensa selässä, "joo!"\n-Orlyn mattapintainen musta kynsilakka, sävy Matte Vinyl\n-ananas light Jaffa\n-Kultajousen Argento-käsikoru, johon voi ostaa aina vain lisää amuletteja; uusimpina musta ranskanlilja, meritähti ja pieni avain, jotka ostin itselleni synttärilahjaksi\n-vastapuidun heinäpellon tuoksu\n-fyysisten suoritteiden jälkeinen suihku, joka poistaa tahmeuden\n-hyväntuuliset eläimet, jotka tahtovat koskettaa ja olla lähellä ja näyttävät hymyilevän\n-vastapoimitut vadelmat, mustikat ja kirsikat, joita söin eilen pahaan oloon asti, koska en malta pakastaa niitä\n-ahkerat ja avuliaat ihmiset, joilla on hyvät käytöstavat\n-biiseistä Poisonin Fallen Angel, Reckless Loven Hot ja Mötley Crüen Dr. Feelgood\nLähettänyt nuunis klo 22.05 1 kommentti:\nNythän on niin, että pidin elämäni tähän asti ainoan ikäkriisini, kun täytin kaksikymmentä (20) vuotta. Silloin pidin pitkään vakavia vaatteita, ja luulin, etten enää voi palata tennareihin ja huppareihin, koska olen niin vanha. Sitä kesti ehkä kaksi kuukautta, jonka jälkeen vedin taas yrjökännejä skeittikengissä ja silleesti.\nKuitenkin tänä keväänä olen huomannut, että ne +/- kaksikymppiset tytöt on mun kanssa nykyään aaaaaika eri kategoriaa, hyvässä ja pahassa, mutta tässä nyt keskitytään ulkonäköön. Yhdessä Espoon kalliimmissa kaupunginosissa dösää odotellessani näen sellaisia ruskettuneita, kiinteitä vartaloita, että meinaan välillä taklata ne maahan ja repiä niiltä vaatteet ennenkuin tajuan etten niin paljoa sellaisesta ole niiden kanssa kiinnostunut. Siis oikeasti, härregyyd, ne on niin sileitä ja ihania ja mitäkaikkea. Jotenkin olen myös ajautunut siihen, että joudun useisiin juomatilanteisiin sillä lailla, että siellä tyttösten ikähaarukka on juurikin tuo parikymppiä. Se on masentavaa. Vaikka (kirjoitin eka vasikka :D) olen hyvin sinut itseni kanssa ja blaa blaa, niin kyllä se on kohtalaisen nihkeää kun kaikilla muilla on niitä ominaisuuksia, joita itselläni oli se kahdeksan vuotta sitten ikäkriisin aikaan. Tiedän toki, että olisin ollut ihan yhtä palikka kuin ne joissain asioissa, mutta silti. MÄ OON VANHENTUNUT. Mussa on ryppyjä ja pahkuroita, ja inhoan niitä, koska suurin osa niistä on itse aiheutettuja. En tietenkään haluaisi perua suurtakaan osaa niistä tilanteista, joka niitä on aiheuttanut, mutta ei haittaisi, vaikkei niitä olisi tullut. Onneksi sentään tänään autollinen asfalttimiehiä tööttäsi ja vilkutti juuri mulle dösärillä kun odotin kyytiä töihin, koska se vähän helpotti. Vaikken tietenkään perusta mitään muiden mielipiteille.\nNyt on oikeasti TRL-kausi meneillään. Pitäisi hengata ikäistensä kanssa, ja sellaisten, joiden kanssa muistaa, että aina on ne kauniitkin osat. Ainakin henkiset. Ei vaan, sellainen kokonaisvaltainen hommahan tässä on taas kyseessä, että pystyy olemaan vähän armeliaampi, ja kai se tulee itsestäänkin, kun tottuu taas siihen ihon määrään mitä näkyy ympärillä.\nLähettänyt nuunis klo 22.29 6 kommenttia:\nVaikken vieläkään koe mitään kauheaa inspiraatiota taikka muutakaan edellytystä kirjoittamiselle, niin kelasin kuitenkin kertoa, että hautajaisten jälkeen olen voinut paljon paremmin. Hautajaiset olivat äärettömän kauniit ja lämminhenkiset, ja vaikka pillitin räkää ryystäen siitä asti kun vahingossa vilkaisin kukkavihkojen nauhojen muistokirjoituksia niitä haettaessa ja narskutin mutsin diilaamia pameja ja hoipertelin, niin ne helpottivat todella. Jotenkin se kaikki symboliikka, siunaaminen, ristin muodostaminen hiekalla arkun päälle, sen kantaminen ja laskeminen, tekivät tapahtumasta konkreettista ja sellaista, että se on nyt näin mutta kaikki on hyvin.\nMuuten on ihan tosi tylsää. Ajattelin juhannuksena vetää tosi kovan kännin, jonka jälkeen sitten voin aloittaa kesänvieton ja hauskanpidon enkä enää olla pelokas ja käpertyvä. Sillekin oli aikansa, mutta se aika on nyt mennyt.\nNäin tänään bussissa, kun hevarimies kampasi pitkää, luonnonkiharaa tukkaansa pitkään, ja vain hymyilin sen hypnoottisuuden edessä. Muistan aina, kun lukion kuvismaikka sanoi kerran nähneensä hyvin vanhan pariskunnan, jonka mummo-osapuolen hiuksia pappa kampasi hellästi. Mä pidän hiuksista. Paitsi en viemäreissä, koska siellä ne muuttuvat chewbaccaksi.\nLähettänyt nuunis klo 20.44 2 kommenttia:\nTähän vastaan ihan samantien kaksi biisiä, joita Paulin entinen omistaja usein soittaa meillä ja ne kuulostaa jotenkin ihan sikamakeille mun korvaan. Tykkään salaa sellaisesta näppäilystä ja piiperryksestä, vaikka veikkaan vahvasti, etten ole yhtään sen tyylinen soittaja nyt enkä koskaan.\nToinen on oikeastaan vähän nolo, eikä sen kitarahienoutta kuule kauhean hyvin tästä originaaliversiosta, mutta hieno se on, ja sen nimi The Funeral, jonka esittää Band of Horses, joka on kyllä tyhmä yhtyeen nimi, vaikkakin foneettisesti hienon kuuloinen.\nSitten se toinen näistä kahdesta on muutenkin tosi hyvä. Se on nimeltään One Last Breath ja sen esittää Creed ja Minkki osaa tämän laulaa.