Globaalilla vyönkiristyksellä ei velkoja makseta | Roger Wessman\nJaime Caruana, Paul Krugman, rahapolitiikka, Velkakriisi, vyönkrisitys\nGlobaalilla vyönkiristyksellä ei velkoja makseta\nby Roger Wessman :\t14.5.2014\nPaul Krugman haukkuu perustellusti lyttyyn pankkijärjestelmän valvonnan kansainvälisestä koordinoinnista vastaavan BIS:in johtajan Jaime Caruanan näkemyksiä rahapolitiikasta. Caruana oli esittänyt, että rahapolittiset elvytystoimet ovat vähemmän suositeltavia nykyisissä ongelmissa, koska taloutta vaivaa korkea velkaantuminen. Krugman toteaa, että kaiken järjen mukaan velkaongelmat vaan vahvistavat perusteluja kevyelle rahapolitiikalle koska se helpottaa velallisten tilannetta.\nJaime Caruanan näkemyksen ytimessää on käsittääkseni loogiinen ajatusvirhe, joka on hyvin tavallinen harrastelijaekonomistien keskuudessa. (Caruana on ainakin Wikipedian mukaan koulutukseltaan insinööri.) Koko maailma on elänyt kestämättömästi yli varojensa ottamalla velkaa ennen finanssikriisiä, ja nyt vääjäämättä täytyy vyötä kiristämällä maksaa velkaa takaisin. Kysyntää elvyttävä kevyt rahapolitiikka vaan siirtää ongelmia tulevaisuuteen kannustamalla velanottoon.\nTämä näkökulma on ymmärrettävä yleistys siitä, että yksittäinen kotitalous, joka on elänyt yli varojensa ja velkaantunut, voi maksaa velkansa kiristämällä vyötä ja pitämällä menot alle tulojensa jonkun aikaa.\nYleistyksessä on vielä jonkun verran järkeä, kun puhutaan yksittäisestä maasta kuten Espanja. (Caruanan ansioihin kuuluu, että hän oli Espanjan keskuspankin johtaja kriisiä edeltäneinä kuplavuosina.)\nKoko maailmantalouteen tätä ei kuitenkaan voida yleistää. Maailmantalous ei voi elää yli varojen ja kokonaisuudessaan velkaantua, ennen kuin saadaan planeettojen väliset pääomamarkkinat avautumaan. Jokaista velallista kohdin on jossain päin maailmantaloudessa säästäjä joka velan rahoittaa. Maailmantaloudessa menot ja tulot ovat vääjäämättä aina tasapainossa koska toisen tulot ovat toisen menot.\nVyötä kiristämällä, eli menoja leikkaamalla, maailmantalous ei voi myöskään maksaa velkojaan pois. Menojen leikkaus vähentää globaalilla tasolla tuloja täsmälleen yhtä paljon kuin se vähentää menoja. Velkaantumisongelma vain pahenee, kun maailmantalouden taantuma syvenee.\nVelkaantuneet taloudet, kuten Espanja, voivat ainoastaan maksaa velkojaan pois, jos joku muu talous vastaavasti elää yli varojen – eli joko velkaantuu tai kuluttaa aikaisempia säästöjä.\nOn suorastaan pelottavaa, että Caruanan kaltaiset ajattelijat ovat istuneet Euroopan keskuspankin neuvostossa ja ovat nyt vaikuttamassa maailman finanssimarkkinoiden kehitykseen.\nFrom → Yms\nHuple's Cat permalink\n”Koko maailmantalouteen tätä ei kuitenkaan voida yleistää. Maailmantalous ei voi elää yli varojen ja kokonaisuudessaan velkaantua, ennen kuin saadaan planeettojen väliset pääomamarkkinat avautumaan. Jokaista velallista kohdin on jossain päin maailmantaloudessa säästäjä joka velan rahoittaa. Maailmantaloudessa menot ja tulot ovat vääjäämättä aina tasapainossa koska toisen tulot ovat toisen menot.”\nVoitko kuvitella, että Caruana on tosiaan niin tyhmä ettei tätä tajuaisi, olettaen että tämä pitäisi paikkansa? Ja yhtä tyhmiä ovat kaikki muutkin jotka eivät asiaa yhtä yksinkertaisesti näe, ml. ex-BIS Bill White ja Claudio Borio? Sinä ymmärrät, nämä herrat eivät?\nEli onko asia tosiaan näin yksinkertainen? Tässä voisi olla uuden blogikirjoituksen paikka.\ntimo varhama permalink\nOlet oikealla asialla. Roger.\nKrugman on jo kauan saarnannut ”oikeaoppisia” vyonkuristajia vastaan. Kannatan hanta tassa lampimasti. Kulutusta taytyy pitaa ylla, jotta pyorat pyorivat ja verotuloja kertyy valtionvelkaa pienentamaan. Rahaa aina loytyy, se vain pitaa saada liikkeelle. Japani 2013 on hyva esimerkki.\nEurooppa viime viisi vuotta esimerkki vastakkaisesta.\nNyt on mielenkiintoinen keskustelu, mutta termit ovat jotenkin sekaisin. Säästäjä rahoittaa jonkun toisen velan ??? avaisitko tätä hieman enemmän ? Täytyykö jonkun tosiaan säästää ennenkuin joku voi velkaantua ja mistäköhän tämä joku säästää ?\n”Velkaantuneet taloudet, kuten Espanja, voivat ainoastaan maksaa velkojaan pois, jos joku muu talous vastaavasti elää yli varojen – eli joko velkaantuu tai kuluttaa aikaisempia säästöjä.”\nKuinka aikaisempien säästöjen kuluttaminen on elämistä yli varojen ???\nTällä harratelijaekonomistin tyylillä Eurooppaa hoidetaan tällä hetkellä ja seuraukset ovat inhimillisesti katastrofaaliset.\nEn saa ihan selville oletko epävarma siitä pitääkö sitaatissa oleva väite paikkaansa, vai siitä ettei Caruana tätä ymmmärrä?\nOlettaisin, että Caruana on tarpeeksi fiksu, että hän hetken mietittyä ymmärtäisi, että näin on. Hän ei vaan nähtävästi ole koskaan miettinyt läpi mitä tämän tosiasian implikaatiot ovat.\nOlen tavannut monta sinällään fiksua ihmistä (mukaan lukien ekonomisteja), jotka eivät ole tulleet miettineeksi asiaa tästä näkökulmasta.\nJokaista velkaa kohti on yksi velkoja ja yksi velallinen eikö niin? Eli jokaista otettua velkaeuroa kohti on jollain toisella vastaava määrä saatavia.\nVelalla menojaan rahoittavan menot ovat tuloja suuremmat. Globaalilla tasolla vääjäämättä yhteenlasketut tulot ja menot ovat yhtä suuria. Siten jos joidenkin menot ovat tuloja suuremmat (ne velkaantuvat) joidenkin toisten menot täytyy olla vastaavasti tuloja pienemmät (ne ”säästävät”).\nToki velkaa voidaan myös rahoittaa toisesta velasta (eli velkaa ottanut ei kulutakaan rahoja vaan antaa ne lainaksi eteenpäin). Tällaisella velkaketjulla voidaan kasvattaa velan määrää säästämisestä riippumatta. Se ei kuitenkaan muuta sitä tosiasiaa, että jos joku haluaa velkaa ottamalla nostaa menonsa yli tulojensa niin jonkun toisen on pidettävä vastaavasti menonsa alle tulojensa. Tai sitä, että jokaista velkaa kohti on velallinen ja velkoja.\nToki säästön ei tarvitse tapahtua ennen velkaantumista. Velan ottaminen ja velan antaminen ovat kolikon kaksi puolta, joten ne tapahtuvat aina samanaikaisesti.\nOli epäselvästi ilmaistu minulta sanoa, että säästöjä kuluttava elää yli varojen. Minun olisi pitänyt sanoa, että jonkun muun talouden pitäisi olla vastaavasti alijäämäinen (menot ovat tuloja suuremmat). Siinä mielessä se on tietysti yli varojensa elämistä, että jos sitä jatkaa niin ennen pitkää säästöt loppuvat.\nAki Suokko permalink\nJäin miettimään tuota, että jokaista velkayksikköä kohti on vastaava määrä säästöjä. Jos pankeissa olisi täysvaranto, niin tämä olisi helppo uskoa.\nMutta pankithan ovat ”osittaisvarannossa” eli talletuksia ei ole kattamaan kuin osa luotonannosta. Jos pankki vaikka päättää, että se laskee varantonsa määrän 20 %:sta 10 %:iin, niin luoton määrä kasvaa rajusti ilman, että säästäminen sinänsä olisi kasvanut vastaavasti. Onko jostain sitten löytynyt uutta velkaa vastaava määrä säästöjä? Käsittääkseni ei ole, vaan pankki on luonut uutta velkaa eli rahaa. Rahan (joka on lähes tulkoon kokonaan velkaa) määrää ei säätele vain säästäjien säästämisaktiivisuus vaan myös ja ennen muuta pankin luotonlaajennus. Periaatteessa se osa luotosta, joka ei jää käteiseksi, päätyy talletuksiksi pankkiin, mutta näitä talletuksia ei olisi koskaan tullut, jos luottoa ei olisi myönnetty? Eli tässä tapauksessa velka on ensin ja talletus (säästö) vasta sen jälkeen? Toki varantoprosentin verran luotoista pitää olla alun perin säästöjä.\nOletetaan, että otan 100 000 euron asuntolainan ja ostan asunnon. Tämä 100 000 päätyy asunnon myyjän tilille, mutta tämä myyjä ei olisi laittanut koskaan laittanut tätä 100 000 euroa tililleen, jos pankki ei olisi antanut minulle ensin luottoa. Jos varantoprosentti on 10, niin pankki lainaa edelleen 90 000 tuosta asunnonmyyjän 100 000 talletuksesta ja geometrisen sarjan mukaisesti lopulta päädytään 900 000 uutta rahaa 100 000 säästöille alunperin? Eli pankki luo myös talletuksia luodessaan luottoja, eikö? Tällöin on hiukan harhaanjohtavaa sanoa, että jokaista velallista vastaa säästäjä, kun itse asiassa pankki on ”luonut” lähes kaiken velan ja säästön? Toki sen varantoprosentin verran täytyy tulla säästöjä alunperin, että voidaan antaa luottoja, mutta loput ”säästöt” tai talletukset luo pankki. Olenko minä ymmärtänyt ihan väärin? Korjaa ihmeessä, Roger, jos olen ihan metsässä ajatuskulkuni kanssa. Oppia ikä kaikki.\nSe että pankit ovat osittaisvarannoissa tarkoittaa, että pankit eivät pidä käteistä rahaa tai siihen verrattavissa olevia likvidejä sijoituksia saman verran kuin mitä niillä on talletuksia. Se ei tarkoita, ettei kaikkea lainanantoa rahoitettaisi talletuksilla tai muilla varainhankinnalla.