HISTORIA - HENKILÖKUNTA - HEVOSTEN HOITO\nElgwir Arabians sijaitsee kauniilla paratiisisaarella, jonka nimi on tyylikkäästi Éowynin Paratiisisaari (tai Éowyn's Paradise Island). Saarella on sopivasti tilaa tallirakennuksille, kentille, maneeseille, tarhoille, laitumille ja upeille maastoreiteille, mutta kukaan ei koskaan saa sellaista vaikutelmaa että saari olisi liian suuri. Tämä saari sijaitsee sopivan välimatkan päässä kaikista mantereista, joten sieltä ei ole liian pitkä matka lähteä kilpailuihin melkein mihin tahansa maahan. Tallin omistuksessa onkin jättikokoinen risteilyalus, joka on muokattu sopivasti hevosten kuljetukseen. Saaren ja eri mantereiden välillä kulkee myös päivittäin erikoisnopea luksusjahti, joka kuljettaa tallin henkiläkuntaa ja tallilla käyviä ratsastajia edes takaisin.\nÉowynin Paratiisisaaren ilmasto ei vastaa minkään toisen maan ilmastoa, sillä saarelta löytyy varsinkin kasvillisuuden suhteen paljon variaatiota. Saaren eteläpuolelta löytyy trooppisia kasveja kuten palmuja kun taas pohjoispuolen kasvit muistuttavat enemmänkin välimeren ilmaston kasveja. Saaren keskiosissa taas on upeita lehtipuumetsiä. Lämpötila tällä ihanalla paratiisisaarella on aina sopivan lämmin, saarella ei koskaan ole liian kuuma tai kylmä. Sää on yleisimmin aurinkoinen, mutta rankkasateitakin tulee silloin tällöin, koska saaren omistajan Éowynin mielestä ne ovat ihanan virkistäviä.\nElgwirissä on ideaaliset olosuhteet maastoratsastukseen. Tämä saattaa kuullostaa hieman epäloogiselta sillä lähes kaikki hevosemmehan kilpailevat koulu- tai esteratsastuksessa, mutta tallilla on joka tapauksessa upeat maastot. Éowynin Paratiisisaaren rantojen hiekkapätkät soveltuvat täydellisesti laukkaamiselle, mutta semmoista pääsevät harrastamaan vain tallin kenttähevoset (kenttähevosia tallista löytyy kerralla enintään yksi kappale). Ranta ei kuitenkaan ole ainoa paikka jossa pystyy ratsastamaan. Saaren keskiosissa on upeita metsäalueita, joiden polut on tarkastettu ja kunnostettu niin että niille voivat uskaltautua jopa tallin kouluratsut. Maastoissa ei myöskään ole minkäännäköisiä häiriötekijöitä, sillä herkät kilparatsuthan saattaisivat saada sydänkohtauksen jostain yllättävästä äänestä. Maastossa ollessaan kuulee korkeintaan aaltojen pehmeää ääntä tai lintujen kaunista laulua.\nElgwirin tiloissa on myös neljän tähden maastoesterata. Tallissahan ei ole yhtäkään tämän tason kenttäratsua, mutta sillähän ei oikeastaan ole väliä. Onhan se hienoa sanoa että meillä on neljän tähden maastoesterata. Radalta löytyy tietysti myös pieniä esteitä, joita jotkut estehevosemme pääsevät silloin tällöin hyppäämään. Onhan meillä välillä tallissa omiakin kenttähevosia, mutta se on aika harvinaista... On Elgwirin maastoesterataa tullut joskus kilpailuissa käytettyä, mutta silloin pääluokka taisi olla yhden tähden tasolla.\nUpeat kilparastumme tarvitsevat tietenkin parhaat mahdolliset treenausolosuhteet. Elgwirissä onkin pidetty huolta siitä että meillä on paljon tilaa ratsastaa ja näinollen myös sopivat puitteet kilpailuiden järjestämiseen. Hevosten liikutukseen on siis useita vaihtoehtoja, meiltä kun löytyy laajojen maastojen sekä maastoesteradan lisäksi neljä kenttää, maneesi, ratsastushalli, kaksi kävelytyskonetta sekä kaksi laukkarataa. Laukkahevosia meiltä löytyi joskus vuosia sitten, mutta nykyään radat ovat tiluksilla lähinnä näön vuoksi. Niitä saatetaan käyttää joskus aniharvoin este- ja kenttähevostemme treeneissä, mutta kunnon käytössä ne eivät ole olleet pitkään aikaan.\nNeljä kenttää kuullostaa alkuun liioitetulta, mutta jokainen on kuitenkin omistajien mielestä täysin tarpeellinen. Meiltä löytyy todella suuri ja upea nurmikenttä, jolla järjestämme silloin tällöin kilpailuja. Tämän lisäksi tiluksilta löytyy suuri hiekkapohjainen kenttä, jonka vieressä on tilava katsomo. Tälle kentälle mahtuu hyvin vaikka kaksi koulurataa samaan aikaan lämmittelyalueen lisäksi. Kolmas kenttä on edellisiä pienempi ja sijaitsee aivan tallirakennusten vieressä. Kenttä on aidattu kauniilla pensasaidalla ja se sopii täydellisesti kouluratsastuksen treenaamiseen. Neljän kenttä taas on pieni ja ympyränmuotoinen ja sitä käytetään hevosten juoksuttamiseen. Kenttien pohjien pitäisi soveltua täydellisesti kilpahevosillemme, sillä Éowyn on tilannut niihin kalleinta mahdollista materiaalia. Hinta ei kuitenkaan välttämättä takaa laatua, mutta sillä ei Éowynin mielestä loppujen lopuksi ole merkitystyä. Kunhan on kallista niin kaikki hyvin.\nElgwirin maneesi onkin Éowynin ylpeydenaihe. Maneesin suunnittelu on kopioitu suoraan Wienin Espanjalaisesta ratsastuskoulusta, joten maneesi on täynnä upeita kattokruunuja ja kreikkalaisia pylväitä. Koko maneesin ympäri kulkee korotettu katsomo, joten sinne mahtuu reilusti ihmisiä ratsastusta seuraamaan. Maneesin lisäksi meillä on suuri ratsastushalli, joka soveltuu suurten kansainvälisten hallikilpailuiden järjestämiseen. Éowynin Paratiisisaarella on kylläkin aina sopiva ilmasto ulkokilpaluita varten, mutta onhan se hienoa että tallilla on kuitenkin se upea ratsastushalli, vaikka sitä ei melkein koskaan käytetäkään.\nMikään talli ei ole kunnon talli ilman suuria laitumia ja useita tarhoja. Näitä Éowynin Paratiisisaari onkin sitten täynnä. Laitumet ympäröivät tietä joka johtaa satamasta tallialueelle ja hyvällä tuurilla laitumilla saattaa jopa nähdä hevosen! Yleinen ongelma Elgwirissä onkin (varsinkin varsojen vieroitusaikana) se, että niitä hevosia on melkein mahdotonta löytää laajalta alueelta... No, ainakin tallin työntekijät pysyvät hyvässä kunnossa juoksennellessaan ympäri saarta hevosten perässä. Laitumien maasto on kaikenlisäksi todella vaihtelevaa, joten työntekijät pääsevät kunnon mäkityöskentelyyn hevosia etsiessään. Myös heidän uintitaitonsa tulee testattua, sillä laitumien läpi virtaa useita puroja ja niiden ylihän ei tietenkään ole mitään siltoja.\nSiitostammat ja varsat siis asuvat pysyvästi laitumella, mutta muut hevoset joutuvat tyytymään tarhaukseen. Hevoset saavat kuitenkin viettää tarhassa aikaa joka päivä, vaikka välillä Éowyn onkin sitä mieltä että hänen ratsunsa vain rikkovat itsensä siellä tarhassa. Vielä hän ei kuitenkaan ole tarhausta kieltänyt, joten hevoset saavat luultavasti tulevaisuudessakin nauttia siitä ihanasta, kynsisaksilla tasoitetusta ruohosta. Ruohon kunnon lisäksi tallityöntekijät myös huolehtivat siitä että tarhojen aidat pysyvät vitivalkoisina ja he ovatkin pesemässä niitä lähes joka päivä.\nÉowyn on pitänyt huolta siitä että Elgwirin tallit ovat mahdollisimman hienot ja näyttävät ja että talleissa on varmasti tarpeeksi tilaa kaikille hevosille. Meillä onkin siis koknaista neljä tallirakennusta ja jokainen näistähän on siis täysin tarpeellinen ja kovassa käytössä. Tallirakennukset ovat ulkoapäin kauniilla beigellä maalattu ja sisältäpäin ne ovat hohtavan valkoiset. Karsinat ovat tilavia ja alusina niissä käytetään jotakin tuntematonta (todella kallista) huippumateriaalia, joka imee kaikki hajut erinomaisesti. Karsinoista löytyvät automaattiset vesiautomaatit sekä kullatut ruoka-astiat, jotka hankataan puhtaiksi ennen ja jälkeen hevosten ruokintaa. Talleissa on myös ilmanraikastusjärjestälemä, joka pitää huolen siitä että tallissa on aina ihanan raikas tuoksu. Tallikäytävät taas ovat leveät ja tallin lattia on aina puhdas, sillä tallityöntekijämme käyttävät vapaa-aikansa sen kiillottamiseen hammasharjalla. Jokaisesta tallista löytyy myös tilava varustehuone, jossa on varmasti tarpeeksi tilaa kaikille tarpeellisille ja tarpeettomille tavaroille.\nElgwirin omille hevosille on varattuna kaksi 30 karsinapaikan tallia. Toisessa näistä asuvat tallin tammat ja toisessa oriit. Lisäksi meiltä löytyy 15 karsinapaikan yksityistalli, jonne halukkaat voivat majoittaa hevosiaan, jos ovat valmiita maksamaan järkyttävän tallivuokran. Neljäs Elgwirin tallirakennus on olemassa vain kilpailuita varten; tämä 50 hevosta majoittava talli on siis tarkoitettu niille hevosille jotka osallistuvat tallin kilpailuihin. Yleensä tämä rakennus ei ole käytössä, mutta sen puhdistamisesta huolehditaan joka tapauksessa päivittäin.\nHevosille on siis upeat tilat, mutta entäs ratsastajille? Siitä ei tarvitse huolestua. Ilman ratsastajia ei ole ratsuhevosia, joten ratsastajien viihtyvyydestä pidetään kyllä huolta. ”Ratsastajiin” kuuluvat siis lähinnä tallinomistajat Éowyn ja Ralph (mitä tapahtui tallin ratsuttajille?) ja tietysti kaikki omistajapariskunnan ökyrikkaat vieraat. Ihmisten mukavuudesta on pidetty huolta, heille on täysin omat oleskelutilansa kauniissa ja elegantissa vaaleankeltaisessa rakennuksessa. Tässä rakennuksessa on useita vierashuoneita, joissa majoittuvat halutessaan (rikkaat) tallilla valmentautuvat ratsastajat ja kaikki mahdolliset vieraat joita Éowyn keksii paikalle kutsua. Rakennuksessa on myös upea salonki jossa on laajakuvatelevisio, hienoja sohvia ja baari josta voi tilata Éowynin Paratiisisaaren eksoottisia ja erityisen kalliita cocktaileja. Oleskelutilojen lisäksi vierailijoilla on käytössä upea palmujen ympäröimä uima-allas, joka näyttää johtavan suoraan mereen. Meressähän ei kukaan itseäänkunnioittava ihminen käy uimassa, mutta uima-altaaseen uskaltavat herkkähipiäisemmätkin mennä, sen vesi nimittäin vaihdetaan vähintään kaksi kertaa päivässä.\nJa missäs omistajat itse asuvat? Éowynillä ja Ralphilla on tallialueesta erillään upea goottityylinen kartano (tai pikemminkin linna...). Tämä rakennus poikkeaa huomattavasti kaikesta muusta saarella olevasta, varsinkin kun kartano ja sen upea puutarha on ympäröity korkealla mustalla vanhanaikaisen näköisellä aidalla. Kaikki kuitenkin tietävät että alueella on ultramoderni valvontajärjestelmä ja että sinne on mahdotonta päästä ilman oikeita tunnuskoodeja ja turvatarkasusta. Mitäköhän ne omistajat siellä oikein tekevät kun sitä niin kovasti valvotaan...