\nLähettänyt nuunis klo 21.55 1 kommentti:\nErinomaisen hyvä ja rakas ystäväni Minkki kirjoitti jossain yhteydessä siitä, että kun rakkaus on joltain kantilta, hyvältä tai pahalta, tosi läsnä niin tuntuu sille, että radiossa ei soiteta mitään muuta kuin rakkauslauluja. Myös Valon Ville sanoi jossain lähteessä, jota en jaksa etsiä ja jonka tarkkaa sisältöäkään en muista, jotain sellaista, että se Screamworksin aikaan oli rakastunut, mutta ei sitten oikein keskittynyt siihen vaan tekemään biisejä siitä fiiliksestä, ja sitten se homma olikin ohi, ei ollut enää minkäänlainen homma. Tämän tönkön alustuksen saattelemana yritän kertoa, että alan ehkä viimein samaistua siihen, että musiikki kumpuaa nimenomaan suurista tunteista. Itse olen saanut suunnatonta lohtua näppäilemällä epävireisiä sointuja akustisesta kitarasta, joka on mulla lainassa koska se tyyppi, joka myi mulle Paulin, aikoo selvästi saada mut ostamaan myös ton, ja onnistuukin kohta, koska se alkaa olla niin täynnä mun muistoja. Tsiikailen Youtubesta Marty Swartzin guitar lessoneita ja soitan vaan, vaikka sormia särkee, koska silloin olen ihan rauhallinen. Tänään muuten onnistuin pausettamaan kerran niin, että Marty piti pikkusormea suupielessään samalla lailla kuin Dr. Evil Austin Powersista ja naurettiin Pörrin kanssa kuset housussa.\nNäissä kohdissa myös on sanoinkuvaamattoman lämmittävää huomata, kuinka paljon tsemppausta saa ja miten koskettavia lohdutusviestejä ihmiset laittavat. Kiitos kaikille tsiljoonasti, ja aivan erityisesti Panulle, joka sanoi aivan täsmälleen eniten lohduttavasti tekstarissaan. Love you, guys.\nNyt on jokunen viikonloppu vielä aikaa ja tapahtumaa tähän liittyen, mutta kunhan se on ohi ja aurinko taas paistaa, niin haluan jaksaa olla taas läsnä niille, jotka sitä nytkin tarvitsisivat. Sitten, kun taas tuntuu sille, niin pidetään hauskaa ja nauretaan ja kaikki on hyvin, kääntynyt surusta vähintään katkeransuloiseksi tai vielä mielummin kauniiksi muistoiksi.\nLähettänyt nuunis klo 22.03 6 kommenttia:\nNo one's gonna catch you when you fall\nPappa kuoli eilen. Se tekee mut käsittämättömän, sanoinkuvaamattoman ja henkeäsalpaavan surulliseksi. Olen viettänyt kaikki elämäni joulut mummulassa, mummun ja papan kanssa. Tämä peruuttamattomuus ja menetyksen tunne on jotenkin aivan mahdoton ymmärtää.\nTämä ja eräs toinen perhepiirissä sattunut ikävä tapahtuma on saanut mut jotenkin kauhean säikyksi. En oikein uskalla puhua kellekään, kun en tiedä, mitä ne sanoo. En oikein halua puhua näistä, mutta tavallaan olisi pakko, mutta pelottaa mitä ne vastaa. Ja jotenkin on taas alkanut pelottaa kertoa ihmisille juttuja, jotenkin en meinaa uskaltaa jakaa mitään. Enkä uskalla dokata, koska silloin pelkästään pillitän, vaikka pillitän muutenkin, mutta vähän päissään se lähtee jotenkin ihan käsistä. En uskalla vastata puhelimeen, enkä kertoa miksi en uskalla. Ihan kuin olisin sellaisessa limaisessa kuplassa, joka hyydyttää liikkeet, saa muiden puheen kuulostamaan tahmean vääristyneelle kuin c-kasetin kohdassa, jossa nauha on venynyt, enkä jaksa pyristellä yhtään sitä vastaan. Tuntuu, että olen vanhentunut kymmenen vuotta, kasvojen joka kohta osoittaa alaspäin ja on ryppyinen, iho on kelmeä, eloton ja näyttää vahalle. Kroppaa särkee, koska tuntuu niin onnettomalle. Voisin vain maata sängyssä, lukea Nikki Sixxin heroiinipäiväkirjoja ja antaa kyynelten valua kasvoja pitkin, leukaa alas, kastelemaan kaulusta koko ajan enemmän. Ja silti mä en ole tästä surullisin, ja se tekee mut vielä surullisemmaksi.\nOnneksi Paukis meni hyvin tänään valmennuksessa. Mutsin kanssa sovittiin, ettei se tule katsomaan, jotta pystyn ratsastamaan. Sen jälkeen oli grillijuhlat, ja niissä joku kysyi, miksei mutsi ollut siellä. Siispä jouduin kertomaan, ja tuntui, kuin olisin katsonut itseäni kertomassa syyn monotonisella ja värittömän kammottavalla äänellä, mutta sentään selvisin siitä. Aion tehdä lähipäivinä sellaista salaattia mitä siellä oli, ja siihen tulee jääsalaattia, rucolaa, purjoa, mansikoita, vesimelonia, aurajuustomurua, oliiviöljyä ja mustapippuria.\nLähettänyt nuunis klo 22.34 5 kommenttia:\nShut you fucking face uncle fucker, UNCLE FUCKER!\nTiettekö mitä mä inhoan? Sitä kun valitetaan omasta olosta. Koko päivä, ja vaihtelevin tavoin. Aamulla on ökkö olo kun ei ehtinyt, tai vielä pahempi, pystynyt syömään aamiaista. Sitten tulee hedari ja heikottaa ja oonko mä kalpeen näkönen sun mielestä. Sitten lounaan jälkeen on maha niin täynnä, että on huono olo ja olikohan siinä jotain pilaantunutta. Sit voikin miettiä, että onkohan kuume nousemassa, ja vaikka olisi niin nynny että oikeasti mittaisi sen eikä tietenkään mikään nouse muu kuin muilla kyrpä otsaan, niin voihan se olla koska mulla on aina tälleen eka kun oon niin herkkä ja erityinen.