\nPalataan paradoksiin rahan luomisesta ja sääsämisestä: Talletukset ovat pankkien luomaa rahaa ja koostuvat tallettajien säästöistä. Selitin sitä tässä_\nNiin ja kaikki raha (ei ainoastaan lähes kaikki) on velkaa. Setelit ja kolokot ovat periaatteessa keskuspankkien velkaa).\nMutta olet aivan asian ytimessä, kun toteat että pankkien päätös luotonannosta voi vaikuttaa säästämisen määrään. Jos luotonannolla piristetään talouden aktiviteettia ja\nja kasvatetaan tuloja ja osa tuloista jää säästöiksi niin luotonantopäätöksen seurauksena meillä on enemmän velkaa, enemmän säästöjä ja enemmän vaurautta.\nJos luotonantoa supistetaan meillä on vastaavasti heikompi talouden aktiviteetti, sen seurauksena vähemmän säästöjä ja vähemmän vaurautta.\nTämä ei tarkoita, että me luotonantoa kasvattamalla voitaisiin kasvattaa vaurautta rajatta. Meidän täytyy pystyä vastaavasti kasvattamaan tavaroiden ja palveluiden tuotantoa.\nOn kuitenkin aivan tyhmää antaa talouden lamautua, siitä syystä että pidämme luottohanat kireinä.\nAntti Jokinen permalink\nWessman kirjoittaa: ”Olettaisin, että Caruana on tarpeeksi fiksu, että hän hetken mietittyä ymmärtäisi, että näin on. Hän ei vaan nähtävästi ole koskaan miettinyt läpi mitä tämän tosiasian implikaatiot ovat.\nOlen tavannut monta sinällään fiksua ihmistä (mukaan lukien ekonomisteja), jotka eivät ole tulleet miettineeksi asiaa tästä näkökulmasta.”\nHei, Roger! Kirjoitan nyt omalla nimelläni, eli luovuin nimimerkistä Huple’s Cat (en tämän kommentoinnin takia, vaan se oli suurempi päätös joka liittyy bloggaamiseeni).\nKiitän hyvistä vastauksista. Tyhjentäviä ne eivät mielestäni ole, ei vähiten siksi että mitään uuttahan niissä ei ole (etkä niin väitäkään) ja silti älykkäiden ekonomistien pitää aina palata pohtimaan tätä samaa asiaa kun se nostetaan aika ajoin pinnalle. Ja toiset ”tajuavat” omasta mielestään asian, ja voivat sitten alkaa ojentaa tahoja jotka eivät tajua. Pidän vain hyvin yllättävänä sitä mitä yllä lainaamani kohta vastauksestasi kuvastaa: Että Caruana (joka lähinnä vain toistelee BIS:n Claudio Borion aiempia kirjoituksia, ja Borio taas on asioista melko lailla yhtä mieltä kuin tämän edeltäjä, suuresti arvostettu Bill White) ei olisi miettinyt tätä asiaa edes sitä vaadittavaa hetkeä mitä ehdotat. BIS, jonka tehtävät edellyttävät juurikin globaalin raha- ja pankkijärjestelmän syvää ymmärrystä (kenties syvempää kuin kenenkään toisen työtehtävät tässä maailmassa edellyttävät), ei siis mielestäsi ymmärrä näin yksinkertaista asiaa?\nViisautta on mielestäni nähdä, että tässä ei voi lopulta olla kyse niin yksinkertaisesta asiasta kuin annat ymmärtää? Krugman tarjoaa nopeita, helppoja vastauksia. Osittain Kahnemanin hengessä sanoisin, että niihin ei pidä helpolla tyytyä.\nPalaan asiaan lähipäivinä!\nOlen kirjoittanut nyt kaksi juttua tähän liittyen (ei vastauksena sinulle, vaan olin jo päättänyt ne julkaista ennen kuin luin sinun ajatuksiasi):\nMielellään kuulisin palautteesi: Oletko asiasta eri mieltä?\nHei Roger! Kiitos vastauksesta, joka jäi vielä hiukan mietityttämään.\n”Tämä ei tarkoita, että me luotonantoa kasvattamalla voitaisiin kasvattaa vaurautta rajatta. Meidän täytyy pystyä vastaavasti kasvattamaan tavaroiden ja palveluiden tuotantoa.”\nEsimerkiksi Yhdysvalloissa on jo vuosikymmeniä velan määrä kasvanut nopeammin kuin bkt (velka on nyt jo monta kertaa bkt). Tarkoittaako tämä sitä, että velan rajatuottavuus bkt:ta on vastaavasti alentunut vuosikymmeniä trendinomaisesti eli lisävelka näyttäosi generoivan koko ajan vähemmän bkt:ta? Onko velalla aleneva rajatuottavuus? Velkaa pidetään taloustieteessä neutraalina tapana siirtää kulutuspreferenssejä ajassa eteenpäin (säästäjä) tai taaksepäin (velallinen). Onko se kuitenkaan sitä?\nJos tilanne jatkuu näin, että velka kasvaa jatkuvasti bkt:ta nopeammin niin eikö jossain vaiheessa tämän valtion velkojat kärsi luottotappioita joko inflaation tai maksukyvyttömyyden takia?\nKuulen mielelläni myös ajatuksesi Antti Jokisen erittäin mielenkiintoisesta Shrödingerin kissa -rinnastuksesta. Velallista ei vastaakaan aina säästäjä samalla summalla?\nAki Suokko kirjoittaa: ”Kuulen mielelläni myös ajatuksesi Antti Jokisen erittäin mielenkiintoisesta Shrödingerin kissa -rinnastuksesta. Velallista ei vastaakaan aina säästäjä samalla summalla?”\nKiitos, Aki! Uskoakseni Rogerin näkemys on, että velallista vastaa aina säästäjä samalla summalla, koska lainanottaja jonka tilille rahat tupsahtavat on hetkellä t (eli velanluontihetkellä) sekä velallinen että säästäjä. Eikö näin, Roger? Ja kun lainanottaja siirtää nuo rahat eteenpäin, niin siitä kenelle ne rahat siirretään tulee se säästäjä. Näin jokaisen velallisen takana on aina joku säästäjä. Jos minulta kysyt, niin ei siinä että velallinen on samaan aikaan myös säästäjä ole mitään järkeä, mutta näin käsittääkseni kansantaloustieteessä monet asiaa katsovat. Itselläni on laskentatoimesta paperit, ja ymmärrän kyllä kuinka ”tilinpidollisessa maailmassa” näitä voi jotenkin perustella. Mutta jos mennään tilinpidon ulkopuolelle, niin myös ekonomisteille tulee suuria vaikeuksia selittää asiaa, ja uskon että sen vuoksi lopulta palataan aina tähän ”No, on se ulos lainattu raha periaatteessa niiden tallettajien rahaa…”.\nKiitos kysymyksistä jälleen,\nSiteeraamallasi lauseella taustalla minulla oli mielessä mahdollisuus, että luotonanto kasvattaa tavaroiden ja palveluiden kysyntää yli talouden kyvyn tuottaa niitä. Luotonannon kasvattaminen aiheuttaa silloin hintojen nousupaineita (inflaatiota), ei kasvavaa vaurautta.\nVelan määrä suhteessa BKT:hen ei kerro paljoakaan näistä hintapaineista. Velka heijastaa ensi sijassa kaikkien aikaisempien vuosien velanottoa. Se ei kerro kovinkaan paljon siitä, missä määrin tämän vuoden BKT:ta tuetaan velanotolla rahoitetuilla menoilla.\nVelanotolla rahoitetut menot ovat edelleen Yhdysvalloissakin vain murto-osa kaikista vuotuisista menoista.\nVelanotolla voi siirtää kulutusta ajassa eteen- tai taaksepäin (ei tietysti kulutuspreferenssejä). Hintana tästä on vallitseva korkotaso. Korkotaso heijastaa mm. kuluttajien aikapreferenssejä ja pääoman tuottavuuden. Näillä on tietysti kummallakin aleneva rajahyöty/rajatuottavuus.\nVelan kasvua rajoittaa viime kädessä vain velkojien halukkuus jatkaa säästöjensä lainaamista velallisille. Jos halukkuus äkillisesti lopahtaa, ja velkojat yrittävät periä saataviaan takaisin ripeämpää tahtia kuin mitä velallinen pystyy niitä maksamaan, seurauksena on velkakriisi. Tämä voi, kuten sanot, johtaa joko suoriin luottotappioihin tai tappioihin inflaation kautta.\nEn ole vielä törmännyt mihinkään velkaan, jolla ei olisi sekä velallinen että velkoja. Pikemmin kuin Schrödingerin kissa minulle tulee mieleen Cheshiren kissan hymy. Velka ilman velkojaa on kuin hymy ilman kissaa. Jos törmää ajatuksissaan velkaan ilman velkojaa, voi olla varma, että on tehnyt loogisen ajatusvirheen päättelyssään.\nPankit eivät ole tästä mikään poikkeus. Tämä koskee myös keskuspankkeja, kuten selitin tässä:\nSuurin piirtein näin se menee. Tarkkaan ottaen velkaa ei voi olla ilman velkojaa. Velkoja ja säästäjä eivät välttämättä ole sama asia.\nOlen samaa mieltä siitä, että on hivenen kummallista kutsua lainanottajaa säästäjäksi kun hänen ottamansa lainarahat ovat talletettuna pankkitilille. Hän on kuitenkin tältä osin pankin velkoja.\nTalletut rahat ei tässä tapauksessa tule tuloista säästetyistä rahoista vaan pankin myöntämästä luotosta.\nEi siinä tietysti mitään järkeä ole, että velallinen on samalla velkoja. Osapuolten välinen nettovelkahan on nolla. Tämä onkin yleensä vain hyvin lyhytaikainen tilanne.\nHeti kun lainarahaa käytetään menojen rahoittamiseen täytyy kuitenkin aina löytyä todellinen säästäjä, joka ei pistä kaikki tulonsa menemään vaan säästää osan tuloistaan ja säästöillään rahoittaa luotonottajan menot.\nRoger kirjoittaa: ”Jos törmää ajatuksissaan velkaan ilman velkojaa, voi olla varma, että on tehnyt loogisen ajatusvirheen päättelyssään.”\nEntä jos törmää ajatuksissaan kahdenlaisiin velkojiin: niihin, jotka saavat pitää rahat jotka velallinen heille maksaa velan takaisinmaksun yhteydessä ja niihin jotka eivät saa noita rahoja pitää, vaan heidän pitää ne rahat tuhota? Ja ennen kuin sanot että ne rahat lainaan tuli todellisuudessa esim. tallettajalta, niin muista a) mistä Englannin Pankki kertoo rahojen tulleen, ja b) että talletukset ovat nykytaloudessa toimiville täyttä rahaa. Nuo talletukset ovat toki teoriassa (ja sanon teoriassa, koska ne ovat täysin keskuspankkien takaamat nykysysteemissä, eli keskuspankit ovat tehneet selväksi että ne ovat rahaa) pankin velkaa tallettajalle, mutta eivät lopullisen velallisen velkaa tallettajalle.