Anette (Suomeksi/In Finnish) – Humans with tattoos\nOtin ensimmäisen tatuointini pari viikkoa ennen kun täytin 18 vuotta. Se on kuva Inarijärvestä, ja X:llä merkitty kohta kuvaa kotipaikkaani.\nOlen nyt 22-vuotias, ja ihollani on tällä hetkellä 23 tatuointia, joten olen ottanut tatuointeja aika hyvällä tahdilla sen jälkeen kun tulin täysi-ikäiseksi. Jo alusta asti minulle oli selvää, etteivät tatuointini jäisi pelkästään yhteen, vaan niitä tulisi vielä monta lisää. Monet tatuoinneistani liittyvät kotiseutuuni Lappiin.\nRakastan reissaamista, ja Suomen lisäksi olen ottanut tatuointeja Tokiossa, Budapestissa ja Berliinissä. Wanderlust-teksti on otettu samana vuonna kuin ensimmäinen tatuointini. Molemmat näistä tatuoinneista on otettu Rovaniemellä Ironbeard Tattoon Jarilla.\nVenetatuointi on ainoa muistotatuointini. Se on omistettu edesmenneelle Alisa-mummolleni. Ukki ja mummo järjestivät aikoinaan asiakaskuljetuksia Inarijärvelle veneellä, joka oli nimetty mummoni mukaan Alisaksi. Myöhemmin isäni ja hänen veljensä jatkoivat ukin ja mummon työtä.\nTatuointi on tehty heidän vanhan mainosjulisteensa perusteella. Tämä ja Inarijärvi-tatuointi kuuluvat rakkaimpiin tatuointeihini.\nRevontulitatuointi on Shaman Artsin Terhin tekemä.\nEnsimmäistä tatuointia ottaessani suunnittelin vielä paljon kuvan merkitystä, mutta myöhemmin tatuointien merkitys on alkanut tuntua toissijaiselta. Mielestäni on jo päämäärä itsessään, että haluaa kerätä taidetta koristamaan kehoaan.\nJokaisen tatuoinnin takana ei tarvitse avautua mitään romaanin mittaista tarinaa. Voin aivan hyvin ottaa tatuoinnin vaikka flash-kuvasta tai mennä tatuoijan luo pelkän idean kanssa ja antaa hänen suunnitella loput.\nIlluminati-pizza on tehty flashin pohjalta. Tatuointi on Shaman Artsin Virven tekemä.\nTatuointien suhteen en ole kovin tarkka väreistä tai tatuointien paikasta. Iholtani löytyy yhtä lailla värillistä kuin mustaharmaatakin tatuointia. Mind over matter ja courage over fear ovat harvoja tatuointejani, jotka on suunniteltu symmetriaa ajatellen. Tulevaisuudessa haluaisin myös yhtenäiset reisikuvat.\nPuolipiste liittyy Project Semicoloniin. Tämä on ainoa tatuointini, joka on tehty hand poke -tekniikalla.\nMehiläiset ovat tärkeitä! Tatuointi on Shaman Artsin Terhin tekemä.\nJos haluaisin nimetä jonkin tatuoinneistani feminismiteemaiseksi, nimeäisin varmaan Mörkö-tatuointin. Mörkö nähdään helposti synkkänä ja pelottavanakin hahmona, mutta itse näen Mörön enemmän surullisena kuin pelottavana.\nHänhän on vain sellainen naisparka, joka vaeltelee yksin pimeydessä. Ilmeisesti moni ei edes tiedä, että Mörkö on nainen. Halusin kuvata Mörön kilttinä hahmona, kukkaseppele päässä ja silmät kiinni.\nOn turhauttavaa, että vieläkin tatuoinneista joutuu kuulemaan negatiivisia kommentteja, varsinkin jos satut olemaan tatuoitu nainen. Jokin aika sitten olin menossa kaverilleni tuore tatuointi kelmutettuna, kun samaan hissiin sattui vanhempi mies. Hän kysyi, olenko käynyt ottamassa tatuoinnin. Kun vastasin myöntävästi, hän alkoi paasata, kuinka on väärin, että naiset ottavat tatuointeja, sillä ne eivät sovi naisille ja tekevät naisesta ruman. Oikeasti, onko ne omat mielipiteet tatuointeja kohtaan ihan pakko jakaa ääneen, vaikka kukaan ei niitä edes kysy?\nPin up -tytön on tehnyt Csiga-niminen artisti Budapestissa. Tämän tatuoinnin tekemisessä meni varmaan 7–8 tuntia, mikä on pisin aika, jonka olen ollut tatuoitavana.\nTämä äijä on otettu kaveriksi pin up -tytölle. Tatuoinnin on tehnyt Blackcap Tattoon Kerttu.\nMonet tatuoinneistani ovat Blackcap Tattoon Kertun tekemiä. Esimerkiksi panda, vuohi ja mandoliini ovat hänen tekemiään. Tietyllä tavalla näen pandan toteemieläimenäni – se on lämminhenkinen ja kiltti eläin, joka nukkuu paljon ja rakastaa syömistä, ihan kuin minäkin.\nVuohitatuointi sekä teksti ”We are the granddaughters of the witches you weren’t able to burn” on niin ikään Kertun tekemä. Näen tämän tatuoinnin voimaannuttavana, ja kenties hieman feministisenäkin.\nMandoliini on ystävyystatuointi, ja samalla se oli kaikista tatuoinneistani kivuliain. Vaikka kuva on pieni, niin paikkana tämä osa nilkasta oli tuskallinen. Meikämandoliinin pari on tietysti teikätamburiini.\nMoonassi on korealainen taiteilija, ja tämä tatuointi on tehty hänen taideteoksensa pohjalta. Kysyin Moonassilta luvan etukäteen tämän tatuoinnin tekemistä varten. Pidän tästä taideteoksesta paljon, ja samalla näen tämän yhtenä niistä tatuoinneistani, joilla on syvempi merkitys.\nMinulle naamiot kuvastavat sitä, kuinka jokaisella on monet kasvot – työminä, kotiminä, kouluminä ja kaikki muut. Joka kerta sinun on itse tehtävä päätös, millaisena tänään haluat itsesi esittää. Jos ajatellaan, että jokaisen perusluonto muodostaa puolet hänestä itsestään, muodostuu toinen puoli siitä, kuka ihminen itse haluaa olla.\nKontrastina Lappi-aiheisille kuville moni tatuoinneistani liittyy aasialaisiin ja erityisesti japanilaisiin teemoihin. Olen ollut nuoresta asti kiinnostunut japanilaisesta kulttuurista, ja olen edelleen hyvin kiintynyt Japaniin. Voisin vaikka harkita asuvani siellä joku päivä.\nMustekala on italialaisen Emanuele Sircanan tekemä. Tatuointi on tehty Berliinissä, jonne Sircana oli tullut vierailevaksi artistiksi.\nOpiskelen tällä hetkellä opettajaksi, ja vuosi sitten suoritin kolmen kuukauden mittaisen opetusharjoitteluni Tokiossa kansainvälisessä koulussa. Japanissa ollaan edelleen melko tiukkoja tatuointien suhteen, ja esimerkiksi kuntosaleilla tatuoinnit on peitettävä. Myös suurin osa paikallisista kylpylöistä, onseneista, on kielletty tatuoiduilta ihmisiltä.\nVaikka tatuointini saavat minun puolestani näkyä muille, joissakin tilanteissa olen joutunut peittämään ne tietoisesti. Kun hain Japaniin harjoitteluun, päätin pukeutua jo haastatteluvaiheessa niin, etteivät tatuointini näkyisi. Japaniin pääseminen oli minulle niin iso asia enkä halunnut riskeerata, että valintani jäisi kiinni pelkästään siitä, ettei haastattelija sattuisi pitämään tatuoinneista.\nKun pääsin harjoitteluun, sain ohjeet, että tatuoinnit on aina peitettävä työajalla. Toisinaan huomasin kyllä, että muullakin henkilökunnalla oli tatuointeja. Jos joku oli vaikkapa käärinyt hihansa, saattoi hihojen alta hyvinkin pilkistää tatuoitu käsivarsi. Ilmeisesti osa oppilaista oli huomannut myös omat tatuointini, sillä viimeisenä päivänä sain oppilailta kortteja, joihin oppilaat olivat kirjoittaneet viestejä kuten ”I know you have tattoos” ja ”I like your tattoos, you’re so cool!”\nKitsune-tatuointi (Kitsune = kettu) on otettu Tokiossa.\nOlen kiinnostunut monikulttuurisuudesta, ja olen harkinnut lähteväni jossain vaiheessa opiskelemaan esimerkiksi kansainvälisiä suhteita. Toisaalta monet sen alan töistä sijaitsevat maissa, joissa tatuointeihin ei suhtauduta kovin hyväksyvästi.\nVaikka työnhakijoita ei saisi arvioida ulkonäön perusteella, monella alalla näkyvät tatuoinnit voivat silti edelleen johtaa syrjintään työnhaussa. Ihan kuin siinä vallitsisi edelleen kaksoisstandardit – vaikka olisit kaikin puolin kuinka pätevä tahansa, silti työnantaja saattaa edelleen tehdä lopullisen valintansa ihan vain sen perusteella, oletko tatuoitu vai et. Se on harmi, sillä tatuointini ovat minulle hyvin rakkaita. Olen kuitenkin itse valinnut niiden olevan osa minua.\nPosted in: Suomeksi | Tagged: Humans with Tattoos, Inarijärvi, japani, kitsune, Lappi, muistotatuointi, muste, revontulet, tarinoit, tatuoinnit, vene


Oukitel varaosat. Nopea ilmainen toimitus Suomesta, vuoden takuu ja testatut varaosat | Tokoitech\nOukitel varaosat vaihtamalla saat vanhasta älypuhelimesta kuin tuliterän luurin. Tokoitechilta löydät laajan valikoiman varaosia useisiin eri puhelinmalleihin, näytöistä akkuihin ja pienempiin osiin.\nOukitel varaosat vaihtamalla säästät aikaa, rahaa ja ympäristöä\nUskomme, että jokaisella on oikeus toimivaan mobiililaitteesen sekä oikeus korjata oma puhelimesi. Emme ole säläkauppa: emme tuo tuhatta varaosaa myyntiin kerralla, vaan sen sijaan keskitymme ainoastaan siihen, mitä asiakkaamme tarvitsevat. Panostamme laatuun ja laajennamme valikoimaa harkiten. Jos jotain ei voi korjata kotona keittiön pöydällä, niin sellaista asennussarjaa emme myy. Siksi tuotteillamme on aina tyytyväisyystakuu ja palautusoikeus. Konserniimme kuuluvat sekä Suojakalvotukku että Tokoitech -verkkokaupat, joissa kummassakin on myynnissä Tokoitechin valtavaa varaosavalikoimaa. Voit tutustua myös Suojakalvotukun tuotteisiin tästä ja varmistaa puhelimellesi pidemmän iän laadukkailla suojilla, kuten suosituilla Oukitel kuorilla.\nPuhelimen korjaaminen on taloudellisesti kannattavampaa sekä ympäristöystävällisempää kuin kokonaan uuden ostaminen. Meiltä löydät puhelimen varaosat, kuten akut, puhelimen näytöt ja avaustyökalut. Kotona korjaus onnistuu vinkeillämme, olitpa sitten ensi kertaa asennuspuuhissa, harrastelija tai ammattilainen. Takalasin vaihto tuo puhelimeen uutuuden tunteen ja se on todella monissa malleissa erittäin helppo vaihtaa itse. Jos puhelin sammuu vaikka akkua on jäljellä, voi olla akun vaihdon paikka. Tällöin kannattaa puhelinmallistasi riippuen tsekata ohjeet ja asennussarjamme esimerkiksi Oukitel akun vaihtoon.\nAsiakkaamme asentavat suurimmaksi osaksi puhelimen varaosat itse kotona asennussarjojemme mukana tulevilla työkaluilla tukenaan asennusohjeet näytön vaihtoon, jotka löytyvät verkkosivuiltamme jokaiseen myymäämme varaosaan. Esimerkiksi Oukitel näytön vaihto ja puhelimen näytön korjaus itse ei ole niin vaikeaa, kuin voisi kuvitella. Jos teet säännöllisemmin varaosien vaihtoa niin suosittelemme myös lämpimästi tutustumaan iFixit työkaluihin, joita löydät verkkokaupastamme.