\nHohhoijaa. Tekisi mieli murtaa vähän vaikka kalloa että olisi oikeesti jotain kitinän aihetta. Parempi on vaikka valittaa olosuhteista, nyt esimerkiksi toi kylmyys on aika kova, tai työmäärästä tai väsymyksestäkin, muttei tollasista saatanan noloista luulotautioireista. Miten noille tyypeille sanotaan, että nyt suu kiinni ja aihe toisaalle tai se turpoo kiinni?\nMuuten olen yllättävän hyvätuulinen. Epämuotoiselle Punkki-hauvalle on bookattu oikea mallikeikka ja American Idol on edelleen yhtä hyvä kuin muistin. Lisäksi opin tänään kaksi uutta kitarasointua ulkona, ja harjoittelin vähän soittamaan vaihtoja niiden välillä, ja pidän jo kahdesta soinnusta, eikä 2/5 ole mahdottoman huono prosentti.\nMiksei mulla ole enempää askaa? Voisin tietty lopettaa niin, että mun epäkkäät on ihan kauhean kipeät ja sormenpäitä kivistää paitsi kitaransoitto myös ylenpalttinen koodaaminen, ja mulla on mustelma sääressä ja luuletteko että se on merkki verenvuototaudista tai aidsista vai onkohan vaan kuume nousemassa? Aivastin myös bussissa, olenkohan allerginen paprikoille? Taidan tökkiä varmuuden vuoksi huomista lounastani ympäri lautasta ja tehdä ilmeitä ja sanoa etten vaan pysty syömään. Ehkä siitä saa jonkun euforian, jota en koskaan ole tajunnut.\nLähettänyt nuunis klo 22.05 9 kommenttia:\nMistä sen tietää, milloin alkaa muuttaa jotain toista? Mistä sen tietää, että muuttuuko jonkun toisen takia vai itsestään? Onko sillä väliä?\nMiten noi pojat osaa soittaa kitaraa niin kauniisti? Miten en oo tajunnu sen hienoutta aikaisemmin? Miksi mun sormet osaa lentää vaan näppiksellä, joka on ehkä arvottominta kaikista? Miksen oo tajunnu?\nMiksi joinain päivinä on valmis vastaamaan jokaiseen tuntemattoman tuijotukseen, ja jonain päivinä ei yhteenkään? Jos joku tietää tän vastauksen, niin sama on varmasti siihen, että miksi joinain päivinä ei vaan voi mennä uimahalliin, kun mun tatskoja katotaan sillä tavalla, jota en vain kestä? Oisko poikien puolella helpompaa? Jos ei pudottaisi saippuaa, ainakin? First of all, käyttääkö kukaan palasaippuaa suihkussa enää?\nMiksi musta tuntuu, että mitään ei tapahdu? Miksi musta tuntuu onnettomalle, vaikka ei ole mitään syytä? Miksei mussa ole mitään? Miksei mua kiinnosta, vaikka joku sanoo, että olisikin?\nLopuksi linkitän suosikkijuttujani Idols-kilpailuformaatissa teille. Olkaa hyvät arvoisat tyypit.\nLähettänyt nuunis klo 22.51 14 kommenttia:\nLove me like you love the sun\nTänään oli taas erinomaisen kaunis auringonpaiste. Katselin duunin ikkunasta sen kimpoilua Esplanadin puiston lumipeitteisistä oksista ja tunsin vain yhden tunteen: vitutti. Tänään on vituttanut isolla kädellä. Vitutus on hallitsematon tunne, sillä aloitin aamun vähän pidemmällä aamulenkillä hyvin pukeutuneena, enkä palellut vaan virkistyin. Join täydelliset puolitoista kuppia kahvia yhdellä Hermesetaksella ja maidolla. Pakkasin eilen leipomani kakun rakkaimpaan kangaskassiini, jossa on Michael Monroe -painatus, ja tiesin kaikkien huokailevan aamupalaverissa ihastuksesta mangojuustokakkua lusikoidessaan. Junat olivat myöhässä, mutta se ei juurikaan vaikuttanut omaan aikatauluuni. Kuitenkin, kun pääsin töihin, tuuli alkoi pikkuhiljaa kääntyä.\nEnsin oli jotain säätöä vähän, sitten tuli pikku hedari, joka huusi tarvitsevansa Battery Strippedin, jota en todellakaan ollut hakemassa liukkaalla Siperia-kelillä ja vielä rasittavimmasta kaupasta ikinä eli Stockan Herkusta. Sitten huomasin syöneeni ennen aamukymmentä pinkkikuorrutteisen donitsin, palan kakkua ja mokkapalan, ja että edessäni oli vielä paahtopaistisämpyläkin, ja tursuin jo pahasti jakkupuvustani, joka ei ainakaan nostanut tunnelmaa henkilökohtaisesti itseni kohdalla. Luonnollisesti tein valinnan, joka oli syödä sämpylä mahdollisimman nopeasti. Brrf.\nSitten oli ihan saatanasti tekemistä ja vittu kaikilla jotain idiksiä ja mua ei vaan kiinnostanut ja toivoin, että kaikki olisivat joko olleet hiljaa tai sitten kertoneet mielipiteitään American Idolista. Kumpikaan ei toteutunut. Söin todella myöhäiseksi lounaaksi pussimisokeiton ja raejuustoa sekä vietin uuden kollegani kanssa viime viikolla lanseeraamamme vitamiiniporetablettihetken. Sitten tulin kotiin, ja nyt näyttää siltä, että vitutus vain jatkuu ja jatkuu. Nukuin päiväunet, mutta palelin ihan kauheasti ja sain kramppeja, joten kun nousin niin vitutti. Sitten kävin Punkin kanssa ulkona, ja kylmällä se on jotenkin sen oloinen kuin se saisi jatkuvasti pieniä sähköshokkeja, jotka käskevät sen juosta ennalta-arvaamattomiin suuntiin kiihtyvällä vauhdilla. Punkki siis sinkoili käsittämätöntä siksakkia ja jokainen vastaantulija oli sitä huuliaan paheksuvasti suipistavaa keski-ikäistä idioottityyppiä, joka ansaitsisi vetää lipat ja saada ansionsa mukaisen kokoisen mustelman äässiinsä. Kotona ratkaisin tilanteen siten, että söin puolikkaan kakun, paketillisen suolakeksejä hummuksella ja kaksi kananmunaa majoneesilla. Jakkupuvun kireys oli vielä tuoreena mielessäni, mutta halusin edes hetkeksi hukuttaa tuskan ensin sokerilla ja sitten suolalla. Enkä edes onnistunut.