\nRoger kirjoittaa: ”Heti kun lainarahaa käytetään menojen rahoittamiseen täytyy kuitenkin aina löytyä todellinen säästäjä, joka ei pistä kaikki tulonsa menemään vaan säästää osan tuloistaan ja säästöillään rahoittaa luotonottajan menot.”\nJos minä velallisena käytän nuo rahat siihen, että siirrän ne jonkin rahamarkkinarahaston tilille (joko tyhmyyttäni, odottaessani muita mahdollisuuksia, tai rahaston lupaillessa ylituottoja), niin enkö minä edelleen ole se ”säästäjä” joka koko pankkijärjestelmän kannalta katsoen seisoo minun, velallisen, takana? Jos nostin pienehkön lainani Nordeasta, niin pitikö Nordean hankkia juuri tälle lainalle rahoitusta jostakin ulkopuolelta vai oliko mahdollista että Nordealla oli sen verran löysää ettei sen tarvinnut tällä kertaa reagoida? Toki voidaan vielä olettaa, sen verran hölmöyksiä kun me kaikki tehdään, että tuo rahamarkkinarahasto lainaa Nordealle rahaa ja tuon lainanannon mahdollistaa siis lopulta minun tekemä sijoitus.\nYritän nyt vain osoittaa, että pankin myöntäessä lainan talouteen luodaan todellakin ihan uutta rahaa, jonka takana ei etukäteen seiso ketään säästäjää. Jälkikäteen tuon lainan taakse on toki helppo löytää se ”säästäjä”, koska kuten olemme todenneet, se ”säästäjä” on olemassa heti lainanantohetkestä lähtien ja se on se velallinen. Velallinen voi toki siirtää, ja yleensä siirtääkin, nuo rahat jollekin toiselle, mutta tällöin kyse ei ole mistään muusta kuin siitä että nuo rahat tekevät kenestä tahansa sen ”säästäjän” jonka nähdään seisovan tuon velan takana.\nTulen kirjoittamaan näistä asioista blogissani lisää myöhemmin. Tulen ymmärtääkseni sanomaan jotakin originaalia, ja kun on kyse originaaleista ajatuksista niin niissä on paljon virheitä (ja todennäköisesti jokin kardinaalivirhe taustalla jota en vielä ole huomannut). Eli mielelläni otan vastaan kommentteja ja kritiikkiä! Tervetuloa 🙂\nHei taas Antti!\nEi pankin tarvitse tuhota rahaa, jota sille maksetaan velkojen takaisinmaksuun. Tietysti jos takaisinmaksu tapahtuu pankissa olevasta talletustililtä niin kyseinen tili vain tyhjenee.\nIlmiselvästi on erityisasemassa, jos omaa velkaa käytetään yleisenä maksuvälineenä (rahana) ja sillä on de facto julkinen takaus.\nKyllä talletus on ihan käytännössä pankin velkaa, vaikka sillä onkin julkinen takaus, Pankin täytyy ensisijaisesti tätä velkaa hoitaa. Pankki, joka ei pysty hoitamaan talletusten takaisinmaksua otetaan yleensä viranomaisten hallintaan, joten pankin omistajilla on syytä yrittää välttää tätä.\nTallettajat eivät toki kanna lainojen luottoriskiä, mutta silti ne rahoittavat pankkien luotonantoa.\nJos otat lainaa ja sijoitat rahat rahamarkkinarahastoon joka lainaa rahat takaisin lainaa antaneelle pankille niin\na) joku tulee höynäytetyksi, ja se tuskin on rahastoyhtiö\nb) mitään kulutusta ei rahoiteta sinun ottamalla lainalla\nc) pankin kyky antaa luottoa ei kasva tästä transaktiosta ollenkaan. Se itse asiassa heikkenee koska sinulle myönnetty laina sitoo pankin pääomaa (heikentää vakavaraisuuta)\nToki pankissa ei yksilöidä varainhankintaa yksittäiselle lainalle. Joka päivä mahdollisia ylimääräisiä kassavaroja joko talletetaan yön yli keskuspankkiin tai lainataan toisille pankeille, jolla on vaje katettavana.\nOlen tietysti samaa mieltä siitä, että talletukset ovat pankin luomaa rahaa. Suurin osa talletuksista edustaa sitä osaa tuloista mitä tulonsaaja ei ole kuluttanut, eli säästöjä.\nVielä kerran: Luodaanko se säästäjä sen velan taakse samalla kun luodaan se talletus? Käsittääkseni myönsit tämän kun sanoit että kyllä, hetken aikaa se velallinen on samalla myös se säästäjä. Kun se velallinen sitten kuluttaa sen rahan, niin tuosta rahasta suurin osa (se mitä ei oteta käteisenä ulos?) tulee pysymään kokonaisjärjestelmässä talletuksina ja edustaa näin niitä ”säästöjä” mistä puhut.\nJa kun sanot, että talletus on pankin velkaa, niin olet ihan oikeassa. Samanaikaisesti se talletus vain nyt on nykyjärjestelmässä myös täysin puhdasta rahaa (ja raha on tosiaankin velkaa) meille taloudessa toimiville.\nKun velkaa luodaan niin velalla on heti velkoja ja velallinen.\nJos kutsut kaikkia velkojia säästäjiksi niin säästäjä luodaan aina kun velkaa luodaan.\nJos säästäjällä takoitetaan henkilöä joka tuloistaan jättää kuluttamatta osan, niin säästöjä syntyy vasta kun lainattuja rahoja kulutetaan, ja joku joka on saanut rahat tuloina jättää niitä kuluttamatta.\nNyt teet turhaa solmua tähän mielestäni.\nEnsinnäkin, en ole tässä yrittämässä osoittaa sinun ymmärtämättömyyttäsi sen enempää kuin esimerkiksi Krugmanin mahdollista ymmärtämättömyyttä. Minulle vain näyttää siltä, että rahaa ei ymmärretä kovin laajalti ainakaan niin hyvin kuin se mielestäni voitaisiin ymmärtää.\nPankin luoma raha on ensisijaisesti velallisen antama lupaus maksaa myöhemmin (mistä käytän termiä IOU). Ja koska Englannin Pankki, toistaessaan vain vanhaa totuutta, kertoo että tuo raha luodaan tyhjästä, niin minä olettaisin että tuo raha on siinä tapauksessa vain lupaus maksaa myöhemmin.\nOlen blogissani osoittanut kuinka on selvästi kahdenlaisia velkojia joiden välille en ole nähnyt esim. sinun tekevän mitään eroa, vaikka ero on kuin yöllä ja päivällä: on velkoja joka saa pitää rahat jotka maksetaan takaisin ja velkoja joka ei saa pitää rahoja jotka maksetaan takaisin. Jälkimmäistä ei mielestäni voida pitää aitona velkojana termin varsinaisessa merkityksessä.\nSäästäminen (sen säästäjän löytäminen velan taakse) ei tapahdu näissä tilanteissa niin kuin sinä yllä selität. Jos sinä omistat sataprosenttisesti velattoman auton jonka minä ostan sinulta pankin myöntämällä autolainalla, niin sinä olet jo aiemmin luonut ne säästöt jotka ovat kiinni autossasi. Ne vain muuttavat muotoaan, eli treidaat ne käteiseksi tai pankkitalletukseksi. Kuten sanoin, sinun tarkoittamasi ”säästäjä” lainan takana on kuka tahansa kenelle ne lainarahat (yleensä väliaikaisesti) päätyvät; mukaanlukien se velallinen siitä hetkestä kun pankki luo sen talletuksen lainanannon yhteydessä.\nRaha on velkaa kyllä. Velka on kai aina lupaus maksaa myöhemmin.\nKaikki velka ei ole rahaa, joten meillä on selkeästi kahdenlaista velkaa. Eli meillä on velkaa joka käytetään maksuvälineenä (raha) ja muu velka.\nTosin rajan vetäminen näiden kahden välillä on vaikeaa. Onko määrää-aikaistalletus esimerkiksi rahaa?\nEn ymmärrä tuota erottelua siitä saako velkoja pitää rahat joita maksetaan takaisin. Tarkoitatko, että velkoja on vain välikäsi, joka maksaa rahat todelliselle velkojalle?\nSäästämisellä tarkoitan, että osa tuloista jätetään kuluttamatta jolloin jää varoja tulevaisuutta varten. Tätä sanaa voidaan toki määritellä jollain muulla tavalla. Onko sinulla parempi ehdotus?\nEsimerkissäsi jossa olen säästöilläni ostanut auton ja myyn sen sinulle, niin siirrän minun säästöt autosta talletukseen. Mitään uusia säästöjä ei tällöin luoda, eikä varsinaisesti mitään uutta kulutusta rahoiteta. Sinä vaan kulutat autoa minun sijaan. Minä rahoitan tässä esimerkissä pankin kautta sinun autonostoa.\nEn ymmärrä mitä tässä olisi ristiriidassa sen kanssa mitä olen aikaisemmin sanonut.\nTosin rajan vetäminen näiden kahden välillä on vaikeaa. Onko määrääaikaistalletus esimerkiski rahaa?\nEn ymmärrä tuota erottelua siitä saako velkoja pitää rahat joita maksetaan takaisin. Tarkoitatko, että velkoja on vain välikäsi joka maksaa rahat todelliselle velkojalle?\nJos minä olen säästöilläni ostanut\nHyviä kysymyksiä. Vastaan pariin:\n”Tosin rajan vetäminen näiden kahden välillä on vaikeaa. Onko määrää-aikaistalletus esimerkiksi rahaa?”\nRiippuu miten raha määritellään, eikö niin? 😉 Mielestäni se on, eikä vähiten siksi että määräaikaistalletuskin on yleensä heti käytettävissä pienehköä sovittua sakkoa vastaan. Mutta en mene nyt yksityiskohtiin. Tätä keskustelua ovat käyneet mm. Henry Simons ja Irving Fisher aikanaan. Ks. esim. tämä: http://econ.ucdenver.edu/beckman/Econ%205083/simons-jpe1936.pdf (tuo on laajempi artikkeli, mutta muistaakseni siinä käsitellään myös termejä ”money”, ”near-money” ja ”money equivalent”)\n”En ymmärrä tuota erottelua siitä saako velkoja pitää rahat joita maksetaan takaisin. Tarkoitatko, että velkoja on vain välikäsi, joka maksaa rahat todelliselle velkojalle?”\nKirjoitan tästä täällä: http://maturitytransmutation.blogspot.com/2014/05/another-mans-asset.html\nPankki on tuollainen velkoja. Se tuhoaa ne rahat jotka se saa velan takaisinmaksuna velalliselta (tämä johtuu siitä että se loi ne rahat tyhjästä velan myöntäessään, eikä siinä siten olisi mitään järkeä että se saisi ne takaisinmaksun jälkeen pitää). Jos edelleen pidät pankkia vain välikätenä ja todellista velkojaa vaikka nyt tallettajana (tai muuna pankin velkojana), vastoin BoE:n selitystä, niin en näe silti miten voisit osoittaa sen tallettajan saavan haltuunsa rahan jonka velallinen maksaa takaisin pankille. Tallettajan rahat ovat olleet tallettajan ”hallussa” pankkitilillä koko ajan.