Miksi vatsa menee sekaisin kun jännittää. cucinesumisuranovara.it\nVideos of Kun Vatsa Menee Sekaisin\nMiksi vatsa menee sekaisin, kun käyn juoksulenkillä? Välillä minun täytyy keskeyttää lenkki, koska on pakko päästä vessaan. Syön vähintään tunti tai pari tuntia ennen lenkkiä.\nRauta vatsa sekaisin - kvdbil är sveriges största kun vatsa menee sekaisin\nHänellä meni kuurista vatsa sekaisin, hän ei ripuloi muuten, mutta aina kun syö jotain, niin se tulee ulos löysänä ulosteena. Onkohan tässä syytä huolestua, jos vauva voi hyvin? Pohdin vain, että mikä se vaarallinen antibioottiripuli on, mikä ei parane kuin toisella antibiootilla.\nMeneekö koiranne vatsa sekaisin helposti? - Westiefoorumi kun vatsa menee sekaisin\nLöysä vatsa on ikävä kiusa, jonka syitä kannattaa useimmiten etsiä ravinnosta ja elintavoista. 1. Vatsaflunssa Oireet Alkavat usein äkkiä, ja vetisen löysiä ulosteita tulee monta kertaa vuorokaudessa. Ripuliin liittyy mahan kouristelua, pahoinvointia, oksentelua ja joskus korkeaa kuumetta. Aiheu\nVatsa Sekaisin | Uutiset Suomi\nMiksi vatsa on taas kipeä? Bustlen artikkelissa todetaan, että aivoilla ja vatsalla on voimakas yhteys toisiinsa Ihan menee vatsa sekaisin, kun mietin, miten pidän pankinjohtajan ensi vuonna tyytyväisenä, kertoo sikatilallinen Vesa Harjunmaa Huittisista. Joulukinkkujen …\nKiusaako löysä vatsa? Syynä on todennäköisesti joku näistä kun vatsa menee sekaisin\nMinulla on toiminnallinen vatsa, joka menee sekaisin satunnaisesti ja turpoaa melko usein. Kokeiluviikkojen jälkeen olen syönyt puuroa aamuisin erityisesti silloin, kun olen halunnut jouduttaa.. Vatsa sekaisin ja kipeä Dem . Käytännössä Surya Namaskar vuorokaudessa aamuisin, aurinkoon päin, kun haetaan maksimaalista hyötyä.\nvauvalla antibiootista vatsa sekaisin | Keskustelu | Kaksplus\nMaha menee sekaisin jännityksestä. Myös maha menee lähes poikkeuksetta vähän sekaisin ja kipeäksi. En tiedä onko kukaan vielä ketjussa maininnut, mutta itselläni perus-juhlamokasta menee maha aivan sekaisin, mutta tummemmalla paahdolla tehdyt kahvit taas eivät tee samaa Se tunne, kun sua oikeasti jännittää.Silloin menee yhteystiedotkin sekaisin Jotkut menee sekaisin rock n roll\nLuodaan paniikki. Pannaan omat tehtaat hallitusti kiinni ja laitetaan hälytys päälle. Länsi menee sekaisin. Sen jälkeen pellit auki ja hanaa - Päässä pyörii vaikka mitä, kun ei tiedä mitään tulevasta. Vatsa on ollut sekaisin, joten varmaan on perhosia mahassa ja sydän pomppii, kuvaili Tommi tuntemuksiaan.\nTreenatessa pakki menee sekaisin - fillarifoorumi.fi\nMaha sekaisin aina kun pitää lähteä jonnekkin. Äkillisiä ripulikohtauksia kerran päivässä. Kaikki tutkittu, vikaa ei löytynyt. En voi mennä minnekkään, missä ei ole vessaa. Bussimatkat kauhistus. Vatsa määrää kaiken ja pilaa elämäni.\nVatsa sekaisin aamuisin | toisena päivänä lisään veteen kun vatsa menee sekaisin\nVatsa sekaisin kesken lenkin. Sivu: 1 2 3 > Juusto-hiiri. keskiviikkona, 14. lokakuuta 2009 klo 19:41 Osaisikohan joku auttaa minua? Tämä on. Vatsa murisee usein silloin, kun ihminen on nälkäinen. Itse asiassa vatsa on äänekkäimmillään, kun se on tyhjä. Murina …\nk-marketin tarjoukset tänään\ndonitsikakku mitä tänään syötäisiin\nmiksi virtsa haisee\nruokavalio marevan lääkityksen kanssa\nmiksi tuuli tuntuu kylmältä\nmiksi liekkiväri on erilainen eri alkuaineilla


RANTA Hamam kylpypyyhe 100 cm x 180 cm musta (123)\nVoimakas hiuskiinne. Nopeasti kuivuva koostumus tuo hiuksiin extra volyymia ja joustavaa pitoa jota voit vielä tarvittaessa muotoilla jälkeenpäin ilman tahmaisuutta tai halkeilua. Voimakas hiuskiinne pitää kampauksen kasassa koko päivän ajan. Sisältää ravitsevaa Arganöljyä ja Keratiinia, jotka tuovat hiuksiin upeaa kiiltoa. Sisältää UV suojan. Ei sisällä Sulfaatteja eikä Parabeeneja.\nSinun arviosi tuotteesta:Argan Oil of Morocco Hairspray


Kirjoittaja Meirami » 20.4.2016 09:26:04\nKuten monet muutkin ennen ensimmäistä kirjoitustaan, olen minäkin seikkaillut tällä palstalla satunnaisesti jo vuoden päivät. Päädyin tänne aikanaan etsimään vertaiskokemuksia muilta, jotka ovat yhdessä alkoholinkäyttöään hallitsemattoman miehen kanssa. Olen lukenut täältä paljon todella viisaita ja helpottavia sanoja, sekä saanut perspektiiviä omaan tilanteeseeni. Nyt päätin, että on aika minunkin avata sanainen arkkuni.\nOlen 26 vuotias nainen ja naimisissa 29 vuotiaan miehen kanssa. Olemme olleet viisi vuotta yhdessä, joista kaksi naimisissa. Menimme yhteen nopeasti, ja olemme molemmat olleet varmoja, että tämä on se "the vuosisadan rakkaustarina", jonka rinnalla mikään muu ei ole yhtään mitään. Sovimme monilta osin yhteen aivan valtavan hyvin, meillä on yhdessä hauskaa, teemme asioita yhdessä, kannustamme toisiamme molempien omissa jutuissa, huomioimme toisiamme arjessa ja keskustelemme paljon kaikenlaisista maailman asioista. Tällä hetkellä opiskelemme molemmat, mieheni on opintovapaalla töistä ja minä teen töitä opiskelujen ohessa. Lapsia meillä ei ole, mutta olemme puhuneet niiden hankkimisesta seuraavan 3-4 vuoden sisällä.\nMutta jotta elämä ja parisuhde ei olisi liian ihanaa ja auvoista, on meillä teillekin monille tuttu ongelma: miehen juominen. En oikein tiedä miten kuvailisin miehen juomista ja juomishistoriaa niin, että siitä saisi mahdollisimman realistisen kuvan. Tosin, täällä kun olen lukenut paljon, niin epäilen onko minulla itsellänikään kovin realistinen kuva hänen juomisestaan... Toisinaan epäilen liioittelevani, toisinaan vähätteleväni, mutta nyt yritän kirjoittaa tähän faktoja.\nNiin kauan kun olemme tunteneet, mies on juonut, mutta yleensä vain viikonloppuisin, viikolla korkeintaan muutama olut illalla, sillä hän on koko tuntemisemme ajan ollut kokopäivätyössä viikolla. Olen itse töissä baarissa, jonka takia olen lähes joka viikonloppu ilta/yötyössä, ja mies viettää silloin aikaa kavereidensa kanssa, usein alkoholin ryydittämänä. Näin on ollut koko suhteemme ajan, lukuun ottamatta poikkeusviikonloppuja tai muutamia useamman viikon kestäneitä juomattomuusjaksoja.\nJuominen ei aluksi huolestuttanut minua, joinhan itsekin. Tosin paljon vähemmän juuri noiden työssä menevien viikonloppujen takia, kun harvalla kaverilla on ollut mahollisuutta viettää iltaa keskellä viikkoa. Huomasin kyllä heti alkuvaiheessa, että miehen juominen päätyy lähes poikkeuksetta sammumiseen, mutten jostain syystä osannut pitää sitä huolestuttavana. Suhteemme alkuvaiheessa miehestä tuli myös hyvin kiukkuinen humalassa, hän saattoi istua baarissa tai kotona sohvalla tuijottaen eteensä ja hokien "mä hakkaan kaikki, mulle ei vittuilla, hakkaan kaikki". Mies ei haastanut riitaa eikä pyrkinyt tappelemaan muiden kanssa, mutta istui paikoillaan ja uhosi uhoamistaan kohdistamatta sitä suoraan kehenkään. Tämä oli minulle punainen vaate, ja usein riitelimmekin asiasta. Uhoaminen loppuikin pian, eikä mies nykyään enää tuota uhoamista harrasta.\nKolme vuotta sitten työpaikan terveystarkastuksessa havaittiin, että miehen maksa-arvot ovat todella koholla. Tarkkoja arvoja en muista, mutta lääkäri / hoitaja (en muista kumpi) käski miestä olemaan kuukauden juomatta ja sitten otettaisiin maksa-arvot uudestaan. Mies oli selvänä kuukauden, mutta arvoissa ei tapahtunut merkittävää laskusa. Tuli uusi määräys kolmen kuukauden juomattomuudesta, sekä käsky lopettaa omega3 kalapillerien syönnin (ne kun saattavat kuulema arvoja nostaa). Mies joi kolmen kuukauden aikana yhden humalan, muuten ei pisaraakaan, ja arvot laskivat takaisin normaalille tasolle.\nJuominen jatkui, aluksi hän joi vähemmän kuin ennen, mutta lopulta päädyttiin takaisin samaan tahtiin. Seuraavan vuoden keväänä, kaksi vuotta sitten huhtikuussa minulla napsahti päässä, ja siitä lähtien olen kokenut miehen juomisen ongelmaksi. Tuo kyseinen kerta oli sellainen, että tulin lauantai yönä töistä kotiin, ja mies nukkui (jälleen) sohvalla, housut kintuissa kuorsaten kuin viimeistä päivää, kännissä kuin ankka. Silloin tajusin, että hän ei ollut vuoden alusta ollut yhtäkään viikonloppua selvinpäin, ja niistä useimpana juonut vielä sekä perjantaina että lauantaina. Raivostuin aivan silmittömästi. En herättänyt miestä, mutta kirjoitin paperille pitkän pätkän ajatuksiani ja kihisin kiukusta niin, etten saanut nukuttua. Tällaseksiko elämä on nyt mennyt??\nMonesti on käynyt niin, että olen tullut töistä ja miestä ei näy kotona. Aluksi soittelin perään, että missä se on, mutta harvoinpa puhelimeen kukaan vastasi. Kun tarpeeksi monta kertaa kävi näin, ja lopulta aina selvisi miehen sammuneen jonnekin kaverilleen tai isälleen, lopetin perään soittelun ja samalla huolestumisen. Nykyään en soittele perään enää ollenkaan.\nJuomisesta on viimeisen kahden vuoden aikana keskusteltu enemmän ja vähemmän, yleensä enemmän. Huomaan tulleeni kovin herkäksi juomisen suhteen, enkä oikein enää ole itsekään varma mikä on normaalia juomista ja mikä ei. Joka tapauksessa en halua, että joka viikonloppu ryypätään, ja tuntuu myös kohtuuttomalta, että aina kun juodaan, juodaan taju kankaalle. Kyllä mies osaa ottaa välillä myös vain muutaman kaljan esimerkiksi autojen parissa puuhaillessaan tai jos olemme kahden kotona ja käymme saunassa, mutta enemmän on näitä kännissä taapertamisia.\nMieheni on tehnyt muutamia sellaisia pohjanoteerauksia, joita minun on hyvin vaikea antaa anteeksi. Esimerkiksi tullut työpaikalleni tuhannen päissään, kun olen ollut töissä. Arvatkaa vaan kuinka paljon hävetti, kun eräs asiakas tuli sanomaan "tuolla käytävällä joku mies oksensi lattialle, käy nyt heittää se pihalle!" ja tajuta että oma ukkokultahan se siellä örveltää. Eikä tietenkään suostu lähtemään pihalle minun kehotuksestani. Tai kun istun lauantai iltapäivänä päivystyksessä hakemassa sairaslomatodistusta, ja miehen isä soittaa "moi, ootko kotona? Me haettiin tää sun miehes täältä pilkkikisoista ja tää on ihan päissään, että oisitko voinu tulla alaovelle vastaan niin oltais saatu tää sisälle". Siinä vaiheessa en voinut muuta kuin todeta, että istun kuumeessa päivystyksen odotusaulassa, enkä todellakaan voi mitään sille, ettei aikuinen ihminen osaa huolehtia itsestään.\nEilen illalla mieheni soitti "haittaako jos meen meiän iskän kans sen kaverille kattoo peliä, tuun sit joskus kympin aikaan himaan. Oon pari kaljaa ottanu". Olen aiemminkin sanonut siitä, että mua ärsyttää lupien kyseleminen, ja totesin eilenkin ehkä hieman lakonisesti että ihan sama, mee vaan. Tulin kotiin yhdeksän kieppeillä, mies ei ollut kotona. Menin kahdeltatoista nukkumaan, ei näkynyt ei kuulunut. Heräsin aamulla, ei mitään. Äsken mies tuli kotiin isänsä mukanaan (teki mieli kysyä että minkäs helvetin turvarievun sä otit mukaas), oli jotenkin rehvakkaan oloinen, tyyliin "olin missä olin, so what". Äsken he lähtivät yhdessä johonkin autohommiin. Ja minä vaan mietin että mitähän tässä taas just äsken tapahtu.\nKun olemme keskustelleet miehen juomisesta, hän on välillä todella ymmärtäväinen, katuva ja lupaa yrittää parantaa tapansa, välillä taas välinpitämätön ja kylmä "saan mä juoda, mitä se nyt haittaa jos välillä juo". Ja minä vaan pyörittelen silmiäni että niin, välillä.\nEniten ärsyttää se, että mies juo -> me riidellään -> sovitaan -> kaikki on hyvin jonkin aikaa -> mies juo -> sama kierre jatkuu uudestaan ja uudestaan. Se on todella kuluttavaa, tasainen arki kestää vain hetken, ja sitten mennään taas samaa pyörää ympäri ja ympäri...\nEi tämä nyt ihan sietämätöntä (vielä, kai) ole. Kun mies ei juo, ollaan hyvä tiimi, nauretaan, hellitään, tehdään asioita yhdessä ja ollaan toistemme tukena. Raivostuttaa ja turhauttaa, että ilman miehen hallitsematonta juomista meillä voisi olla aina sellaista mukavaa ja rentoa. Mutta kun ei. Kun ei, niin ei.