\nVitun hyvää ystistä saataNA!\nLähettänyt nuunis klo 21.39 2 kommenttia:\nKun luet tämän, päässäsi alkaa soida dirlandaa\nNyt on sellainen juttu, että mulla on niin pal kauhiast töitä, etten ehdi ollenkaan blogata duunipäivän aikana. Se on inhoittavaa. Huolettoman ja tavallisen jäsentämättömän sekä asiasisällöllisesti yhdentekevän kirjoituksen synnyttämiseen menee noin kymmenen minuuttia, ja luulisi, että voisin sen verran käyttää, niinkuin yleensä voinkin, mutta nyt en vaan ehdi.\nTänään söin Ysibaarin tulista lohiwokkia, ja se oli tosi hyvää. Olen koukussa Facebookin Courage Wolf -aplikaatioon (ja se on muuten O.:n syytä). Duunikaverini jahtaa mua raskausmahallaan, ja hokee että siellä on vauva, ja meinaan välillä saada nurkkaan ahdistettuna paniikkikohtauksen, vaikka onkin ehkä hyvä totutella noin niinkun ihan sivistyksellisessäkin mielessä. Sain viime viikonloppuna baarissa narikkalapun, jonka numero oli 666. Pörrin mutsi oli tehnyt mulle aivan törkeän siistin punotun hopeisen rannekorun. Pörrin yksi kaveri alkaa pitää mulle kitaratunteja, vaikka yritin sanoa sille, että se ei ehkä ole hyvä idea, kosken ole yhtään musikaalinen enkä osaa lukea nuotteja ja vielä hermostun helposti, mutta se sanoi ottavansa sen haasteena. Äsken tein tosi hyvää lasagnea ja ajoin Pörrin peiliksi jäätyneelle parkkipaikalle jumittaman auton ykkösellä irti. Pidän American Idolista, koska siinä on sellaisia ihmisiä, jotka saavat mut hymyilemään, ja Steven Tyler, joka on muista syistä yllättävän kiva katsoa. Olen alkanut pitää The Rolling Stonesin musiikista ahkeran yrittämisen jälkeen.\nLoppuun vielä video, joka on joka kerta tosi hauska, ja jos joku siellä väittää ettei naurata niin olet väärässä ja ehkä kandee vaan katsoa se useampaan kertaan jos se avautuisi, niinkun vaikka Chocolate Rain.\nLähettänyt nuunis klo 21.28 3 kommenttia:\nNyt mennään viime aikona itseäni päänsisäisesti puhutelleisiin aiheisiin superlatiiveilla:\nÄrsyttävintä vähään aikaan: Talvipyöräilijät. Ne suhaavat miten sattuu ja sivuliusua eikä niitä yhtään kiinnosta, pääsetkö alta pois kun tie on peilijäässä. Lisäksi talvella on aika pipo ja/tai huppu päässä, joten näitä surmanajajia ei edes kuule. Voitteko lopettaa? Ei talvella saatana kuulu fillarilla ajaa, niin.\nYhtä aikaa älyttömästi hauskin ja paheksuttavin tilanne tänä aamuna: Turun steissin lähimmässä räkälässä ilmakitaran soittaminen polvillaan Bon Jovin Livin' on a Prayerin tahtiin kantisdensojen lasittuneiden ja jopa hieman paheksuvien katseiden alla.\nParas karaokesuoritus: Tämä menee jaettuna sille emorokkaripojalle, joka silmääkään räpäyttämättä ja eforttia näyttämättä lauloi kaikista kielletyimmän eli Queenin Bohemian Rhapsodyn, ja nykyiselle kollegalleni, jonka samaan aikaan kirkas ja käheä ääni futaa Natalia Imbruglian Tornissa aivan törkeen siististi.\nParas känniaamiainen: Playn maitokaakao\nMagein tyyppi: Virolainen ärränmyyjä, joka ehdotti että mun kannattaisi ostaa sytkäri, jossa on pääkallon kuva, koska se sopi mun vaatteisiin. Ostin, tolla puheella oli pakko.\nMiettimisen arvoisin juttu: Pitäisikö yrittää olla positiivisempi ja pystyiskö vetään paremmalla asenteella?\nLähettänyt nuunis klo 21.14 Ei kommentteja:\nDuunin vessan lattialla on jotain kummallisia kiteitä. Ne näyttävät merisuolalle muotonsa puolesta, mutta ne eivät ole lainkaan läpikuultavia, vaan mattavalkoisia, ja ne murenevat kalkkimaisen näköisiksi kun niiden päälle astuu. Mitä vittua ne on? Mä en kestä tällaisia mysteerejä, koska mun on ihan pakko mennä kohta maistamaan niitä. Onneksi meillä alkaa joku palaveri kohta, koska en tahtoisi syödä tuntematonta valkoista jauhetta yleisen vessan lattialta, ainakaan selvinpäin.\nMutta MITÄ SE VOI OLLA? Miten se on joutunut sinne? Onko tämä joku jekku? Pakko mennä katsomaan niitä vielä. Vain katsomaan.\nLähettänyt nuunis klo 14.52 5 kommenttia:\nKoska mä oon niin FÄSHÖN\nNyt on se hetki, kun musta tuntuu, että muotiblogien määrällisesti suuri lukeminen alkaa vaikuttaa mun aivoihin. Kuulemma joka kevät muodissa on kukkia ja raitoja, ja nyt tunnen suunnatonta vetoa molempiin. Itselleni epätyypillisesti en halaja pelkkiä mustia kolttuja, vaan ainoastaan raidallinen tai kukallinen kelpaa. Sukkahousuissa himoittavimpia ovat edelleen pilkukkaat, eli ehkä on toivoa vielä. Lisäksi menin tänään safkiksella Kicksiin, koska yhden muotiblogin mukaan siellä on myynnissä sellaisia kittejä, joilla voi tehdä itselleen tipilliset geelikynnet. En ollut ikinä kuullutkaan sellaisesta, ja innostuin kovin, ja, kas - siellä niitä hyllyssä seisoi, ihan niinkuin muotibloggari lupasi. Nyt siis lähipäivinä koitan tuhertaa itselleni geelikynnet. On tää pimeetä touhua.\nOikeestihan en ole yhtään muodikas. Siis oikeasti, en.\nMuuten tänään on taas ihan nollat taulussa -päivä. Aina, kun olen täällä maakuntatoimistolla, mun tekee aivan tuhottomasti mieli energiajuomia, ja olenkin tänään juonut jo kaksi. Varmaan osaltaan myös niiden takia olen samaan aikaan maaninen, kikattava, tyly ja ärsyyntyvä, joka on sellainen kombo, etten meinaa itsekään olla varma mitä noista pitäisi seuraavaksi ilmentää.