\nTietysti jos lainaa maksetaan takaisin lainaa antaneen pankin velalla (talletuksesta kyseisessä pankissa) niin silloin voidaan sanoa, että raha vain tuhoutuu,\nTässä mielessä pankin velka ei ole missään erikoisasemassa. Jos minä olen sinulle velkaa 1000 euroa ja sinä minulle velkaa 1000 euroa ja sovitaan, että kuitataan velat niin kummallekaan ei jää mitään rahaa,\nJos sen sijaan rahat lainan takaisinmaksuun tulee esimerkiksi toisesta pankista (pankki B), niin pankille jää rahaa. Pankki B siirtää silloin rahaa esimerkiksi Pankki A:n keskuspankkitilille.\nTage Johansson permalink\nHienoa, mutta aika-ajoin hiukan akateemista väittelyä. Hyvää luettavaa toki kaikesta huolimatta.\nNyt maallikko-ekonomisti haluaa lausua pari asiaa:\n-Rahan luominen tyhjästä keskuspankkitasolla\nTätä siis FED on harrastanut kasvattamalla tasettaan tilanteessa, jossa USA’n valtiontalouden alijäämä on ollut suurempi kuin mitä muu maailma on kennyt sitä rahoittamaan. Ajoittain vuosittaisesta n. 3 triljoonan vajeesta on ollut pakko rahoittaa FED toimesta ostamalla T-bondeja n. 1,5 triljoona pahimmillaan.\nUSD ei ole heihentynyt, vaan ehkä joskus jopa toisin päin. Inflaatio ei ole kohonnut. Luottamus reservivaluutta-asemaan ei ole heikentynyt. Ei ole syntynyt Weimarin tilannetta eikä Zimbabwen tilannetta. Miksi ei? – Ei ole vaihtoehtoja, kun on vain kaksi valuuttaa (USD ja EUR), jotka liikkuvat vastaavasti eri suuntiin – RMB ei ole vaihdettava valuutta, enkä usko senkään tapahtuman muuttavan tilannetta.\nMikäli USD heikentyisi voimakkaasti johtaisi se EUR revalvoitumiseen, joka johtaisi Euroopassa vain pahempiin ongelmiin ja tätä EKP ei ole antanut tapahtua. Ja jos se tapahtuisi, olen varma että tässä kohtaa EKP reagoisi varmasti ja tekisi asialle jotakin: Ostaisi Espanjan, Kreikan ja Portugalin – sekä Ranskan velkapapareita välillisesti tai suoraan….reikiin uppoaisi kyllä mittaviakin summia: Eli tekisi samoin kuin FED, mutta eri tyylillä Euroopan sekavan päätöksentekokoneiston sääntöjen takia.\n-Rahan luominen tyhjästä pankkitasolla\nHiukan samalla tavalla – juuri varantovelvoitetta käyttäen voi pankkikin ”monistaa talletusrahaa”, toisn vähemmän kuin ennen. Itse asiassa lyhyellä aikavälillä kiristyneet esim. yritysluottovarantovelvoitteet ovat johtaneet siihen, että yritysluottomarkkinalta on jouduttu vetämään pois huonossa taloustilanteessa vieläpä n. 2000 mrd EUR rahaa – Ironista tässä on se, että USA’sta lähtenyt holtittoman rahakäytön velkakriisi on johtanut pankkikeskeisen euroopan purkuun toisinpäin.\nJos pankki on antanut enemmän lainoja ulos kuin aikaisemmin, mutta pysynyt vakavaisuusvelvoitteessaan saa se rahansa keskuspankkirahoituksen kautta tavalla tai toisella pysyvänä\nOlkoon, että tilanne on sellainen, että liki koko läntinen maailma on ylivelkaantunut. Onko kuitenkaan järkevää pysäyttää talouksia, luoda massiivisia kriisejä myös henkilökohtaisille tasoille, luoda laajoja työttömien armeijoja, luoda pahoinvointia – maailmassa, jossa kaikki perustuu kulutukselle, kasvulle ja hyvinvoinnin edistämiselle,…sekä myös toivottavasti innovaatioiden kehittymiselle. Ja sitä mukaa jälleen uudenlaiselle maailmalle, järkevämmälle toivottavasti – robotit tulevat pomminvasrmasti ja muuttavat ihmisten työntekemisen tapoja sekä toimeilaisuutta yleensäkin; Fuusioenergia tulee pomminvarmasti ja muuttaa koko energiatuotannon pysyvästi ja saasteettomasti.\nOnko siis järkeä luoda hävitetty voisisata kaiken tämän keskelle nyt yhtäkkiä vain talouspoliittisten teorioiden taistelujen vuoksi. – Kun toisinkin voisi tehdä. ….Tietenkin sillä edellytyksellä, että nyt tehdään sitten asiat viisaammin ja virheistä opittuina. Tai ei ainakaan niin, että vain pankkiireista tehdään miljardöörejä ihan vain peliasemansa takia.\nTämä oli nyt maallikkoekonomistin suusta kuultua sitten ihan sanan varsim´naisessa merkityksessä.\nTage, minä olen maallikkoekonomisti ja yritän olla hyvin käytännönläheinen, pragmaattinen, verrattuna siihen mitä monet ammattiekonomistit ovat 🙂\nKirjoitat: ”Jos sen sijaan rahat lainan takaisinmaksuun tulee esimerkiksi toisesta pankista (pankki B), niin pankille jää rahaa. Pankki B siirtää silloin rahaa esimerkiksi Pankki A:n keskuspankkitilille.”\nEn ymmärrä miten voit selittää että tilanne, se että tuhoutuuko raha, riippuisi siitä tuleeko raha lainan takaisinmaksuun toisesta pankista vai ei. Ei ne rahat keskuspankkitilillä liity tähän, vaan ne liittyvät pankkien väliseen maksuliikenteeseen. Jos Pankki A:n keskuspankkitilillä (bank reserves?) oli ennen velanluontia 100 rahaa, niin jos se luo velkaa myöntäessään 10 rahan talletuksen tyhjästä niin keskuspankkitilillä on yhä 100 rahaa. Kun tuo talletus sitten siirtyy mahdollisesti Pankki B:hen (kun velallinen ostaa jotakin), niin Pankin A keskuspankkitilillä on sen jälkeen 90 rahaa ja Pankin B tilillä on 10 rahaa enemmän kuin oli ennen tätä siirtoa. Ja jos Pankista B sitten tulee Pankkiin A 10 rahaa myöhemmin velan takaisinmaksua varten, niin ollaan taas lähtötilanteessa.\nEi tuolla ole siis mitään tekemistä itse asian kanssa. Ja itse asia on se, että kun pankki myöntää lainan, niin pankki luo velkakirjoja tyhjästä (velkakirja syntyy yleensä materiaalisesti lähes tyhjästä, varsinkin jos on suullinen) ja nuo velkakirjat ovat itse asiassa se talletus (raha on velkakirja). Kun velka kuitataan, niin sen arvosta rahaa, eli velkakirjoja, lakkaa olemasta – tuhoutuu.\nAiheuttaako tämä hämmennystä? Niin on aiheuttanut monelle viisaalle miehelle.\nYleisesti peräänkuulutan sitä, että meidän on talousmaailmassa tarkasteltava rahaa sinä mitä se on, eli velkana. Mielestäni tätä on tehty aivan liian vähän, aina, mutta erityisesti viime vuosikymmeninä.\nJoka tapauksessa ennen lainan takaisimaksua pankilla oli sinun esimerkissä 90 rahaa ja takaisinmaksun jälkeen 100 rahaa, joten en ymmärrä mitä tarkoitat väitteellä, että pankki ei saa pitää rahat jota sille maksetaan takaisin.\nToisenlaisiakin esimerkkiä voi rakentaa jatkamalla jossittelua. Jos rahat ei koskaan siirry pois pankki A:sta, ja velallinen saa tuloja pankki B:hen, jolla se maksaa velkansa, pankki A:lla on nyt keskuspankkitilillään 110 rahaa.\nRahaa toki tuhoutuu näissä esimerkeissä, mutta ei pankki A:ssa vain pankki B:ssä jonka talletuskanta pienenee.\nToki jos pankki B-hankki tarvittavat keskuspankkirahat ottamalla lainaa pankki C:sta niin se luo talletuksen pankki C:lle jolloin senkään talletuskanta ei pienene.\nJossittelua voi jatkaa loputtomiin erilaisilla skenaarioilla.\nRaha on velkaa, sitä olen toistuvasti sanonut. Pankit eroavat muista velkojista siinä, että sen velka voi olla rahaa. Näissä väitteissä ei ole mitään uutta.\nEi tämä ole mitään jossittelua.\nSinä rakensit aiemmin pankki B:n avulla esimerkin jonka käsittääkseni kerroit osoittavan, että lainan alunperin myöntänyt pankki A, velkojana, saa pitää rahat jotka velallinen sille lainan takaisinmaksun muodossa maksaa. Minä taas väitän, ja pystyn mielestäni loogisesti osoittamaan, että siinä esimerkissä sekoitat keskuspankkitilin muutokset (jotka liittyvät kaikkiin talletusten siirtoihin eri pankkien välillä) muutokseen rahan määrässä. Jos rahan määrää mitataan vaikka nyt M1-3-muodossa (mikä on perusteltua koska puhumme talletuksista), niin voit tarkistaa Wikipediasta että keskuspankkitiliä/pankkireservejä ei lasketa osaksi tätä rahaa (eikä pidäkään, koska muuten laskettaisiin tuplana niitä vastaava osa talletuksista):\nhttp://en.wikipedia.org/wiki/Money_supply ks. taulukko)\nKuten olen sanonut, kun se talletus katoaa lainan takaisinmaksun yhteydessä, niin taloudesta katoaa rahaa. Pankki ei saa pitää sitä rahaa, kuten saisi joku joka nyt vaikka olisi lainannut 500 euroa käteistä kaverilleen. Pankin ei tietenkään pidäkään saada pitää sitä rahaa, koska se loi sen aikanaan tyhjästä. Krugman sanoisi tähän, että tässä ei ole mitään uutta. Ei olekaan. Samaan aikaan kuitenkin väitän, että tämä aiheuttaa hämmennystä aina uudelleen ja uudelleen noustessaan ajoittain pinnalle. Meidän ymmärryksessä on jotakin ”mätää” tämän asian kohdalla.\nJos nyt vielä hieman vatvotaan, niin kaikkein helpoin ajatusleikki on sellainen jossa kaikki rahaliikenne tapahtuu pankin A sisällä. Ja jos tämä osoittaa mitä haen takaa, niin sen on riitettävä (ei ole mitään järkeä siinä, että toisen pankin tuominen mukaan kuvioon jotenkin muuttaisi tilanteen radikaalisti). Eli pankin reservit eivät muutu kun velka luodaan – vain talletusten määrä kasvaa. Ja kun velallinen ensin maksaa jollekin vaikka siitä autosta jonka ostoon lainan otti, niin talletus siirtyy tämän tilille pankin A sisällä. Pankin tase on edelleen tasapainossa, ei muutoksia reserveissä. Ja kun velallinen saa palkkaa työnantajansa pankki A:ssa olevalta tililtä, niin sama juttu. Ja kun velallinen käyttää osan tuosta palkasta lainan takaisinmaksuun, niin taloudesta katoaa se osa rahasta. Pankki A ei saa sitä rahaa pitää, mutta ei se toisaalta koskaan ollutkaan pankki A:n rahaa. Sehän oli vain pankki A:n velkaa eri tallettajille.