\nEn nyt oikein tiedä mitä haluan, ehkä eniten saada vertaistukea ja näkemyksiä ja kuulla muiden kokemuksia. Tiedän, että tällaisista voi selvitä jos alkohoinkäyttäjän motivaatio ja tahto on kohdillaan, mutta en tiedä onko se. Enkä oikein tiedä sitäkään, roikunko nyt löysässä hirressä jonka silmukka tulee vain kiristymään, vai voiko miehen kanssa käydyt loputtomat keskustelut viedä kuitenkin asioita parempaan suuntaan niin hitaasti ja varmasti, etten sitä juuri tässä tilanteessa kykene näkemään. Vai mitä hittoa tässä tapahtuu.\nNo, tämmöistä nyt tähän aamuun. Olen iloinen että avauduin.\nKirjoittaja Vieras » 20.4.2016 17:19:23\nTervetuloa! Mun mielestä normaaliin alkoholinkäyttöön ei kuulu sammumiskuosi, tai vaikka joskus niin käviskin niin ei todellakaan kaksi kertaa viikossa!\nNiin ärsyttävä kuosi. Oma mies taas toissapäivänä kunnostautui sammumalla lattialle.\nMutta en kerrassaan tiedä mitä tehdä (paitsi lähteä), koska nalkutuksen teho on nolla, samoin suuttumisen.\nToivottavasti sulla keskustelut auttaa ja mies ymmärtää että tärvelee teidän hienon suhteen tuolla ördäilyllään.\nOon kirjotellu tuolla moniongelmaisesta miehestä juttelevassa ketjussa nimellä sama juttu. Sun miehelläs tuntus olevan vähän enempi järkeä vielä päässä, joten toivotan onnea <3 ja voimia!\nKirjoittaja Vieras » 20.4.2016 17:47:43\nHei, yksi neuvo: Lähde äläkä vaan tee lapsia sen kanssa. Minä käytin 15 v elämästäni ja altistin lapset alkoholismille ennen kuin lähdin. Olet niin nuori, älä tuhlaa parasta aikaasi. Ansaitset hyvän ja turvallisen miehen.\nKirjoittaja Vieras » 20.4.2016 18:58:15\nYhden neuvon voisin antaa. Tämä on sinun elämäsi. Arvosta sitä ja arvosta itseäsi. Itse opin tämän vasta kantapään kautta. Monelta murheelta olisin säästynyt, jos olisin osannut ajatella itseäni jo vuosia sitten. Mitä ikinä päätätkin tehdä, muista että olet ansainnut vain parasta. Välillä paras voi tarkoittaa myös ilman parisuhdetta olemista. Asioilla on tapana järjestyä.\nKirjoittaja Meirami » 20.4.2016 21:53:51\nOlen lukenut tuota moniongelmaisen miehen kanssa ketjua, ja se on kyllä hurjaa luettavaa! Meillä tosiaan on miehellä järki päässä ja arjessa vastuuntunto kohdillaan, melkein liiaksikin asti (etenkin kavereiden suhteen, on aina valmis auttamaan ja tekemään palveluksia). Tätä olenkin miettinyt, että onko miehellä ongelmaa kuitenkaan, kun hoitaa kaikki hommansa. Toisaalta, ei minusta normaali kohtuukäyttö aiheuta parisuhteeseen tällaista kitkaa.\nTuota lapsiasiaa juuri pelkään! Olen vielä nuori ja rakastan miestäni, en ole onnistunut tekemään häneen sellaista henkistä pesäeroa että pystyisin ajattelemaan parisuhdettamme täysi objektiivisesti, mikäli sitä nyt koskaan pystyy. Mitä jos teemme lapsia, mies lupaa raitista ja tasapainoista perhe-elämää, ja sitten kun vauva on maailmassa käy kuten monesti kuulee käyneen: "ei se muija enää mihkää lähe ku on tässä sidottuna, voi ryyppää"? Mitä sitten teen?\nKuten vieras sanoi, olen vielä nuori. Siis ainakin suhteellisen nuori voisin erota, löytää uuden miehen ja saada perheen. Tuo ajatus tuntuu niin kaukaiselta, kun viimeiset vuodet olen haaveillut perheestä juuri tuon miejen kanssa. On vaikeaa elää positiivisten ja negatiivisten tunteiden ristivedossa, kun aina vuorotellen ne vie voiton toisistaan.\nTänään olen kuitenkin ollut yllättävästi rauhallisin mielin. En tiedä voiko tällä avautumisellani olla osavaikutuksensa siinä, että mulle tuli ensi kertaa rauhallinen ja seesteinen olo: mies tekee mitä tekee, en voi siihen vaikuttaa.\nKirjoittaja Meirami » 20.4.2016 23:17:44\nNo voi hyvää päivää taas tätä touhua, pakko alottaa pienellä sarkastisella naurahduksella tämä teksti\nÄskeisen viestin kirjoitin puhelimella, kun olin vielä kotimatkalla. Nyt pääsin kotiin, ja ette muuten arvaa mikä kotisohvalla odotti: mies! Kuorsaten, vaatteet pitkin lattioita, tuhannen kännissä ja nukkuu sellaisessa asennossa että itselläni ei pää enää aamulla kääntyisi jos tuolla tavalla retkottaisin koko yön.\nTämä aamu alkoi niin, että mies hiippaili isänsä kanssa kotiin ja lähti melkein samoin tein autohommiin. Kuten aloitusviestistäkin käy ilmi, oli hän siis ollut jossain isänsä kaverilla yötä, vaikka oli luvannut tulla kotiin viimeistään kymmeneltä illalla. Mies ei ollut ilmoittanut itsestään tai aikeistaan jäädä yöksi (=sammua) muualle. Olin aamulla melko näreissäni. En ole tässä asiassa vieraskorea, vaan varmasti kävi sekä appiukolle että miehelle selväksi etten ole tyytyväinen tilanteeseen.\nIltapäivällä lähdin kouluun iltaluennolle (mies edelleen hommissaan), ja luennon jälkeen otettiin opiskelutovereiden kanssa pari olutta paikallisessa. En ilmoittanut miehelle mitään, jos hän tekee omia juttujaan, teen minäkin omiani. Kävin kotimatkalla hakemassa ruokaa ja kotona kohtasin tuon uljaan kuorsaavan karjun, joka haisee vanhalle viinalle melkein rappukäytävään asti.\nIhan oikeasti naurahdin kun näin sen tuossa retkottamassa. Mietin, että tässäpä hieno tyyli ratkoa ongelmia: kun on kiistaa alkoholista sen lieveilmiöistä, niin juonpa lisää, se varmasti auttaa jotenkin! Eipä sillä, en itsekään kyllä ole mikään puhdas pulmunen, ihan tietoisesti jätin miehelle ilmoittamatta missä olen. Ja vaikka äsken sanoin jollain tasolla tajunneeni sen, että mies tekee omiaan minun voimatta niihin vaikuttaa, niin toisella tasolla piru minussa nostaa päätään ja mietin, että tällä kertaa minä en ala asioiden selvittämiseen, vaan tulen ja menen juuri miten tahdon, miettiköön mies mielessään että mikäs sille nyt tuli.\nAjatella, jos olisin tehnyt samoin kuin vielä joku aika sitten olisin tehnyt: kiirehtinyt luennolta kotiin toivoen että mies on siellä, jotta päästäisiin puhumaan. Kylläpä vaan olisi hukkaan mennyt sekin, ja itselläni olisi paha mieli. Sen sijaan istuskelin rauhassa opiskelukavereiden kanssa mukavia turisten ja nauraen, iloisena. Mies ei luultavasti ole edes tajunnut että tulin kotiin normaalia myöhemmin. Jos hän ei murehdi, en murehdi minäkään. Samassa veneessä tässä ollaan, ja kerta toinen ei souda, otan lepotauon minäkin.\nKirjoittaja sama juttu » 21.4.2016 05:51:42\nMun korvaan toi sun asenne vaikuttaa tosi hyvältä! Sekin auttaa sua paljon että on mukavaa kavereitten kanssa. Ettei ärsytys miestä kohtaan oo se elämän keskeisin asia.\nOon myös huomannut että kun oon ottanut asiakseni tuhlata johonkin kivaan saman summan kuin mitä miehellä on mennyt bisseen, niin se on ollut miehelle ymmärrettävämpi asia, kuin että oisin sanonut hänelle rahanmenosta. Voihan samanlainen tyyli toimia muutenkin, niinkun toi sun "Katohan, mullakin on menoni mistä en ilmota". En tiiä osasinko kirjottaa mitä meinaan.\nTsempit sulle edelleen. Ota röhnöpossusta kuva ja näytä hälle itellensä\nKirjoittaja Vieras* » 21.4.2016 06:11:55\nMeirami kirjoitti: tällä kertaa minä en ala asioiden selvittämiseen, vaan tulen ja menen juuri miten tahdon, miettiköön mies mielessään että mikäs sille nyt tuli.\nJuurikin näin! Itse katselen parhaillaan matkatoimistojen äkkilähtöjä. Juoppis ei ollut kiinnostunut muista matkoista kuin kauppaan-pubiin-kotiin akselilla. Se hälle suotakoon.\nKirjoittaja Vieras » 21.4.2016 08:35:23\nMulla tilanne oli suurinpiirtein sama noin neljä vuotta sitten kun sulla Meirami, mä tein sen virheen että annoin mieheni olla ja ajattelin että tämä on joku vaihe joka menee ohi yms. Tottakai sun pitää elää omaa elämää ja omia juttuja mutta älä anna vaan miehesi olla. Meillä alkoholiongelma jatkui ja paheni koko ajan, sitten tuli tilanne että ei mieheni enää pystynyt lopettaan joka päivä oli pakko saada ja alkoi menemään viinapulloja joka ilta ja se ahdistus ja masennus joka seurasi alkoholin käytöstä oli karmeaa.\nMiehesi on kuitenkin pystynyt olemaan ilmankin. Tee hänelle asia nyt selväksi ettei näin voi jatkua, sinä et hyväksy juomista muuttakaa eri osoitteisiin ja katsokaa muutuuko ajatukset.\nKirjoittaja Akvara » 21.4.2016 09:04:14\nHienoa, että kirjoitit! Usein asioiden "sanominen" ääneen jo helpottaa ja ainakin mulle myös omien kirjoitusten lukeminen on silmiä avartavaa.\nMuutama kommentti teksteihisi. Tältäkin palstalta olet varmasti jo huomannut, että lapsen syntyminen ei lopeta alkoholistin juomista. Jos ihminen on alkoholisti (siis riippuvainen alkoholista) ei hän en omalla päätöksellään pysty kontrolloimaan juomista. Jos pystyisi, niin silloinhan hän ei olisi alkoholisti! Sinä et voi vaikuttaa alkoholistin juomiseen myöskään. Jos läheisten huoli tai tekemiset saisi alkoholistin lopettamaan, ei maailmassa olisi alkoholisteja.\nTuo kommenttisi siitä, että lapsen saaminen saattaisi vaan edesauttaa juomista saattaa olla ihan relevantti. Lähisuhdeväkivallan kehittymistä on tutkittu ja ainakin siinä väkivalta usein otti askeleen raaempaan suuntaan, kun tapahtui suhteen syveneminen (yhteenmuutto, avioituminen, lapsen syntyminen) En vedä yhtäläisyyksiä alkoholismin ja lähisuhdeväkivallan välille, mutta saattaa olla, että niillä jotain yhtäläisiä toimintamekanismeja on. Alkoholisimi vaikuttaa lapseen väistämättä, joten siksikin alkoholistin kanssa lapsen tekemistä kannattaa todella harkita. Muista, että sanat ovat halpoja ja teot äärimmäisen kallisarvoisia. Älä koskaan usko juopon vakuutteluihin ja lupauksiin. Niihin ei voi luottaa. Teot puhuvat vahvemmin kuin sanat.\nMinun eropäätöstäni helpotti suunnattomasti se, että tajusin, että 1) en voi vaikuttaa miehen juomiseen ja 2) alkoholisimi on etenevä, krooninen sairaus, josta hyvin harva toipuu. Ihan todennäköisyyslaskennalla on todennäköistä, että mies ei raitistu ja koska alkoholisimi todellakin on etenevä sairaus, niin tulevaisuudessa minulle olisi tarjolla vain lisää samaa, ja pahimmassa, todennäköisemmässä tapauksessa vielä entisestääkin pahenevaa. Vaikka halua raitistumiseen olisikin (mitä esimerkiksi minun exälläni ei edes ollut) niin ei ole mitenkään taattua, että raitistuminen onnistuu. Kannattaa käydä lukemassa Lopettajista, millaista hommaa jatkuva retkahtelu on. Tämän oivalluksen jälkeen lähtöpäätös oli helppo.\nMusta tuo sun taktiikka omista menoista on hyvä. Itse sanon niitä pieniksi irtiotoiksi. Kun alkaa saada elämää, joka on juoposta riippumatonta, on sen lopullisen irtirepäisyn tekeminen lopulta helppoa. Eli rohkaisen sua menemään omien kaverien kanssa, tekemään asioita jotka susta tuntuu hyvältä ja joita oikeasti haluat tehdä. Jos juoppo ei halua/kykyne osallistumaan, niin mene yksin. Pahin tilanne on se, kun olet yksin kotona toisen ihmisen alkoholiongelman panttivankina. Oman tilan ottaminen myös tuo etäisyyttä asioihin ja niitä alkaa nähdä oikeassa mittakaavassa.\nTsemppiä ja voimia! Lue meidän muiden kohtalontovereiden tarinoita ja kirjoittele tänne. Itse tuskin olisin selvinnyt hullusta suhteestani yhtä hyvin ilman plinkkiä. Käytä kaikkia keinoja, mistä on sulle hyötyä ja ota kaikki apu vastaan. Tunnelin päässä on pelkkää valoa, jos itse niin haluat!\nKirjoittaja Vieras » 21.4.2016 10:12:26\nAnteeksi jo etukäteen tyly kommentti.\nJätä se. Sä oot vasta 26. Upea elämä edessä. Ihania raittiita miehiä ja mahtavia kokemuksia. Älä haaskaa kallisarvoista aikaasi yhden juopon kanssa, varsinkaan kun teillä ei ole vielä lapsia.\nSe on näin +40 vuotiaana ikävä huomata olevansa samassa pisteessä kuin sinä nyt, mutta paljon syvemmällä ja pahemmin kahlittuna. Pahinta on, ettei noista viimeisestä kymmenestä vuodesta oikein muista mitään jatkuvan stressin ja murehtimisen takia.\nKirjoittaja Meirami » 21.4.2016 10:53:59\nKiitos taas kaikista vastauksista, on huojentavaa avautua tästä ja saada vastauksia! Vaikken miehen alkoholinkäyttöä erityisesti salaile, en myöskään ota sitä itse puheeksi kavereiden kanssa, joten todellinen ajatustenvaihto tästä asiasta muiden ihmisten kanssa on jäänyt melko vähäiselle. Kiitos siis ihan jokaiselle teistä!