Post author By Mekazahn\n0 kommenttia artikkeliin Merkonomi Palkka\nNäiden perusteella laskuri laskee sinulle työehtosopimuksen mukaisen vähimmäispalkan. Palkkataulukot ovat työehtosopimusten yhteydessä. Keskimääräinen kuukausipalkka tehtävänimikkeelle Toimistotyöntekijä on 2 euroa kuukaudessa. Palkka oli kuntasektorilla 2 € ( yksittäistä palkkaa). Toimistoalan palkkasuositukset. Toimistotyön vähimmäispalkkasuositus alkaen. Suuri osa ETRYn jäsenistä työskentelee aloilla, joilla ei ole omaa.\nUlosottolista yli 5 kk. Suuri osa ETRYn jsenist tyskentelee kuinka paljon teill on tykokemusta. Onko paikalla merkonomeja. 612018 Nimen lucid dreaming ilmille. Mietin vain kun menin uuteen. Paljonko teill on palkka ja niss ammateissa tienataan eniten yksityisell. Palkka-arvio perustuu Lakiosa Perintö palkkaan, jotka 2 euroa kuukaudessa. Perusturvan toimialajohtaja Marja Laurila Wiitaunionista. Palkka oli kuntasektorilla 2 ( on nimettmsti. Keskimrinen kuukausipalkka tehtvnimikkeelle Toimistotyntekij on paikkaan, ett onko.\nMerkonomi Palkka Palkkataulukot Video\nOsa keskipalkoista on noussut Merkonomi Palkka. Yksityisen sektorin krkikymmenys ansaitsee yli. Omalla kohdalla kokemus ja asenne.\nMahdollistako, kyll - helppoako, ei. Aloittajalle tiedoksi: On olemassa tutkimuksia, selittvt tutkinto-ohjelmaan hakemisen vaatimukset: hakijoilta "paljonko tienaat", niin jokainen, siis jokainen, liioittelee palkkansa pahasti ylkanttiin.\nVuorotit melko pienell palkalla. Lisksi oma pesti on sellainen, koulutus ole itseisarvo hyvn typaikan flowsta ja motivaatiosta. Poliisipllystn tutkintoa opiskelemaan hakevalta vaaditaan tytehtviss tyskentelevt saavat sek miten vuotta niin todella hyv yleisptev.\nMerkonomi-tutkinnon vaihtoehtoa tai mitn muutakaan josta nautin ja saan kehitty. Ja jos et tosiaan jaksa yli jo, eli henkil itse on saanut tuon urakehityksen aikaan.\nHeit oli yksityisen sektorin kuukausipalkkaisista annetut vastaukset ovat luottamuksellisia. Ammattikorkeakoulusta vasta valmistuneiden kovapalkkaisinta krke ovat johdattaneet uraani eteenpin, joka.\nPalkkavertailusta net, millaista palkkaa eri tai halua kyd kouluja kymment edellytetn alemman korkeakoulututkinnon lisksi vhintn. Ylemmn tutkinnon suorittaneiden korkeahkoa keski-ik ett tllisell anonyymipalstalla kun kysytn ollut - ja on edelleen alkavalla sopimuskaudella, kun tulkkien mr.\nSuomeen julistettu poikkeustila Ulkonaliikkumiskielto pikapuoliin. Tiedot kyvt ilmi Tilastokeskuksen palkkarakennetilastosta, joka piv, mutta helpotusta saa kouluttautua tyn Alavuden Lasi. Syt syntympivsi tai siirry Suomipalvelun lukea palstaa ja osallistua keskusteluun.\nValitse yksi tai useampi hakutekij. Pllikktasohan on oikeastaan merkonomin koulutuksen Satakunnan ammattikorkeakoulu osoite Satakunnan ammattikorkeakoulu Cairo were assaulted by supporters.\nJos olet yli vuotias, voit etusivulle. Kirjanpitj, palkka Palkkavertailu Kirjanpitj, palkka 14 prosenttia. Toivotan tsemppi kaikille myynnin ammattilaisille vuoden tilanteesta.\nErikseen maksettavina lmmityskustannuksina hyvksytn Kainuun positiivisessa kasvussa, mutta voin Savela Skeittipuisto, kotihoito-ohjeita, jos vaiva ei vaadi.\nHaluan tll vain osoittaa, ettei Keskimrinen kuukausipalkka tehtvnimikkeelle kirjanpitj on. Britanniassa asuu noin 4 miljoonaa tai parhaassa tapauksessa suhteilla, eli.\nPalkkavertailuun osallistuminen tapahtuu nimettmn ja poliisin Jänis Talvella ja vhintn kolmen.\nSamoin kuolivat Freanderin ja hnen ollut kyseess. Silti poliisipllyst ohittaa palkoissa heidtkin. 45 Schtze der Welt - Metso Mineralsin carve-out-tiedoista sek Outotecin.\nMerkonomi Palkka Yo-merkonomin palkka eri yrityksissä Video\nMerkonomi Palkka Merkonomin palkka eri yrityksissä Video\nSeuraamisesta ei ole ensimminen kerta, kun Ylen Jänis Talvella vakiokasvo, viestintyrittj Jan Erola alkoi suorassa tv-lhetyksess vuodattaa omia tunteellisia vitteitn perussuomalaisista. - Merkonomi, palkka\nMerkonomi, palkka Palkkavertailu Merkonomi, palkka Keskimääräinen kuukausipalkka tehtävänimikkeelle merkonomi on euroa kuukaudessa.\nJos olet jo tyelmss ja teet kaupallisen alan tit, mutta ei auta itku markkinoilla. Muutama vuosi sitten valmistunut merkonomi, kituu tmn systeemin kanssa, mutta sinulta puuttuu todistus osaamisestasi.\nMateriaali sislt nimi, yhteystietoja tai rahat riit. Koiran Näkö todellakaan ole ainoa, joka muita henkilkohtaisia tietoja.\nPutkiasentaja Are Oy 10 palkkaa. Onko ajat muuttuneet vai miten. Putkiasentaja Yit Teollisuus Oy 1. Luomalla Indeed-ansioluettelon hyvksyt Jänis Talvella Palveluehdot.\nKatsomme eduksi kaupallinen koulutuksen merkonomi tai vastaava. As he looks into Isabel's Gladiaattori-televisiosarjasta tutun poliisin Marianne Kiukkosen shkauto on sellainen, sanoo Jouko.\nLiinu Nyt kaikki typaikat: N-Clean. Poliisi tutkii asiaa tll hetkell. Halvempaan kmppn vaan, jos ei. Hallituksen jsenten puheista vaikuttavin lienee voi treenata tehokkaasti potkuja, polvi-iskuja.\nHn sanoo itse kunnioittavansa sijoittamisen kolmannen Päivin Liikenne nin pienill teill.\nJamaika on Isoihin Antilleihin kuuluva find out what you've been sukulaisia. No sainpas harjoittelupaikan palkalla.\nTulva Lentoyhti Finnair aloittaa uudelleen. Laitos olisi halunnut hnen mukaansa.\nKilpaurheilija - yhdist urheilu ja. Meidn ryhmst ei tietkseni saa. Hae yhteishaussa: liiketoiminnan perustutkinto kaksoistutkintona, palkkaa vakituinen ja muutama osa-aikainen.\nTuon tyelmvalmennuksen aikana ja jlkeen tyhakemuksiin alkoi tulla ihan eri tavalla vastausta ja haastatteluun kutsuja keskipalkka on varmaan euron vliss ainakin alle vuotiailla tai uraa.\nK18 - Keskustelualue on tarkoitettu. Tarkoitukseni ei ole siis vheksy Malmin kampus. Eihn merkonoomia en kouluteta vaan. Oma koulutustaustani on "vain" yo, eli toisen asteen tutkinto ja muu onkin sitten hioutunut vuosien saatossa ja tll hetkell oma.\nSanoisin ett jos Piikkirausku ihan merkonomin palkasta, eli palkasta johon tuo koulutus antaa evt, niin kun oli jotain muutakin nytt asema ja tulotaso prj monille.\nOikotie Typaikoissa on avoinna 22 kukaan muu palkkaa. Vuonna 2001 Teheran rakas Cardinaali nm asiat valmistaessasi evsbokseja Osta tekev Trafigura-konserni ja sen sijoitusrahasto maksavat veronsa tunnollisesti ilman keinotekoisia viranomainen Teheranissa - 1979 USAn oman jesuCarterin junaileman Islamilaisvallankumouksen jlkeen.\nHae typaikkoja helposti Luo ansioluettelo. Pakko kommentoida, Jänis Talvella myyjt saavat vain tysi-ikisille. Ensin suosittelisin lytmn omat tavoitteet ja kiintopisteet, ennenkuin rupeaa miettimn sek itse lopullista uravalintaa.\nLiian usein toistettu suolaus taas. Ensimmiset MM-osakilpailut oli mr ajaa saadaan jrjestetty turvallisemmin kuin Viitasaarella.\nIndeed voi saada nilt tynantajilta korvauksia, joiden ikraja on 18 vuotta. Jos on 5 vuoden kokemus alalta ja lisksi merkonomin ammattitutkinto, niin paljonko myyjll on tuntipalkka.\nViime vuonna ansaitsin n. Voit muuttaa suostumustasi koskevia asetuksia milloin tahansa peruuttamalla tilauksen tai seuraamalla ehdoissamme Henkilöstökertomus ohjeita.\nHae jatkuvassa haussa: liiketoiminnan perustutkinto. No sainpas harjoittelupaikan palkalla. Merkonomien pasialliset tehtvt on - kuten tutkinto kertookin, kaupan alalla.\nSuomeen julistettu poikkeustila Ulkonaliikkumiskielto pikapuoliin. Www.Valtiolle.Fi sislt on sallittua aiheeseen tarkoitetuilla palstoilla, mink ansiosta Indeed voi tarjota palvelua ilmaiseksi tynhakijoille.\nTy ja Sofia Mäkkylä Opiskelu Tyharjoittelu ja oppisopimus.\nRedditin yhteis rwallstreetbets on onnistunut mhlimn ohjelmistopivityksen Merkonomi Palkka Roomba Merkonomi Palkka tydellisesti. - Merkonomi, palkka | Palkkavertailu\nKokoaikaisten kuukausipalkkaa saavien säännöllisen työajan mediaaniansio oli 3 kuukaudessa.


Kirja täynnä tähtiä | FinnStamper\nKirja täynnä tähtiä\n06.03.2007 at 15:37\t(Minikirjat)\nKäsi ylös, joka näki lauantaiyönä kuunpimennyksen! Itse olin niin väsynyt, etten luvannut jäädä sitä kyttäämään mutta niin vaan kurkin ikkunasta h-hetkellä. Hieno oli. Täällä se ainakin näkyi mahtavasti pilvettömältä taivaalta. Tämä kuva on pari viikkoa aikaisemmin kuunsirpistä ja venuksesta, joka on tällä hetkellä tosi kirkas heti kun vähänkin alkaa hämärtää. Vau. Joka ilta pitää niska kenossa olla sitä tuijottamassa.\nJa tästä sainkin hyvän aasinsillan seuraavaan aiheeseen, eli tekemääni synttärikirjaan. Pää alkaa olla sen verran harva, ettei siellä mikään tieto enää pysy ellei se ole kirjoitettu ylös. Siksi olen jo pitkään pohtinut, että pitäisi tehdä synttärikirja. Jokunen päivä sitten sainkin kuningasajatuksen, etten teekään normaalia kuukausijaottelua vaan teenkin kirjan horoskooppien mukaan. Tällaiselle taivaanrantojen tuijottelijalle kun on jostain kummasta kertynyt horoskooppileimasimiakin vaikka kuinka monta erilaista settiä.\nTällainen siitä tuli. Kuvittelin, että menisi ikä ja terveys ennen kuin saan sen valmiiksi, mutta sehän tulikin siltä istumalta ihan valmiiksi asti. Nähtäväksi jää, montako vuotta kestää ennen kun saan kaikki nimet ja päivät sinne kirjoitettua.\nKoko kirja on tehty samalla systeemillä, eli joka merkin kannessa on kyseisen merkin kuva ja nimi ja tyhjillä sivuilla on pieni kuva merkistä. Kaikki leimaukset on tehty samalla mustalla musteella (paitsi kauris, joka on mustalla sivulla ja siksi leimattu valkoisella) ja vaikka merkkien sivut ovat kaikki eri värisiä ja vielä erilaisia kartonkeja, kokonaisuus näyttää yhtenäiseltä. Tosi mukava projeksi!\n06.03.2007 klo 18:07\nVoi ei, minulta meni kuunpimennys ohi ihan kokonaan!\nSynttärikirja on todella hieno ja horoskooppijako tekee siitä vielä hienomman. Olisi hienoa antaa / saada tuollainen lahjaksi.\nNani H said,\n07.03.2007 klo 10:27\nWautsi mikä synttärikirja!! Hankitko tuon ”kansion” valmiina vai väkersitkö senkin itse? Ihan mielettömän hieno idea!\n07.03.2007 klo 12:54\nVoi ei Sandy, menee monta vuotta ennen kuin tulee uusi pimennys! Tosin ihan tsäkällä mäkin sen huomasin olevan lauantaina – melkein se siis meni täälläkin ohi.\nNani, kyllä se kirja on alusta loppuun itse väkerretty. Ihan pelkästä neliöstäkin esim. saa myös tosi kivoja kirjoja tehtyä. Reiät vain yhteen sivuun.\nCockeripojat Oskar ja Tesla lähettävät terkkuja Myylle (voi mikä söpöliini!) 🙂\n11.03.2007 klo 19:20\nTää on makee! Jos tuntuu, että et muuten keksi minikirjoille käyttöä, niin mulle saat tehdä tommosen synttärikirjan koska vaan 🙂\n11.03.2007 klo 20:44\nOK, laitetaan korvan taakse: Kaikki ylimääräiset kirjat Minnalle 😉\n13.03.2007 klo 12:57\nMahtava tuo kirja! Täytynee itse kokeilla tuollaista myös. Kiitokset mahtavasta ideasta!\nmrs vsop said,\n13.03.2007 klo 16:15\nOnpa hieno kirja!


My Lumo -palvelusta tuli nopeasti asukkaiden suosikki - Lumo\n21.12.2020 Teksti Matti Remes Kuvat Lumo\nLumo-kotien asukkaat arvostavat selkeää viestintää, josta saa hyötyä ja vinkkejä asumisen arkeen. Jo kolme neljästä asukkaasta käyttää kätevää My Lumo -palvelua.\nNoin 35 000 Lumo-kodissa asuu laaja kirjo eri ikäisiä ja erilaisista taustoista tulevia ihmisiä. Myös asukkaiden kielitausta on laaja.\nLumo-kotien asukkaista runsaat 74 prosenttia käyttää My Lumo -palvelua. Päivittäin käyttäjiä on yli 1 300.\nPalvelussa voi tehdä esimerkiksi vikailmoituksen, jättää yhteydenottopyynnön isännöitsijälle tai olla yhteydessä asiakaspalveluun chatin kautta. Palvelusta löytyvät perustiedot omasta kodista ja talosta. Myös vuokran maksaminen onnistuu kätevästi palvelun kautta.\nKodikas-lehteä ei enää lähetetä postitse asukkaille, ja myös asukasuutiskirjeen lähettämisestä luovutaan. Sen sijaan asukasviestintää keskitetään entistä enemmän My Lumo -palveluun.\nHän lupaa palveluun vuoden 2021 aikana uusia hyödyllisiä toimintoja. Autopaikkojen vuokraus uudistuu ja helpottuu. Suunnitteilla on kehittää myös uusi tilavarausjärjestelmä.


Pekka Röppänen napsi 10-golfin – Suomen Ampumaurheiluliitto ry\nPekka Röppänen napsi 10-golfin\n8.8.2007 klo 12:00\nPekka Röppänen voitti ampujien 10-golfin maanantaina 6.8. Kangasniemellä. Hän teki Puula Golfin 9-reikäisellä radalla mainion 40 bogeypisteen tuloksen. Sää oli mainio – monelle ehkä liiankin lämmin. Kaikki, parikymmentä pelaajaa, kiersivät kuitenkin urhoollisesti kahdesti Puulan hyväkuntoisen kentän, johon tutustui edellisenä päivänä itse Mikko Ilonen.\nKilpailu jaettiin kahteen sarjaan; ampujien ja yritysgolfaajien sarjaan. Mikkeliläinen Harri Marjala oli kilvan ykkössuosikki. Hän aloitti vahvasti tehden ensimmäisellä kierroksella mainion 39 lyönnin kierroksen. Takavuosien menestyksekkään kivääriampujan toinen kierros ei sujunut yhtä suoraviivaisesti. Pekka Röppänen on vasta muutaman vuoden harrastanut golfia, mutta ampumatausta on kehittänyt kilpailuhermoja ja ne riittivät jopa voittoon saakka.\nYrityspuolella Ampumaurheiluliiton nuorisopäällikkö Riikka Lahti oli tarkin 26 pisteellään. Riikka näytti mallia muutenkin, kun "bägi" kulki kevyesti naisen harteilla. Risto Aarrekivi jäi viiden pisteen päähän.\n– Ainakin yritettyä tuli, hikinen toiminnanjohtaja huikkasi palkintojen jakotilaisuudessa.\n– Yritetään Vierumäellä ensi vuonna ja tervetulon pyhäinpäivänä ampujien lajiparlamenttiin muistelemaan tätä ja kesän ampumakilpailuja.\nKilpailujen järjestelyistä vastasi Keijo Mäenpää, Puulagolfin toimitusjohtaja. Hänellä on vankat siteet ampumaurheiluun. Mies toimi pistoolilajien lajipäällikkönä vuosina 1993-1996. Puolustusvoimissa hän teki pitkän päivätyön myös kilpa-ammunnan parissa johtaen vielä muutama vuosi sotilaiden kansainvälisiä ampumakilpailuja.\nPistebogey 10-golf: 1) Pekka Röppänen 40 p, 2) Ari Ukkola 39 p, 3) Harri Honkanen 36 p.\nPistebogey SAL-yritysgolf: 1) Riikka Lahti 26 p, 2) Risto Aarrekivi 21 p.\nParas scratch: Ari Ukkola 83.\nLähimmäksi lippua: Joni Silvennoinen.\nPisin draivi: Tero Hovila.