\nKuka on siis se velkoja jolta ne rahat lainaan alunperin tulivat? Vastaus tähän kysymykseen on mielestäni hyvin tärkeä. Koska ne rahat katoavat taloudesta kun lainaa maksetaan takaisin, niin kovin helppoa vastausta en usko löytyvän. Käsittääkseni sinun mukaasi on olemassa joku ”säästäjä” joka lainan rahoitti. Ja se ”säästäjä” on se joka saa ne rahat velalliselta kun velallinen ostaa jotakin. Käsitinkö oikein? Eli se todellinen velkoja on se henkilö jolla on kulloinkin hallussa ne velallisen maksamat rahat?\nPankkien halussa oleva raha ei lasketa mukaan raha-agregaatteihin, koska ne mittaavat yleisön halussa olevaa rahaa. Pankille keskuspankkitalletus on rahaa siinä missä sen hallussa olevat setelit tai talletukset muissa pankeissa. Mitkään niistä ei lasketa mukaan raha-agregaatteihin.\nOn tietysti selvää, että jos rahaa siirtyy lainanottajalta pankille niin yleisön halussa oleva rahan määrä vähenee. Ja päinvastoin jos raha siirtyy pankilta lainanottajalle tai pankki luo uutta rahaa.\nJos kaikki rahaliikenne tapahtuu yhden pankin sisällä niin olen samaa mieltä, että pankki ei voi saada mitään rahaa pankin ulkopuolelta. Ja jos pysyn koko ajan kodin seinien sisällä, niin en koskaan käy ulkona. Loogisesti määritelmällisesti totta, mutta en tiedä miten tämä todellisuuden vastainen oletus auttaa ymmärtämään todellisuutta.\nEn todellakaan ymmärrä mikä pointti sinulla on. Mikä on se tärkeä asia mitä ainoastaan sinä olet ymmärtänyt?\nMinä haen takaa sitä, että sinä tunnustaisit pankin luovan tyhjästä rahaa kun se myöntää lainan ja siten tunnustaisit sen että se raha myös tuhoutuu kun laina maksetaan takaisin. Sen lainan taakse ei tarvita etukäteen säästäjää, ja jälkikäteen sen tarkoittamasi ”säästäjän” löytäminen on helppoa koska se on periaatteessa se jolle tuo lainaraha ohjautuu (alkaen siitä velalliselta kun se raha on vielä hänen tilillään). Koska rahaa ei ole korvamerkitty, niin se todellinen velkoja, joka on tarkoittamasi ”säästäjä”, on lopulta se yleisö jolla on ylipäätään rahaa hallussaan. Kun laina maksetaan takaisin, niin se rahan tuhoutuminen tarkoittaa sitä että edelleen muiden hallussa oleva raha säilyttää arvonsa. Rahan arvo perustuu lopulta niukkuuteen sekin (niin kuin kai kaiken arvo), ja tätä niukkuutta ylläpitää se että raha tuhoutuu kun velka maksetaan takaisin.\nJos nyt katsotaan koko pankkijärjestelmän kannalta tilannetta, niin rahaa luodaan tyhjästä lainoja myönnettäessä ja sitä tuhoutuu kun lainoja maksetaan takaisin. Tällä ei ole mitään suoraa vaikutusta keskuspankkitilien saldoon kokonaistasolla. Sen vuoksi yritin selittää, että niillä tileillä ja niiden tapahtumilla ei ole merkitystä tämän asian kannalta. Ne vain hämäävät, niin kuin nyt sinua kun selität että se raha onkin lopulta siellä. Tuntuu niin turhalta tätä selittää, kun kaikki on selitetty mm. jo legendaksi muodostuneessa BoE:n bulletinissa.\nKun se raha on lopulta velkaa (kuten kaikki tunnustavat), niin kun talletamme sitä pankkiin niin talletamme sinne velkapapereita. Tuo talletus (A) on siis alunperin jonkun velkaa meille ja siitä kertoo se että saamme vaihtaa sen tuotteisiin ja palveluihin. Se joku on velallinen (vaikka emme voi osoittaa mitään yksittäistä tahoa). Kuten BoE kertoo, niin pankki ei lainaa tuota velkapaperia eteenpäin kenellekään, koska se ei ole loogisesti mahdollista. Kun pankki luo uuden lainan, niin syntyy täysin uusia velkapapereita (rahaa), koska syntyy täysin uusi velkasuhde. Se edellinen velkasuhde, jota ne talletetut rahat (A) kuvastavat, ei voi kadota sen seurauksena että tämä laina myönnetään, eli se raha ei voi muuttua siksi rahaksi joka lainataan ulos.\nYmmärrän jos tämä menee jo hieman yli hilseen. En tunne, että minulta menisi mitään mitä sinä sanot yli hilseen, vaan ymmärrän hyvin mitä yrität sanoa ja missä menet harhaan.\nOletko kuullut tätä selitystäni aiemmin jonkun toisen suusta ja osaatko siten sanoa että missä minä menen harhaan? On helppoa sanoa, että ”Kyllä, raha on velkaa”, mutta kun sitä pitäisi alkaa sellaisena nykytaloudessa käsittelemään niin homma muuttuu helvetin vaikeaksi. Ja vaikeita kysymyksiä on hyvä miettiä.\nTässä nyt kierrämme kehää pääsemättä mihinkään. En tiedä kuinka monta kertaa olen todennut että pankki luo rahaa ja olen jo myös todennut, että rahan määrä pienenee kun luottoa maksetaan takaisin talletustilistä.\nSiitä ei kuitenkin esimerkiksi seuraa, että säästäjän löytäminen lainanoton rahoittamiseen olisi triviaali ongelma. Todellisessa maailmassa on enemmän kuin yksi pankki. Luottoa myöntänyt pankki täytyy siksi varmistaa rahoituksen jos lainanonttaja haluaa tehdä maksun toiseen pankkiin, Koko pankkijärjestelmän tasolla luotonannon kasvattaminen ilman vastaava kasvua säästämishalukkudessa johtaa vääjäämättä rahan arvon murenemiseen, inflaatioon,\nOlet oikeassa. Mutta nyt voitaisiin taas päästä eteenpäin sanomasi pohjalta:\nPankki ei voi myöntää luottoja rajatta. En tätä kiistä. Mutta monet noista rajoista on asetettu viranomaisten toimesta ja ilman niitä luoton määrä taloudessa kasvaisi huomattavasti hurjemmin kuin on kasvanut nyt. Viranomaisten pitää asettaa rajat, koska viranomaiset (keskuspankki) toisaalta toimivat takuumiehinä (jos ei aina teoriassa, niin käytännössä) niin suurelle osalle pankkien veloista (toisille pankeille ja talletusten muodossa yleisölle).\nSe mikä mahdollistaa luoton määrän hurjan kasvun on nimenomaan se, että lainan taakse ei tarvita etukäteen ketään säästäjää. Sellaisen löytäminen jälkikäteen ei tapahdu täysin automaattisesti yksittäisen pankin kohdalla – olettaen että pankin myöntämät lainat olivat lähellä asetettua ylärajaa -, siinä olet oikeassa. Mutta sitä helpottaa huomattavasti se että se lainanannon yhteydessä luotu talletus edustaa niitä säästöjä joita lainanannon taustalle tarvitaan. Vaikka se päätyisi kolmeen eri pankkiin, niin järjestelmän tasolla se edustaa niitä talletuksia joita lainojen taakse tarvitaan, ja siitä osa valuu sitten jossakin muodossa tarvittaessa lainan myöntäneeseen pankkiin takaisin. Keskuspankki on myös enemmän kuin halukas auttamaan monia pankkeja kasvattamaan tarvittaessa reservejään jotta lisälainat voivat virrata talouteen.\nOllaanko yhtä mieltä siitä, että voidaan jo unohtaa ne iänikuiset oppikirjojen selitykset joiden mukaan tarvitaan joku siirtämään kulutustaan myöhemmäksi jotta joku toinen voi kuluttaa velaksi nyt? Se on se minun pointtini. Velan taakse ei tarvita velkojaa joka luopuu tämän hetken ostovoimastaan (ostovoimasta joka oli olemassa ennen lainanantoa) velallisen eduksi ja saa tuon ostovoiman myöhemmin takaisin velan takaisinmaksun kautta. Lainanannon yhteydessä luodaan kokonaan uutta ostovoimaa talouteen.\nKaiken varalta: Se joka saa velalliselta rahat maksuna jostakin saa tuon rahan haltuunsa vain sen takia että se lainanannon yhteydessä luotiin. Hän ei siis luovu omasta kulutuksestaan, tai aiemmasta ostovoimastaan, velallisen hyväksi. Eikä hänelle syntynyt mitään uusia säästöjä, vaan hän vain vaihtoi muuta omaisuuttaan rahaksi. Uudet säästöt (riippuen määrittelystä toki, mutta minä katson asioita reaalimaailman näkökulmasta, en teorian) syntyvät työn kautta, ei myymällä olemassa olevaa omaisuutta. Kun raha luodaan lainanannon yhteydessä, niin se raha ei systeemistä katoa minnekään ennen kuin velka kuitataan. Se raha on ns. ”hot potato”. Jollakin on aina oltava se hallussaan, ja siten tuo joku on aina se käsittääkseni sinun tarkoittamasi ”säästäjä” lainan takana. Ja tuo ”säästäjä” luotiin kun luotiin se raha. Se mikä tässä saattaa hämätä on se ettei taloustieteessä usein käsitellä aikaa kovin selkeästi. Raha joka meillä on hallussa on lopulta velkakirja joka oikeuttaa meidät saamaan myöhemmin jotakin. Yksinkertaistettuna, hyvin pienessä taloudessa olisi helppo kuvitella kuinka menemme sen rahan kanssa sen lainan ottaneen velallisen luokse ja pyydämme häntä kuittaamaan velkansa vapaavalintaisesti joko istuttamalla meidän perunat tai kiilottamalla meidän kenkämme. Rahan arvo perustuu vain siihen mitä sillä myöhemmin voimme hankkia, ja siten myös siihen miten se velallinen myöhemmin luo jotakin uutta jolla on jollekin arvoa.