\nVieras, joka sanoit jätä se, osasin kyllä odottaa tuota enkä siitä pahastu, varmaan itsekin vähintään ajattelisin samoin, jos ulkopuolisena oman tekstini lukisin. Niin yksinkertainen ja silti niin monimutkainen ratkaisu, tuntuu että tässä on käyty jatkuvaa puntarointia suhteen hyvien ja huonojen puolien suhteen, eikä vaakakupit ole asettuneet varmasti mihinkään asentoon, vaan päivästä riippuen käyvät äärilaidasta toiseen kaikkine välimuotoineen. Tuo mitä sanoit, on itselläni ihan oikea pelko: jos olenkin vielä kymmenen, kahdenkymmenen, kolmenkymmenen vuoden päästä tässä samassa tilanteessa ja mies juo vain enemmän! Olen aina ajatellut, että jos elämässään tekee ratkaisut rehellisenä itselleen ja sen hetkisten parhaiden tietojensa valossa, ei jälkeenpäin ole mitään kaduttavaa. Nyt en todellakaan tiedä mikä olisi rehellisyyttä ja mikä sitä parasta tietoa jotta voisin tehdä noin ison ratkaisun.\nAkvara, kiitos pitkästä ja ajatuksia herättävästä kommentista! Tekstissäsi oli monta sellaista asiaa, joita olen itsekin miettinyt. Kuten tuo, että jos läheisten huoli tai tekemiset vaikuttaisivat alkoholistin juomiseen, ei maailmassa juoppoja olisikaan. Ja tuo, miten teot ovat halpoja sanoja kallisarvoisempia. Ja tuo, ettei miehen juomiseen voi vaikuttaa, ja alkoholismi on etenevä sairaus.\nTuo alkoholismi sanana on minulle vielä vähän kavahduttava. Olen puhunut ennemmin alkoholin liikakäytöstä tai hallitsemattomasta juomisesta, alkoholismi kun kuulostaa juurikin sellaiselta rapajuopolta. Kaiken järjen mukaan tiedän ettei jaottelu ole näin yksinkertainen, mutta jostain syystä minun on hyvin vaikeaa saada se painetuksi päästäni. Jos voisin luokitella mieheni suoraan alkoholistiksi, olisi erokin helpompi. Voisin todeta, että erosin miehen alkoholismin takia. Nyt taas tuntuu siltä, että toivoa on vielä, ei tässä vielä olla pohjalla. Mutta kuinka kauan tulee antaa aikaa? Mikä on se aikaraja, jossa selkeä muutos tulee tapahtua? Juu, tiedän ettei sellaisia olisikaan, mutta helpottaisi kummasti jos sellaiset keksittäisiin\nJa tuohon mahdollisuuksien antamiseen liittyen, meillä tuntuu miehen kanssa olevan aivan erilainen katsantokanta tähän hänen juomiseensa, vaikka olemme monista asioista sen suhteen päässeet myös yhteisymmärrykseen. Minä näen juomisen jatkumona, jokainen uusi moka ja sammuminen on jatkoa edellisten kertojen perään. Vaikka välissä olisi pitkiäkin aikoja juomattomuutta, niin ketju on silti olemassa, juomattomuuden aikana siihen ei vain tule lisää lenkkejä. Mies taas tuntuu näkevän juomisensa ennemmin yksittäistapauksina. Jokainen sammuminen, jokainen ilmoittamatta jättäminen on yksittäistapaus, eikä sellaisenaan vakava.\nJuuri tuon oman ketjuajatteluni takia minä näen miehen ongelman pahempana kuin hän itse (ja eikös tämä näille juomareille ole muutenkin tyypillistä). Mies saattaa toisinaan kysyä "mitä sä nyt noin suutuit siitä jos mä nyt kerran tonne Makelle vaan nukahin sohvalle", eikä tunu ymmärtävän kun sanon että se "kerran" Maken sohvalle "nukahtaminen" (=sammuminen) on tapahtunut jo aika hemmetin monta kertaa aikaisemminkin, ollen näin vain toisinto edellisestä kerroista vailla mitään parannusta.\nHah, tulipa tässä mieleeni myös toinen juttu, mies ei koskaan sano sammuneensa. Siis ei koskaan. Sanoo aina "mä nukahdin". Siis AINA. Onko tääkin sitä kieltämistä, ettei voi edes myöntää sammuneensa vaan koittaa kutsua sitä sovinnaisemmin nukahtamiseksi?\nVieras kirjoitit siitä, ettei asian kannata antaa olla. En ole antanutkaan. Tai siis äh, tätä on nyt vaikeaa selittää. Olen puhunut kurkkuni käheäksi jo monen monta kertaa, olen huutanut, itkenyt ja raivonnut ja ilmoittanut etten kohta enää jaksa tätä toimintaa. Tällä kertaa päätin, että ihan sama. Kun en kerta voi miehen tekemisiin ja juomisiin vaikuttaa, niin miksi pilaisin päiväni ja iltani sitä miettien. Tottakai tarkoituksena on puhua miehen kanssa, ja kertoa hänelle uusimmat ajatukseni ja tunteeni. Mutta tosiaan tuntuu, että tämä vaatisi nyt suurempaa puuttumista, kuten saoit että "muuttakaa eri osoitteisiin ja katsokaa muuttuuko ajatukset"; tätä olen miettinytkin. Tämä asunto jossa asumme nyt on minun, miehellä on myös oma asunto joka on tällä hetkellä vuokralla. Tässä mielessä erilleen muuttaminen olisi helppoa, molemmilla asunnot on jo olemassa. Ajatus ei ole vain vielä ihan tarpeeksi kypsynyt päässäni, jotta uskaltaisin sitä ehdottaa. Mutta ehdottomasti harkitsemisen arvoinen juttu!\nJep jep, tällaista tällä kertaa. Mies vielä nukkuu tuossa sohvalla, en aio herätellä. Rupean tekemään koulutehtäviä, niitä kun on taas kertynyt vino pino, ja iltapäivällä lähden ulos ja käyn kahvilla, näyttäisi tulevan kaunis päivä!\nEdit: ainiin, sama juttu, kyllä hetken kävi mielessä ottaa kuva miltä mies näyttää maatessaan sohvalla omituisessa asennossa, kalsarit jalassa, kädet ja naama autonrasvassa En kuitenkaan ottanut, mutta nyt kun ajattelee niin sitähän voisi ikuistaa jokaisen tuollaisen näyn, niistä saisi varmasti pian hienon kuvakollaasin aikaan\nKirjoittaja Akvara » 21.4.2016 12:57:58\nMun miehelläni oli tuo sama juttu: pitkiä aikoja (yleensä noin kuukausi) juomatta ja sitten sokka irti. Tälle alkoholismin tyypille on ihan oma nimensäkin ja se on tuurijuoppous. Sille on oma diagnoosinumeronsakin (F10.26 alkoholiriippuvuus -jaksottainen käyttö)\nSuhteen alkuaikoina mua hämäsi se, että mulla oli kuva alkoholistista sellaisena tyyppinä, joka juo joka päivä aamusta iltaan. Siksi en heti tajunnut exässä vaaranmerkkejä. Alkoholiongelma voi kuitenkin olla myös sellainen, että alkoholin käyttömäärä ei pysy käsissä. Eli kun juominen alkaa, sitä ei pysty enää kontrolloimaan.\nMun exälläni juopottelukaudet kesti useita päiviä eli alkoholismi oli jo todella pitkälle edennyt. Talousasiat oli ihan kuralla ja ihmissuhteita pilattu suuntaan jos toiseen. Ja valitettavasti juominen näkyi kyllä ihan siinäkin miten järki leikkasi... Itse en juurikaan osannut yhdistää noita yksittäisiä tapahtumia kokonaisuudeksi ja siksi muutin mm hänen kanssaan yhteen. Jos olisin tajunnut, että kaikki "oudot jutut ja puheet" oli oire ihan samasta yhdestä asiasta eli alkoholismista, olisin ottanut jalat alleni nopeammin. Valitettavasti en ns nähnyt metsää puilta. Olet minusta ihan oikeilla jäljillä kun yritän hahmottaa kokonaisuutta!\nKertomasi perusteella minusta näyttää vahvasti siltä, että miehelläsi ei ole tuo alkoholin käyttö enää hallinnassa eli minun näkemykseni mukaan hänellä on alkoholiongelma.\nJa muista että alkoholistit ovat mestareita selittelemään, vähättelemään ongelmaa, syyttelemään muita, keksimään ties mitä selityksiä juomiselle. Älä anna tämän hämätä itseäsi. Pidä kiinni siitä, mitä itse näet! Ota selvää siitä, millainen sairaus alkoholismi on. Se voi ilmetä monella tavalla. Oleellista on se, että kontrolli alkoholin suhteen ei toimi. Sillä, miten kontrollin puute ilmenee, ei ole niin suurta väliä.\nSuomessa toimii alkoholistin läheisille tarkoitettu vertaistukiryhmä, al-anon. Mulle itselleni siitä oli suuri apu. Sain sieltä paljon tukea ja opin ymmärtämään paremmin sitä, mistä alkoholismista on kyse. Al-anonista (ja AA:sta) on monenlaisia mielipiteitä, mutta parhaan käsityksen saat, kun käyt itse ryhmässä katsomassa!\nKirjoittaja Meirami » 21.4.2016 13:21:43\nKiitos taas Akvara vastauksestasi!\nOho, en tosiaan tiennyt että tuolle juomistyypille löytyy oma diagnoosinsakin! Jotenkin olen sen ajatellut olevan vain... Niin, no, mitä. En oikein tiedä. Mutta jotain sellaista, mikä on vielä diagnoosien tavoittamattomissa. Kiitos valaistuksesta, täytyy tosiaan ottaa enemmän selvää tästä kyseisestä "juopottelulajista", se kun vastaa tätä täällä vallitsevaa tilannetta!\n"Alkoholiongelma voi kuitenkin olla myös sellainen, että alkoholin käyttömäärä ei pysy käsissä". TÄMÄ! Juuri tämä! Tämä täällä on ongelmana! Tää menee edelleen kategoriaan "tiedän, mutten sisäistä". Tiedän, ettei mies hallitse juomistaan, on itsekin sanonut, että kun humala menee tietyn pisteen yli, hän haluaa vain lisää ja lisää eikä enää tajua omaa kuntoaan. Joskus on sanonut, että se juominen on melkein paniikinomaista, tyyliin "pitää juoda äkkiä ennen ku loppuu" (vaikka omalla logiikallani juoma loppuu sitä nopeammin, mitä nopeammin juo, ei käy järkeen tämäkään ajatuskuvio). En tiedä miksi tuntuu siltä, että silloin tällöin ryyppääminen, joka menee lähes poikkeuksetta yli, on jotenkin vähemmän ongelmallista kuin ryyppyputket. Vai onko tämäkin nyt itselleen selittelyä ja ongelman kieltämistä, kun välillä huomaa ajattelevansa "ei tää oo nii paha, ei se juo ees korjaavia koskaan", "ei tää oo nii paha, vastahan se oli pari viikkoa ilman", "ei tää oo niin paha, sillon kerrankin se pysty tulee kotii ihan ok kunnossa". Äh, en tosiaan taida nähdä tilannetta sittenkään niin realistisesti kuin luulin Erityisesti silloin, kun alkoholi ei ole kuvioissa vaikka viikkoon tai kahteen, on pelottavan helppoa unohtaa koko ongelman olemassaolo. Sitten se taas ryöpsähtää silmille tällaisissa tilanteissa. Täällä tosiaan ei olla mitenkään kamalan pitkällä asian kanssa, ei putkijuopottelua eikä ainakaan sellaista järjenjuoksun hidastumista, jonka minä olisin huomannut.\n"Kertomasi perusteella minusta näyttää vahvasti siltä, että miehelläsi ei ole tuo alkoholin käyttö enää hallinnassa eli minun näkemykseni mukaan hänellä on alkoholiongelma." KIITOS! Kiitos kiitos kiitos tuhannesti, on jotenkin todella helpottavaa, että joku ulkopuolinen sanoo noin! Tämä ei olekaan vain mun pään sisällä oleva ajatus, joka on helppo epäröidä virheelliseksi päätelmäksi tai tiukkapipoisuudeksi! Olen helpottunut, että joku muukin on tuota mieltä sen pohjalta mitä olen kertonut. En ole yksin tän asian kanssa enää. Tai siis onhan toisaalta ihan hirveää tunnustaa alkoholiongelman olemassaolo, mutta sen kieltäminen olisi kyllä vielä tuhoisampaa. Huh, en olekaan vainoharhainen tiukkapipo joka näkee ongelmia siellä missä niitä ei ole.\nOlen tuota al-anonia miettinyt, mutta se ei ainkaan tähän hetkeen tunnu omalta jutulta vielä. Vaikka olenkin tän asian kanssa jo tovin kipuillut, niin nyt vasta aloin siitä avautumaan. Parempi vielä alkuun tehdä se näin kasvottomana ruudun takaa. Olen kyllä lukenut että monet ovat saaneet sieltä positiivisia kokemuksia, joten en missään tapauksessa sulje vaihtoehtoa kokonaan pois.\nKirjoittaja Narrinen » 21.4.2016 15:57:05\nAlkoholismin pirullisin ansa on siinä, että sairauden alkuvaiheessa läheinen puolisonsa juomisen ongelmallisuuden huomatessaan on hämillään ja epävarma - usein tietämätön, millaisesta sairaudesta on kyse. Sinun tilanteesi, Meirami, tuo elävästi mieleen oman elämän hetket, jolloin tiesi, että kaikki ei puolison juomisen suhteen ole ok, mutta toisaalta ei tohtinut ajatella, että kyse olisi alkoholismista, niistä "rapajuopoista".\nPirullista alkoholismissa on myös, miten se sairastuttaa läheiset alusta lähtien. Siksi me monet sinunkin tarinaa ja tilannetta lukiessamme tunnemme suurta myötätuntoa sinua kohtaan - ja kehotamme vakavasti miettimään eroa. Tavallaan sitä katsoo ikään kuin itseään menneisyyden peilistä ja toivoisi, että olisi itse silloin osanut tehdä toisenlaisia valintoja. Alkoholismi etenee sairautena vääjäämättä alkuvaiheesta keskivaiheeseen ja lopulta myöhäiseen alkoholismiin, jos ei maan povi ole jo sitä ennen kutsunut. Samassa sairauden kierteessä on läheinen, jos rinnalle jää.\nHae tietoa, hae tukea ja hae apua itsellesi. Mieti, millaista elämää haluat elää.