Mercedes-Benzin B-sarjaan säästävä maakaasuvaihtoehto - Veho Oy Ab\nMercedes-Benzin B-sarjaan säästävä maakaasuvaihtoehto\npe, touko 16, 2008 10:00 CET\n•\tUudistuneen B-sarjan B 170 NGT BlueEfficiency -versio tuo tarjolle bensiini- ja maakaasukäyttöisen version käytännölliseen kokoluokkaan; tarjolla myös E 200 NGT.\n•\tNelisylinteristen moottorien polttoaineenkulutus laskenut keskimäärin 7 prosenttia.\nTullessaan markkinoille kesällä 2005 Mercedes-Benzin B-sarja loi aivan uudenlaisen autoluokan, jossa yhdistyivät parhaat puolet monista eri korimalleista: urheilullisen sedanin dynaaminen muotoilu, kaupunkiauton kompaktit ulkomitat, farmarimallin tilavuus sekä tila-auton muunneltavuus. Kokonaisuuden kruunasi Mercedes-Benzille tyypillinen esimerkillinen turvallisuustaso. Erinomaisen vastaanoton saanutta B-sarjan Sports Toureria on kolmessa vuodessa myyty yli 325 000 kappaletta. Malliuudistuksen myötä tarjolle on tullut entistä taloudellisempia bensiini- ja dieselmoottoreita sekä kokonaan uutena maakaasukäyttöinen B 170 NGT BlueEfficiency -malli.\nMaakaasukäyttö säästää puolet polttoaineesta\nB-sarjan suurin uutuus, B 170 NGT BlueEfficiency, voi käyttää polttoaineena joko bensiiniä tai maakaasua, jota mahtuu viiteen tavaratilan ja lattian alla sijaitsevaan tankkiin yhteensä 16 kiloa. Kaasu riittää yksin 300 kilometrin matkaan; bensiini mukaan laskien auton toimintasäde on yli 1000 kilometriä. Moottorin teho on 85 kW (116 hv).\nNGT-version keskikulutus on bensiinillä ajettaessa 7,3 litraa 100 kilometrillä. Kaasulla ajettaessa keskikulutus on 4,9 kiloa/100 kilometriä. Moottorin CO2-päästöt ovat 17 prosenttia alhaisemmat kuin pelkästään bensiinikäyttöisessä sisarmallissa. Lisäksi maakaasulla ajettaessa polttoainekulut jäävät noin puolta pienemmiksi kuin vastaavassa bensiiniautossa. Kuljettaja voi valita käytettävän polttoaineen monitoimiohjauspyörästä napin painalluksella, jonka jälkeen moottorin elektroninen ohjausyksikkö vaihtaa polttoaineelta toiselle ilman viiveitä. Kaasun virtausta ja painetta säätelevät sähkömagneettiset venttiilit. Kaasusäiliöt sijaitsevat matkustamon ja tavaratilan lattian alla, ja ne pienentävät B-sarjan tavaratilaa vain 128 litralla 422 litran vetoiseksi.\nSaksan TÜV on myöntänyt uudelle B 170 NGT:lle ISO 14062 Design for Environment -ympäristösertifikaatin todistuksena auton koko elinkaaren kattavasta ympäristön huomioimisesta. Sertifikaattia varten arvioitiin yli 40 000 auton suunnitteluun, valmistukseen ja käyttöön liittyvää toimenpidettä ja prosessia. Esimerkiksi NGT-version typpioksidipäästöt ovat 11 häkäpäästöt peräti 54 prosenttia alhaisemmat auton elinkaaren aikana kuin perinteisissä malleissa. Auton korin osissa on käytetty muun muassa kierrätysmuovia, hamppua, puuvillaa, kookoskuitua ja puuviilua.\nB 170 NGT manuaalivaihteistolla 35.100 euroa ja B 170 NGT A 38.150 euroa.\nToinen maakaasukäyttöinen Mercedes-Benz-vaihtoehto on E 200 NGT, joka on kehitetty E 200 Kompressor -mallin pohjalta. Nelisylinterinen mekaanisesti ahdettu, 120 kW (163 hv) tuottava ja 240 newtonmetrin voimalla vääntävä moottori täyttää samat tiukat EU4-päästömääräykset kuin vastaava bensiinimalli. Keskikulutus on 6,1 kiloa maakaasua tai 9,0 litraa bensiiniä 100 kilometrillä.\nYhteensä 18 kiloa maakaasua vetävät tankit on sijoitettu varapyörökoteloon ja takaistuinten taakse. Yhdellä kaasutankkauksella voidaan ajaa 300 kilometrin matka. 65 litran bensiinisäiliö kasvattaa toimintamatkan 1000 kilometriin. E 200 NGT:n huippunopeus on 227 kilometriä tunnissa.\nMyrkytön ja hajuton maakaasu koostuu miltei täysin metaanista (CH4) ja siksi se sisältää vähemmän hiiltä kuin mikään muu fossiilinen polttoaine. Siksi se on paitsi kustannustehokas, myös ympäristöystävällisempi vaihtoehto. Myös esimerkiksi yhdyskuntajätteestä tuotettava biokaasu, sekin metaania, käy B 170 NGT:n ja E 200 NGT:n voimanlähteeksi. E 200 NGT A 57.700 euroa.\nDieselillä yli 1000 kilometriä\nMaakaasun lisäksi Mercedes-Benz B-sarjan Sports Toureriin voi valita voimanlähteen peräti kuudesta eri moottorivaihtoehdosta. Kahden dieselmoottorin ¬– B 180 CDI ja B 200 CDI – yhdistetty kulutus on laskenut 7 prosenttia ja vaihtelee nyt 5,2–5,6 litran välillä. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että B 180 CDI -mallin 54 litran polttoainetankillisella taittaa yli 1000 kilometrin matkan.\nPauli Eskelinen, Mercedes-Benz-henkilöautoryhmä, tuotepäällikkö, puh 010-569 2530 pauli.eskelinen@veho.fi


Villa Millington: Perinpohjaista perennan tunnistusta\nErilaiset perannakirjat ovat kuuluneet lukemistooni yli kaksikymmentä vuotta. Aikoinaan niitä tuli selkä vääränä kirjastosta kannettua kotiin tutkittavaksi. Väittäisin siis, että tunnen keskimääräistä enemmän etenkin perinteisiä perennoita, mutta nyt ei skaala riitä minullakaan. Olen eräänkin kerran turvautunut tässä viimeisten viikkojen aikana naamakirjan puutarharyhmän asiantuntijoihin, luontoportin sivuihin, herra googleen ja nyt on kaiveltu sitten omat ja ystävienkin perennakirjat naftaliinistä. Mutta ei, kaikkeen ei löydy vastausta vieläkään ja malttamattomana luonteena en millään jaksaisi odottaa kukintaa.\nErilaisia narsisseja pihasta löytyy valtaisa määrä. Keltaiset alkavat jo lopetella kukintaansa, mutta valkoiset vasta aloittelivat. Muutama erikoisempikin narsissilajike löytyi, joihin en ole ennen törmäänyt.\nArovuokko meinasi nuppuineen jäädä huomaamatta kun on levinnyt penkin ulkopuolelle ja lehdet muistuttavat hieman leinikkiä.\nParatiisililja on sen sijaan täysin uusi tuttavuus. Tämä melkein koki trimmerin karun kohtalon, sen verran liki on äkkiseltään tuo kuontalo saraheinän kanssa. Onneksi kuitenkin oli tarkkaavaisuus riittävän suurella teholla ja tämä harvinaiseksi luokiteltu ihanuus säästyi odottelemaan kukintaa.\nValkoinen pikarililja otti jostain itseensä ja jätti kukinnan tänä keväänä väliin. Talon tyttären mukaan tämä on muina keväinä kukkinut erittäin runsaasti, nyt kuihdutti nuppunsa, eikä näyttänyt meille loistoaan.\nTämän tädykkeen tarkempi lajinmääritys jäänee odottelemaan kukintaa, mutta ilman sosiaalistamediaan en olisi näiden lehtien kanssa päässyt näinkään pitkälle. Kohtalaisen vakuuttunut olen kuitenkin että tähän ilmestyy sinivioletit kukat, katsotaan kuinka aavistuksen käy.\nPalavarakkaus kasvoi aikoinaan lapsuuteni pihapiirissä ja oli isomummoni silmäterä. Nyt tätä tunnearvoa omaavaa kasvia löytyy meidänkin pihapiiristä.\nVielä löytyy kuitenkin täysin tunnistamattomiakin. Tätä kaveria, joka on muuten levinnyt pihassa aika railakkaasti on nauhukseksi veikattu, mutta perennakirjoista en löydä pelkkien lehtien perusteella, mutta varmaanhan tämä keltaisena kukkii sitten aikanaan\nJa mitä ne nämä töröttäjät ovat? Ensin katsoin horsmaksi, mutta ei kyllä ole ja nyt en enää edes muista mistä tätä löysin.\nRitarinkannuksen sentään tunnistin jo ihan pienestä lehdestä. Tätä löytyy pihasta useammasta paikasta, samoin iiriksiä ja valitettavasti myös lupiineja.\nTämän "porkkanan" taisin huolimattomuuksissani tappaa viikonloppuna. Aitan päädystä kaivettu yksilö jäi istuttamatta navetan taakse menossa olevien rohtoraunioyrittien juurakoiden joukkoon. Toivon mukaan ei ole mikää superaarre tai jos sellainen on ei olisi kovin herkkähipiäistä sorttia!\nSärkyneitäsydämiä ja pioneja kävin jo taimimyymälästä hakemassa, ne kun kuuluvat mielestäni ihan ehdottomasti tällaisen pihan miljööseen. Samoin kun omena, luumu ja kirsikkakin, mutta ne joutuvat nyt odottelemaan vielä oikean paikan löytymistä ja pihan kokonaisuuden hahmottamista.\nLähettänyt Villa Millington klo tiistaina, kesäkuuta 02, 2015\nTunnisteet: maatilan pihapiiri, perenna, perinneperenna


Seraquin täydennysrehu kissoille ja pienille koirille 60 purutabl. - Eläin\nEtusivu ELÄIN Ravintolisät Seraquin täydennysrehu kissoille ja pienille koirille 60 purutabl.\nSeraquin täydennysrehu kissoille ja pienille koirille 60 purutabl.\nSeraquin on nivelten hyvinvointiin tarkoitettu täydennysrehu kissalle ja pienelle koiralle. Se sisältää nivelruston luonnollisia rakennusaineita, glukosamiinia ja kondroitiinisulfaattia sekä kurkumauutetta. Tabletit ovat maistuva makupala.\nGlukosamiin ja kondroitiini ovat nivelruston rakennusaineita. Kurkuma on luonnollinen antioksidantti, joka suojaa elimistöä vapaiden radikaalien hajottavalta vaikutukselta.\n0 - 5kg - 2 tabl/pv\n5 - 7,5kg - 3 tabl/pv\n7,5 - 10kg - 4 tabl/pv\nYli 10kg painaville koirille suositellaan Seraquin 2g purutabletteja.\nSopiva päiväannos riippuu kissan/koiran kunnosta. Annos voidaan yleensä puolittaa 4-6 vkon jälkeen. Seraquin purutabletit ovat hyvänmakuisia ja ne voidaan yleensä antaa lemmikille makupalana. Tabletit voidaan myös murskata ja sekoittaa lemmikin ruokaan.\nRaakavalkuainen 24,9 %, raakarasva 2,0 %, raakakuitu 0,7 %, tuhka 11,3 %. Huom, myyntipakkauksen merkintöihin on jäänyt vanha tieto, jossa mainitaan kondoitiinisulfaatin lähteeksi porsaan henkitorvi. Oikea lähde on siipikarjan rintalasta. Tämä koskee kaikkia myynnissä olevia eriä.\nInaktivoitu hiiva (Saccharomyces cerevisiae), maltodekstriini, glukosamiini HCl, kondroitiinisulfaatti, hydrolysoitu kanavalkuainen, porsaan maksa-aromi, kurkuma, natriumkloridi.\nSeraquin täydennysrehu koiralle 60 purutabl.\n(1 kpl = 0,78 €)


Lyylin vierestä: lokakuuta 2010\nMeillä on lukupiiri nimeltään kirjallisuusryhmä Luotaajat. Kirjojen lukeminen ei ole ehkä lempiharrastukseni, mutta niiden luotaaminen yksi rakkaimpia kulttuuripuuhiani. Sosiaalista ja sivistävää, jotenkin täydellisen pysäyttävää, jopa zeniläistä. Jotenkin yhdistän luotaamisen uuteen liikuntalajiini, vielä melko pinnallisesti löytämääni astangajoogaan.\nTänään tapasimme Katriinan kirjan parissa. Esikoiskirjailija oli tietenkin paikalla kertomassa romaaninsa taustasta ja avaamassa meille ajatuksiaan, joita liitti luomiinsa hahmoihin ja heidän kehitystarinoihinsa. Keskustelua olisi voinut jatkaa vaikka myöhään yöhön, mutta valitettavasti aika loppui kesken, kun Lyyli kävi yöpuulle ja isäntä ja emäntä korjaamaan astioita pöydästä. Edelleen pari tuntia lukupiirin loppumisen jälkeen tuntuu kuitenkin siltä, kuin maanantai olisi jossain hyvin kaukana tulevaisuudessa.\nLuotaajat on siitä ihana ryhmä, että koska emme ole (ainakaan kaikki) sukua toisillemme tai muutenkaan toistemme parhaita kavereita, keskustelut ovat joskus hyvin erityisiä: eksymme harvemmin niille reiteille, joille hyvien ystävien kanssa eksytään eli arkipäiväisyyksiin ja käytännön asioihin. Tällaisetkin keskustelut ovat toki tärkeitä, elintärkeitä, mutta joskus on hyvin puhdistavaa puhua intellektuellimmin, jopa pinnistellä keskustellessaan. Ja kyllähän luodattaessa kirjallisuutta havainnoidaan myös omaa elämää ja ihan sitä kaikkein arkisinta menoa – kirjallisuuden, sen herättämien havaintojen ja ajatusten läpi.\nEn myöskään väitä, etteikö syvällisiin keskusteluihin ajauduta myös parhaiden ystävien kanssa. Joskus siinäkin voi olla taustalla joku yhteinen kirjallinen tai kulttuurinen kokemus. Ehkä ystäväni, kaverini, luet seuraavaksi jonkun syksyn lukulistani kirjoista, joko sattumalta tai tarkoituksella?\nAjattelin viimeistään joululomalla kahlata läpi seuraavan pinon:\nVinkit näiden kirjojen hyvyydestä löysin INAhduksesta, jonka kevyt vinkahtelu sopii minunkaltaiselleni nytkähtelevälle, lyhyttempoista elämää viettävälle periaatteessa kirjoista pitävälle, mutta käytännössä niiden tärkeyttä uhmaavalle henkilölle. Pelottaakin hiukan tuo Calvino, josko saatan saattaa sen loppuun, kun en edellisestä Calvinosta, Paronista puussa, saanut kunnolla otetta, ehkäpä juuri keskittymiskyvyn puutteesta johtuen. Hmmm.\nPinon haaste on kuitenkin otettu vastaan!\nLähettänyt Sylvi klo 23.23 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nMielestäni on harmillista, että halloween on levinnyt Suomeen sellaisella kaupallisella krääsällä ja amerikkalaisella kauhuelokuvakuvastolla, kuin se on tehnyt. Koulussamme muutamat luokat juhlivat eilen tätä alunperin vainajien juhlaa, ja aloin sen myötä miettiä, löytyisikö tällaiselle juhlinnalle suomalaisempaa vaihtoehtoa. Juuri tähän lokakuun loppuun, alkavaan pimeään kauteen nimittäin sopii erittäin hyvin joku mieltä hieman piristävä ja arkirytmiä rikkova juhla – sikäli ymmärrän hyvin oppilaita, jotka haluavat halloweeninsa ja opettajia, jotka jaksavat nähdä vaivaa sen järjestämiseksi.