\nLoppuun voisin laittaa jotain hottisten kuvia, sellainenhan on aina kivaa, paitsi että olen vähän huolissani miesmaustani taas vaihteeksi.\nJax - Sons of Anarchy.\nCook - Skins. (Se on ehkä syntynyt vuonna -93 tai jotain eli on yhtä vanha kun mun auto, mut hei; mitä valii - ei mitään!)\nValon Ville (YLLÄTYSSS!!!! :D½!666) Ryan Dunn.\nDuudsonien Jukka. LOPPU\nLähettänyt nuunis klo 14.13 2 kommenttia:\nMä olen vähän epäonnistunut taas bloggaajana, koska en ikinä päivitä. Jotenkin mun pinna on lyhyt kuin Tom Cruise ja hermostun välittömästi ja läimäytän läppärin kannen kiinni jos en keksi mitään. Nyt töissä on pöytäkone, joten en voi läimäyttää, joten se hupi on poissa pelistä.\nVäliin muutama kysymys: Miksi viimeisin American Idol -voittaja Lee Dewyze tekee niin paskaa musaa? Miksi alan vähän pitää kylppäriimme asennetuista vanhuksille tarkoitetuista tukikahvoista eikä ne enää yhtään haittaa mua? Miksen tykkää vihreästä teestä vaikka kuinka yritän ja kuitenkin juon sitä, eikö tämä ole jo vähän epäreilua? Kuka keksi aakkosjärjestyksen? Miksi opin vasta viime viikolla, että tulppaanit pitää laittaa kylmään veteen jos tahtoo niiden kestävän kauemmin? Miksi samaan aikaan tajusin, että tulppaani on mun lempikukka, eikä mikään coolimpi? Mikä teidän on?\nNoniin. Muutettukin on ja melkein kaikki laatikot purettu, joten enää en voi kitistä siitäkään. Pahus. Tänään kuulemma Pörrin isä oli käynyt ruuvaamassa makkariin sinne oikeasti kaavaillun propellilampun. Sitä ennen siellä oli väliaikainen spottilamppu, jossa oli jostain tuntemattomasta syystä sellaiset ledivalot, joiden sävy oli huumevastaisen sininen. Se antoi koko huoneelle jännän tunnelman. Se ei kyllä ollut kauhean hyvällä tavalla jännä, ja odotankin innolla, että miltä siellä näyttää normaalivalossa.\nTahtoisin vain olla kotona ja juoda rutisevan kuivaa skumppaa niin kylmänä, että sen koostumus on hiukan jäykistynyt, ja syödä suolakeksien päällä erilaisia levitteitä kuten tapenadea, hummusta ja sellaisia. Haluaisin kamalasti, että aurinko paistaisi taas. Vaikka vastustan jonkun verran keinotekoisia vitamiinivalmisteita, niin kohta ehkä joudun ostamaan D-vitskuja purkissa, koska onhan tää pimeys ihan sairasta sikailua. On muuten jännä, että mun mielestä "vitsku" on ihan hyvä lyhenne, mutta "broisku" ja "tomsku" on ihan kamalia, vaikka niiden rakenne on käytännössä sama.\nParhaat kynsilakat on muuten melko varmasti Seppälässä. Se myy Models Ownia ja jotain muitakin, joiden hinta on edullinen ja värivalikoima voittamaton. Ostin eilen Models Ownin lakkaa, jonka sävy on Purple Passion, ja se on yksi hienoimman värisistä lakoista mitä olen koskaan itseeni sutinut. Se on tumma purppura, jossa on paljon pigmenttiä, mutta samalla se on kirkas olematta räikeä. Tätä ei olisi voinut tehdä paremmin. Saman merkin mintunvihreä ja purkkapinkki ovat aivan ehdottomia kevätlakkoja, ja alle femman hinnasta huolimatta ne myös pysyvät paljonkin kalliimpia kollegoitaan huomattavasti paremmin. Nuu antaa niille peukun ylös hyväksynnän merkiksi!\nHain eilen myös paketin postista, ja olin ilmeisesti taas tilaillut kännissä nettikaupasta kamaa. Tällä kertaa kuitenkin yllätin itseni positiivisesti; paketissa oli kaksi raidallista kolttua, sekä yksi aivan ihan kukallinen nuttu, jonka puen kevään ensimmäisenä päivänä conversejen ja nahkatakin kanssa ja sen lisäksi yksikään niistä ei maksanut yli kahdeksaa euroa. Hyvä meitsi! Känninen alenhaistaja ja budjetissapysyjä! Lanseerattiin työkavereiden kanssa sellainen malli, että kun joku tekee jonkun aivan mitättömänkin pienen asian, niin joku ehdottaa, että "nyt kyllä täytyy varmaan ottaa pienet aploodit tähän", ja sitten kaikki taputtavat tympeä ilme naamallaan ja voi jumalauta miten toi koko homma onkin ärsyttävä. Koittakaa tekin!\nSitten vielä poukkoilevan ja erinomaisen sekavan tekstin loppuun yksi lounaspaikkavinkki. Paitsi en viitsikään sanoa sitä, koska se on niin pieni paikka ettei me sitten mahduta enää Panun kanssa sinne. Eli unohtakaa, sen verran voin sanoa että siellä on aivan ylittämättömän hyvää ruokaa.\nLähettänyt nuunis klo 13.53 8 kommenttia:\nFeel it turning your heart into stone. Feel it pie...