Keski-Savon eläinklinikka sijaitsee Varkaudessa, osoitteessa Petäikönkatu 4-6, lähellä Taulumäen toria. Palvelemme asiakkaita kolmen eläinlääkärin ja neljän hoitajan voimin. Aikaa varattaessa asiakkaalla on mahdollisuus valita hoitava eläinlääkäri hänen aikataulunsa puitteissa. Näin voimme taata pitkät hoitosuhteet jo ennestään tutun eläinlääkärin kanssa.\nKäytössämme on mm. digiröntgen, hammasröntgen, verianalysaattorit, inhalaatioanestesia, anestesianvalvontamonitori ja ultraäänilaite. Pystymme tarjoamaan monipuolista terveydenhuoltoa ja eläinlääkäripalveluita lemmikillesi, saman katon alta.\nTarjoamme yksillöllistä ja luottamuksellista sairaan- ja terveydenhoitoa lemmikeille pennusta vanhuksiin. Tavoitteenamme on sairauksien ennaltaehkäisy sekä onnellinen hyvinvoiva lemmikki.\nToimintamme kivijalkana ovat peruseläinlääkäripalvelut.\nAjanmukaiset tilat ja laitteet sekä hyvä yhteistyö ja vuorovaikutus omistajan kanssa ovat meille tärkeitä. Mikäli oma tietotaitomme ei riitä, lähetämme potilaan jatkohoitoon kyseessä olevan sairauden hoitoon erikoistuneelle eläinlääkärille.\nKatso tiedotteemme tästä.\nYhteystiedot ja aukioloaikamme\nPääklinikka; Petäikönkatu 4 - 6\nHammasklinikka; Osmajoentie 9-11 78200 Varkaus\nPuhelinpalvelu 8-17 välisenä aikana, jolloin voit myös jättää vastaajaan viestin. Viestin jättäneille, pyrimme soittamaan vuorokauden sisällä takaisin.\nKlinikkamme toimii ajanvarauksella, joten päivystyspotilaat ohjataan soittamaan seuraaviin numeroihin;\n- 0600 30 30 90\n-0600 30 60 88 (Omaeläinsairaala Kuopio 24/7)


GRV Tiedostopääte - Mikä on .grv ja miten avata? - ReviverSoft\nEtusivu » Tiedostotunnisteet » G » GRV Tiedostopääte\nTiedostotyyppi: Office Groove File\nOlet täällä, koska sinulla on tiedosto, joka on tiedostopääte päättyy .grv. Tiedostot, joiden tiedostopääte .grv voidaan laukaista ainoastaan tietyissä sovelluksissa. On mahdollista, että .grv tiedostot ovat tiedostoja sijaan asiakirjoja tai media, mikä tarkoittaa he ole tarkoitettu katsottavaksi ollenkaan.\nmikä on .grv&nbsptiedoston?\nTiedostoja GRV laajennus on luotu Microsoft Office Groove nyt Microsoft SharePoint Workspace. Tämä sovellus on luotu tarkoituksena on antaa työtila ihmisille, jotka tarvitsevat toimiakseen joukkueena vaan ainoastaan niiden maantieteellisestä sijainnista tai yksinkertaisesti irti. Kaupungissa on monia toimintoja, jotka voivat auttaa tehokkaasti valvoa tiimin yhteistyötä. GRV tiedostot hyödyntävät tätä sovellusta tallentaa Groove tilitiedot, pikaviestipalvelua tukevat toimintoa, ja lähettää Groove kutsuja. Groove kutsut ovat yleisesti lähetetään pyynnöstä vastaanotin liittyä työtilan tai katsella verkossa sivun tai tiedoston. Gravity sovellus kehitettiin Steve Safarik varten tarjota käyttäjille alustan, joka voi simuloida liikkeitä planeetat avaruudessa. Käyttäjät voivat olla jopa 16 planeetat sisällä niiden aurinkoenergiajärjestelmät ja voi asettaa arvoja planeettojen massa, sananaluissa, lähtönopeus ja tiheys. Liikkeet planeettoja simuloidussa ympäristössä sitten seurataan ja kirjataan. Käytetyt asetukset simulointi tallennetaan GRV tiedostoja.\nmiten avata .grv tiedoston?\nLaunch .grv tiedosto tai jokin muu tiedosto tietokoneeseen, kaksoisnapsauttamalla sitä. Jos tiedosto yhdistykset perustettu oikein, sovellus, joka on tarkoitus avata .grv tiedosto avaa se. On mahdollista, et ehkä ladata tai ostaa oikean soveltamisen. On myös mahdollista, että sinulla on oikea sovellus tietokoneeseen, mutta .grv tiedostoja ei vielä liittyy siihen. Tässä tapauksessa, kun yrität avata .grv tiedoston, voit kertoa Windows mikä sovellus on oikea kyseisen tiedoston. Siitä lähtien, avaamalla .grv tiedosto avautuu oikean soveltamisen. Klikkaa tästä vahvistaa .grv tiedostokytkennän virheitä\nsovelluksia, jotka avaavat .grv tiedosto\nVaro nimetä laajennus .grv&nbsptiedostoja tai muita tiedostoja. Tämä ei muuta tiedostotyyppiä. Ainoa erityinen muuntaminen ohjelmisto voi muuttaa tiedoston yhdestä tiedostotyypin toiseen.\nTiedostopääte on asetettu kolmen tai neljän merkin lopussa tiedostonimi, tässä tapauksessa, .grv.&nbspTiedostopäätteet kertoa minkälainen tiedosto on kyseessä, ja kertoa Windows mitä ohjelmia voi avata sen. Windows usein liittää oletuksena ohjelmaa jokaiselle tiedostopääte, niin että kun kaksoisnapsauttamalla tiedostoa, ohjelma käynnistyy automaattisesti. Kun kyseinen ohjelma ei ole enää tietokoneessa, voit joskus saada virheilmoituksen, kun yrität avata liittyvää tiedostoa.\nKorjaa .grv- tiedostojen laajennus nyt


Ihana, kamala arki – kuuluuko se museoon? | Suomen valokuvataiteen museo\nNäyttely Tuntuuko tutulta? – Valokuvia suomalaisesta arjesta Suomen valokuvataiteen museossa. Kuva: Henna Helenius\n”Oli outoa katsella otoksia omasta elämästä ja kuunnella tätien pohdintaa siitä, kuinka samastuminen on mahdotonta.”\n”Hyvin surkea esitys, mielenkiinnoton. En tule katsomaan taidetta nähdäkseni saman kuin kotonani.”\n”Liikutuksen nieleskelyä. Hienoja kuvia!”\n“Tuttua ja täysin tuntematonta. Arki.”\nYllä olevat kommentit liittyvät museossamme parhaillaan esillä olevaan valokuvanäyttelyyn Tuntuuko tutulta? – Valokuvia suomalaisesta arjesta. Kuinka yksi näyttely voi herättää kävijöissä niin erilaisia tunteita?\nVastaan työssäni museon viestinnästä. Kävijöiden määrän lisäksi pidän tärkeänä myös sitä, että näyttelyissämme kävisi mahdollisimman monipuolinen yleisö. Kuinka näyttelyistä sitten viestisi niin, että ne olisivat kiinnostavia nuorille, iäkkäille, turisteille, taideharrastajille, taviksille, kuntoutuville, kiireisille, yksinäisille; opettajille, jotka etsivät vierailukohdetta koululaisryhmälle; henkilölle, joka ei ole aikoihin käynyt missään museossa; toimittajille, jotka tekevät juttuja vain laajaa yleisöä kiinnostavista aiheista?\nYleisön monimuotoisuus on erityisen tärkeää yhteiskunnallisen valokuvan näyttelyissä, joiden tavoitteena on herättää ajatuksia ja luoda keskustelua. Tänä keväänä museossamme on ollut esillä näyttely suomalaisesta arjesta. Arki on aihe, josta kaikilla on oma mielipide. Tuleeko siis huolestua, jos osa yleisöstä ei pidä näkemästään?\nKymmenen näkökulmaa suomalaiseen arkeen\nPalataan aluksi näyttelyn syntyvaiheisiin. Kevään 2018 yhteiskunnallisen valokuvan näyttelymme sai alkunsa Itä-Suomen yliopiston Kaksi Suomea – kasvaako eriarvoisuus -hankkeesta, jossa yhteiskuntatieteilijät, valokuvataiteilijat ja journalistit yhdistivät osaamisensa ja toivat yhteistyön keinoin esille jakautuvan Suomen kuvaa. Vuosina 2015–2017 toteutetun, Koneen Säätiön rahoittaman hankkeen lähtökohtana oli tarkastella eriarvoistumiskehitystä Suomessa.\nOsana hanketta Valokuvataiteilijoiden liitto organisoi Arjen kuvat -valokuvaprojektin, jossa kymmenen eri puolilla Suomea asuvaa valokuvaajaa – maallikkoa ja ammattitaiteilijaa – valokuvasi vuoden ajan omaa arkeaan valitsemastaan näkökulmasta käsin. Syntyneet kuvat kertovat elämästä monien, rinnakkaisten todellisuuksien Suomessa: yrittäjyydestä, pitkäaikaistyöttömyydestä, lapsiperhe-arjesta, elämästä niin hiljentyvällä maaseudulla kuin pääkaupungin kaduilla.\nKuva: Aimo Hyvärinen, 2016. Suomen valokuvataiteen museo.\nKuva: Pira Cousin, 2016. Suomen valokuvataiteen museo.\nLähes 400 projektin aikana syntynyttä valokuvaa luovutettiin museomme kokoelmiin, ja niistä kuratoitiin näyttely. Vuoden 2016 kuvien rinnalle näyttelyyn päätettiin ottaa myös vanhempaa suomalaisen arjen kuvastoa museomme kokoelmista 1950-luvulta tähän päivään.\nNäyttelyyn kuratoitiin kuvia Suomen valokuvataiteen museon kokoelmista, mm. vasemmalla näkyvä Caj Bremerin teos, joka kuuluu kuvasarjaan muoniolaisen pienviljelijäperheen elämästä vuonna 1973.\nSusanna Juvakan kuvia Tuntuuko tutulta? -näyttelyssä.\nMiksi museoon ylipäätään haluttiin esille arkisia kuvia? Näyttelyä suunniteltaessa sen tavoitteena oli herätellä museokävijöitä pohtimaan arjen kuvien äärellä paitsi omaa elämäänsä, myös naapurin tai kadulla vastaan tulevan ihmisen todellisuutta. Voisiko valokuvilla ja niihin liittyvillä tarinoilla tuoda ihmisiä lähemmäs toisiaan, lisätä empatiaa ja yhteenkuuluvuutta myös heitä kohtaan, joilla on erilainen elämäntilanne?\nTämän näkökulman esiin saamiseksi näyttelylle tarvittiin nappaava, herättelevä nimi. Syntyi nimiehdotus Tuntuuko tutulta? – Valokuvia suomalaisesta arjesta. Nimeä avattiin näyttelyn esittelytekstissä: ”Osaan kuvien tarinoista voi olla helppo samaistua, osa tuntuu ehkä vieraammilta.”\nKuva: Susanna Juvakka, 2016. Suomen valokuvataiteen museo.\nEntä, jos kuvien arki ei tunnu tutulta? Tärkeä ja ajatuksia herättävä voisi olla sekin havainto, että näyttelyn kuvista ei löydy samastumispintaa.\n“Erikoista ja tylsää”\nAjatusten herättelyn ja jakamisen tueksi näyttelyyn rakennettiin palauteseinä, johon kävijät saivat jättää kommentteja arkisille post it -lapuille. Seinä alkoi täyttyä heti näyttelyn avajaisissa.\nMonet ovat tunnistaneet kuvien arjen, samastuneet ja kiittäneet näyttelystä. Kuvat ovat voimauttaneet ja herkistäneet – mutta toisaalta myös tylsistyttäneet ja ärsyttäneet.\nKriittisissä kommenteissa kysytään esimerkiksi, missä on toisenlainen arjen kuvasto, vauraiden suomalaisten elämä.\nKysymys näyttelyn edustavuudesta on toki aiheellinen. Hankkeen toteutustavasta johtuen kuvien ei kuitenkaan ollut tarkoitus (tai mahdollista) olla Suomi pienoiskoossa, vaan kymmenen valokuvaajan näkökulma suomalaiseen arkeen.\nJokaisella Suomessa asuneella puolestaan on omat käsityksensä ja mielikuvansa siitä, miltä suomalaisen arjen tulisi näyttää.\nEhkä kiinnostavinta ja eniten itseäni pohdituttanutta kritiikkiä on se, että useammissa palautelapuissa näyttelyä ja sen välittämää kuvaa suomalaisesta arjesta pidetään ankeana ja tylsänä. Eikö kuvista voi kuitenkin yhtä lailla voi löytää arjen onnenhetkiä ja yllättäviä havaintoja?\nKuva: Arto Timonen, 2016. Suomen valokuvataiteen museo.\nKuva: Pasi Räsämäki, 2016. Suomen valokuvataiteen museo.\nNäyttelyssä on toki esillä paljon silottelematonta kuvastoa, jota ei näe Instagramin kuvavirroissa tai lifestyleblogeissa.\nKuva: Hannu Väisänen, 2016. Suomen valokuvataiteen museo.\nEhkä sekä arjen kuvien katsominen että niiden ottaminen on valikoivaa. Ehkä tietyt kuvat on ehkä helpompi ohittaa ilman, että niihin kiinnittää huomiota. Ehkä omat mielikuvat suomalaisesta arjesta sävyttävät näyttelyn kokemista. Ehkä arki on väistämättä myös tylsää.\nSaako museo olla arkinen?\nPohjimmiltaan reaktiot näyttelyn äärellä tuntuvat suhteutuvan siihen, millaisin odotuksin kävijät ovat tulleet museoon. Pitäisiko museon tarjota vain kokemuksia, jotka vievät katsojan ulos arkipäiväisistä asioista? Voiko arki ylevöittää? Jos yleisöltämme kysytään, niin saadaan jakautuneita vastauksia, ja mielestäni hyvä niin.\nIlmeisesti joillekin katarsis on mahdollinen tuntemattomien ihmisten arkikuvien äärellä. Toisia taas ei todellakaan kiinnosta tulla museoon katsomaan toisten ihmisten arkea.\nToivottavasti reaktiot kertovat myös siitä, että näyttelyssämme käy erilaisia, eri tavoin katsovia ja eri tavoin katsomaansa tulkitsevia ihmisiä – ja samalla perustelevat myös museon sisällä sitä, että näyttelyiden tulee olla keskenään erilaisia.\nSeuraavaksi museoomme on nimittäin tulossa jotain muuta: puhdasta valokuvataidetta (ja vähän myös kokoelmia). Luvassa on yhteensä viiden naisvalokuvaajan kuvista koostuva neljän näyttelyn kokonaisuus, joka kulkee somessa leikkimielisellä hashtagilla #AllFemaleSummer, vastakohtana vain miehistä koostuville #AllMalePanel’eille.\nPalauteseinä jää käyttöön myös tässä kokonaisuudessa. Odotan jo innolla kaikkea mahdollista palautetta!