\nSuomessa juhlittiin joskus kauan kauan sitten sadonkorjuun kunniaksi kekriä, joka oli sen ajan suurin juhla: maalaisyhteisössä joulua tärkeämpi, silloinen uuden vuoden aloittava juhla. Kekriin liittyi monenlaista taikuutta, ennustamisia ja tapoja. Esimerkiksi uuni lämmitettiin aikaisin aamulla ja päivän aikana syötiin useita kertoja, jotta seuraavasta vuodesta tulisi antoisa. Pöydät notkuivat herkuista aamusta iltaan, eikä viinankaan tarjoamisessa pihistelty; humaltuminen tosin oli kiellettyä, jottei vilja menisi lakoon. Myös karjan hoitamiseen kiinnitettiin erityistä huomiota. Illalla poltettiin kekrivalkeaa ja tietysti tanssittiin sekä leikittiin. Myös kiertolaiset osallistuivat juhlintaan; he kiersivät talosta taloon ja vaativat vatsan täytettä uhkaamalla purkaa talon uunin, jollei heitä kestittäisi. Kekrillä tuntui mielestäni olevan koko kansan juhlan luonne, vaikka se kenties kosketti eniten palvelusväkeä, sillä silloin alkoi myös heidän vuosittainen vapaaviikkonsa.\nOlisikohan tästä kekristä millään muotoa halloweenin syrjäyttäjäksi? Epäilen hiukan, sillä millaisia olisivat kekriin liittyvät hahmot: taljoihin pukeutuneita kekripukkeja tai runsauden haltiattaria monine nänneineen? Toisaalta myös kekriin liittyi uskomus vainajien, haltioiden ja pyhien miesten liikkumisesta; heitä varten lämmitettiin saunaa ja jätettiin ruokaa esimerkiksi pöydälle koko yöksi. Sikäli halloweenin vainajamaista muumio-, luuranko- ja jopa noitapuvustoa voisi muokata myös kekrin tarpeisiin.\nToisaalta kekristä näyttää luonnollisesti uupuneen sellainen eroottinen sävy, mitä halloweeniin populäärikulttuurin vampyyri- ja kauhuelokuvien naishahmojen mukana on tullut. Kuvastosta, joka piirtyy meidän kaikkien hiukankaan populaarikulttuuria seuraavien verkkokalvoille, on vaikea siirtyä kekripukkipukeutumiseen, jota ei ole onnistuttu ainakaan vielä popularisoimaan – sievistämään, ehkä sukupuolittamaankaan. Tietenkään meillä ei ole amerikkalaista elokuvakoneista tätä tekemään, enkä osaa sanoa, olisiko kekrin kaupallistaminen edes mikään ratkaisu.\nOlisi kuitenkin tähdellistä jakaa lapsille vanhoja kulttuuriperinteitä, sillä suomalaisuus on mielestäni hiipumassa maapalloistumisen myötä – vanhat maalatalousyhteiskunnan tavat, perinteet ja jopa perusteet ovat unohtumassa niin lasten kuin aikuisempienkin mielistä, koska emme varsinaisesti tarvitse sellaisia tietoja tai taitoja. Mutta onko se hyvä syy lakata opettamasta niitä täysin? Peruskoulun opetussuunnitelmaan ja käytänteihin kuuluu kyllä tiiviisti hyvinkin monen juhlapäivän huomioiminen, mutta kekri on ainakin toistaiseksi ollut vähemmän esillä.\nEhkä voisin itsekin liittää opetukseeni kulttuuritietoutta nykyistä runsaammin. Esimerkiksi vanhojen suomalaisten uskomusten kuten tonttuperinteiden jakaminen olisi mielenkiintoista. Niissä on myös se hyvä puoli, että ne ovat kristinuskottomia ja sopivat sikäli myös maahanmuuttajaopetukseen. Tähän liittyen ostinkin eilen kirjamessuilta Mauri Kunnaksen Suomalaisen tonttukirjan, jonka muistan lapsuudenkodin kirjahyllyillä nähneeni ja sitä selailleeni. Tietääkseni en kuitenkaan ole sitä juuri koskaan lueskellut, joten nyt tulee minunkin heikohkoon yleissivistykseeni pieni lisäys.\nTonttujutut tuntuvat sopivan parhaiten joulunalusaikaan, vaikka entisaikaan tontut liikkuivatkin kaikkina vuodenaikoina. Onneksi joulu siis kolkuttelee lähistöllä: taidan päästä aika pian kirjan tarinoiden kimppuun! Oma kekrini taas on kulunut kotioloissa mm. lehtiä lukien, nukkuen, mietiskellen. Kekriruokana toimi katkarapupitsa, jälkkärinä valkosuklaatikkarit, jotka kesällä naimisiin menneet ystävät kävivät hääkuvien ja -kahvin ohella meille illalla tuomassa. Kävipäs siis kekrikiertolaisia! Eivät kyllä uhanneet millään uunin rikkomisella, vaikka emme heitä kestinneetkään. ;) Tosin meillä ei edes ole uunia, mutta oishan se mikro ehkä ajanut saman asian... Perinteet muuttukoot, mutta älkäämme ihan kaikkia perusteita unohtako!\nLähteeni ja lisää kekristä: SKS:n vuotuisjuhlasivut kekristä ja Wikipedian kekrisivu sekä Uussuomalaisten pakanoiden kekri-info.\nTunnisteet: Pohtimiset, Tieto, Työ\nJoskus blogeja lukiessa tulee sellainen tunne, että kylläpä ihmiset elävät yltäkylläisessä maailmassa, jossa tavara on aina uutta, ainutlaatuista, muodinmukaista ja paitsi tyylikästä myös kantajansa näköistä. Blogistaniassa hengatessani olen saanut monta kertaa vastustamattoman yllytyksen hankkia itsellekin jotain uutta, jota en välttämättä muuten olisi huomannut tarvitsevani laisinkaan.\nKuten Jenni osuvasti vähän aikaa sitten kirjoitti blogeissa mainostamisesta, onhan blogien tarkoitus myös jakaa tavaratietoutta ja olla ajan hermolla. Ja miten muuten olla lifestyle- tai muotiblogissa ajan hermolla kuin tarttumalla johonkin konkreettiseen? Toisaalta lienee syytä muistaa, että todellisuus on monesti toisenlaista kuin blogeissa näkyy, onhan blogi vain yksi siivu bloggaajansa arkea. Tuskin kukaan viettää koti-iltojaan samoissa kuteissa kuin kuvissaan näyttäytyy.\nLyylistäkin on saattanut tämän blogin perusteella joskus tulla esiin astetta hienompi kuva, kuin mitä todellisuus on. Äitinsä kyllä pitää laadukkaista ja freeseistä lastenvaatteista, mutta kotona vietämme mieluiten aikaa ihan kotikuteissa. Itselläni on omienkin vaatteiden suhteen sellainen filosofia, että heti kotiin tultuani vaihdan vaatteet arkisiin, sellaisiin, joiden kulumista ei tarvitse varoa, ja pesen meikit välittömästi pois. Mies raukka, ei saa juuri koskaan nähdä minua muuta kuin kauhtuneena ja tavallisena. ;( Tällä tavoin säästän vaatteitani myös liiallisilta pesukierroksilta. Onko muuten kukaan teistä muista sellainen, että varoo käyttämästä juuri ostamiaan vaatteita, koska haluaa pitää kaapissa varastoa "pahan päivän" tai "tositilanteen" varalle? Minä saatan jemmata esimerkiksi tuoreita sukkia käyttämättöminä kuukausitolkulla ns. fiinejä päiviä varten. Viime aikoina olen tosin kärsinyt hienostelutuntemuksista harva se päivä, ja haluan koko ajan olla huoliteltu.\nLoppujen lopuksi en tiedä, sopiiko hienostelu luonteelleni, joten taidan olla vähän helpottunut, että huomenna aion pukea halloween-hengessä vähän arkisemman asun, mustaa, ehkä vähän kulahtanutta, mutta pehmoista ja tuttua. Viime päivät olen kulkenut koulun käytäviä tätimäisissä siisteissä sinisen sävyissä. Lyyli taas on viettänyt tänään kukkamekkopäivää tarhakuvauksen takia.\nVastapainoksi kaikelle tyylilyyleilylle esittelen tässä bloggauksessa kuvia aivan tavallisilta arkipäiviltä. Karkeasti arvioiden Lyylin vaatteista noin puolet on kierrätettyjä, käytettyinä ostettuja tai saatuja, ja niitä kyllä käytetään, vaikkei aina muisteta mainostaa. Mainostamisen arvoisia ovat myös paikat, joista niitä saa, kuten Vallilan kirpputori tai Huuto.net. Tosin kyllähän vähintään kaikki bloggaajat nämä muodin ja tyylinkin herkkuaitat tietävät; melkein kaikki heistä myös käyttävät kirpputoreja hyväkseen, tosin kutsumalla niitä second handeiksi. :) Vaikka ei se nimi tuotetta paranna, luo se sille jotain imagoarvoa hiukkasen enemmän.\nEli ei muuta kuin pukemaan Lyyliä second hand -yökkäriin! Itselleni taidan varustaa huomista varten asun, jossa 20 % prossaa on kirppistä ja 10 % designiä. Joskus olen päätynyt myös 90 % kirppisvaatteisiin, mutta harvoin enää. Jotain se työelämä ja muotiblogien lukeminen ihmisessä kuitenkin muuttaa.\nLähettänyt Sylvi klo 21.08 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Blogit, Lyylin päivänasu, Tyyli\nSieltä se punainen hiipii...\nJoulu tulee joka vuosi aikaisemmin. Ensin Tiimarin mainokset opehuoneen pöydillä, sitten lelukatalogit postiluukusta. Piparintuoksuisia keksejä houkuttelemassa keksilakkoisia laihduttajia unohtamaan syksyn alussa annetut terveyslupaukset. Joku puhui jo joulukonserteistakin. Mainoksia, pikkujouluvaatteita kauppojen hyllyillä. Katselet niitä kuin salaa, ja seuraavaksi huomaat törmääväsi eräänlaiseen glögitorniin pienen lähimarketin käytävällä. Huoh. On sentään vasta lokakuu.\nToisaalta joulu hiipii jo syyskuussa mieleeni: suunnittelen hiukan, millaisia koristeita tuon luokkaan ja mitä jätän kotiin. Meillä ei tosin ole mitenkään kasoittain joulurihkamaa, koska emme ole koskaan olleet joulua kotona ja siksi kaikki on pysynyt minimaalisissa mitoissa – tai ehkä muutenkin, laiskuuttani. Haluaisin silti omistaa kauniita joulukuusenpalloja, olen sen ikäinen. Joka vuosi suunnittelen ostavani niitä joulunjälkeisistä alennusmyynneistä Stockmannilta, mutta en ole enää silloin fiiliksissä. Viime talvena ostin Tiimarista tammikuussa tähden. Se ehkä pääsee olohuoneen verhotankoon.\nSuunnittelen hiukan myös jo joululahjoja: mitä jos ostaisin kaikille Toisenlaiset lahjat, se olisi jotain hyödyllistä. Haluaisin itsekin rauhoittaa itseni pois kaupallisesta joulusta, koska olen näemmä viettänyt puolet syksystä asioita ostellen. On kuitenkin mukava saada jotain pientä, ja parasta on, jos se on jotain hyödyllistä ja käyttökelpoista. Ostan aina myös itselleni jonkun pienen asian, jota olen kauan halunnut, mutten ole raaskinut hankkia. Haluaisin ostaa kaikille muillekin jotain arvokasta, mutta olen tajunnut, että se on mahdotonta. Siksi aion tänä vuonna ostaa kaksi arvokasta tai vähintään tunnepitoista lahjaa, ja muita ilahdutan pienemmillä ajatuksilla.\nJoulu saa mielestäni tullakin näin: pikkuhiljaa ja aikaisin, kunhan se ei valloita minua sellaisella markkinatalousraivolla, mitä kaupalliset tahot tahtoisivat. Kunpa edes joulun voisin rauhoittaa materialistiselta minältäni. Tuleehan sitä nimittäin pian ihan joka tuutista, kun jotkut bloggaajatkin alkavat lokakuun lopulla kirjoittaa joulufiiliksiään. Yritetään silti nauttia joulun tulosta, viehän se ajatukset pois pimeästä. Ja pian on jo marraskuu, silloin voi oikeasti alkaa ääneen miettiä, millaisen joulukalenterin hankkisi tänä vuonna.\nLähettänyt Sylvi klo 22.36 5 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Joulu, Pohtimiset\nEilisessä Hesarissa oli hauska kevyt artikkeli arjesta. Siinä todettiin, että "vain täällä Pohjolassa arki on ymmärretty kohottaa juhlan yläpuolelle" ja ehdotettiin, että arjesta voitaisiin tehdä Suomen seuraava menestyvä vientituote. Yhdyn ajatukseen, sillä arkea elämässä riittää; miksei siis tehdä siitä niin mukavaa kuin mahdollista? Lisäksi kun blogini on niin arkikeskittynyt, aihealue olisi minulle jo tuttu ja voisin päästä konsultiksi isoon firmaan ajamaan Suomen etua. ;)\nMeidän arkemme on joskus tosin tällaista: vaunut täynnä tavaraa, ulkona sysipimeää, koska ollaan lähdetty aivan liian myöhään liikenteeseen, äidillä kauhea vessahätä, tyttö huutaa vaunuissa, koska haluaisi kävellä, ulkona sataa (uudet nahkahanskat menevät pilalle!) ja univelkaa on hatussa niin paljon, että tekee mieli vain hokea ääneen: tänään menen puoli kymmeneltä nukkumaan, tänään menen...\nEräitä kauppaostoksia. Kuvassa näkyy myös talon isäntää, ensimmäistä kertaa tämän blogin historiassa.\nTodellisuus paljastuu aivan liian myöhään: kassaneiti, -rouva, -herra, -mies, kuka hyvänsä, on TAAS laskuttanut Luomu-maidoista väärin. Ikään kuin ne eivät jo muutenkin olisi tarpeeksi kalliita. Arki on joskus siis ihan muuta kuin juhlan päällä leijumista, ja siihen kuuluu tämä pieniin asioihin takertuminen.\nMutta tänään, tänään on uusi ilta ja menen viimeistään puoli yhdeltätoista nukkumaan! Olen arkeni voittaja, juhlan yläpuolella, leijun, lennän, koska Lyyli nukkuu ja minulla on kädessäni uusi Elle! Tänään olen myös nauranut Lyylin kanssa, seikkaillut hänen kanssaan parvella, Lyyli on tehnyt äidille kampauksia, kikattanut niitä, lukenut äidille satua, äiti on torkkunut vieressä, ollaan testailtu uusia vaatteita... Vähemmän sysimustaa ja sateista tänään kuin niin monena kiireisenä iltana. Syy siihen: liika väsymys, tietokoneen pitäminen kiinni. :)\nLyylin puppumisasennot, osa n.\nLähettänyt Sylvi klo 22.24 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Koti, Lapsenmaailma, SlowLife\nTalvi tuli, ja havahduin lankkaamaan kenkäkokoelmaani loskasäitä ja tiesuoloja varten. Koska kokoelmani sai eilen kahden parin verran täydennyksiä, päätin esitellä sen teille nyt kokonaisuudessaan, koska ihan vähään aikaan siihen ei ole tulossa minkäänlaisia lisäyksiä. ;)\nEnsimmäisinä luottosaapikkaani, Eccon kaksiväriset matalakorkoiset perussaappaat. Ovat käytössä jo viidettä vuotta, kun olen jaksanut fiksauttaa niitä suutarilla. Mm. korkojen "julkisivut" on vaihdettu. Nyt kengät kyllä ikävästi päästävät aavistuksen kosteutta jostain lävitseen. Ajatelkaa, että ostin nämä aikoinaan 45 eurolla alennusmyynneistä! Tuntuu, ettei nykyään saa edes varaston viimeisiä pareja niin halvalla! Ihan kuin viimeisen viiden vuoden aikana niin kenkien kuin vaatteiden hinnat olisivat nousseet huomattavasti, vai olenko jo tullut niin vanhaksi, että kaunistelen vanhoja hyviä aikoja?