LTSP/Fedora Linux – Linux.fi\nAiemmin LTSP 5 -palvelimen (Linux Terminal Server Project) asentaminen Fedoraan on ollut kohtalaisen vaikeaa jakelun puutteellisen LTSP-integraation vuoksi, mutta Fedoran 9-versiosta alkaen jakelun LTSP-tuki parani huomattavasti.\n1 Hyvä tietää ennen asennusta\n2 LTSP-palvelimen ja -asiakasjärjestelmän asennus\n3 Palvelinjärjestelmän asetukset\n3.2 Testaaminen virtuaalikoneella\n3.3 Fyysisen verkkoliitännän käyttäminen\n4 Asiakasjärjestelmän asetukset\n4.1 Kirjautumisruutu ja oletuskieli suomeksi\n4.2 Suomalainen näppäimistöasettelu\nHyvä tietää ennen asennusta[muokkaa]\nLTSP-palvelin koostuu useasta omasta toiminnostaan vastaavasta palvelimesta, minkä vuoksi järjestelmä voi vaikuttaa hieman sekavalta ja monimutkaiselta hallita. Fedoran paketit tarjoavat kuitenkin suhteellisen valmiit ja toimivat asetukset useimpiin tilanteisiin, eikä esimerkiksi DHCP-palvelimen asetuksiin tarvitse useimmiten koskea lainkaan.\nFedoran LTSP-paketit luovat järjestelmään automaattisesti ltspbr0-sillan, jota erityisesti DHCP-palvelin kuuntelee. Tämä mahdollistaa hyvin valmiiden asetustiedostojen toimittamisen ja palvelimen asentamisen siten, ettei palvelimeen välittömästi liittymättömiä verkkoasetuksia tarvitse muokata paljoa. Useimmiten kuitenkin on tarve yhdistää tämä silta johonkin fyysiseen verkkoliitäntään, jotta LTSP-palvelu ulottuisi myös fyysisen palvelinkoneen ulkopuolelle.\nLTSP-käyttöön mukautetun DHCP-palvelun tarpeesta johtuen on palvelinkoneessa erittäin suotavaa olla oma verkkokorttinsa LTSP-asiakaskoneita varten.\nLTSP-palvelimen ja -asiakasjärjestelmän asennus[muokkaa]\nAluksi asennetaan järjestelmään tarvittavat paketit:\nyum install ltsp-server\nLisätään NFS-palvelimen jakoihin hakemisto /opt/ltsp:\necho '/opt/ltsp *(ro,async,no_root_squash)' >> /etc/exports\nKäynnistetään tarvittavat palvelut:\nfor service in xinetd ltsp-dhcpd rcpbind nfs sshd; do chkconfig $service on; service $service restart; done\nfor server in ldminfod nbdrootd nbdswapd tftp; do chkconfig $server on; done\nAsennetaan i386-käskykantaa käyttävä LTSP-päätejärjestelmä:\nLTSP-järjestelmä on jo lähes valmis käyttöönottoa varten, mutta verkkoasetuksia on vielä hieman tarve muokata.\nOletuksena Fedoran palomuurin asetukset ovat sen verran tiukat, ettei LTSP-palvelimelle saa yhteyttä. Yksi oletusasetuksilla hyvin toimiva tapa mahdollistaa LTSP-palvelimeen yhdistäminen on sallia kaikki yhteydet LTSP-palvelimen käyttämälle ltspbr0-verkkoliitännälle.\nTämän voi halutessaan tehdä komentoriviltä muokkaamalla Iptablesin asetustiedostoa sijainnissa /etc/sysconfig/iptables, mutta tavallisesti voidaan myös käyttää Fedoran System-config-firewall-ohjelmaa:\nValitse oikeasta reunasta Luotetut verkkoliitännät ja lisää rasti ltspbr0-liitännän kohdalle ikkunan oikeanpuoleisessa osiossa. Paina tämän jälkeen ikkunan ylälaidasta Toteuta, minkä jälkeen voit sulkea ohjelman.\nNyt kaikki ltspbr0-siltaan tulevat yhteyspyynnöt pääsevät palomuurin lävitse.\nLTSP-palvelin on jo täysin toimintakunnossa lukuunottamatta sitä, ettei ltspbr0-siltaa ole yhdistetty mihinkään. Tämä ei kuitenkaan estä asiakasjärjestelmän käynnistämistä virtuaalikoneessa. Fedoran pakettivarastoista löytyy valmiiksi helppokäyttöinen ltsp-vmclient -ohjelma, jolla voidaan automaattisesti käynnistää Qemu-virtuaalikone ottamaan yhteys Fedoran LTSP-palvelimeen.\nyum install ltsp-vmclient\nKäynnistetään virtuaalinen LTSP-asiakaspääte:\nFyysisen verkkoliitännän käyttäminen[muokkaa]\nFyysisen verkkoliitännän käyttäminen on helpointa, mikäli LTSP-asiakkaille voidaan käyttää kokonaan omaa verkkokorttiaan. LTSP-palvelimeen kuuluvan DHCP-palvelimen yhdistäminen muuhun lähiverkkoon aiheuttaa herkästi ongelmia verkossa ennestään olevan DHCP-palvelun johdosta.\nNopea tapa yhdistää fyysinen verkkoliitäntä ltspbr0-siltaan on käyttää brctl-ohjelmaa:\nbrctl addif ltspbr0 ethN\n, missä N on halutun verkkoliitännän numero.\nTämä asetus ei kuitenkaan säily esimerkiksi palvelinkoneen uudelleenkäynnistysten ylitse. Pysyvämpi tapa asettaa silta on muokata tiedostoa /etc/sysconfig/network-scripts/ifcfg-ethN esimerkiksi seuraavankaltaiseksi:\nKolme viimeistä riviä ovat tässä oleelliset. Verkkoliitäntä liitetään siltaan, otetaan laite NetworkManager-palvelun hallusta pois ja merkitään laite otettavaksi käyttöön koneen käynnistyessä.\nKoska laitteen hallinta halutaan toteuttaa Fedoran perinteisellä network-palvelulla, tulee myös se asettaa käynnistymään automaattisesti:\nNyt palvelinta pitäisi pystyä täysin käyttämään myös verkkokorttiin yhdistetyiltä fyysisiltä laitteilta.\nAsiakaskoneissa ajettava järjestelmä sijaitsee palvelimella hakemistossa /opt/ltsp/i386. Se on tavallinen i386-käskykantaa käyttävä Fedora-asennus likimain oletusasetuksilla.\nKirjautumisruutu ja oletuskieli suomeksi[muokkaa]\nLDM-kirjautumisohjelma ei Fedorassa tällä hetkellä noudata palvelimen, vaan asiakasjärjestelmän kieliasetusta. Tämän vuoksi asiakasjärjestelmän kieliasetus halutaan usein vaihtaa esimerkiksi suomeksi palvelinjärjestelmän tavoin. Tämä tehdään muokkaamalla tiedostoa /opt/ltsp/i386/etc/sysconfig/i18n. Suomeksi järjestelmän saa seuraavalla tiedoston sisällöllä:\nMyös näppäimistöasetukset halutaan usein vaihtaa suomalaisiin. Tämä voidaan tehdä esimerkiksi muokkaamalla tiedosto /opt/ltsp/i386/etc/sysconfig/keyboard seuraavan näköiseksi:\nNoudettu kohteesta ”https://www.linux.fi/w/index.php?title=LTSP/Fedora_Linux&oldid=54424”\nSivua on viimeksi muutettu 14. tammikuuta 2022 kello 20.23.