\nSe mitä blogissani olen hakenut on se, että jos väitetään että toisen velka on toisen saatava, niin sitten on vähintäänkin pystyttävä perustelemaan se ero mikä on sillä että joku toinen on luopunut ennen lainaa olemassa olleesta ostovoimastaan velallisen hyväksi (kaverien välinen laina esimerkkinä) ja sillä että näin ei tapahdu (pankkilaina). Näillä on oltava talouden kannalta suurikin ero. Silti kun kuulemme tuon selityksen niin katsomme asiaa yleensä edellisen esimerkin, emme jälkimmäisen, kautta. Vai oletko eri mieltä?\nTuoreempaa päivitystä tähän rahan luonti prosessiin\neli pääpointtina oli siis se, että pankit eivät lainaa eteenpäin toisten säästöjä.\nVarmaankin tunnet pankkilainsäädännön hyvin. Antolainausta säädellään luottolaitoslailla. Sen mukaan pankki tarvitsee antolainaustoimintaan luvan, riittävästi omaa pääomaa ja seurata riskejään. Talletuksia ei välttämättä tarvita ollenkaan. Nehän ovat vierasta pääomaa.\nTällä hetkellä pankkien ongelmana on, ettei ole hyviä asiakkaita tarpeeksi. Toisaalta talouden näkymät ovat sellaiset, ettei ole oikein hyviä investointimahdollisuuksia, paitsi veronmaksajan tulemalla hoitoalalla.\nTaantuman ja laman oloissa tahtoo entisistäkin hyvistä asiakkaista tulla huonoja pankin silmissä, entä olisikin tässä kaikessa takana ihan perusasioiden väärinymmärtäminen ?\nOnneksi meillä on vaihtoehto olemassa ja säännöthän ovat aina muutettavissa. Tällä hetkellä jälikeyneliläisyys tuntuu parhaalta taloussuuntaukselta, toivottavasti myös joku poliittinen taho kiinnostuisi asiasta. Onneksi muualla Euroopassa tämän suuntauksen ympärillä on ihan nyvä pöhinä.\nToki pankki ei välttämättä tarvitse talletuksia. Lainanantoa voi rahoittaa omalla pääomalla tai muulla lainanotolla.\nHeikko taloustilanne tietysti nakertaa sekä yritysten luotonottohalukkuutta että pankkien luotonantohalukkuutta. Tämä johtaa luotonannon supistumiseen mikä entisestään heikentää taloustilannetta.\nTätä negatiivista kierrettä pitää murtaa ja kääntää positiiviseksi kierteeksi. Orastavaa käännettä onkin näkyvissä euroalueella ja jopa Suomessa. Mutta se on tuskaliaan hidasta.\nMinun täytyy myöntää, että en vielä ole ymmärtänyt mitä arvokasta uutta jälkikeynesiläisillä on talouskeskusteluun. Paljon siitä, mitä olen kuullut niiden sanovan on järkevää mutta ei millään tavalla uutta. Se puoli niiden sanomasta mikä on uutta taas kuulosta minun korvissani järjettömältä.\nOlisiko tämä muu lainanotto lainaa keskuspankista ?\nJälkikeynesiläiset tarjoavat aidon vaihtoehdon nykyiselle kiristävälle talouskuri ja velkapelko talouden hoidolle. Minusta taas on aivan käsittämätöntä, että nykyinen talousopetus ohittaa tämän koulukunnan lähes tyystin. Onko sinulla mielessä joku tietty järjettömältä kuulostava asia mikä heidän opissaan askarruttaa ?\nMuu lainanotto voi olla keskuspankista, tai esimerkiksi joukkolainojen kautta,\nToki jälkikeynesiläisten ehdottama politiikka eroaa merkittävästi harjoitetusta talouspolitiikasta euroalueella. En kuitenkaan vielä ole ymmärtänyt millä tavalla jälkikeynesiläisten kritiikki poikkeaa ihan perinteiseen talouden oppikirjaan perustuvaan kritiikkiin harjoitettua talouspolitiikkaa vastaan (esimerkiksi Paul Krugmanin esittämiin näkemyksiin).\nEn ole perehtynyt kovin syvällisesti jälkikeynesiläisten ajatteluun joten en voi sanoa mikä oikeasti kuuluu niiden oppeihin. Joskus kuitenkin ne kuulostavat siltä, kuin ne väittäisivät, että säästämistä ei tarvita investointien tai julkisten alijäämien rahoittamiseen.\nMitä jälkikeynesiläisiä oivalluksia sinun mielestä puuttuu nykyisestä talousopetuksesta?\nTämän hetkinen talouspolitiikka tukeutuu Euroopassa linjaan, jossa julkinen velkautuminen rinnastetaan kotitalouden velkaantumiseen ja pääajatukseksi on nostettu A. Stubbinkin mainitsema ”kasvu syntyy yrityksissä”-mantra. Krugman edustaa ns. uuskeynesiläistä suuntausta, jossa on joitakin eroja esimerkiksi elvytyksen jaksottamisessa useammalle vuodelle.\nJälkikeynesiläisyydessä säästäminen seuraa investointia eikä päinvastoin, klassisessa teoriassa katsotaan, että yksityisen kulutuksen väheneminen ja säästämisen lisääntyminen synnyttää aina samansuuruisen investointien kasvun. Säästämisen lisääntymisen katsotaan auttavan pankkeja tarjoamaan halvemmalla rahoitusta yrityksille minkä katsotaan lisäävän investointeja. Tällä hetkellä suurin mysteeri tuntuu vaan olevan miksi näin ei sitten tapahdu ? Yksi syy voisi olla se, että pankit eivät tarvitse niitä säästöjä lainatakseen rahaa.\nJälkikeynesiläisten painottamasta kysynnän vaikutuksesta talouteen ei juuri ole puhuttu, vaan katsotaan, että ongelma on yksinomaan tarjonta puolella. Heikon kysynnän aikana julkisen talouden on otettava isompi rooli ja lisättävä sitä investoinneilla.\nTNE kirjoittaa: ”Säästämisen lisääntymisen katsotaan auttavan pankkeja tarjoamaan halvemmalla rahoitusta yrityksille minkä katsotaan lisäävän investointeja. Tällä hetkellä suurin mysteeri tuntuu vaan olevan miksi näin ei sitten tapahdu ? Yksi syy voisi olla se, että pankit eivät tarvitse niitä säästöjä lainatakseen rahaa.”\nNiin, eikö säästämisen lisääntymisellä tarkoiteta lopulta sitä että rahamäärä (mm. talletukset) lisääntyy? Ja se taas lisääntyy, kun pankit lainaavat ulos ”tyhjästä luotua” rahaa. Ei tuota rahaa voi kuluttaa pois kokonaistasolla, vaan jonkun on aina ”säästettävä” se. Se raha katoaa lähinnä vain sitä kautta että velkoja maksetaan takaisin. Toki keskuspankki voi imeä rahaa taloudesta myymällä hallussaan olevia arvopapereita, mutta yleensä nämäkin ovat hyvin lähellä rahaa (Treasury Bill, jne) joten vaikutus ei välttämättä ole järisyttävä.\nMinun korvaani kuulostaa hieman siltä, että monet ovat sitä mieltä että nämä (velkaantumisen kautta syntyneet) ”säästöt” mahdollistavat lisävelkaantumisen ja pitävät korot matalina? Nyt kun kierteistä puhutaan…\nYleisesti taloustieteessä käytetyn määritelmän mukaan:\nSäästäminen = Tulot – Kulutus\nTämä ei ole sama asia kun muutos rahan määrässä.\nMyönnettäköön, että hieman huolimattomasti oikaisin tuossa. Ei rahamäärän lisääntymisen tarvitse suoraan näkyä tulojen kasvuna, vaikka se sinne paljon valuukin. Mutta ymmärtääkseni sinäkin, Roger, rinnastit pitkälti sen rahan jonka velallinen maksaa sille jolta jotakin ostaa, sen vastaanottajan ”säästöiksi”? Koska tuo raha pysyy kokonaistaloudessa talletuksena (ellei sitä muuteta käteiseksi), kuten kuvasin, niin eikö se ole lopulta mahdollistamassa tulevaa lainanantoa? Ja vielä kerran: Sitä rahaa ei lainata eteenpäin kennellekään, vaan se pysyy talletuksena.\nRoger, mitä mieltä olet tästä väitteestä:\nEkonomistit – vaikka poikkeuksiakin löytyy – eivät tunne raha- ja pankkijärjestelmän toimintaa tarpeeksi hyvin.\nKun velallinen ostaa lainarahalla palvelun tai tuotteen se on myyjälle tulo. Se osa tuloista jota myyjä ei käytä omien menojen kattamiseen on säästö. Säästettyjä tuloja voidaan joko pitää talletuksena tai muina sijoituksina.\nEli myyjän saamista tuloista yleensä vain osa säästetään, ja säästöistä vain osa on talletuksia.\nKun myyjä käyttää tulojaan omien menojen kattamisen, tämä on tietysti tuloa jollekin kolmannelle taholle, joka puolestaan säästää osan jne\nTalletetut säästöt tietysti mahdollistavat uutta lainanantoa. Eikä tietenkään talletus katoa, vaikka pankki lainaa rahoja eteenpäin.\nEkonomisteilla on yleensä käsittääkseni rajallinen ymmärrys raha- ja pankkijärjestelmän toiminnasta. Se on ymmärrettävää, koska kukaan ei voi perehtyä kaikkeen. Jos ei ole juuri näihin asioihin fokusoitunut, ei kaikkia nippeleitä tarvitsekaan ymmärtää.\nMinä voin käyttää tietokonetta, vaikka en kovinkaan tarkasti tiedä miten se oikeasti toimii.\nKun olen ollut pankkiekonomistina monta vuotta, ja erityisesti finanssikriisin aikana fokusoitunut rahoitusjärjestelmän toimintaan, olen varmasti pohtinut näitä asioita keskivertoekonomistia enemmän. Joissain kysymyksissä minustakin monet ekonomistikollegat tekevät vääriä johtopäätöksiä, kun eivät tarpeeksi hyvin ymmärrä järjestelmän toimintaa.\nSilti sanoisin, että ekonomistikollegani yleensä ymmärtävät järjestelmän toiminnan paremmin kuin ne jotka julkisuudessa kritisoivat ekonomistien puutteellista ymmärtämystä.\nMarja-Leena Koivikko permalink\nVaikutat viisaalta mieheltä ja todella tarkoita sitä. Harva ihminen myöntää, että rahan vähentäminen kulutuksesta ei auta valtiota maksamaan velkojaan. Haluaisinkin kuulla, mikä olisi sinun ratkaisusi Kreikan kriisiin? Onhan Kreikka Euroopan historian kehto ja kuitenkin tuntuu, että olemme ajamassa sitä peri katoon. Miten ylipäätään kaikkien rahamaailman lakien mukaan Kreikan kriisi olisi ratkaistavissa?\nEi minullakaan helppoa ratkaisua Kreikan ongelmiin ole.\nPerusongelmanahan on että maan menot vuosikausia ovat olleet tuloja suurempia. Kun muu maailma ei ole valmiita tätä rahoittamaan, kivulias sopeutuminen on ollut välttämätön.\nKreikassa, kuten muissa kriisimaissa, vyötä on kiristetty liikaa kuten argumentoin jo toista vuotta sitten.\nKilpailukykyäkin on rajuilla palkkojen leikkauksilla palautettu. Tärkeintä olisi nyt vakauttaa poliittinen tilanne, jotta yrittäjät voisivat luottaa siihen, ettei talouspolitiikan linja horju ja palauttaa rahoitusjärjestelmän toiminta ja saada poistettua pääomarajoitukset. Tästä olen kirjoittanut mm. tässä:\nVastaa käyttäjälle Antti Jokinen Peruuta vastaus\n« Suomen taantuma jatkui Q1\nVähittäiskauppa jatkuu heikkona »\nJulkisen talouden kokoa vähätellään herkästi\nSuomen julkisen sektorin nettovelka\nMonimutkainen sääntely suosii valvottavia\nEspanja nyt = Suomi 1994?\nMitä kysymysmerkki otsikossa tarkoittaa\nLiity 4 483 muun seuraajan joukkoon