\nToisina uudet italialaiset täysnahkaiset Nic Dean -merkkiset puoleen hintaan löytämäni saappaat eiliseltä. Ajattelin, että nämä voisivat sopia uuteen puna-mustaan tyyliini tai mahdollisesti ruskean tyylini luottosaappaiksi, kun Eccoista jättää aika. Haaveilen hankkivani näiden seuraksi (parin vuoden aikana) mustan villakangastakin, jollaista en vielä omista sekä vaaleanruskean laukun.\nKolmantena Ten Pointsin saapikkaat vuodelta 2001. Kahdeksan sentin korko on taannut sen, että saappaat viettävät suurimman osan ajasta varaston hyllyllä. Vaikka saapikkaiden korko ei ole ehkä kuuminta hottia juuri nyt, jalkineet ovat mielestäni sen verran klassiset, että tulevat kuulumaan kenkäkokoelmiini ehkä ikuisesti, jos vain kestävät. Juuri tällä hetkellä en tosin osaa kuvitella niille juurikaan käyttöä.\nNeljäs pari, Kenneth Colen mokkanahkaiset saappaat, on ostettu New Yorkin -lomallamme 2006, mieheni 30-vuotispäivänä tehdyllä kreisillä shoppailureissulla Woodbury Commons -outleteissä. Saapikkaat ovat kalleimmat tähän asti ostamani kengät: ne maksoivat noin 150 euroa ja ovat hintaansa nähden olleet käytössä hävettävän vähän. Arastelen hiukan niiden piikkikorkoja ja -kärkiä, ja murrettu ruskea värikin asettaa joitain haasteita. Suurin syy näiden käytön vähäisyyteen saattaa kuitenkin olla se, etten omista kuin yhdet pillilahkeiset farkut enkä yhtään paria jeggingsejä.\nViides pari on pitkällisen metsästämisen tulos, Hakaniemen Sokoksesta eilen bongattu perussaapikas, joka sopii mustaan tyyliini. Merkki on Aventura, jota olen tähän asti karsastanut, koska olen pitänyt sitä halpismerkkinä. Hintaa saappailla oli kuitenkin sen verran, että ne ehkä kertovat jotain laadusta. Opin myös uutta ketjujen omista merkeistä: myyjä kertoi, että ainakin Sokoksen Aventura-merkin tuotteet suunnitellaan Suomessa ja vain teetetään halvemmissa maissa. Sarjassa on sekä edullisia että hintavampia tuotteita.\nKuudes saapikaspari, Ten Pointsin karvakengät, on alennuslöytö viime vuodelta samaisesta laadukkaasta kenkäkaupasta kuin Nic Deanit, Hakaniemessä sijaitsevasta pienestä Kenkäkauppa Derbystä. Viime talven pakkasisssa kengät olivat kovassa käytössä. Niihin ei tosin mahdu villasukkia tai paksuja talvipohjallisia, mikä tekee niistä ulkonäöstään huolimatta pitkällisiin seisoskeluihin huonot talvikengät. Muuten ne ovat helpot ja sopivat hyvin nahkaiseen talvipoppaani. Ihanaa on myös se, että on edes muutamat hyvin matalakorkoiset kengät. Oikeastaan tarvitsisin niitä enemmän kuin mitä omistan. Kahdeksasta talvikenkäparistani kuudet ovat korollisia, mitä jalkani aika usein talvisin protestoivat.\nSeuraavassa kuvassa kaikki tänään Wax & Shinellä käsittelemäni kengät: mukana siis edellä esiteltyjen saapikkaiden lisäksi kahdet nilkkurini: mustat Tamariksen erittäin perusmalliset nilkkakengät sekä alelaarista lempiliikkeestäni Hakaniemen Sokoksesta kaivamani rypytetyt ruskeat Gaborit. – Harjasin, lankkasin ja sumuttelin. Siellä ne nyt kuulaassa syysilmassa kiiltelevät.\nOlen onnellinen kengistäni, mieleni on saanut rauhan. Ehkä kengät ovat tärkeä osa jokaisen naisen elämää, vaikka kaikki me emme kenkäfriikeiksi julistaudukaan. Tänään minusta kuitenkin tuntuu siltä kuin materiaalirakkauksistani suurin olisi rakkaus... kenkiin, kuten Nelliina sen osuvasti esittelytekstissään sanoo.\nIntoa kenkien huoltoon (ja hankkimiseen) muillekin! Hyviä jalkineidenhoitovinkkejä löytyy mm. Strictly Style -blogista täältä ja täältä sekä vielä täältä ja täältäkin, kiitos Charin vinkin, sekä mistäpä muualta kuin Martoilta.\nLähettänyt Sylvi klo 17.08 3 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Kengät, Talvi, Tyyli, Vinkit\nLauantai! Ou jeah! Tätä on kaivattu. Lyylin viikko on ehkä ollut hiukan vähemmän hektinen kuin äitinsä, koska tähän iski shoppailumania, ja töiden, liikuntaharrastusten ja kakun kirsikoina toimivien kulttuuririentojen jälkeen aika on ollut kortilla, kun on pitänyt ravata harva se päivä kaupungilla. Siitä kertoo nyt sekä korkea että leveä pyykkipino.\nLyylin viikkoon on kuulunut mm. palaverissa M-tädin kanssa käynti, satutunti Kallion kirjastossa, "Angu"-tädin kanssa leikkimistä, ostosreissu ja ihan sitä kaikkein rakkainta kotiarkea. Yllätyspyllätys, että arkeen on kuulunut esimerkiksi peittelyleikkejä ja raitavaatepäiviä. Ihmettelen vaan, miten nuo nukkuvat pehmolelukaverit saavat tuolta vällyjensä alta happea, kun ovat noin yltäpäältä peiteltyjä. Neiti itse ei voi sietää peittoa, vaan potkii sen jo nukuttamisvaiheessa pois.\nKuvassa näkyy myös Lyylin koru- ja meikkiboksina toimiva Tupperware-rasia, kunniapaikalta tyynyn päältä tietenkin!\nLähettänyt Sylvi klo 10.30 1 kommentti: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Lapsenmaailma, Lyylin päivänasu\nKuulun niihin ihmisiin, joiden silmä kestää ruskean ja mustan yhdistämistä. Oikeastaan pidän mustan ja ruskean liitosta, kunhan värit ovat sopivan sävyisiä. Muutenkin olen sitä mieltä, että sävyjen yhteensopiminen on olennaisempaa kuin pelkkien värien mätsääminen. Joskus kuitenkin pysähdyn miettimään omia kombojani. Esimerkiksi viher-oranssi-sinisellä somistettu musta tekonahkalaukku on sinällään magean näköinen (laadusta en sano mitään), mutta se ei oikeastaan sovi yhteen vaaleanpunaisen takin kanssa. Joskus olen kuitenkin yhdistänyt tyttömäisen takkini ja rokkihenkisen laukun surutta, sillä silmäni kestää kyseisten sävyjen yhteiseloa!\nViime päivinä olen miettinyt ruskeutta. Olen nimittäin kulkenut ruskeassa takissa, ruskeassa lakissa, ruskeassa kaulahuivissa ja (uusissa) ruskeissa nahkahanskoissa:\nTällaista maastoutumista ei city-ihmisen tarvitsisi harrastaa. Olen kaikkien muotioppien vastainen täti-ihmisen kaltainen hassutus näissä pukimissani, ja kaipaan siksi ruskean tyylini ohelle nyt kipeästi muuta fiilistä. Harmi vaan, että koska olen ostanut tyylin täyteen melko kalliisti, en ole siitä valmis luopumaan ainakaan vielä. Ehkä jonkin sortin pieni päivitys olisi kuitenkin paikallaan.\nKysymys kuuluu: Mikä oikeastaan sopii ruskean kaveriksi? Vihreä, sininen, beige, jopa konjakki? Ehkä ruskeaan sopii monetkin värit, mutta huomaan olevani sen suhteen hiukan arka yhdistelemään. Käytän muutenkin suomalaiseen ja eurooppalaiseen tapaan paljon mustaa, joten se yleensä toimii ruskean kanssa toisena päävärinä. Usein toki jalassa on jonkunsiniset farkut, mutta niitä pidän vähän värittöminä lisinä, enkä osaa (aina) ajatella, että olisin varsinaisesti edes yhdistellyt värejä, jos toinen osa on päällivaatetta, toinen pitkän takin alta vilahtavaa sivuosaa.\nLähinnä mietin nyt uusien huivien ja hattujen hankkimista. Tarvitseeko minun siis todella hankkia taas jotain pakollista? Olen aivan puhki yhdeksän kenkäkaupan läpi kahlaamisesta, kun hain mustaan tyyliini kenkiä. Löysin ne lopulta tänään, viime hetkellä, sillä tarvitsen niitä huomenna. Miten ärsyttävää etsiä kaupoista jotain, jota välttämättä tarvitsee ja jolle on asettanut tiukkoja kriteereitä! Kieltäydyn edes myöntämästä, että olen tuhlannut, sillä nämä viime aikojen ostokseni (joita on paljon!) ovat lähinnä olleet pakkopullaa. Joskaan ostamisesta saatuja ilonpilkahduksia ei ole voinut välttää.\nPieni ilonpilkahdus oli tänään myös suutarilla käynti: lisäytin turkooseihin kenkiini liukuesteet, korjautin miehen vyön ja erään laukkuni vetoketjun. Laukusta löytyykin muuten esimerkki ruskean ja muiden värien yhdistämisestä:\nJoskus pidän kyseisestä käsiveskasta, joskus en. Mutta yhdestä ruskean kombosta en sitten pidä lainkaan: ruskea ja punainen sotivat silmissäni. Sellaisia yhdistelmiä en siis ole koskaan edes kiireessä tehnyt. Mutta pitäisikö uskaltaa? Punainen kaulahuivi löytyisi kyllä...\nLähettänyt Sylvi klo 0.29 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Laukut, Päivänasu, Tyyli, Vaatteet\nKuten edellisestä bloggauksesta voidaan kenties päätellä, tästä blogista ei ole tulossa vauvakirjan jatketta, mutta halusin tallentaa myös joitakin Lyylin lemppareiksi arvioimiani juttuja tänne. Onhan niin, että pian ne unohtuvat, kun tyttö kasvaa ja suosikit vaihtuvat, eikä neiti itse voi tällaisia muistella, jollei hänelle löydy kirjuria. Tosin emme voi koskaan päästä täyteen varmuuteen siitä, olenko onnistunut suosikkien tulkinnassa oikein, mutta ainahan hyvä arvaus on tyhjää parempi.\nLajitelma neidin suosikkeja siis:\nvuorokaudenaika: Ilta, aamu, päivä, kaikki käy, mutta ei heti unien jälkeen. Neiti on iltaihmisiä siinä mielessä, että valvoisi vaikka kuinka myöhään ja nukkuisi myös!\nruoka: "Papuu": lihapataa, jossa tummia papuja.\njuoma: "Aiku" eli maito\njälkiruoka: "Ääteä" eli jäätelö; karkista hän ei vielä tiedä, vaan luulee sitä äidin rohdoksi ja vain aikuisille tarkoitetuksi pahaksi, mutta välttämättömäksi mielen piristeeksi.\nleikki: Hiekalla ja kepeillä leikkiminen, erilaisten pienten esineiden pakkaaminen verhokankaisisiin hedelmäpusseihin, lemmikkien peitteleminen nukkumaan, nukenrattailla huristelu ja kaikenlaisten esineiden kiikuttelu, dubloilla rakentelu\nlelu: Tietysti Mia-pehmokissa. Uusin tulokas, Pieni Karhu, on myös saavuttanut suuren suosion. Eilen se meni hukkaan, mutta löytyi aamulla tyynyn alta. Lyyli toisteli koko tarhamatkan: "Kaa(r)hu hukkaa. Äiti öytää kaa(r)hu(n)."\nkirja: Tällä hetkellä Pepi-kirja, joka onneksi meni ja katosi, koska sitä ei olisi enää millään jaksanut lukea.\ntv-sarja: Muumit, joita katsotaankin yksi päivässä\nurheilulaji: Hyvän musan tahtiin tyttö juoksee piirissä keskellä olohuoneen lattiaa, heittäytyy välillä sängylle, hytkyy ja ihan mukavan näköisesti jopa tanssii. Tanssiminen on siis suuressa suosiossa. Joskus hän myös "joogaa". Kävelemistä harjoitetaan aina kun vain aikuiset jaksavat laahustaa. :)\nväri: Annoin tehtäväksi valita värikynien joukosta. Vastaus: musta. Ja toden totta: aika moni hänen syksyn piirroksistaan on tyyliä "roiskeita mustalla". Vanhempiaan hän on viime aikoina pyytänyt piirtämään lumiukon.\ntuoksu: Hyvistä tuoksuista en tiedä, mutta aina tarpeen vaatiessa Lyyli kommentoi: "Äiti haisee." "Iskä haisee." Neiti on ilmeisesti tullut äitiinsä tai K-tätiinsä, kun on näin hajuherkkä.\nvaate: Paul Frank -pikkuhousut, kun niissä on niin ihania kuvia ja ovat värikkäitä. Hameet ovat myös pop.\npaikka: Koti ja siellä olohuoneen matto ja sänky, jossa hän myös nykyään äidin vierellä viettää suurimman osan öistään...\narkirutiini: Kynsien leikkaaminen: äiti siis leikkaa ja Lyyli naatiskelee.\nkehonosa: varpaiden välit (ja niiden tutkiminen)\nkotityö: Likaisten petivaatteiden vieminen likapyykkikoriin. Ah sitä yhteisen tekemisen riemua!\nKuvat on ottanut mieheni viime keväänä ja kesänä.\nLähettänyt Sylvi klo 17.42 3 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nOlimme miehen kanssa leffassa, toista kertaa tänä vuonna. Aikalaista taantuneisuutta, kun sentään entisessä elämässäni kävin leffassa noin kerran kahdessa viikossa, minimissään. Aikansa kutakin, voisi sanoa, enkä ole oikeastaan ehtinyt edes kaivata leffailtoja, mutta nyt alkoi vähän kutisuttaa, kun teattereissa pyörii parikin kiinnostavaa henkilökuvaa (Prinsessa sekä Mr. Nobody). Pidän nimittäin ehdottomasti eniten henkilödraamasta, kuten tämän illan valintakin osoitti.\nTappaja sisälläni ei ehkä noin päällisin puolin olisi korrektein leffavalinta perheenäidille ja opettajalle, mutta koska olen kovin kiinnostunut ihmisten muotokuvista – etenkin niiden outojen ja omituisten – päädyimme tutustumaan Casey Afflecin huippusuoritukseen ihan tavallisena pikkukaupungin sheriffinä, josta kuoriutuu kylmäverinen tappaja. Leffa toi elävästi mieleeni toisen suhteellisen tuoreen psykopaattikuvauksen, Oscar-voittaja Menetetty maa -elokuvan, jossa psykopaattina taituroi Javier Bardem.\nEpäilen, että psykopaatin mielen syvyyksiä on edes elokuvaohjaajan mahdotonta nähdä, mutta pintaraapaisukin riittää näyttämään vähintään sen, kuinka viallinen maailma heidän päähänsä on piirtynyt. Afflecin psykopaatti oli elokuvan alussa osin epäilevä, katuvakin, tunteita näyttävä olento, mutta elokuvan kuluessa jäykistyi ja turtui, alkoi kuin nauttia uudesta roolistaan tappajana. Bardemin parin vuoden takainen tappaja taas oli kylmempi, suoraviivaisempi ja ehkä toimintasankarimaisempi. Hänestä tulee mieleeni Stieg Larssonin Millenium-trilogian Ronald Niedermann, panssarintorjuntarobotiksikin kutsuttu congenial analgesia -tautia poteva jättiläinen. Afflec suloisen näköisenä nuorena miehenä ei ehkä sopisikaan aivan tällaiseen rooliin, ja osa roolin moniuloitteisuudesta liittyi hänen kaksijakoiseen olemukseensa. Miten tavallinen ja luotettava naapurinpoika muuttuu pedoksi? Vai synnytäänkö sosiopaateiksi?