Rakennusteollisuuden pääekonomisti varoittaa asuntokuplan riskistä Rovaniemellä | Yle Uutiset | yle.fi\n5.10.2017 klo 12.25päivitetty 5.10.2017 klo 12.42\nRovaniemiSuomessa rakennetaan tänä vuonna 43 000 uutta asuntoa, mikä on samaa tasoa 90-luvun alun kanssa. Jos jossain on ylituotannon vaara, se on Rovaniemellä, Kuopiossa, Joensuussa, Seinäjoella ja Porissa.\nNäin päättelee Rakennusteollisuus ry:n pääekonomisti Sami Pakarinen vertailtuaan asuntorakentamisen tahtia, väestönkasvua ja asuntojen hintakehitystä viime vuosina. Hintakehitys perustuu Tilastokeskuksen lukuihin.\n– Hinnat ovat Rovaniemellä nousseet keskimäärin prosentilla ja väestökehitys on käytännössä nollassa, mutta siellä rakennetaan tällä hetkellä 80 prosenttia enemmän keskiarvoon nähden, Pakarinen sanoo. Hän vertaa uusien kerrostaloasuntojen rakentamisvauhtia vuoden 2011 jälkeiseen keskiarvoon.\nHintakehitys on siis ollut pidemmällä aikavälillä vaisua ja kun tarjonta vielä kovasti lisääntyy, näkee Pakarinen riskin siitä että hinnat kääntyvät laskuun. Tämän vuoden toisella neljänneksellä vanhojen kerros- ja rivitaloasuntojen hinnat nousivat Rovaniemellä kuitenkin yli kahdeksan prosenttia. Pakarinen ei tästä vetäisi johtopäätöksiä vaan sanoo, että hinnat ovat heitelleet Rovaniemellä paljon.\nMatkailu voi selittää osan asuntokaupasta\nJos nousu kuitenkin jatkuu pitkään, se kertoo että asuntokuplan vaaraa ei ole.\n– Rovaniemi voi olla siinä mielessä poikkeus muista ylituotantovaaran alla olevista kaupungeista, että jos matkailu vetää vahvasti, niin voi olla muita tekijöitä jotka selittävät rakentamista, Pakarinen sanoo viitaten siihen, että pieniä asuntoja ostetaan myös Airbnb-käyttöön eli matkailijoille vuokrattavaksi.\n– Kuinka kestävällä pohjalla se on, jos nousu on hyvin nopeaa. Se on kysymysmerkki.\nPakarinen epäilee, että Rovaniemen keskustaan nousevien uusien kerrostaloasuntojen hinnat ovat liikaa monille niistä, jotka haluavat muuttaa Rovaniemen laidoilta tai muualta Lapista parempien palveluiden ääreen.\n– Hintaero laita-alueiden ja keskustan välillä on kyllä suuri ja tulee varmaan jatkossakin kasvamaan. Se on haaste, eikä pelkästään Rovaniemellä, Pakarinen toteaa.\nUusista pienistä kerrostaloasunnoista noin 40 prosenttia menee Rovaniemellä sijoittajille, mikä ei Pakarisen mukaan eroa valtakunnallisesta keskiarvosta.\nSijoittajat hamuavat Rovaniemen uusista kerrostaloasunnoista liki puolet 25.9.2017\nasuntotuotantoRovaniemiRovaniemen seutukuntaLapin maakuntakiinteistökauppaasunnotRakentaminen & kiinteistötmatkailu


Mielenvikainen päivä! | Timjai, with love\nTänään oli odotettu päivä, josta en ollut kertonut kuin muutamalle ihmiselle! Aamulla katsoin Sotshin lumilautailua, harmittelin huonoa säätä ja jännitin todella paljon. Tatuoinnit herättää ajatuksissa sekä hyvään että huonoon suuntaan, joten sen ottaminen itselle aiheutti vähän ristiriitaisia tunteita. Tällaisena vähän "kaikkeen nopeasti kyllästyvänä" ihmisenä mietin paljon kaikkea negatiivista. Mitä jos en tykkää kuvasta? Jos haluan joskus lisää? Jos en osaa hoitaa sitä ja entä jos kuva on väärässä paikassa? Ehkä mua vähän pelotti ja siksi ottaminen on vain venynyt.\nAloitin siis pienestä haaveesta ja kävelin Terhin juttusille liikkeeseen ja varasin ajan. Neidillä on vientiä, koska aika saatiin sovittua kuukauden päähän, joten mulla oli hyvin aikaa miettiä, mitä sitä iholleen naputtaa lopullisesti. Olen yläasteelta saakka puhunut ottavani tatuoinnin ja nyt 10 vuotta myöhemmin sen uskalsin tehdä!\nIdeoitahan on tuhat ja sata, mutta lopputulokseen olen enemmän kuin tyytyväinen. Identtiset kuvat jalkapöytään oli liikkeeseen mennessä mielessä, mutta siinä kuvia tehdessä sitten pudisteltiin päätä, ettei se ole yhtään "lauramainen" juttu, koska en tykkää mun jaloista ja vielä vähemmän avonaisista korkkareista! Joten annoin ohjeet, mitä haluan ja Terhi piirsi ja suunnitteli kuvaa melkein tunnin, että saatiin varmasti hyvä lopputulos!\nJaloissa edelleen pysyttiin ja voi että olen tyytyväinen siihen, että halusin näin aluksi vain rajat kuvaan. Se nimittäin sattu ihan jumalattoman paljon! Jalassa on paljon hermoja ja nähtävästi myös muualla kuin jalkapöydässä! Alussa oli ihan ok olo, mutta sitten tatuoinnin alareuna menee jo niin ohuelle alueelle, että meinas tukihenkilö/kuvaaja Jennin käsi mennä rikki siitä puristamisesta! Alussa en pystynyt kuin pitämään silmiä kiinni, mutta lopussa jo vähän vilkuilin lopputulosta! Meinasin luovuttaa ensimmäisen kohdalla, mutta kestin onneksi myös toisen kuvan loppuun saakka. Toisin sanoen kaksi tatuointia yhdellä kerralla!\nEn sanoisi "ei koskaan enään", mutta mun tatuointi kiintiö on juuri nyt ihan täysi seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi.. Paras juttu oli se, että Veera luuli sen poikaystävän kanssa, että ollaan Jennin kanssa otettu jotku BFF-tatuoinnit toisistamme :') Ei ihan kummiskaan...\nTatuoinnit on tarkoitettu mulle itselle eikä muille ihasteltavaksi, (tai kauhisteltavaksi) joten tuskin tulen täällä koskaan esittelemään kuvia tämän tarkemmin. :) Mun mielestä on muutenkin typerää sanoa mielipidettä toisen tatuoinnista, koska ne on jokaisella henkilökohtaisia.\nYstäväni Terhi on töissä Oulun Pitbull tattoossa ja halusin ehdottomasti hänellä ottaa ensimmäisen tatuointini. Ystävyys oli koetuksella, mutta eiköhän me soitella vielä tämän päivän jälkeen ;)\nEsittely, Mainonta, Tatuointi\nVeera 9. helmikuuta 2014 klo 10.31\nMinä jo säikähdin että mitääää! :D Mutta ei vitsi miten siisti postaus, tykkään! Mä kyllä haluaisin joskus nähdä nuo tatskat tarkemmin, vetelen sulta sitten lahkeita ylös kun nähdään hööhööö...\nTimjai 9. helmikuuta 2014 klo 11.02\nSaat luvan tulla nosteleen lahkeita :D


Uutisen sirpale kertoi joidenkin sairaanhoitajien tarjoutuneen ”kuntouttamaan” homoseksuaaleja. Itse aihepiiriä en tunne, eikä kirjoittelemiseni ole tässä tarpeen.\nVaikka mielelläni valehtelen muuta, tukeudun aika usein auktoriteettiargumenttiin. Niin kai muutkin tekevät. Jos lääkäri sanoo, että CRP on vain vähän koholla, ajattelen että vanha kunnon c-reaktiivinen proteiini. Hyvä homma. Bakteeri-infektiota sanottiin ennen verenmyrkytykseksi. Tädit sanoivat, että esimerkiksi sormeen tulleesta haavasta lähtee kohta punainen viiva, ja kun se saavuttaa sydämen, potilas kuolee. Henkensä säilyttää se, joka vetää jodilla viivan ranteen tai olkavarren ympäri.\nNämä ovat molemmat auktoriteettiargumentteja. Uskoin molempia ja edellistä yhä. Homoseksuaaleista parikin lääkäriä, joihin olen tottunut luottamaan, on sanonut, että tuon piirteen ”parantaminen” on heistä yhtä omituinen ajatus kuin ruskeiden silmien tai tumman ihonvärin ”parantaminen”. Odotan kaikessa rauhassa, milloin joku kysyy kristillisiä arvoja julkisesti edustavalta henkilölyä, mitä Raamattu sanoo lapseen sekaantumisesta, kun tämän merkillisen kirjan sanomia naispappeudesta, homoista ja muusta on nyt pyöritelty niin paljon.\nSitä vastoin haluaisin mainita tosiasian ja väitteen.\nOlin eräässä vaiheessa paljon tekemisissä psykiatrien ja psykoanalyytikkojen kanssa. Mielenkiintoa piti yllä oikeuspsykiatria, joka ei mielestäni ollut siihen aikaan kehuttavalla kannalla. Käynnit silloisessa vankimielisairaalassa olivat turhankin opettavaisia.\nTuossa yhteydessä opin yhden asian psykoterapiasta ja haluaisin välittää tuon opin lukijoille. Oppi on: ei pidä yrittää.\nIhminen joka hyvän hyvyyttään yrittää auttaa terapoimalla mieleltään järkkynyttä lähimmäistään, järjestää tahtomattaan vaikeuksia sekä autettavalleen että itselleen. Tehtävä on nimittäin erittäin vaikea ja edellyttää pitkää koulutusta ja kokemusta. Tätä nykyä lääkehoito ja sen edellyttämä fysiologian ja biologian tuntemus on käsitetty välttämättömiksi.\nEsimerkki on entisen jäykän psykoanalyysin käsite ”transferenssi”. Jotain sen tyyppistä on epäilemättä olemassa. Kun järkkynyt mieli liikahtaa, se hakee itselleen kohteen, ja helpoin kohde on hoitaja, auttaja tai läheinen. Vaikeissa tapauksissa henkilökunta saa huomata olevansa milloin missäkin roolissa – joskus he ovat hoidettaville näiden mielestä kaikkein pahimpia rääkkääjiä. Joskus kuunteleva ystävä julistetaan enkeliksi ja nostetaan jalustalle, josta hänet tietenkin syöstään ajoittain alas.\nIlmiö on vaikea siksikin, että mielisairaanhoidon historia on täynnä vakavia epäonnistumisia ja pahoja hoitovirheitä. Epäluulo henkilökuntaa kohtaan ei ole ollut aiheetonta. Epäluottamus toisten ihmisten hyviä tarkoituksia kohtaan on siinä mielessä aiheellista, ettei niillä tarkoituksilla potkita pitkälle.\nNyt uskonnollispohjaisen ”terapian” päätyminen uutisiin on perusteltua, koska psyyken alueelle ei todellakaan tarvita uusia ”vaihtoehtohoitoja”.\nTämä on vaikea oppi. Inhimillinen ja vastuuta ottava suhtautuminen läheiseen, jonka päässä tuulee, on hyvä asia. Mutta on tärkeää pysyä ystävän roolissa.\nSamalla tavalla kuin hoidossa ja hoivassa, joillakin ihmisillä on hämmästyttävät lääkitsemisen lahjat, vaikka heillä ei ole siihen koulutusta.\nKirkko on myös hoito- ja hoiva-ala. En pidä erikoisen outona, että se on niin lähellä valtiota ja julkista rahoitusta kuin se on Suomessa.\nJos olisin jossain kirkon tehtävässä, väistäisin aina muodikkaan kysymyksen, onko Jumala olemassa, sanomalla että en tiedä. Ja jos siihen kysyttäisiin, olenko siis niin sanottu agnostikko, sanoisin että tuskin, koska luulen, ettei kukaan voi omin avuin uskoa. Vastaan kysyisin, uskotko sinä ihmiseen. En ensinkään tiedä, kuinka moni siihen vastaisi rehellisesti, mutta luulen, että sangen moni ei usko.\nPosted by Jukka Kemppinen at tiistaina, huhtikuuta 12, 2011\nOlen nyt noin kolme vuotta lukenut jokaisen tämän blogin ylläpitäjän kirjoituksen. Tämän öinen kirjoitus on osunut minuun kaikkein parhaiten ja olen samaa mieltä jokaisen kirjoitetun lauseen kanssa.\nTaustani on se, että olen sairastanut 1980-luvulla kolme psykoosia, käynyt psykoosien jälkeen 13 vuoden psykiatrin vetämän terapian lävitse, saanut apua myös ystäviltä, selvinnyt jotenkuten (aika hyvin itseasiassa), ...toiminut sen jälkeen työelämässä mm. amk-opettajana ja koulutuksen suunnittelijana, yrittäjänä, kirkon työntekijänä, eu-projektipäällikkönä ja nuorisokodin ohjaajana.\nOlen uusperheellinen isä, minulla on kaksi kasvatettavaa lasta ja hiljaittain syntynyt ensimmäinen oma lapsi.\nTämä(kin) kirjoitus oli erittäin hyvä, aivan huippu, Jukka Kemppiseltä.\nNo niin - oikeastaan kirjoita tämän vain tämän linkin takia - kun ei ole niin pidettyä siellälässä.\nKirjoitetaan nyt sitten, että mielipuolisuus on uskonnollisen elämän perusmuoto. Ja siinäkin - kuten kaikessa muussakin - on useimmiten kyse pelkästä suorituksesta. (Olin reilut 30-v sitten hommissa - ainakin olin olevinani - eräässä mielisairaalassa - tosin en tässä maassa, ja sieltä tarttui minuun muutakin kuin LSD:tä). Ja silloinkin ne kiintymykset säilytetään, tai ainakin yritetään säilyttää, mikä siis viittaa siihen suoritukseen. Väitetään myös että se on yksinkertaisin tila jolloin ihanteet ovat saavutettavissa.