Rakennusliikkeen digitaaliset työkalut ja ohjelmistot\nRakennusliiketoiminta pitää sisällään kymmeniä eri toimintoja kuten suunnittelua, viranomaisyhteistyötä, hankintaa, rakentamista ja talouden hallintaa. Moneen näistä yksittäisistä toiminnoista on nykyään tarjolla erilaisia digitaalisia työkaluja ja ohjelmistoja.\nMitä toimintoja rakennusliikkeen kannattaa lähteä digitalisoimaan? Pitkällä tähtäimellä digitaalisten työkalujen hyödyntäminen parantaa rakentamisen laatua, turvallisuutta sekä kasvattaa hankkeiden kannattavuutta. Tämän lisäksi niiden avulla säästetään huomattavasti manuaalista työtä ja hermoja.\n6 vinkkiä rakennusliiketoiminnan ohjelmistovalintoihin\n1. Automaatiota talouden hallintaan\nEnsimmäiseksi kannattaa panostaa rakennusliikkeen taloushallinnon tehostamiseen digitaalisilla työkaluilla. Laskutus, palkat, laskenta ja kustannusseuranta automatisoituu helposti modernien työkalujen avulla. Säästät selvää aikaa ja kuluja sekä pääset jatkossa seuraamaan talouden tärkeitä mittareita ilman pitkää odottelua.\nRakennusalalle erikoistuneita esimerkkejä tällaisista ohjelmistoista ovat muun muassa Jydacom, Tocoman, Admicom ja Talenom raksa. Markkinoilta löytyy myös muita vastaavia ohjelmistoja.\n2. Dokumentit samaan paikkaan\nRakennushankkeen elinkaaren aikana syntyy jopa tuhansia eri dokumentteja ja dokumentaatioita. Hukassa olevat tiedostot eivät ainoastaan vie aikaa vaan pahimmillaan altistavat hankkeen isoille riskeille\nTallenna kaikki tiedostot samaan paikkaan ja pääse niihin käsiksi helposti paikasta riippumatta. Dokumenttien säilytyksen lisäksi työkalujen avulla varmistetaan, että jokaisella on käytössä oikea versio dokumenteista. Samalla mahdollistat työmaalla dokumentoinnin jopa mobiilisti.\nDokumenttien hallintaan löytyy useita ohjelmistoja, joista kaikkien tuntemia ovat Google Drive, Microsoftin OneDrive ja Dropbox. Rakennusalalle suunniteltuja dokumenttienhallintaohjelmistoja ovat muun muassa Sokopro ja Kotopro. Tämän lisäksi useat projektinhallintaohjelmistot tarjoavat erilaisia ominaisuuksia dokumenttien hallintaan.\n3. Näkyvyyttä aikatauluihin ja tehtäviin\nKuinka seuraatte eri tehtävien edistymistä ja niiden aikataulussa pysymistä? Ovatko kaikki osapuolet samalla sivulla? Näihin kysymyksiin saat apua projektinhallintaohjelmiston avulla. Projektinhallintaohjelmistolla varmistat, että kaikki sidosryhmät pysyvät kartalla hankkeiden edetessä. Vastuuhenkilöt näkevät mitä tehtäviä on vielä tekemättä ja koska niiden eräpäivä on. Mikä tärkeintä, pystyt ennakoimaan ajoissa mikäli jokin projekti ei etene toivotussa aikataulussa.\nMikäli etsit projektinhallintaohjelmistoa, niin tutustu vinkkeihimme täältä. (https://builderhead.io/7-vinkkia-rakennusalan-projektinhallintatyokalun-valintaan/)\n4. Koko hankekanta seurantaan\nKokonaisuuden hahmottaminen on erittäin tärkeää rakennusliiketoiminnan nykytilan ymmärtämisen ja tulevaisuuden ennustamisen kannalta. Näkyvyys eri vaiheissa olevien hankkeiden tilanteisiin ja arvoon auttaa johtamaan liiketoimintaa tehokkaammin. Huomaa nopeasti onko eri vaiheissa riittävästi “kauraa koneessa” ja tarkastele resurssien jakautumista eri hankkeiden välillä.\n5. Tehosta hankintaa ja löydät parhaat tarjoukset\nSaatteko tarjouksia, joita on vaikea verrata tai viekö toimittajien hallinta liikaa aikaa? Tuleeko epähuomiossa valittua urakoitsija tai tavarantoimittaja, jonka joku organisaatiostasi on jo todennut huonoksi? Hankintajärjestelmä auttaa teitä tehostamaan hankintaa. Tällaisen järjestelmän avulla luot, aikataulutat ja seuraat hankintapaketteja sekä pääset näkemään vertailukelpoisia tarjouksia.\nJotkin rakennusalan toiminnanohjaus- ja projektinhallintajärjestelmistä tarjoavat erilasia tarjouspyyntötyökaluja. Sen lisäksi hankinta ja toimitusketjun hallintaa helpottamaan löytyy siihen erikoistuneita työkaluja, muun muassa Carinafourin C4 CALS.\n6. Älä unohda työmaata\nTyömaiden arkea voidaan tehostaa erilaisten työkalujen ja ohjelmistojen avulla esimerkiksi työajanseurannan ja kulunvalvonnan osalta. Isona teemana voisi myös nostaa laadun ja turvallisuuden hallintaan soveltuvat ohjelmistot kuten Congridin.\nMikäli tarvitsette apua alan ohjelmistojen valinnassa, voit olla yhteyksissä meihin. Autamme mieluusti alan yrityksiä löytämään juuri heidän toimintaansa tukevat ohjelmistot.


Kampanjan aikana työnhakijat kontaktoivat yrityksiä ja kutsuvat heitä tutustumaan osaamiseensa 21.3.2018 järjestettävässä Ammattilaiset areenalla -rekrytointitapahtumassa. Samalla kaivetaan esiin mahdollisia piilotyöpaikkoja tai työtehtäviä, joihin ei ole vielä löydetty sopivaa osaajaa. Tavoitteena on saada mukaan 50 eri alojen osaajaa ja 40 yritystä Lapin alueelta. Nyt mukaan on ilmoittautunut jo ensimmäisiä osaajia ja lisää haetaan 11.1. järjestettävänä infotilaisuudessa.


Enemmän kuin rento tuuletin tietäisi, ammattijääkiekkojoukkuetta Amerikassa ulottuu paljon suurempi osa. On Jääkiekkojoukkueet Deep South sekä kylmässä pohjoisissa osavaltioissa, ja everyplace välillä. Näin ollen, monet ihmiset eivät tiedä eroa eri jääkiekko liigoja maassa, joka on pääasiassa välillä AHL ja NHL.\nAHL on AHL, joka koostuu 29 jääkiekkoilija joukkuetta, ja perustuu ensisijaisesti Yhdysvalloissa. AHL lähinnä pääpankkina kehityspaikkana NHL, joka on NHL. NHL on voittoa tavoittelematon yhdistys, joka kulkee suuri jääkiekon liiga, joka koostuu 30 seurat (franchise), missä 6 seurat ovat Kanadasta ja 24 ovat USA. Tämä liiga pidetään maailman 's palkkion jääkiekkoilija liigan.\nIlmeisin tekijä erottaa nämä liigat olisivat rahaa. Ilmoittamaan se tarkemmin,, 2009/10 kausi, minimi palkat AHL olivat $ 36.500, kun taas NHL se oli $ 500,000.\nSe sanoi kuitenkin taustalla erot kahden liigat ovat melko pitkiä ja monimutkaisia. Jokainen liiga koostuu korkeasti koulutettuja pelaajia, ja vakaumusta ovat hyvin saman NHL ja AHL, jossa seurat lainaa joidenkin pelaajien, eritoten maalivahti, kumppanuuskanavilleen että ECHL. Yleensä se 's NHL että pelaajat saavat maadoitettu ja kehitetty AHL.\nSe 's hieman erilainen AHL. Mitä kukin kuuluminen sopimus (enemmistö), NHL franchising maksaa pelaaja' palkoista, onko joukkue on yksityisomistuksessa vai ei. Työ palkata valmentajia ja muita jääkiekko operatiivisen henkilöstön on vastuussa NHL, myöntämällä niille yleistä valvontaa pelaaja henkilöstöä. Tässä kehitys pidetään korkein prioriteetti, ja sellaisenaan, laatu joukkueita AHL heijastaa heidän pääklubi 's vapaa-agentti allekirjoitusten ja luonnos kivihakut.\nNature of peli\nSiellä 'on aina olettaen että erilainen peli-nopeuden näiden kahden tason välisen on valtava yksi. Totuus on, että ero on hyvin ohut, jos merkityksetön. Merkittävin ero piilee ei nopeus vaan pikemminkin yhdistelmä taitoa ja älykkyys pelin.\nTarkasteltaessa pelaajia eri liigojen, jotkut viihtyvät AHL, mutta johtuu asioita, kuten koko, koettu taitotaso, ikä ja muita asioita, on vaikea tehdä sen NHL. Tämä kuitenkin millään tavalla edustaa todellista kuvaa taitotaso pelaajia yksilötasolla; kuten itse asiassa, AHL ja NHL pelaajat voivat olla samalla tasolla, kun se tulee lahjakkuutta ja taitoa tapauskohtaisesti.\nYleisesti ottaen pelaaja NHL on yleensä parempi pelissä lukutaito kuin toimija AHL, tai muita pieniä liigoja kuten ECHL. Paras tapa osoittaa tämä on kuvitella tappaminen rangaistus, kun vastustajat ovat jo omassa vyöhykkeellä, mistä maalivahti 'näkökulmasta. Tällöin voit olla oma maalitolpasta odottavat räjähtää, kiekon kulmassa ja hyökkäävä soitin te. vuonna AHL, huippuluokan pelaajalla voi olla kaksi tai kolme vaihtoehtoa, kun NHL, taitava pelaaja voi luoda jopa neljä vaihtoehtoa, koska hänen kyky lukea pelin plus hänen tason kokemusta selvästi ylittää ne, AHL ja pienet liigoja.\nAHL viittaa AHL, kun NHL on NHL.\nAHL ensisijaisesti toimii kehitys maaperää NHL, ja sellaisenaan, NHL tarjoaa korkeampia palkkoja kuin AHL.