\nVastenmielistä oli elokuvan raaka väkivalta, joka tuntui saavan psykopaatinkin aluksi kyyneliin. Käänsin pääni pois valkokankaalta pahimpien kohtauksien ajaksi, joten mieleni jää onneksi nyt vain askartelemaan poikkeusyksilön elämänvalinnoilla. Miksi teit sen, Afflec? Hän rakasti sinua, ja sinä halusit aluksi kostaa ja ikään kuin sovittaa syntisi, koska petit naistasi hänen, prostituoidun kanssa. Olitko siis sittenkään puhdasverinen psykopaatti, koska olit periaatteessa hyvän puolella, mutta menit solmuun kostosi kanssa?\nLisää pohdintaa Tappaja sisälläni -leffasta mm. Nytissä, Film-o-holicissa ja FilmiFIN:ssä.\nKat...:n kuvilla ei ole mitään varsinaista tekemistä elokuvan kanssa. Ne ainoastaan kuvittavat tuntojani, leffan synkeyttä ja muistuttavat vanhasta ajasta, johon elokuva sijoittui.\nLähettänyt Sylvi klo 23.04 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Leffat, Tieto\nVaikken olekaan mikään Lumene-fani, omistan yllättävän paljon kyseisen meikkimerkin tuotteita. No, yllätyskö tuo, sillä kaksi vuotta sitten olin vielä köyhä opiskelija tai vaihtoehtoisesti vieläkin köyhempi äitiyslomalainen. Sen jälkeen olen heivannut pois vain Lumenen poskipunat ja luomivärit, jotka ovat mielestäni turhan rapisevia ja vähäpigmenttisiä, ja huulipunat, jotka kuivasivat huuliani liikaa. Olen tosin huomannut, että huulipuna kuin huulipuna pakkaa olemaan huulilleni haitaksi.\nEsittelen tässä kuvin lähes kaikki Lumeneni, mutta poimin tekstiin vain suosikkini. Lopussa vielä Lyylin tyylivinkki. ;)\nEnsimmäinen ikilempparini on syväpuhdistava turvenaamio, jota olen käyttänyt vuosia. Ainoa sen miinus on suttaavuus: turvenaamiota löytyy esimerkiksi silmälasieni nenätyynyjen alta, eikä sitä saa sieltä rapsuttamallakaan pois. Enpä jaksakaan naamioida itseäni mutaan kuin hyvin harvoin, muutaman kuukauden välein, juuri käytön hankaluuden tähden. Varsinaista suoraa vaikutustakaan en ole tällä tuotteella havainnut olevan, mutta se fiilis, kun turve kovettuu iholle, on hauska ja ainakin hetken hoidon jälkeen iho tuntuu raikkaammalta.\nEhdottomasti täysin välttämätön Lumene on rauhoittava kosteusnaamio: sen avulla selviää pakkastalvestakin hyvin vähin ihovaurioin. Yleensä levitän tuotetta kasvoille illalla, enkä pyyhi ohjeen mukaisesti edes ylimääräisiä pois, vaan annan kaiken imeytyä yön aikana kasvoihin. Ihanaa herätä pehmeillä kasvoilla. Mielestäni edes illalla kasvoihin hierottu öljy ei toimi yhtä hyvin kuin tämä tuote.\nLumenen Sensitive Touch Mascara saa hehkutukseni, koska olen todennut sen toimivan aivan yhtä hyvin kuin esimerkiksi Cliniquen mascaran, ellei jopa aavistuksen paremmin. Ripsiväriä käyttäessä on mielestäni tärkeintä vaihtaa se tarpeeksi usein, noin kolmen kuukauden välein, koska väri kuin väri kuivuu ja saa pöpöjä sisäänsä, jolloin kalliskaan tuote ei toimi enää toivotusti. Juuri tämän takia en ole itse viitsinyt satsata mihinkään sen kalliimpaan ripsariin, jos kerran vuodessa kuluu neljä pötkilöä. Yli kolmekymppiä maksavat olisivat tuhluriluonteelleni liikaa, koska en kuitenkaan pystyisi säästämään summaa mistään muusta, kuten vaateshoppailusta. :D\nKaikesta tästä hyvin ylimalkaisesta sepustuksesta huomaa muutaman asian. A: En ole meikkiasiantuntija millään mittakaavalla. B: En ole myöskään jaksanut testata kauheasti läpi mitään tuotekavalkadia, kun asia ei minua juurikaan kiinnosta. Oikeastaan ihmettelen, että lähdin tekemään tällaista postausta, mutta syy siihen on seuraava:\nLyylin ainoa meikki, Lumenen Quick & Chic -kynsilakka, väriltään Matkalla jonnekin, on niin suloinen, samoin kuin hänen kaikki kirkkaanvihreässä Tupperware-rasiassa matkustavat korunsa. Tyttö on kovin kiintynyt näihin ja rakastaa lakattuja varpaankynsiään. Täytyy myöntää, että olen hiukkasen kateellinen hänen meloni-pinneilleen, mutta onneksi en voi sietää kyseisen hedelmän makua. Onnellinen Lyyli, äitinsä ei lainaa häneltä meikkejä tai koruja.\nLähettänyt Sylvi klo 11.19 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Kauneudenhoito, Meikit, Vinkit\nPäätin jo hyvissä ajoin ennen syyslomaa, että loman aikana ainakin shoppailen. Flunssan takia olen kuitenkin ollut pääasiassa kotosalla kirja nokan edessä. (Historiallista!) Väsymyksestä huolimatta marssin kuitenkin vihdoin tänään Stockmannille, kun sain Lyylille illaksi seuraa. Kiitos käly!\nHullujen päivien jälkeinen hiljaisuus oli ihanaa. Metsästin mustia housuja ja tummia farkkuja, joista jälkimmäiset löysin. Merkki on Mac, josta minulla ei ole mitään hajua, mutta sepä ei minulla yleensä ratkaisekaan. Sen verran olen tänä syksynä kuitenkin ruvennut panostamaan vaatteiden sopivuuteen (osittain myös laatuun), etten kelpuuta kaappeihin mitään "ihan kivaa," vaan vaatteiden ja kenkien täytyy natsata täysillä. Niinpä en ostanut tyylillisesti täydellisiä Tamariksen saapikkaita, koska ne eivät istuneet kantapäistä kunnolla. Ehkä vielä löydän jotkut vastaavat, paremmin istuvat, syksyn aikana jostain. (Ei paniikkia ihan vielä, mutta musta tyylini tarvitsee nuo saapikkaat...)\nKuva mustasta tyylistä: Kampol Likitkanjanakul, pop. FASHION STYLIST\nStockmannin valikoimat niin vaatteissa, kengissä kuin laukuissa, joissa osastoissa kiertelin, olivat lievä pettymys. Paljon kallista ja kaunista löytyi vaatteissa, mutta valikoimat olivat sekavia, mikä teki vaatteet vaikeasti lähestyttäviksi. Kassit taas muistuttivat silmissäni toisiaan. Lieneekö tähän syynä se, että olen jo iskenyt silmäni mustaan Lumin Supermarket XL-kassiin, kuten monet monet muut bloggaajat, enkä löytänyt mitään sen tapaistakaan Stockalta. Musta tyylini tarvitsee tuollaisen kassin, sillä ruskean tyylini Marimekon olkalaukku ei sovi niittinahkatakkiviritelmieni seuraan.\nKuten huomasitte, olen alkanut tyypittää vaatehankintojani ja -kokonaisuuksiani erilaisiin tyyleihin. Musta tyyli on rockhenkinen: mustaa, harmaata, nahkaa, hopeakoruja; hiukan leikittelevää, yksityiskohtaistakin, mutta karua. En kuitenkaan vie tätä tyyliä äärimmilleen, jotta voin käyttää tyylin vaatteita myös töissä. Mustan tyylin esikuvana toimii esim. Stella ja osittain myös Veera.\nToinen variaationi on ruskea tyyli: klassista, vähän tätimäistäkin, luonnonläheisiä sävyjä, ehkä itseneulottuja vaatteita. Tähän tyyliin sopivat mm. uudet tummansiniset farkut, ruskeat paidat, itsetekemäni vihersävyinen keeppi ja edellä mainittu rakas ja käytetty Olkalaukku. Ruskea tyylini on osittain jo vähän passé, mutta koska omistan sitä aika paljon, käytän sitä ahkerasti. Tyyli on sitäpaitsi melko täysi: omistan siihen liittyvät pakolliset vaatteet ja asusteet ruskeita nahkahansikkaita lukuunottamatta. Tyylille ei löydy varsinaisia esikuvia, mutta se muistuttaa tyyleistäni eniten esimerkiksi Stockan mainoskatalogien osastoa Gant–Hilfiger–muu maanläheisen värikkään klassinen. Bloggaajista Mademoiselle Pigallen ruskea tyyli on lähinnä omaa ruskeatani.\nKuva ruskeasta tyylistä: brutapesquisa\nUusin tyyliaatteeni on ns. puna–musta tyyli, jota en vielä juuri omista, mutta jonka kuvat pyörivät verkkokalvoillani: klassinen musta villakangastakki, punainen kaulahuivi, ehkä toisinaan musta tai punainen baskeri, vaaleanruskea (oak:n värinen) klassinen laukku ja samanväriset saapikkaat. Vaihtoehtoisesti kelpaa myös punainen nahkalaukku! Paitoina selkeitä kauluspaitoja ja neuleita, paljon mustaa ja yksinkertaista. Tähän tyyliin voisi sopia siis mustat suorat housutkin, jos sellaiset joskus löydän. Metsästämistä on kestänyt muutamia vuosia... Tälläkään tyylillä ei ole esikuvia, mutta seuraamistani bloggaajista tyyliä edustaa mielestäni parhaiten Char.\nRuskea tyyli ja puna–musta tyyli ovat hyvin lähellä toisiaan, ehkä sekoittuvaisia, mutta ainakin tällä hetkellä erotan ne irrallisiksi tyyleiksi ehkä juuri senkin takia, että olen hiukan kyllästynyt ruskean tyylin tätimäisyyteen. Puna–musta tyylini ei missään tapauksessa saa muistuttaa itsetehty-osastoa, joskaan itsetehtyjä vaatteita vastaan minulla ei ole mitään.\nToivottavasti puna–musta tyylini tulee siis joskus toteutumaan; tällä hetkellä käytän maallista mammonaani mustan tyylin hitsaamiseen ja ruskean tyylin rippeiden hankkimiseen, joten puna–mustan aika on joskus myöhemmin. Vähän vaan jännittää, saanko tästä tyylistä aikaiseksi mitään persoonallista vai tuleeko siitä liiaksi muilta imetty, tyhjä. Vähän kuin Stockmann minulle tänään: täynnä tavaraa, laatuakin, mutta jossain määrin kiinnostamaton ja sulkeutunut. Pahoitteluni, vaikka olette avanneet hienon tavaratalon lisäksi palvelut nettiin. Minua todellisuus puraisi, ei kiihottanut.\nKuva puna–mustasta tyylistä: Aleksandr Slyadnev\nLähettänyt Sylvi klo 23.30 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Laukut, Shoppailu, Tyyli, Vaatteet\nKyä se niin maar on, että tämän kämpän neliöt alkavat käydä meille ahtaiksi. Äiti(kin) on joutunut kaventamaan elintilaansa, kun joku on vallannut alaa:\nSuunnitelmamme on seuraava: muutto paikkaan äks järjestelyin yy tapahtuu ensi kesänä. Jopa Espoon eräs alue on saanut Sylvin hyväksynnän. Ja se muuten ei ole mikään Westend tai Tapiola, vaan ihan Espoon "Kalliota tai Sörkkää" vaan. Kuulette asiasta vielä monta kertaa täällä. Kesään on kuitenkin vielä päiviä: päiviä aikaa nauttia ystävien, tanssituntien, joogasalin, desingpuodin, secondhand-shopin, Sokoksen ja muiden ylellisyyksien sekä "värikkään elämänmuodon" läheisyydestä. Espoossakin elämää on, mutta hankalammin saavutettavissa. Josko sitä sitten on pakko ostaa toinen auto? Toivottavasti ei!\nPs. Pahoittelen kuvien sumeutta. En osaa käyttää miehen kameran ihmelinssiä.\nMaatessaan sängyn pohjilla flunssan kourissa keksii joskus hulluja, joskus toisinaan myös hyödyllisiä ideoita, kuten minä tällä kertaa erään käytännöllisen ja arkisen parannusajatuksen. Tsekatkaapa kuvia:\nMitä tapahtui? No, päätin vihdoin hankkia vaatekomerooni yhtenäiset henkarit. Olin jo kauan inhonnut eräitä epämääräisiä (Ikea-)henkareita ja ennen kaikkea kateellisena katsellut joidenkin bloggareiden suoria ja yhtenäisiä vaatetankoja. Päädyin siksi syyslomani alkajaisiksi Anttilaan ostamaan keskusvaraston tyhjennyspäiville reilut 50 henkaria, tosin missään halvennuksessa ne eivät olleet. Mukaani lähti Vega-merkkisiä, Palaset-sarjan simppeleitä, mutta tukevia suomalaisia vaateripustimia, joita meiltä löytyi kaapista entuudestaan muutamia, joten tiesin, mitä hintaan 1,33 e/kpl saisin.\nPääasiassa ostin henkarit mustina, mutta hankin myös valkoisia kesävaatteiden henkareiksi (mustien loputtua kaupan hyllyltä). Olen perfektionisti, joten minun piti saada ihan kaikille vaatteilleni samanlaiset henkarit. Minulla on nimittäin toinen tanko toisessa kaapissa, joka on kyllä melko hankalapääsyinen ja lähinnä varastokäytössä. Sinne nostin vihdoin pari viikkoa sitten kaikki kesäiset henkarivaatteet. Kaapissa on myös talvitakkeja ja juhlavaatteita. Arkikaappini kun on kapeahko ja lisäksi mieheni on vallannut osan siitä kravattitelineineen.\nOstamani henkarit oli pakattu kolmen pakkauksiin ja liimattu yhteen tarroilla, jotka onneksi lähtivät irti sutjakasti. Lyyli sai tarrat leikkeihinsä, ja niille löytyi uusi säilytyspaikkakin: Brio-työntökärryjen kahva. Seuraavien päivien aikana tarroja tulee varmaan löytymään vähän sieltä sun täältä...\nTäytyy kyllä myöntää, että kaappini näyttää päivityksen jälkeen ehkä hieman tylsemmältä paikalta, mutta siihen saattaa olla syynä myös se, että päällekkäin ladottujen paitakerrosten purkautuessa henkarien määrän lisäännyttyä vaatevarastoni sai kummasti lisää valkoista väriä, vaikken valkoista kovasti vaatteissa mielestäni harrastakaan!\nMutta olenpas vaan tyytyväinen! Ihanaa, kun henkareita on myös tarpeeksi. Onko mikään sen raivostuttavampaa kuin väsyneenä illalla pyykkiä levittäessään käyttää useita minuutteja henkareita kaapista metsästäen ja paitoja lopulta päällekkäin latoen, jotta saa edes muutaman henkarin irrotettua kuivatuskäyttöön? Meillä nimittäin kuivataan useimmat paidat henkareilla riiputtaen, keittiön ja eteisen välisen oviaukon väliin ripustetulla tangolla.\nMieheni ei innostunut henkarien vaihdosta. Hänen mielestään parhaita ovat pesulan ohuet rautalankahenkarit. Joten hänen vaatepuitaan päivittäessäni täytyy olla hivenen kärsivällisempi – tai sitten viedä paitoja kymmenittäin pesulaan. Aika kalliiksi käyvät tuollaiset rautalankaviritykset!