\nRikosten esittäminen takautuvana oikeutuksena toimenpiteille, jotka osittain aiheuttivat ne, edellyttää poikkeuksellista julkeutta. Siitä tuli minulle tietenkin mieleen ne J. Virolaisen niin mainiosti ruotima Portugalin tukipaketti, vaikka sen sanoikin Noam Chomsky sen jälkeen kun Naton joukot etsivät 78 päivää kestäneiden pommitusten jälkeen todistusaineistoa sotarikosten löytämiseksi ex-Jugoslaviasta. Siis kun piti todistaa, että ne ilmaiskut olivat välttämättömiä. (Suurimmat rikokset siinä mielessä tehtiin vasta pommitusten alettua). Ja sen jälkeen (kuten ennen sitä) sitä demonia on tietenkin etsitty jostakin muualta (majailee kuulemma nyt Libyassa). Mikä omalta osaltaan todistaa sen, että mielipuolisuus on aina ollut suosittu ratkaisu silloin kun sivilisoitunut ihminen valmistautuu urotekoihin. Israelin nimessä esimerkiksi ne juutalaiset on vaatetettu melko tehokkaasti niillä sotaisilla aatteilla, mikä on minusta ollut suurempi uhraus kuin se uhkakuva, miksi niin on tehty. Pistäisin sen mielipuolisuuden tiliin. Kuten myös sen viime vuotisen turkkilaisen rauhanlaivueen saavutuksineen.\n…Herran pieksut! Melkein unohdin sen Jumalan.\nVähän kuin Marseljeesi.\nTässä yllättävässä valossa Nietzsche näkee kristillisyyden. Se on hänen mukaansa voimattomien henkistä kapinaa. Sen ideaalien epäaitous kuvastuu kaiken kukoistavan, voimakkaan, jalon elämän vihollisuutena. (Eino Kaila)\nEhkäpä jatkan aiheesta myöhemmin… tai sitten en.\nIlman koulutusta (kyseisiin asioihin) tajusin äkkiä, että mitä innokkaammin todistelen vainoharhaiselle ihmiselle hänen harhojaan vääriksi, sen enemmän hän niistä pitää kiinni. Eräässä vaiheessa aloin myötäillä häntä: se johti nopeasti umpikujaan. Aloin valehdella... en minä pysty valehtelemaan. Toistakymmentä vuotta yritin auttaa häntä, eli meitä, itseäni ja häntä. Sitten en enää jaksanut, erosimme ystävinä.\nPs. En tiedä mitä hänelle nykyisin kuuluu? Tuskin ainakaan huonompaa kuin mitä meille niinä viimeisinä aikoina kun oltiin yhdessä... Minulle kuuluu parempaa. Mutta yhtä läheistä ihmissuhdetta en pysty edes kuvittelemaan.\nJa vaikka tämä ei tuohon mun Jumala ompi linnamme pöpötykseen liitykään, niin aikaan jota elämme kyllä. Ja jotenkin vituttaa kun tuntuu, että näiden EU-valtioiden talous ollaan kaappaamassa kokonaan yksityisiin käsiin. Voitot sinne missä raha haisee ja tappiot sinne missä paska haisee tyyliin.\nMutta liitetään nyt tämäkin juttu jotenkin siihen uskontoon.\nKierkegaardin mukaan subjektiivisuus on totuus.\nEli maailmankatsomuksen totuus mitataan siitä miten vahvasti siihen uskotaan. Mikä meinaa, että pakana joka palvoo palavasti paahtoleipää (mun leivänpaahdin saa aikaiseksi sellaisia) jossa on neitsyenkuva, on lähempänä totuutta, kuin pappi, joka hyvää liksaa vastaan saarnaa siitä kristillisestä köyhyyden ihanteesta, ennen poistumistaan Savoyn - tai jonkun muun vastaavan mestan - tarjoamalle lounaalle.\nHarvoin tulee vastaan tai tapaan henkiloita, joilla viiraisi enemman kuin itsellani!\nOnkohan tama huono vai hyva enne?\nMielipuolen paivakirjassa niin Tarmo Manni aikanaan kuin nyttemmin Martti Suosalmi, esittavat jarisyttavsti nimineuvosta, jolla todella viiraa. Nimineuvos nayttaa pikemmin nauttivan mielikuvistaan, kuin painuvan murheen laaksoon.\nBloginpitaja kertoo perehtyneensa asiaan kaytannossa. Vastaako tama nimineuvos kaytannon tapauksia?\nhg tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nSilloin kun kansa on kovin ymmärtämätön ja aikaa menee yli 20 vuotta siihen, että saisi tietää miksi ei ole päässyt minnekään useista pyrkimyksistä huolimatta niin lopulta rupeaa tulemaan väistämättä tunne, että elämässä on pahoja ihmisiä, joiden ainoa elinehto on minun estäminen mistä ikinä. Näitä ei voi jälkeenpäin oikein sanoin kuvailla mutta kun elinympäristö uudelleen ja uudelleen ryhmiäkin vaihtamalla karttaa ja vähättelee, supisee ja on "aivan varma" ja näistä mistä aina ollaan "aivan varmoja" muuttuu ja siirtyy, muuntuu ja monimutkaistuu ei voi kun katsoa päältä ja ajatella, että on tullut hourulaan: maahan, jonka asukkaat yhteensä ovat hourula: ei siis enää tarvitse sitoa minnekään hourulaan vaan se, että se koko yhteiskunta on sitä. Näin todella uskon.\nSamallahan aina sanotaan, että jos väittää niin itse on. Mutta minä vetoan historiaan joka toimi lapsena, siirtyi nuoruuteen (vuorovaikutus ja ne sanat mitä on saanut vahvistavat tätä) tästä aikuisuuteen ja lopulta kun 40:senä ajatteli, että hitto saakeli jos pässit edelleen pässin tavoin seisovat esteenä: ja seisoivat. Joka kerta. Avun pyyntö oli tosiaan jossain kohtaan hyvin autenttisen kovaa, hyvin autenttisen epätoivoista ja hyvin rehellistä ja suunnattoman riistävää -\n- ei silti ollut kyse transferenssistä (valinta ei ollut ns. hoitaja vaan filosofi koska itse luki filosofiaa ja kun nämä kiusasivat, estivät sisääntulon seminaarihuoneisiin, esti valmistumista, esti numeroiden saamista ja sai vain ykkösiä vaikka oli kirjat luettu useaan kertaan; opettajat karttavat ja heittävät semiotiikkapaperit pöydälle ja hihkuvat, etteivät ymmärrä, hain heille Tarastin kirjan että katsos siitä, eivät katsoneet, heittävät senkin pöydälle: emme ymmärrä, emme ymmärrä....ja tätä jatkui niin uskotko, että alkaa tulemaan aika kova paha olo lopulta? Missä siis olen, mietin ja pelotti koska mies kotona ja vanhemmat ja kaikki pyörittivät päätä (yksikään ei lukenut, ei tietenkään tukenut ja minä näen miten elämä valuu pois).\nOlenko hourulassa oikeasti? Missä on se, joka on älykäs jossain määrin?\nVoiko joskus jutella paitsi verkossa? Onko elämää näitten twitterien ulkopuolella (joita sitäpaitsi olin mukana keksimässä koska twittaroin jo kymmenen vuotta sitten ja yhdistin maan korkeimmissa viroissa olevia miehiä keskenään dialogiin joka esti Suomea menemästä PIGS-ryhmiin) mutta silti kukaan ei juttele. Ollaanko tuppisuita, tyhmiä vai mitä? Miksi ei saa puhua; en ole tietääkseni spitaalinen enkä kriminaalinen: en saa mitään ja ainoa joka nauttii on sadistinen osuus naisista, joillle toisen naisen epäonni on heidän suora onni.\nRahallako pitää oikeuksia hoitaa: eikö ole viran sisällä mitään sellaista? Ja kun alkaa totuus näyttäytymään niin sitten peräännytään uudelleen koska nyt se on noloa. Niin se on ollut aina.\nSiitäkin osasin kirjoittaa mielestäni. Ei väliä: ihan sama oliko suomenkielinen tai ruotsinkielinen, tiede tai taide: pölhöt heitti kuin kuuman kiven käsistään ja menivät pöydän alle piiloon. Se on infantiilista ja kun alkaa lopulta itkemään niin pölhökustaat selittävät sen sillä, että on labiili. Tai että hakee transferenssia: mutta kun maine menee etukäteen ei saa missään puhua niin, että joku ottaisi todesta. Sellaista ei nähtävästi ole olemassa: infantiilisuus ja pelko ovat päällimmäisenä ja vasta sen jälkeen alkaa aivot toimimaan. Mutta minkä minä sille voin? Miksi ei voi kuunnella, sitä kun aina paasataan muille. Miksi eivät itse osaa? Kauheaa jälkeä tulee kun ei pääse puhumaan ja elämä olisi elettävä ja yleensä pyydetään, että itse maksaisi oman eläkkeen: minä olen sitä varta vasten yrittänyt mutta minua tuomitsevat naiset, joiden ajatteluun ei laittaisi yhtään mitään; en yhtään mitään.\nMutta nähtävästi kaikki miehet ajattelevat kuten minä että tuohon naiseen en laittaisi yhtään mitään: jospa saisi siis argumentoida joskus rauhassa ennenkuin koko elämä on pilalla: nyt ovat vasta pilanneet 2/3 siitä.\nPeltipaitamies tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nMyös trauman kokeneiden auttamiseen rientävät nykyään toinen toistaan innokkaammat henkisen tuen tarjoajat, jotka täydellisen tietämättömyyden tuomalla varmuudella tinkaavat, että ahdistaako, ahdistaahan... No takuulla ahdistaa, kun sitä aikansa vaaditaan.\nKaminiitto tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nJK: ".. onko Jumala olemassa, .."\n'Tarina kertoo, että taas kerran kun eräs munkki oli kysynyt Buddhalta onko jumala olemassa vaiko ei, oli tämä vastannut kysyjälle seuraavasti: Tämän kysymyksen inttäminen on samaa kuin jos joku olisi haavoittunut taistelukentällä nuolesta eikä tämä halua, että kukaan hoitaa häntä ennen kuin hän saa tietää kuka nuolen ampui ja mistä kaupungista ampuja oli kotoisin. Buddha suositteli myös, ettei ole syytä turhaan kuumentaa päätään tällaisilla keskusteluilla, vaan parempi on sen sijaan tehdä jotakin realistista kuten harjoittaa myötätuntoa (sääliä).'\nPirkko A tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nMinäkin odotan sitä, mitä "Raamattu sanoo" lapseen sekaantumisesta. Mutta yhtälailla myös sitä, mitä raamattuvapaat ihmiset siitä sanovat huomenna.\nMielisairaalassa työskennellessäni opin sen vene-teorian (kaikki me ollaan samassa veneessä ihmiset); mihin synnyt sinä ihminen, millaiseen porukkaan, millaisia geenejä kannat ja kuka sinua rakastaa. Hoitotyö on paikkausta, mutta paikattu kampe saattaa kestää käyttökelpoisena pitkään, olla jopa parempi kuin uusi. Samoin paikkaaja oppii itseään varten asioita paremmin kuin pulpetissa.\nNykyään minua kiinnostaa erityisesti "terveet ja vahvat".\nHenry tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nKemppinen kirjoittaa tänään todella tärkeästä asiasta. Kiitokset.\nTapsa tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nJK: "Ihminen joka hyvän hyvyyttään yrittää auttaa terapoimalla mieleltään järkkynyttä lähimmäistään, järjestää tahtomattaan vaikeuksia sekä autettavalleen että itselleen."\nMutta vain siinä mielessä, että yrittää auttaa "terapoimalla". Yritin kerran auttaa psykoosiin humpsahtutta ystävääni, joka kuvitteli että maailmanlaajuinen salaliitto vainoaa häntä.\nLopputulema oli se, että hän esitti vakuuttavammat todisteet puolesta kuin minä vastaan.\nTiettävästi alkoholisteja parannettaessa tähdätään siihen, että alkoholin käyttö lopetetaan, vaikka ajoittain tekisikin mieli ryypätä. Jospa tässä homojen hoidossa on kyse vastaavasta. Oireet katoavat, vaikka "tauti" jää.\nTietämättömyys on niin trendikästä.\nUsein yhdistetään vielä myös siihen, että tiedon puute asiasta/ilmiöstä, syystä tai toisesta se vapauttaa kaikesta vastuusta.\nAlkoholisteilla taas tavataan agnostismin vario siinä muodossa, että he siinä omimmassa olotilassaan tapahtuneista, koska muisti pettää, ovat kuin alentuneesti vastuullisia.\nBut you’re gonna have to serve somebody......\n..kun on vähän rahaa ja kova jano\nniin asiat pysyvät yksinkertaisina.\n..onhan niitä muitakin keinoja.\nErkki K. Laakso tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nNautittavaa Kemppistä taas ja kiitos siitä! On aivan sama, nauttiiko tämän kirjoituksen "kuivana vai märkänä", pääasia on että nauttii siitä!\nEn ymmärrä näitä "kirkkoisiä tai opetuslapsia", jotka todella ja (aidosti) uskovat tai luulevat uskovansa, että esim. "homous" olisi parannettavissa raamattua lukemalla ja piirissä rukoilemalla. On se vallan omituista, että (luonnossa) simpanssit ja linnutkin jopa tekevät sitä!\nItseäni on vaivannut lapsesta saakka sanahirviömäinen uustermi "kaksisuuntainen mielialahäiriö", nukun hyvin yleensä 2-3 vrk/vko, mutta sitten taas valvon.. Yleensä menen yhteensuuntaan, mutta aina olen jaksanut uida vastavirtaan ja teen sitä edelleen.\nHulluudesta on niin helppo puhua, mutta toisin on kokea, varsinkin kun se ei ole lähtöisesti itsestä ja päänsisäisesti, vaan ylväs yhteisö tuottaa sitä kaikella vimmallaan!\nKiitos blogistille upeasta kirjoituksesta ja "upea" oli sanottu aivan liian alavireessä.