Heikki Meriläinen – Wikipedia\nHeikki Meriläinen (21. joulukuuta 1847 Sotkamo − 12. helmikuuta 1939 Paltamo) oli Kainuussa elänyt kansankirjailija ja kansanperinteen kerääjä.\nHeikki Meriläinen 1910-luvun alussa.\nSyntynyt 21. joulukuuta 1847\nKuollut 12. helmikuuta 1939 (91 vuotta)\nPuoliso Anna Huotari (1872–1926)\nMeriläisen vanhemmat olivat huonemies Mikko Meriläinen ja Sanna Korhonen. Hän joutui lähtemään ankaran uskonnollisesta kodistaan 24-vuotiaana erimielisyyksien vuoksi ja toimi sen jälkeen seppänä, maanmittarin apulaisena ja pienviljelijänä. Hän oli muun muassa runoilija Eino Leinon isän maanmittari Anders Lönnbohmin apulaisena hakkaamassa Suomen ja Venäjän välistä rajalinjaa Nurmeksen ja Inarin välillä.\nMeriläisen vaimon kotitila, jota Meriläinen hoiti ja jossa hän oli pitänyt yksityistä kansakoulua, joutui vararikkoon ja oli myytävä. Meriläinen itse sai vankeutta oikeuden moittimisesta. Vuonna 1899 hän muutti pois Sotkamosta ostettuaan Päätalo-nimisen tilan Paltamosta. Myöhemmin hän rakensi ja raivasi Peltoniemen uudistilan Mieslahteen Oulujärven rannalle, jossa asui kuolemaansa saakka.\nOpittuaan kirjoittamaan vaimonsa opastuksella Meriläinen alkoi koota ja kirjoittaa muistiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kokoelmiin kansanperinnettä. Hän teki tätä varten matkoja seuran stipendiaattina Venäjän Karjalaan, Lappiin ja Pohjanmaalle, alkaen vuodesta 1890. Kansanrunousarkistossa on 4 439 Meriläisen keräämää tekstiä, valtaosa taikoja ja loitsuja; näiden osalta hänen keräelmänsä ovat Suomen suurimpia.\nMeriläisen puoliso vuodesta 1872 oli Anna Huotari (1848–1926).\nMeriläinen oli myös kirjailija. Hän aloitti laatimalla 1886 kirjoitelman Eräs tavallisimpia sunnuntaita nuoruudessani Excelsior-kalenteriin ja jatkoi sitten kirjailijanuraansa yli 40 vuotta. Meriläisen teoksia, joista osa on elämäkerrallisia, ovat:\nKorpelan Tapani: kuvaus kansan elämästä. WSOY 1888.\nPietolan tytöt, neliosainen romaani. WSOY 1892.\nKahleeton vanki, elämäkerrallinen kuvaus. WSOY 1899.\nHuutolaistyttö: kuvaus kovilta ajoilta. WSOY 1899\nKuppari-Maija, henkilökuva kupparista. JK Höglund 1901.\nVitsa-Matti, tosiperäinen kertomus. Yrjö Weilin 1904\nSattumuksia Jänislahdella, tendenssiromaani. Arvi A. Karisto 1908. .\nKorpelan seppä, elämäkerrallinen romaani. WSOY 1909.\nMooses ja hänen hevosensa, romaani. WSOY 1920.\nKuusten juurella, elämäkerrallinen romaani. WSOY 1922.\nOrvon onni, kehitysromaani. WSOY 1925\nHeikki Meriläisen elämä hänen itsensä kertomana. WSOY 1927\nMitä kylvää sitä niittää: kertomus. WSOY 1929\nAhola, Suvi: ”Meriläinen, Heikki (1847–1939)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 667. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. Teoksen verkkoversio.\nMäkäräinen, Paavo: Kansanperinteen kerääjä ja kirjailija Heikki Meriläinen.\nHeikinheimo, Ilmari: Suomen elämäkerrasto, s. 513. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.\nVapaasti ladattavia Heikki Meriläisen e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä.\nHeikki Meriläinen: Pietolan tytöt. Yle Areena – äänikirjat.\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Heikki_Meriläinen&oldid=17580813”\nViimeksi muokattu 17. syyskuuta 2018 kello 19.49\nSivua on viimeksi muutettu 17. syyskuuta 2018 kello 19.49.


Zazu Wall Seinävalaisin - Vaunu-aitta\nZazu Wall seinälamppu\nTARJOUS KOSKEE VARASTOSSA OLEVIA TUOTTEITA!\nHilpeä lasten seinävalaisin jossa seikkailee sympaattiset eläinhahmot – Fay kettu, Pesukarhu Rex ja Otis pöllö.\nHilpeä lasten seinävalaisin jossa seikkailee sympaattiset eläinhahmot – Fay kettu, Pesukarhu Rex ja Otis pöllö. Hahmot voidaan laittaa lepäämään valaismen päälle ja pysyvät paikallaan magneetin avulla.\nValaisinta ohjataan käden liikkeillä. Kuinka se toimii?\nPyyhkäise kädellä valaisimen alta = valaisin syttyy tai sammuu.\nPidä käsi valaisimen alla = Valaisimen voimakkuus muuttuu.\nKoputa valaisinta = Valaisimen väri vaihtuu. Värivaihtoehdot: valkoinen, oranssi, punainen, vaaleanpunainen, sininen, turkoosi, vihreä ja moniväri.\nValaisimen voi jättää päälle koko yöksi tai asettaa sen sammumaan automaattisesti 45 min kuluttua.\nSuositusikä 3 vuotta+.\nValaisimen toiminta-aika: 8 tuntia.\nLataus: ladataan mukana tulevan mikro-USB latauskaapelin avulla.\nOlet arvostelemassa:Zazu Wall seinälamppu


Lääkäri työssä - Pro Medico\nLääketieteellinen tieto lisääntyy 50:llä erikoisalalla niin nopeasti, että on mahdotonta hallita kaikkea uutta tietoa. Samoin kehittyy lääketieteellinen teknologia ja terveydenhuoltojärjestelmä. On osattava erottaa työn kannalta mielekäs ja hyödyllinen informaatio, taidot ja käytännöt.\nUuden informaation käsitteleminen ja sen hyödyntäminen edellyttävät hyviä oppimisvalmiuksia ja jatkuvaa ammatillista kehittymistä.\nMiksi käyttäisit Taitoni.fi -palvelua?\nOppimista tapahtuu jatkuvasi ja sitä voi tehostaa tekemällä sen suunnitelmallisesti ja näkyväksi. Lääkärin työssä tarvitaan laajaa osaamista, lääketieteellinen tieto ei muutu hoidoksi ilman vuorovaikutusta. Hahmottamalla osaamisen osa-alueina, näet helpomminoman tilanteesi, vahvuudet ja kouluttautumisen katveet. Kun kirjaat tavoitteita ja oppimistilanteita, huomaat kehittyväsi ja toisaalta uusia oppimisen tarpeita.\nLääkärin oikeus ja velvollisuus on kehittää työtään ja kehittyä monipuolisesti.\nLääkärin pitää hallita ammatissa tarvittava lääketieteellinen sisältö. Tämän lisäksi lääkärin työssä tarvitaan muitakin taitoja. Työssä jaksamisen kannalta esimerkiksi yhteisötaitojen pohtiminen tai terveyden edistämisen taidot voivat olla ajankohtaisia. Johtaminen lähtee oman työn hallinnasta. Oppimisen taitoja joutuu kehittämään teknologian kehittyessä. Monipuolinen ammatillinen kehittyminen vaatii aikaa ja paneutumista, ainakin välillä.\nUralla eteneminen ja uudet haasteet\nTaitoni-palvelu auttaa sinua uralla etenemisen eri vaiheissa.\nTaitoni.fi tulostaa käyttöösi ajantasaisen ansioluettelon aina, kun sitä tarvitset. Taitoni.fi:stä saat myös portfolion laatimiseen hyödyllistä materiaalia valmiissa muodossa. Muistiinpanoista voit seurata, millaisia asioita olet oppimistilanteissa pohtinut.\nTarvitset työtä hakiessasi ajantasaisen ansioluettelon sekä ammatillisen osaamisen portfolion, joka kuvaa henkilökohtaisen osaamisesi vahvuudet osa-alueittain. Portfolio havainnollistaa suunnitelmallisen ammatillisen kehittymisen.\nOma oppiminen kannattaa kirjata uran eri vaiheissa, vaikka uralla eteneminen ei olisi ajankohtaista.\nTaitoni.fi tukee erityispätevyyden hakemustasi.\nLääkäriliiton myöntämät erityispätevyydet edellyttävät 2–4 vuoden suunnitelmallista opiskelua ja työskentelyä. Erityispätevyyden tavoitteiden pitää täyttyä monipuolisesti käytännön palvelussa.\nKäytännön palvelut näkyvät Taitoni-palvelun ansioluettelossa sekä koulutussuunnitelmassa ja sen etenemisen raportoinnissa. Erityispätevyyden hakemukseen liitetään kuvaus siitä, miten hakija on kehittänyt käytännön ja teoreettista osaamistaan.\nHuom! Kun kirjaat erityispätevyyden tavoitteet henkilökohtaisiin tavoitteisiin ja liität tavoitteen oppimistapahtumaan, saat teoreettisen koulutuksen kertymään aiheen mukaisesti Taitoni-palvelussa.\nTaitoni.fi tarjoaa hyödyllisen työvälineen kouluttavan lääkärin ammatillisen kehittymisen seurantaan.\nLääkärikouluttaja pitää oman ammattitaidon ajan tasalla, mutta korostaa myös opettamisen ja kehittämisen osaamistaan. Kouluttaja tekee näkyväksi oman oppimisen polkunsa, arvioi omaa kehittymistä ja saa palautetta. Kun osallistut koulutukseen, voit kertoa siitä koulutettavillesi sosiaalisessa mediassa.\nTiesithän, että voit jakaa koulutustapahtumia sosiaalisessa mediassa.\nTaitoni.fi tarjoaa kätevän työvälineen ammatillisen kehittymisen dokumentointiin eläkeiässä.\nTerveydenhuollon palveluyritykset rajoittavat ammatinharjoittamista lääkäreillä, jotka ovat ohittaneet vanhuuseläkeiän. Eläkeikäisenä ammatinharjoittajana osoitat pitäväsi ammattitaidon kunnossa osallistumalla täydennyskoulutukseen ja seuraamalla lääketieteellistä tutkimusta vuosittain. Tämän ammatillisen kehittymisen voit kirjata helposti Taitoni.fi:ssä ja saat tulostettua sen yhtenä dokumenttina.


#1134 - Google+ -profiilin nimen luominen - Google-sovellusten asiakastuki\nlähettänyt Tuntematon käyttäjä 2.1.2014 klo 0.27\nGoogle+ -palvelun ansiosta voit pitää yhteyttä ihmisiin verkossa samaan tapaan kuin tosielämässä. Palvelu on oivallinen lisä yrityksen jokapäiväiseen viestintään. On suositeltavaa, että käytät omaa etu- ja sukunimeäsi, koska siten sinun on helpompi pitää yhteyttä tuntemiisi ihmisiin ja he löytävät sinut verkosta helpommin.\nGoogle+ -profiilit on tarkoitettu vähintään 13-vuotiaille yksityishenkilöille, joten jos haluat käyttää Google+ -palvelua esimerkiksi yrityksesi puolesta, luo Google+ -sivu.\nMuista seuraavat ohjeet, kun luot Google+ -profiilia:\nEtu- ja sukunimi ovat pakollisia: Sinun on annettava Google+ -profiiliisi sekä etu- että sukunimesi, jotta löydät ihmisiä helposti ja he voivat löytää sinut. Vain yhden nimen käyttäminen ei ole sallittua. Voit käyttää toisen nimen alkukirjainta, mutta et kummankin. Esimerkiksi J. Seppä mutta ei J.S. Jos sinulla on yksiosainen nimi, sinun on annettava se etunimeksi ja sukunimeksi piste (.) ja käytävä sitten läpi muutospyyntöprosessi.\nLempinimet ovat valinnaisia: Etu- ja sukunimesi lisäksi voidaan näyttää lempinimi. Esimerkiksi Juha "Jussi" Aho. Lue ohjeet lempinimen lisäämisestä profiiliisi.\nEi ammattinimikkeitä: et voi liittää profiilisi nimeen nimikkeitä, kuten tohtori, mutta voit lisätä ammattinimikkeitä, kuten Tiina Vaara, HLT, profiilisi Muut nimet -osioon.\nEi erikoismerkkejä: Et voi käyttää erikois- tai välimerkkejä nimesi korostamiseen. Esimerkiksi MikaJokinen!!! tai J@ana V@ri$ eivät ole sallittuja.\nEi julkisuuden, historiallisten tai muiden henkilöiden nimiä: Et voi luoda profiilia käyttämällä jonkun muun nimeä tai esiintymällä julkisuuden henkilönä. Jos esiinnyt jonakuna toisena, profiilisi voidaan jäädyttää.\nLähde: Google ohjeet