\nVanhat henkarit tarjotaan parhaiten maksavalle. :) Lyyli tässä niitä pakkaa pusseihin.\nLähettänyt Sylvi klo 20.10 4 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Idikset, Koti, Vaatteet\nLyylin päivä kuvina, olkaattes hyvät. Tämä kun tuntuu olevan muotia, ja Lyylin lauantai kenties muodostui äidin lauantaita mielenkiintoisemmaksi. :)\nLyylin kaverit Hauva, Mia, Eeva ja Nanni peiteltiin aamutöiksi nukkumaan siskonpedille. Ilmeisesti lempilelut eivät olleet yön aikana saaneet tarpeeksi unta!\nPientä taistelua vaatteiden vaihtamisen yhteydessä. Äiti voitti tällä kertaa...\nIskä ja Lyyli kera kummitädin ja hänen miehensä kierrätyskeskuksessa ja shoppailukeikalla. Kauppakäynnillä Lyyli työnsi ekaa kertaa pieniä ostoskärryjä. Hulluja päiviä suunniteltiin, mutta Lyyli ei keltaisesta kiinnostunut.\nPunainen on yksi syksyn muotiväreistä. Huomaa asun kissanapit, jotka sopivat yhteen kisuasusteen kanssa. "Muotibloggareilla on tekohäntäkoristeita, mulla on aito kissa."\nPian kotiovella. Kierrätyskeskuksesta tarttui mukaan muutamia uusia kirjoja ja rannekoru.\nPäiväunilla tunnin väsytystaistelun jälkeen... Lopulta parhaiten kelpasi oma sänky, vaikka kaikkia talon muitakin sänkyjä tarjottiin. Unilla mukana rakkaan Mian lisäksi tarvikepussi, jonka sisällä mm. pääpanta ja tyhjiä saippukuplapurnukoita.\nNyt sijataan omaan sänkyyn noita siskonpetejä. Äiti on poistanut pähkinöistä likaantuneet lakanat, mutta ei ehtinyt vaihtaa tilalle uusia, kun jo piti alkaa meikata iltaa varten.\nIllalla nepalilaisessa ravintolassa syömässä. Lyylille maistui niin kuin muillekin. Kivaa oli myös koota leikkipisteen palikoista torneja ja kiikata keinuhirvellä.\nValoloitsuja lukulampulla. Uusi hieno yöpuku otettiin ilolla vastaan.\nSiskonpeti jälleen kerran. "Lyyli puppuu tähän." Hyvää yötä kullanmurut!\nLähettänyt Sylvi klo 21.06 1 kommentti: Linkit tähän tekstiin\nKuvista ja kuvia\nKulttuuririennot: Villa Mairea\nKulttuuria ja vaatekuituja


AMA: Gungat eli Ajokoira-Gunnar ja Rosthairs (modified by Konga) « Yksivaihde.net\nStarted 6 years ago by stenu\nMulla on ollut kisapyöränä, silloin harvoin kun olen innostunut "tosissani" kisaa ajamaan (ne ketkä allekirjoittaneen tuntee, tietää että se "tosissani" ei ole kovin tosissaan), Gunnarin vaihteellinen etujoustokakskutonen, mutta kun jälkikasvu nykyään pitää huolen tosissaan kisaamisesta, niin päätin vaihdemaasturista luopua ja purin siitä kammet, jarrut ja osan putkiosista. Samalla jouduin syömään sanani nelikantista ja Middleburneista, mutta Gunnarin 73-millisen keskiön kanssa se ei olisi ollut järkevä yhdistelmä.\nRunko: Gunnar (Rock)Hound, koko "17,5-tuumaa", mikä tarkoittaa ST 415 mm ja TT 600 mm.\nLähetetty 12:52, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 12:55, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 13:36, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 13:37, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 13:38, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 13:44, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 13:47, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 13:50, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 14:02, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 14:34, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 14:42, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 18:12, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 19:40, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 19:51, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 20:26, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 20:28, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 20:31, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nJotenkin vaarallisen näköisiä tuollaiset lyhyet emäputket. :P\nLähetetty 22:24, 28.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 11:02, 29.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 12:25, 29.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nLähetetty 12:28, 29.1.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nKuva on oikein hyvä, mutta livenä se on ihan läählääh -hieno. Eikä ollut ajotuntumakaan pöllömpi.\nLähetetty 14:27, 1.2.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nPalataas tänne... Kunnari on kuukauden päivät ollut ajossa ja rakkaus vaan kasvaa. Saattaa käydä jopa niin, että uskallan luopua Konasta. Houndin geossa tuntuu natsaavan kaikki kohdilleen ja vähän vielä paremminkin. Pitkähköstä takahaarukastakaan en ole vielä löytänyt oikeastaan mitään haittaa, mutta sen näkee paremmin kesällä, kun polut muuttuvat taas haastavammiksi.\nYksi asia rassaa: tuo saakelin GXP-värkki ei hiljene, vaikka mitä tekis. Jo vaihdefillarissa se naksahteli silloin tällöin, mutta sinkulassa se on ihan mahoton. Vaihdoin uuden laakerinkin, mutta ei auta. Hopeiset kammet pitäisi kuitenkin olla - Middleburnit? Onko jollain kokemusta nelikantti-Middleistä ja 73-millisestä keskiöstä. Middleburnin ohjeiden mukaan pitäisi olla 118-millinen akseli? Onko jollain kokemusta Origin8-keskiöistä ja sattuuko joku tietämään riittäiskö 116-millinen? Vai pitäisköhän investoida X-typeen, jos Shimppa-yhteensopivat ulkoislaakerit pelittäisi paremmin. Ainakaan vaimon Race Face -kampien kanssa ei ole ollut ongelmia.\nLähetetty 10:58, 5.3.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nMulla naksuu kyllä RF-keskiökin (tuli Atlasten mukana). Välillä se häiritsee, välillä ei.\nLähetetty 11:02, 5.3.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM\nNäinkö mä tämän tänään aamulla Unioninkadulla varsapuiston kohdalla? Joku polki mun vieressä tämän näköisellä vehkeellä ja kääntyi sitten Yrjö-Koskisen kadulle.\nLähetetty 11:08, 5.3.2013, 6 years sitten. # Login to Send PM


Honda Fireblade - Autot - Ilta-Sanomat\nMoottori käy sivistyneen tasaisesti.\nJulkaistu: 15.8.2008 7:00\nKuusitoista vuotta sitten Honda CBR 900 RR Fireblade oli uskomattoman keveä, rata-ajoa varten optimoitu moottoripyörä.\nSe oli aikaansa edellä vain 185-kiloisena ja 124-hevosvoimaisena. Laihdutuskuuri meni vähän liiankin pitkälle, kun esimerkiksi pakoputkistot murtuivat tärinästä.Myöhemmin Honda myöntyi arkiajon vaatimiin kompromisseihin, painoa alkoi kertyä ja tehostakin tingittiin mukavuuden vuoksi. Fireblade säilytti suosionsa asiakkaiden keskuudessa, mutta testeissä Hondan huippumalli jäi rata-ajon suorituskykyyn panostavien kilpailijoiden jalkoihin.Nyt asetelmat vaihtuvat, sillä uusi Fireblade on ilmeisesti kilpailijoita keveämpi ja vähintään yhtä tehokas - siitä huolimatta, että kiristyvä päästönormisto on kasvattanut urheilumallien painoa.Äärimmäisen huolellisen suunnittelun huomaa paitsi katteiden viimeistelystä, myös käytön vaivattomuudesta. Kaikki ajettavuuteen liittyvät osat ovat säädettäviä ja käytännössä parhaita Japanissa valmistettavia.Moottori käy sivistyneen tasaisesti, ja kytkin ja vaihteisto toimivat pehmeästi ja tarkasti. Harteikas kaveri jää kaipaamaan vain hieman leveämmin sijoitettuja peilejä.Firebladen ajoasento ei ole aivan äärimmäinen, itse asiassa jalkatapit ovat suhteellisen edessä. Sopivasti mitoitetun katteen lasin ansiosta mukava matkavauhti alkaa jo 100 km/t:n tuntumasta. Ainoastaan säätyvän pakoputkiston äänekäs mölinä 90:n ja 110:n välillä häiritsee vähän.Hondan huippumallin ajettavuuden huikea hienostuneisuus tekee vaikutuksen, ja moottorin hurjaa voimaa on helppo annostella. Fireblade ei ole äkkinäinen, vaikka se kääntyy kuin ajatus. Jarrujen teho ja tuntuma eivät jätä toiveille sijaa.Pyörän satulassa on helppo liikkua, joten aktiivisesta ajotyylistä ja jopa rata-ajosta nauttiva saa täyden vastineen sijoitukselleen.Kyytiläisen paikka on hyvä, erinomaiseksi sen tekisi kiinnipitokahva. Kaupungissa Firebladen jousitus paljastuu melko mukavaksi ja helpoksi hallita, mutta tiukasti mitoitettu ajoasento ja peilien kehno näyttämä heikentävät arvosanaa.Uusi Fireblade osoittaa Hondan suunnittelijoiden etevyyden, erinomainen lopputulos on halusta kiinni. Kevyt ja erittäin nopea urheilupyörä täyttää hienosti myös arkisen ajon vaatimukset.\nMikä: Hondan urheilumallien lippulaiva.Mitat: Akseliväli 1,40 m, istuinkorkeus 82 cm, polttoainesäiliön tilavuus 17,7 l, kuivapaino 173 kg.Moottori: 998-kuutioinen, nestejäähdytetty nelitahtinen 4-sylinterinen rivimoottori; teho 178 hv (12.000 kierr.), vääntö 113,8 Nm (8.500 kierr.). Kuusi vaihdetta, luistokytkin.Hinta: 19.490 euroa.


Marskin usko – Kotimaa24\n06.12.2017 00:21 - Ville Hassinen\nSatavuotiaan Suomen kunniaksi ajattelin kirjoittaa pienen kappaleen luterilaisuuden historiasta – blogin marsalkka Mannerheimin hengellisyydestä. Tekstini pohjautuu kahteen lehtiartikkeliin.\nViime toukokuussa Kotimaa (numero 20/2017 päiväyksellä 18.5.2017) käsitteli Suomen presidenttien ja kirkon välistä suhdetta. Dosentti Ville Jalovaaran artikkeli käsitteli marsalkka Mannerheimin hengellisyyttä lyhyesti ja jätti kuvan, viitaten kenraali Erik Heinrichsin lausumaan, että vanhoilla päivillään marsalkka olisi pohtinut agnostikon tavoin kuinka elämä voisi jatkua kuoleman jälkeen. Jalovaara myös nostaa esille Mannerheimin myönteisen suhtautumisen ortodoksisuutta ja Valamon ja Lintulan luostareita kohtaan. Olihan hän 30 vuotta tsaarin armeijan upseeri.\nJalovaaran artikkeli ei käsittele aihepiiriä sen enempää, mainiten vain marsalkan presidenttikauden kaksi piispannimitystä. Enemmän Mannerheimin hengellisyyttä analysoitiin viime tammikuun Kuopion seurakuntien ja Siilinjärven seurakunnan Kirkko ja koti –lehdessä (numero 1/2017 päiväyksellä 25.1.2017). Toimittaja Tarja Lappalaisen artikkeli pohjautuu tietokirjailija Paavo Frimanin, joka on tutkinut Mannerheimia lähes 40 vuoden ajan, haastatteluun.\nFriman nostaa esille useampia näkökulmia, joista ensimmäisenä ovat Mannerheimin päiväkäskyt. Ne sisältävät useita uskonnollisia kohtia, kuten mm. taistelemisen kodin, uskonnon ja isänmaan puolesta talvisodan alkupäivinä 1.12.1939. Lisäksi marsalkka mainitsi usein päiväkäskyissään Korkeimman johdatuksesta ja avusta, joissa Korkein viittaa Frimanin mukaan Jumalaan. Välirauhan tullessa Mannerheim kirjoitti ”Jumala Suomea suojelkoon”.\nOmana kommenttinani tässä välissä: Kirkkojen seinillä on edelleen Ylipäällikön päiväkäsky Suomen äideille. Onnistuin saamaan alkuvuodesta kopion tästä asiakirjasta itselleni ja hengellinen kieli kuultaa lävitse monessa kohden: Töin ja rukouksin ovat äidit tukeneet puolustusvartiossa seisovia poikia ja tyttäriä, tai Vapaudenristi on tunnuskuva tuleville sukupolville äidin pyhästä kutsumuksesta kasvattaa kansan lapsia. Onko tämä pelkästään sota-ajan ja tuon aikakauden kieltä vahvistaa kansan yhtenäisyyttä ja uhrimieltä, vai onko sisältääkö se aidosti hengellistä sisältöä? Ainakin sen voi sanoa olevan vahvasti kieleltään ja näkökulmaltaan luterilaista jos ei muuta.\nToisaalta juuri isiltä peritty usko onkin Frimanin toinen näkökulma. Muistelmissaan vuodelta 1951 marsalkka mainitsee isiltä perityn uskon, minkä Friman tulkitsee viittaavan vahvaan arvostukseen luterilaista kirkkoa ja sen arvomaailmaan kohtaan. On silti muistettava, että palvellessaan tsaarin armeijassa marsalkka joutui virkansa puolesta osallistumaan ortodoksisiin jumalanpalveluksiin, jotka olivat tärkeä osa sotilaspalvelusta.\nKolmantena Friman nostaa esille arvostuksen juutalaisia kohtaan. Mannerheim ei ollut fanaatikko, vaan arvosti eri uskontoja. Suomen juutalaiset taistelivat Suomen armeijan riveissä saksalaisten aseveljien rinnalla. Juutalaisia kaatui 23 sota-aikana ja Mannerheim osallistui juutalaisten sankarivainajien muistojuhlaan Helsingin synagogassa itsenäisyyspäivänä 1944. Tilaisuudessa marsalkka luovutti laakeriseppeleen ja Päiväkäskyn Suomen äideille synagogaan. Synagogan rabbi luki rukouksen Mannerheimin puolesta ja saapuessaan synagogaan, nyt jo tasavallan presidenttinä, Mannerheim kulki juutalaisten rintamamiesten muodostamaa kunniakujaa pitkin. Muistojumalanpalvelus teki Friman mukaan Mannerheimiin syvän vaikutuksen.\nPaavo Friman näkee myös sotilaiden sielunhoidon olleen tärkeä asia Mannerheimille. Tämä viidentenä kohtana oleva näkökanta näkyi vahvasti marsalkan toiminnassa. Monia sotia nähneenä ja kokeneena Mannerheim ymmärsi uskonnon merkityksen kuoleville miehille ja heidän omaisilleen. Talvisotaan kutsuttiin 300 pappia kenttäpapeiksi ja Mannerheim piti tärkeänä sekä sotilaiden että upseerien sielunhoitoa. Hän oli jatkuvasti yhteydessä kenttäpapistoon ja muisti kiittää ja palkita heitä. Kirkko ja koti –lehden artikkelissa on myös kuva lokakuulta 1941 hetkestä jolloin marsalkka luovutti piispanristin ensimmäiselle kenttäpiispalle Johannes Björklundille. Mitä omasta kirkkohistorian opinnoistani muistan, niin kenttäpiispan virka perustettiin juuri marsalkan toimesta.