Sophia Backlund - SB Dressage Ab Oy: 11/01/2017 - 12/01/2017\nKääk, kyllä tässä kestäää.. Odottelen sekä uusia saappaita, että mun vanhoja jotka siis lähetettiin Portugaliin tehtaalle fiksattavaksi. Joka siis käytännössä tarkoittaa, että en pääse reissuun koeratsastamaan hevosia vieläkään..\nKuitenkin arki sujuu täällä tosi hyvin, käyn tallilla kuitenkin lähes joka päivä, mikä on ihanaa, niin ei se hevoseton olo tunnu ihan niin pahalta. Vaikka kyllähän sitä kaipaa sitä omaa, onhan se aina eri juttu :) Olen jopa vähän katsellut itselleni projektihevosta, jos sellainen kiva löytyisi niin voisin sen ottaa vaikka heti kotiin! Kuitenkin se mitä rakastan eniten on nähdä miten hevonen kehittyy ja oppii ja tulee paremmaksi!\nMinä olen jopa päässyt kisaamaan jo, ekaa kertaa raskauden jälkeen. Meidän kotitallilla oli pikkukisat mihin osallistuin Barrichellolla ja tultiin helppo A-luokassa toiselle sijalle. Sain lainata kaverilta saappaanvarret jotta pääsin osallistumaan :P omat kisasaappaat eivät tahdonneet oikeen mennä päälle!\nSalilla käyn noin 5 krt viikossa nyt ja olen ihan innostunut treenaamiseen, mukaan treeniin olen ottanut nyt myös ryhmäliikuntatunnit spinning ja bodypump, tekee kyllä terää! Kiva myös nähdä muita ihmisiä eikä aina treenata yksin :)\nTreenivinkkinä tällä kertaa olisi avo-vastataivutus tehtävä, tämä jumppaa hevosta hyvin auki ja ratsastaja saa hyvin kontrollin siitä mihin hevonen laittaa kroppansa;\nAloita reippaasti uran sisäpuolella ympäri maneesia/kenttää, huolelliset kulmat, suoralla uralla aloittaa avotaivutuksessa, ja tässä avossa tehdä paljon siirtymisiä eteen-kiinni. Hevonen ei saa valua ulkoavuista ulos! Sitten kun tämä sujuu voi vaihtaa avon vastataivutukseen, esim pitkän sivun alussa avo, keskellä vastataivutus, ja sitten taas avo ennen kulmaa. Kannattaa aloittaa todella loivasti, ettei hevonen menetä tasapainoa. Sitten pikkuhiljaa lisätä taivutusta kun hevonen notkistuu. Voi myös tehdä tehtävän niin että vastataivutuksen sijaan vaihtaa avon sulkutaivutukseen suoraan eteen uraa pitkin.\nTämän voi tehdä kaikissa askellajeissa, kannattaa kuitenkin aloittaa käynnistä tai ravista :) tärkeää, että hevonen pysyy takaosan päällä, ei valu ulos, tuntuma aina molemmissa ohjissa ja sama tahti säilyy vaikka avo vaihtuu esim sulkuun :)\n(Yhteistyössä Equestrian Stockholmin kanssa) Kotitreeneissä aina tuntee itsensä vähän paremmaksi kun on Equestrian Stockholmin varusteet päällä ;) tässä upea Golden Brass setti!\n(Teksti jäi tällä kertaa vähän lyhyeksi kun tässä vieressä on neiti joka ei tykkää, että olen koneella liian kauan :P laittakaa ehdotuksia mistä haluatte lukea niin toteutan!!)\nLähettänyt Sophia klo 10:30 1 kommentar\nLähettänyt Sophia klo 10:49 7 kommentarer


Venäjä, Suomi, Karjala: sivuja yhteisestä historiasta ja kulttuurista. Avoin tieteellinen seminaari 3.-5. joulukuuta 2020 | Uutisčuppu - Uudisčuppu\nVenäjä, Suomi, Karjala: sivuja yhteisestä historiasta ja kulttuurista. Avoin tieteellinen seminaari 3.-5. joulukuuta 2020\nAsiasanat: historia, luennot, tutkimus\n← Karjalan kieli eläy Torjumme taas koronaa →


Ylikunto kehonrakennuksessa | Kehonrakennus.net\n« Haasta hauiksesi\nKehonrakennuksessa tapahtuu »\nYlikunto – mitä se on?\nYlikunto -sana on täysin harhaanjohtava, mutta siitä huolimatta sanaa käytetään. Ylikunto tarkoittaa puutteellisesta palautumisesta johtuvaa ylirasitustilaa. Ylikuntoa voi esiintyä kenellä tahansa, joka harrastaa liikuntaa liian paljon tai liian rankasti suhteessa palautumiskykyyn tai palautumisaikaan. Ylikunto voi siis tulla myös esimerkiksi kuntosalilla kävijälle joka on vasta-alkaja ja treenaa liian innokkaasti.\nYlikuntoa on kahdenlaista: akuuttia ja kroonista. Näistä akuutti ylikunto lienee se yleisempi kuntosaliharrastajilla ja kehonrakentajilla. Ylikunnon oireet voivat olla yksilöllisiä, mutta selvimpiä fyysisiä oireita ovat kohonnut leposyke, unettomuus, ylipirteyden tunne ja suorituskyvyn lasku. Jos heräät aamulla sydän hakaten ylikierroksilla ilman syytä, voi kyseessä olla ylirasitustila. Psyykkisiä ylikunnon oireita ovat mm. masennus, hermostuneisuus ja jännittyneisyys.\nYlikunto on merkki siitä että et ole palautunut treeneistäsi ja että on syytä levätä. Jos huomaat olevasi ylikunnossa, jätä ainakin viikoksi kuntosalilla käyminen väliin ja keskity siihen, että saat lepoa ja myös ravintoa riittävästi. Ne ovat juuri samoja asioita jotka normaalistikin palauttavat treenistä. Lääkärillä tuskin on antaa sinulle mitään muuta ”ylikuntolääkettä”. Jos taas jatkat treenamista välittämättä ylikunto-oireista, voi ylikunto muuttua krooniseksi ylikuormitustilaksi, josta palautuminen vaatii aikaa muutamasta kuukaudesta vuosiin.


Keväinen Ahvenanmaa - 3 x luontokohde - ahvenanmaani.fi\nTalvinen ARVONTA! ‼❄🇦🇽❤ Ensi\nLauantaina marraskuinen valo loi ihanan tunnelman\nNovember som bäst. Marraskuu parhaimmillaan. 🤍\nLasinalusten Meri -setti on nyt lisätty nettikaup\nReflections. ⭕🔴 #ihanaahvenanmaani #ålan\nÅland 100 - viikko sitten ihasteltiin tätä valo\nMyrskyluodon Maijan maisemissa🤍 #ihanaahvenanm\nKeväinen Ahvenanmaa – 3 x luontokohde\nIhana kevät on saapunut jo aikaa sitten tänne Ahvenanmaalle! Tuuli mereltä on edelleen aika viileää, vaikka kesäkin on jo kolkutellut ovelle. Parina päivänä on nimittäin pärjännyt jo kesävaatetuksessa. Toukokuu on mitä ihaninta aikaa täällä saaristossa. Luonto muuttaa muotoaan päivittäin, kun kukat kukkivat kilpaa vuorotellen. Luontoa rakastavalle tämä on oikein paratiisi tähän aikaan vuodesta.\nLuontokohteista täällä ei ole pulaa. Mielestäni eri luontokohteet ovat käymisen arvoisia kaikkina vuodenaikoina, nekin kun muuttavat muotoaan luonnon eri vaiheissa. Mutta on minulla myös muutama suosikki näin keväällä, ja halusinkin jakaa ne myös teille.\nRamsholmen – valkoisen meren loistoa\nRamsholmenin luonnonsuojelualue on yksi Ahvenanmaan suosituimmista luontokohteista keväisin. Asiaan vaikuttaa varmasti se, että paikka sijaitsee suhteellisen lähellä Maarianhaminaa ja retkipolku on pituudeltaan 1,5 kilometriä. Tämä kohde siis soveltuu hyvin kaikenikäisille. Hävettää lähes myöntää, että vasta tänä keväänä pääsin käymään tuolla itse ensimmäistä kertaa. Ja tästä lähin aion ottaa tämän jokavuotiseksi kohteekseni.\nVaikka kuinka olisi nähnyt paikan valokuvista, ei valkovuokkojen merta tahdo uskoa todeksi. Näky on lumoava ja satumainen. Valtava kukkameri vain jatkuu ja jatkuu ja jatkuu. Tämä onkin erittäin suosittu kohde perhekuvauksiin.\nRamsholmen sijaitsee siis Jomalan kunnan puolella, Maarianhaminasta ajetaan 5-10 minuuttia Eckerön suuntaan. Pyörälläkään aikaa ei kulu kuin 15-20 minuuttia. Alueen vieressä sijaitsee myös jäätelökioski.\nNåtö – orkideoiden tulitusta\nVuosi sitten keväällä pääsin ensimmäistä kertaa käymään Nåtön luonnonsuojelualueella. Nåtö sijaitsee Maarianhaminasta suoraan etelään, noin kuuden kilometrin päässä. Täällä lehdesniittyjen keskellä kiemurtelee luontopolkuja kolmen kilometrin verran.\nNåtön tunnetuimpia asukkaita lienevät Aatami ja Eeva, orkideat, joita saavutaan ihailemaan pidempienkin matkojen päästä. Kevään vehreys yhdistettynä meren sinisyyteen vetävät kyllä itse kunkin sanattomaksi. Tänne kannattaa varata hyvät eväät ja paljon aikaa – sitten vain nauttimaan. Kattavamman selostuksen ko. paikasta löydät aikaisemmasta kirjoituksestani täältä.\nHerrö – vehreä vakiokohteemme\nMikään ei voita Herrön luonnonsuojelualuetta, ainakaan meidän mielestä. Tästä paikasta on tullut näiden neljän vuoden aikana yksi perheemme vakiokohteista ja täällä olemme vierailleen lukuisia kertoja. Polkuja täällä riittää 1,6 kilometrin edestä ja niemen kärjessä on lintutorni, josta voi bongata niin merikotkia kuin laivojakin. Kaikki Turku-Tukholma / Naantali-Kapellskär -linjan laivat ajavat tästä aivan vierestä. Herröskatan sijaitsee Lemlandissa, noin 30 kilometrin päässä Maarianhamista ja noin 22 kilometrin päässä Långnäsin satamasta.\nHerröskatanin alue lumoaa erityisesti keväisin. Täältä voi bongata niin miekkavalkkua, verikurjenpolvea kuin mäkimeiramiakin. Ja paljon, paljon muitakin kasveja. Kallioilla on ihana nauttia meritunnelmasta ja pieneltä hiekkarannalta voi pulahtaa uimaankin. Kesäisin täällä myös törmää laiduntaviin lampaisiin. Uudistettuja grillipaikkojakin löytyy kaksi. Auringonlaskut täällä vetävät sanattomaksi ja syksyn väriloistossakin tämä alue on mitä kaunein.\nLisätietoja kohteista löydät Visit Ålandin sivuilta.\n24.5.2020 at 17:40\nErinomaisia kohteita näin turistinkin mielestä 🙂\n24.5.2020 at 20:31\nHienoja kohteita kaikki kolme, suosittelen.\n25.5.2020 at 04:44\nIhania luontokohteita <3 Oi, miten kaunista siellä jo on! Niin vihreää ja vehreää.\n25.5.2020 at 08:27\nVajaan kolmen viikon päästä olen Ahvenanmaalla, tulemme pyörillä. Silloin otan esiin tämän ja muutaman muunkin postauksesi. Tulemme pohjoista reittiä ja Viikkarilla Turkuun. Onko sille reitille sinulla jotain erityistä suosikkia, jota suosittelet?\n25.5.2020 at 08:44\nJa parasta on, että joka kerta ne ovat erinäköisiä. Luonto on ihmeellinen, ja ihana!\n25.5.2020 at 08:45\nJotenkin tämä vihreys vain pääsee yllättämään joka vuosi, niin nopeasti se sitten tuleekin kaiken odotuksen jälkeen.\n25.5.2020 at 08:49\nJos on aikaa pysähtyä Brändön Lappossa, niin se on ihanan sympaatiinen paikka. Ja sitten esimerkiksi Bomarsundin linnoitukset osuvat kivasti siihen matkan varrelle ja Smakbyn ravintola Kastelholman kupeessa. Siitä kivenheiton päässä on sitten Uffe på Berget -näkökahvila, josta on komeat näkymät, jos torniin tohtii kiivetä. Godbysta eteenpäin kannattaa sitten vaikka pyöräillä Ämnäsin kautta, sieltä löytyy Brobacka, idyllinen majatalo, jossa ihana kahvila. Tosin kannattaa aukioloaikoja vielä näin kesäkuussa tarkastella, kaikki paikat eivät välttämättä ole joka päivä auki. Siinä nyt muutama vinkki. 🙂\nBack to school - etäkoulu ohi Ahvenanmaallakin


Tapio Räihä | Asiantuntijat | Pihlajalinna\nOlen työterveyshuoltoon erikoistuva lääkäri. Olen toiminut työterveyslääkärinä vuodesta 2013 alkaen. Minulla on osaamista työn ja kokemukseni puolesta erityisesti tuki- ja liikuntaelinongelmien, mielenterveyden oireiden sekä keuhko-ongelmien hoidosta.\nTyöterveyslääkärinä osaan auttaa sinua erityisesti työkykyyn liittyvien ongelmien sekä työn ja terveyden välisten yhteyksien kanssa.\nEn tee kasvojen alueen toimenpiteitä enkä kynnen osapoistoja.\nVastaanottokäynti, 10 min: 44 euroa\nVastaanottokäynti, 60 min: 144 euroa\nHinnat ovat tavanomaiset Pihlajalinnan hinnaston mukaiset hinnat yksityisasiakkaalle arkipäivänä (päivitetty 5.1.2021). Työterveysyritysten kanssa hinnoittelusta on sovittu erikseen. Hintoihin lisätään toimistomaksu sekä mahdolliset tutkimus- ja toimenpidemaksut. Lausunnoista laskutus Pihlajalinnan hinnaston mukaisesti.