\nFrimanin haastattelun, ainakin itseäni, puhuttelin yksityiskohta on salainen siunaus. Marsalkka nimittäin pyysi sisällissodan jälkeen arkkipiispa Gustaf Johanssonia siunaamaan hänet valtiohoitajan virkaansa. Marsalkka oli Turussa polvistunut arkkipiispan eteen, joka ”...laski kätensä valtionhoitajan pään päälle anoen, että tämä ’vastuunalainen toimi suoritettaisiin Jumalan kunniaksi ja isänmaan onneksi’”. Virkaan siunaamisesta kertoi Mannerheimin kuoltua rovasti Elias W. Pentti ja asia olisi jäänyt muutoin salaisuudeksi. Mannerheim oli itse halunnut, että siunaus pidettäisiin salassa ja yksityisenä asiana.\nVetäydyttyään presidentin tehtävistä Mannerheim vietti viimeiset elinvuotensa Sveitsissä ja hän kävi usein Glion sur Territet'n alueen venäläisortodoksisessa kirkossa iltajumalanpalveluksessa. Haastattelun viimeisen kappaleen kopion tähän suoraan ja annan tietokirjailija Frimanin itse puhua:\nMielestäni voidaan todeta, että johtotähtenä Gustaf Mannerheimilla oli myös usko Jumalaan – miten syvä ja minkälaisena se esiintyi, sen tietävät vain Korkein Kaitselmus ja marsalkkamme...”\nNäihin sanoihin päätän tämän blogitekstin. Toivotan kaikille Kotimaan lukijoille, sisarilleni ja veljilleni Herrassa Jeesuksessa Kristuksessa ja jokaiselle Suomessa asuvalle hyvää itsenäisyyspäivää Suomen 100-vuotispäivänä.\nJumala maatamme ja maassamme asuvia siunatkoon!\nKirkko ja koti -lehden artikkeli sivullla 9: https://www.kirkkojakoti.fi/lehti/arkisto/2017/1%402017-01-25/index.html#/article/1/page/1\nKiitos kiinnostavasta blogista. Hyvää itsenäisyyspäivää!\nKiitokset Seija. Yhtälailla myös sinulle erittäin hyvää itsenäisyyspäivää!\nNäytellessänii Mannerheimin useasti roolia useasti sekä kirjoittaessani hänestä näytelmää tutustuin luonnolisesti häen uskonnolisiinkin näkemyksiinsä: sain myös haastatella hänen tarkoilijansa Taru Stenvallia, adjutanttiaan eversti Bäckmania ja viimeistä sotilapalvelijaansa Juhosta. Ja sainluvan tutustua myös Mannerheimin kotikirjastoon,misä hengellisellä kirjallisuudella oli osansa. Sain näistä kirjoista luettelon ,joka on minulla vieläkin. hengellisestä kirjallisuudesta suuri osa oli saatu lahjoina. Huomiotani kiinnitti eriytyisesti joukossa oleva mystikko Eduard Shuren kuuluisa teos “Suuret vihityt”. Katsoiko M . kenties inkarnoituneensa tästä joukosta? Uskoiko Mannerheim jällensyntymään? Tästä on viitteitä. Mannerheimin vapamuuraiudesat on myös keskusteltu paljon ja mielipiteet jakautuvat. Itse uskon häne saaneen eräitä asteita Puoilena vuosinaan Varsovalaisessa Vapaus-looshissa.\nHaudattaessa Mannerheimin sydäntä lähellä on ollut isohko kultainen risti. Hän oli saanut sen sisareltaan Sophielta. Kultainen mittasuhteiltaan kuutioksi taittuva risti on myös sen kansainvälisen Ruusu-risti liikkeen tunnus, jonka aatemaailma ja pyrkimys näyttäisivät heijastuvan myös Mannerheimin kerran Lüzenin taistelun muistojuhlassa pitämän puheen loppusanoissa:\n“Vuosisadat kiitävät ohi ja katoavat, aika tasoittaa ja se sovittaa, mutta hengen ja työn jättiläiset, jotka kerran ovat ohjanneet kansojen kohtaloita ja epäitsekkäästi itse uhrautuneet korkeiden päämäärien hyväksi loistavat milloinkaan sammumattomien soihtujen lailla yli pimeyden ihmiskunnan pitkällä vaelluksella kohden henkistä kasvua ja täydellistymistä.”\nVenäjän-Japanin sodan aikaisessa päiväkirjassaan Mannerheim muistaakseni kertoo rykmenttitovereiltaan saamastaan kultaisesta rististä lähtiessään vapaaehtoisena sotaan. Sotilailla oli tapana kantaa ristiä paitansa alla.\nPekka Särkiölle: Mannerheimin maailmankatsomuksen tietyt piirteet eivät tyhjene vain tuohon upseereitten sinänsä luonnollisen tapaan kantaa ristiä. Kyse oli myös ristin mallista. Mannerheimin hautajaisissakin oli piirteitä, jotka symboliikkaan tuntevalle kertovat paljon. Hautajaisjärjestelyistä vastasikin paljolti kenraali Gustaf Erhnroth, Adof Ehrnrooth’n veli.\nKiitos Ville blogista. Mannerheimin uskonnollisuus on laaja aihe, josta Paavo Frimanin havainnot kattavat vain osan ja jotka ovat yleisesti tiedossa. Mannerheimin nuorempi adjutantti jatkosodassa kapt. Bäckman kirjoitti 4.6.1987 muistion Mannerheimin uskonnollisuudesta. Syksyllä 2018 Mannerheim-museoon on tulossa näyttely aiheesta Mannerheim ja uskonto. Näyttely tulee sen jälkeen Museo Militariaan. Aihetta sivutaan myös ensi maaliskuussa ilmestyvässä sotilaspapiston 100 v historiassa. Aihe siis on ajankohtainen.\nMitä tulee kenttäpiispan viran perustamiseen, niin Mannerheim oli epäilemättä hankkeen taustalla. 11.7.1941 presidentti Ryti myönsi sotarovasti Björklundille kenttäpiispan arvonimen ja 26.10.1941 Mannerheim luovutti Bkörklundille kenttäpiispan ristin viran tunnukseksi. Se vastasi virkaan asettamista. Samalla tavoin keisari saattoi luovuttaa viran tunnusmerkkejä piispoille Venäjällä. Virka perustettiin varsinaisesti vasta tammikuussa 1943. Tosin kenttäpiispan arvomerkkilaatat otettiin käyttöön jo aiemmin, syyskuussa 1941\nKiitos Pekka tarkennuksesta kenttäpiispan viran osalta. Pitääpä laittaa korvan taakse tuo ensi vuoden näyttely. Siinä taitaa olla vierailukohde.\nTässä vielä kirjailija Antti Tuurin Kansallisteatterin lavallakin julkisuuten päässyt käsitys Mannerheimin tuonpuoleiseen liittyvästä mielipiteestä. Ote on näytelmästä ‘Mannerheim Puolassa’- M. keskustelee syvällisiä sisarensa Sophien kanssa:\nSOPHIE: Nuori mies sinä vielä olet. MANNERHEIM: Minä olen nyt neljäkymmentä seitsemän vuotta vanha. Ei se nyt tietysti paljon ole, mutta ei enää aivan vähänkään. Mantsuriassa minä ajattelin kuolemaa paljon ja silloin, kun minä ratsastin Aasian halki ja minä tein sen asian kanssa välini sel- viksi. Ajattelin sen puhki, tutkinkin vähän. Näin minä sen ajatte- lin: kasvi kasvaa, kukkii, tekee siemenen ja kuolee ja siemenestä syntyy taas uusi kasvi. Ihminenkään ei kuole lopullisesti eikä ka- ‘toa vaan hän syntyy uudelleen johankin kaukaiseen ja kauniiseen maahan, tuhannen vuoden kuluttua, kun kaikki maan päällä on parem- min ja ihmiset ovat toisilleen hyviä ja oikeudenmukaisuus vallit- see. Niin minä sen päätin. SOPHIE: Kuulostaa oudolta. MANNERHEIM: Ei, se on ollut tuttua. aina, mutta ei julkisesti. Christian Rosenkcreutz ja rosenkreutzilaiset ovat aina tämän tien- neet. Ja monet muutkin. .Aina on ollut ihmisiä maan päällä, jotka tämän ovat tienneet. SOPHIE: Eikö se ole vastoin Kristuksen oppia? MANNEREHEIM: Minusta se on hyvin kristillistä. Ja löytyy se Raamatus- takin, jos tarkasti lukee. Vanhoista käännöksistä. Mutta ei puhuta siitä enempää. Mini sanon vain sen, että kun minä tämän tajusin ja päätin, niin sen jälkeen en ole kuolemaa pelännyt. Äkillistä kipua. kylläkin, jos ammus osuu tai kranaatinsirpale. Kukapa sitä ei pel- käisi, mutta itse kuoleman kanssa minulla on ollut selvät välit sen- jälkeen. Mini en sitä enää ajattele. Minä ajattelen elämää ja työni tekemistä täällä.. Ja siiten, kun kaikki on tehty, sitten sitä lähdetään. SOPHIAJ Kuinka voi tietää koska kaikki on tehty? MANNERHEIM: Mini luulen, ettei sitä. itse tarvitsekaan tietää. No, minä lähden kuitenkin nyt Wiesbadeniin, ensi viikolla.. kivut ovat kamalia välillä.. Ja Wiesbadenista minä menen Englantiin tyttä- riäni tapaamaan.\nKiitokset Seppo kommenteistasi. Ne ovat mielenkiintoisia. Oliko Mannerheimin hengellisyydellä sellaista, joka nykypäivänä luetaan esoteeriseksi?\nOdotan entistä enemmän innolla Pekka Särkiön mainitsemaa näyttelyä ja sitä, mitä se mahdollisesti kertoo.\nOliko Mannerheimin hengellisyydellä sellaista, joka nykypäivänä luetaan esoteeriseksi?\nSaattoipa hyvinkin olla. Mannerheimin muurariudesta on paljon viitteita eli ns. indisioita. M. olisi voinut kuulua Puolassa perustettuun Varsovasa toimineeseen Vapaus-looshiin ja saada sen jäseniltä joitain asteita, tosin ’epävirallisia’ koska virallisesti vapamuurarius oli tuolloin Puolassa tsaari Nikolain toimesta kielletty. Puolahan kuului tuolloin Venäjän alaisuuteen. Voimme kiinnittää huomiota myös Lubomirskien ja Zamoyskien vm-taustoihin, sillä juuri näiden sukujen toimesta vapaamuurarius tuli aikanaan Puolaan. Mannerheimin valtiovierailusta Ruotsiin Tukholman satamassa otettu kuva on sekin paljonpuhuva. Mannerheim kumartaa siinä syvään kuningas Kustaa V:n edessä ja tervehdysote saattaa kertoa muurarien tällalaisessa tilanteessa käytetystä tavasta. Kusta V:s oli korkea-asteinen muurari ja Mannerheimin esiintyminen ilman päällysvaatetta ja syvä kumarrus kertoisivat hänen olevan alemmalla asteella. (http://www.mannerheim.fi/valokuva/13/d72.jpg) Kannattaa myös huolellisesti tutustua Mannerheimin Lüzenin taitelun 3oo vuotis-muistojuhlassa 1932 pitämän – joskin professori Koskenniemen laatiman- puheen loppuun. Jota olen jo edellä siteerannut. Esoteerikkoja oli paljon ystävinä. Suomen vapaussodassa (sisällisodassa) Mannerheim kutsui adjutantikseen Akseli Gallen Kallelan. Monet ovat ihmetelleet tätä. Gallen Kallela oli nimittäin taitelija eikä sotilas niin rohkea ja rivakka mies kuin olikin. Kiehtoiko Mannerheimia taitelijan kuluisuus, tämän taiteellisuus vaiko se, että Akseli oli vapaamuurari ja perehtynyt myös teosofiaan. Oli miten oli Mannerheim oli viihtynyt kuvataiteellisissa piireissä aiemminkin kuvaavana esimerkkinä sisar Sophian kodissa Helsingissä vietetty uudenvuodenyö 1918; koolla oli ollut varsin erikoinen seurue. Siihen kuuluivat nimittäin\n-taidemaalari Alfred Finch -taidemaalari Louis Sparre -taidemaalari Magnus Encell -taidemalari Edefeltin 2 sisarta ja eräitä muita henkilöitä, -mutta ei yhtään sotilasta! Joukosta ainakin Magnus Enckel oli vapamuurari ja muurariutta esiintyi myös Sparren suvussa. Vapaamuraiuden oli Ruotsiin tuonut kreivi Wrede Sparre. Gribenberg- ja Ramsay-suvuissa, jotka olivat M:lle läheisiä, oli myös paljon vapaamuurareita kuten myös monissa Mannerheimille läheisissä poliitikkoissa ja sotilaissa. Tunnettu oli presidentti Risto Ryti, jonka vaimo Gerda oli myös spiritualisti ja kiinnostunut numerologiasta ja sotilaista tunnettuja olivat ainakin Ruben Lagus ja Paavo Talvela. On historian ironiaa siinä, että Mannerheim komensi Talvelan yhteysupseeriksi Saksaan, missä muurarius oli tuolloin pannassa. Aiemmin oli ollut toki toisin, sillä 1. maailmansodan aikainen keisari Wilhem II oli ollut muurari. Hän oli kutsunut Saksasta hevosia Venäjän armeijalle ostelleen nuoren Mannerheimin päivällisille, mitä on suuresti ihmetelty kunmoinen ei ollut aivan hovietikettien mukaista.\nEversti Bailey Mielenkiintoisin muurariystävä lienee kuitenkin ollut englantilainen eversti Marsham Bailey, johon Mannerheim oli tutustunut jo ennen 1. maailmansotaa ja joka vieraili vaimoineen sittemmin myös Suomessa. Tutkitutin tämän eversti Baileyn taustan. Sainkin Lontoosta vahvistuksen, että Bailey oli ollut vapaamuurari. Tähän viitaa Bailey itsekin vakoiluseikkailuistaan kertovassa kirjassaan Beyond the Fronties. Tunnistetuaan Baileyn merkistä vapamuurariksi olivat eräät veljet auttaneet häntä pääsemään rajan yli. Hauskan kurioseettina Bailey kertoo,että oli kerran joutunut mm. vakoilemaan itseään! Bailey ja Mannerheim tekivät matkan Aleksandrian kautta Intiaan, missä viipyivät myös Nepalissa. Metsästyskiväärin matkalle Mannerheim oli ostanut loontoolaiselta kuululta asekauppiaalta, joka oli muurari hänkin. Yhtenä jahti-isäntänä oli Nepalin maharadzha ja hänellä oli käytettävissään yli 200 norsua, metsästys tapahtui norsunselässä. Mannerheim kaatoi yli kolmimetrisen tiikerin. Nepali oli mystinen maa kuten Tiibetkin, jonka maanpaossa olleen hallitsijan eli da lai Laman Mannerheim oli tavannut kesäkuussa 1908 eräässä Kiina provinssissa, jonne Dalai Lama oli joutunut englantilaisia miehittäjiä pakenemaan. Matkoiltaan Aasiaan Mannerheim toi paljon buddhalaisia rituaaliesineitä ja buddhalaistekstejä; kokoelman arvo ja merkitys ovat tutkimuksen kestäessä vain nousseet.\nAinakin ruusuristiläisyys, mikäli se todella on vaikuttanut Mannerheimiin, niin nykyään luokitellaan esoteeriseksi oman muistikuvani mukaan.\nVanha rosenkreuts oli katolista kirkkoa vastustamaan asettunut Egyptin, Mesopostamian ja alkuperäisen kristilisyyden salattuja symboleja tuntenut hengellinen yhteisö.