\nJukka Ryhänen tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\nLääkäreiden mielipide on muuttunut tuossa homoasiassa 180 astetta lyhyessä ajassa, joten odotellaan nyt rauhassa mikä se lopullinen näkemys oikein mahtaa olla. Siihen asti on hyvä pitää kiinni siitä miten asia on muutaman viime vuosituhannen ajan nähty.\nMutta kuka eheyttäisi nämä luotiliiveihin pukeutuneet natsit?\n"Minäkin odotan sitä, mitä "Raamattu sanoo" lapseen sekaantumisesta."\nRaamattu ei tykkää namusedistä.\n"Mutta jos joku johdattaa lankeemukseen yhdenkin näistä vähäisistä [lapsista] --hänelle olisi parempi, että hänen kaulaansa pantaisiin myllynkivi ja hänet upotettaisiin meren syvyyteen."\nKuvitelluilla jumalilla ja jeesuksilla ei ole mitään käsitystä tavallisen ihmisen elämästä. Ne voi puhaltaa taivaan tuuliin.\nSensijaan tunnen syvää myötätuntoa tavallista ihmistä ja hänen elämäänsä kohtaan. Ihminen on ihmiselle rakkain.\nNämä jotka tietävät ihmisiä nimeltä, ennenkuin on edes tavannut eivät ole sattumia tai vainoharhaisen ihmisen keksimiä harhoja vaan verkostoissa eläviä, raskaasti fokalisoivia voimakkaan sarjan rikollisia joilla on paikka valtioiden virastoissa. Niitä ei löydä ilman että tulee päinvastainen "tilanne" sillä status on sidottu niin korkealle ja fokalisointi yllättävän yksinkertaista. Minkä voi roistoille, ei mitään - elämä kulkee monessa tasossa ja näillä on suurempi ja laajempi verkosto kuin niillä, joiden idea verkostoista ovat syntyneet tämän vuosisadan aikana.\nSe siis psyykksistä sairauksista. Kyse on miesvoittoisesta voiton eufoorasta joka loppuu vasta kun maapallo on tuhottu ja marginaalit viety. Siinä on oikea "tauti" eikä yksittäiset naiset, joita käytetään omiin perverssioihin ja omiin nautintoihin - etäältä luonnollisesti. Etäältä katsotaan miten pärjää leijonien luona vaikka tietäisi monet ratkaisut ennen sitä; ei vaan ole halua siihen koska halu (ei tahto, vaan seksuaalihalu) on virittynyt sadistisuuden ihannointiin ja tämän lipun mukaan käänty muut tuulet sitten.\n-rh tiistaina, 12 huhtikuuta, 2011\n'Tarina kertoo, että taas kerran kun eräs munkki oli kysynyt Buddhalta onko jumala olemassa vaiko ei, oli tämä vastannut kysyjälle seuraavasti: ..[ ... ]\nMiten Hän tajusikaan kaiken olennaisen niin selkeästi jo tuolloin; kertomasta, sanotusta, ja opista vielä ilmenee, imho, ne ovat ehjässä linjassa suhteessa toisiinsa.\nTsehovin novellissa "Musta munkki" tiedemies tuntee olevansa onnellisimmillaan, kun on hiukan hullu. En paljasta enempää, sanonpahan vain, että jokaisen, jolla joskus päässä viiraa, kannattaa se lukea. Minulla viiraa usein ja luen tarinan monta kertaa vuodessa.\nDostojevski ylisti kaatumatautikohtauksiaan, joiden aikana hän sai tosi hienoja hallusinaatioita ja ties mitä viboja.\nVoi olla että ns. "henkinen terveys" on ihmiselle raskain olotila.\nLainsäätäjien mielipide on muuttunut tuossa orjienpitoasiassa 180 astetta lyhyessä ajassa, joten odotellaan nyt rauhassa mikä se lopullinen näkemys oikein mahtaa olla. Siihen asti on hyvä pitää kiinni siitä miten asia on muutaman viime vuosituhannen ajan nähty.\nLääkäreiden mielipide on muuttunut tuossa bakteriologia-asiassa 180 astetta lyhyessä ajassa, joten odotellaan nyt rauhassa mikä se lopullinen näkemys oikein mahtaa olla. Siihen asti on hyvä pitää kiinni siitä miten asia on muutaman viime vuosituhannen ajan nähty.\nMitä tuumaa asiantuntija maanataisen Motin esiin tuomista asioista. Maallikkoa hirvittää, onko tämä aina ollut tällaista peliä vai onko uutta ilmiötä?\nPallopelissä ei ole pelin esteitä, on vain oltava nopea tai nokkela: siinä eivät palloliitto seiso ja estä pallon heittämistä, pallon saamista, pallon viemistä tai pallon pyörittämistä.\nYmmärrän miksi pallopeleistä saa enemmän kunniaa kuin elämästä, missä aikoo olla hyvä ja totuudenmukainen ja toivoa sitä myös vastaisuuden sukupolvilta. Ei paljon paina - pelaamaan vaan - lapset, nuoret, vanhat ja kaikki: eiköhän joku heitä murusia sitten koirille kun leikki on ohi.\nPääasia, että sadistiset saavat katsoa peliä, yrittää pelata ja tuottaa pelejä. Batman pelaa konsolilla batmanpeliä, ei osaa pian muuta kuin vaihtaa patterit: se on ainoa todellinen kompetenssi. Näin jos annamme jatkua. Ja minä en pääse edes keskustelemaan: maapallo on infanttien ja heille pitää olla pelejä, leikkiä, nöyristelyä ja muuta epäinhimillistä samalla kun mutisevat vihaisena niille, joilla on oikea sielu ja olisivat halunneet myös elää.\nAd Anonyymi: - katsoin eilisen MOT:in, mutta en saanut yrittämälläkään selvää, mikä oli tämä kollega Majamaan tarkoittama hirmuteko.\nJukka Ryhänen keskiviikkona, 13 huhtikuuta, 2011\nPapukaija hyvä, kommenttini oli sarkastinen. Oikeasti olen sitä mieltä että homous ei ole sairaus vaan perversio. Lisäksi se on rumaa, karvaista, kakkaista ja muutenkin vastenmielistä. Kaikin puolin salassa pidettävää. Homous tulisi kitkeä nopeasti jotta se ei rapauttaisi yhteiskuntaa ja inhimillisen elämän jatkumismahdollisuuksia. Jatkukoon omissa salaisissa kaapeissaan, näkyville sitä ei tarvitse tuoda.\nKaikesta homouden salassapidettävyydestä huolimatta Sinulla tuntuu olevan hyvin tarkka proseduraalinen tieto (knowing how) sen toiminnallisista erityispiirteistä. Keep up the good work!\n"...mikä oli tämä kollega Majamaan tarkoittama hirmuteko. "\nLunastusperusteen, kun vanha ei kelpaa, tekaisu KHO:ssa.\nMajamaa, väitellyt oikeustieteestä, ei ole emeritus.\nEn usko ihmiseen. Jo ajatus siitä saa minut voimaan pahoin. Ja vaimoni on samaa mieltä. Hän joutui maksamaan kerran erään takaamansa vekselin ja se kokemus opetti häntä paljon.\nVoi olla että voimme "parantaa" jonkin verran maailmaa kuuntelemalla ja jopa neuvomalla. Mutta todennäköisesti kaikenlaiset väkivalta, päihde, pedofilia, rikollisuus ym toiminta tulee säilymään aika lailla nykyisellä tasolla. Näkemykseni siis biologiasta prinsiippinä ei ole kyyninen vaan - rauhallisen alistuva. Miksi möyrytä joistakin asioista joille emme kuitenkaan voi pohjimmiltaan mitään? Homoseksuaalien "eheyttäminen" ja pedofilian poistaminen luopumalla uskonnosta ovat jokseenkin yhtä älyttömiä ajatusmalleja. Ero on kai siinä että ilmeisesti toinen näistä on poliittisesti korrekti ja toinen taas ei.\nNiin katsos veliseni, sain apua ja minusta tuli normaali. Ai että kun tuntuu hyvältä.\nMatias: " En usko ihmiseen. Jo ajatus siitä saa minut voimaan pahoin."\nMua se ei kyllä ahdista yhtään, vaikka uskon että iso osa ihmiskunnasta jää jälkeen.\nNo siinä tapauksessa: Sit non doctissima coniux.\nMatias: "En usko ihmiseen. Jo ajatus siitä saa minut voimaan pahoin. Ja vaimoni on samaa mieltä."\nEtte siis usko toisiinnekaan, vaimosi ja sinä.


K.V.N & Lobo - The Dead End Kidz\nK.V.N & Lobo on helsinkil�inen tuottajakaksikko, jonka molemmat osapuolet ovat tehneet biittej� tahoillaan vaihtelevalla tahdilla jo vuodesta 1999. Kes�kuun puolessa v�liss� FJUU Records julkaisi kaksikon debyytin, The Dead End Kidz. Albumi sis�lt�� 18 tuoretta biitti�, joita kaikkia yhdist�� gangsterileffa-teema. Raidat ovat pituudeltaan kovin lyhyit� ja albumin kokonaispituus onkin vain 40 minuuttia. Teemaan sopivilla sampleilla on kuitenkin onnistuttu luomaan varsin ehj� kokonaisuus, joka on tuotannollisesti suomalaisen instrumentaali hiphopin ehdotonta k�rke�.\nYksitt�isist� raidoista nousee esiin albumin kolmosraita, Bright Boy, jonka torvimelodia on omiaan nostamaan tunnelman h�myiseksi ja teemaan sopivaksi. Jopa kolmosraitaa paremmin gangsterifiiliksiin p��st��n kuitenkin Kill the Sweet �raidalla, jonka sikarin savuinen kapakkafiilis on kuin luotu gangsterileffan tunnariksi. Loppupuolen Blind Spot puolestaan edustaa rauhallisempaa osastoa ja onnistuu tuomaan mukavaa vaihtelua muuten melko tasapaksulle materiaalille.\nKaiken kaikkiaan biitit ovat laadukkaita, mutta ehk� hieman liian samankaltaisia kesken��n. Soundit ovat kunnossa ja tuotannollisesti puhutaan maan yhdest� parhaiten tuotetusta hiphop-albumista. Aktiiviseen kuunteluun albumi on ehk� hieman liian tyls�, mutta taustamusiikkina ja ennen kaikkea kaikille riimittelyn osaaville t�m� on oiva kokonaisuus.


Muusikoiden.net - Keskustelu - Keikkamyynti ja palkkiot\nAihe: Keikkamyynti ja palkkiot\nNyt kun on taas tullut selkeä tauko duon kanssa keikkailuun, niin tuli mieleen että mikä on muun jengin tapa hoitaa keikkamyynti ja oma promoaminen. Muinoin kävin koulun yhyeydessä jonkin sortin keikkamyyntiluennolla ja ainoana mieleen jäi että kyllä kaikkien bändien pitäisi 700e euroa baarikeikasta saada ja helposti. Vuosi oli 2008. Oman duon palkkio on pyörinyt aina noin puolessa tuosta.\nAina ollaan itse keikat hommattu, mutta nykyään tuntuu huomattavasti vaikeammalta päästä edes neuvotteluihin keikasta. Puhelimessa ei haluta enää puhua vaan mailia pitäisi laittaa. Niihin ei puolestaan enää vastailla samaan malliin nimettömälle cover-duolle. Onko muilla samoja havaintoja? Rokkibaareihin kyllä pääsee lippuriskillä milloin tahansa, mutta baarin nurkkaan keikan saaminen maksua vasten alkaa olla jo vaikeampaa.\nMahtaako olla keikkamyynnin perusteet muuttuneet vai onko tarjontaa vaan niin paljon ja kysyntää vähän? Jostain pitäisi saada uutta kulmaa keikanmyyntiin.\nTarjontaa on hemmetisti, ja samaan aikaan monilla baareilla menee entistä nihkeämmin. Kaljan hinta nousee ja porukka tulee myöhemmin ja harvalukuisempana mestoille. Tunnetut nimet vetää yhä porukkaa, mutta korkeintaan semmoisten esiintyjien kohdalla voidaan alkaa puhumaan noista mainitsemistasi summista. Nimettömiä (pl. paikalliset esiintyjät) ei yksinkertaisesti uskalla ottaa.\nTämä siis n. 100 asiakaspaikan keikkamestan näkökulmasta. On tullut myös järkkäiltyä vuokratiloihin keikkoja, mutta niihin ei sitten päde samat taloudelliset realiteetit.\nOmille bändeille ei myydä keikkoja, vaan melkein aina pyydetään soittamaan. Reilut bensat ja safka+juomaa on yleensä vaatimus. Joskus yöpaikka. Mut tilanteen mukaan.\nMä tein tästä joskus oikein Excelin, kun laskeskelin noita kuluhommia. Käytännössähän duo ei vie läheskään niin paljoa asiakaspaikkoja kuin oikea orkesteri, joka vie noin 5-7 asiakaspaikkaa. Ja kun mennään aina ravintoloitsijan riskillä (eli orkesteri ei usein korvaa menetettyä myyntiä), niin periaatteessa orkesterin kuluihin voisi laskea esiintymispaikan vuokran. Sikäli, kun epätodennäköisessä skenaariossa orkesteri toisi läsnäolollaan maksavaa asiakaskuntaa, näistä tuotoista voisi korvata edellämainittuja kuluja (ml. orkesterin viemät potentiaaliset asiakaspaikat, jonkin kertoimen mukaan).\nYleensä nämä saa jotenkin sovittua niin, että kummankaan ei tarvitse maksaa mitään, mutta joinain kertoina tulos voi olla tappiollista kummallekin osapuolelle.\nHauskaa keikkailua :)\nEi kai mihinkään muutaman pöydän pizzeriaan tilata esiintymään semmoisia orkestereita jotka vievät puolet lattiapinta-alasta?\nKefiiri: Ei kai mihinkään muutaman pöydän pizzeriaan tilata esiintymään semmoisia orkestereita jotka vievät puolet lattiapinta-alasta?\nIhmeen vähän herättää keskustelua vaikka kyseessä pitäisi olla muusikoiden net.\nNo kun se tuppaa olemaan juuri yllä esitetyllä tavalla, ei taida kellään olla mitään lisäämistä.\nOn harvassa ne baarit jotka maksaa 700 euroa bändille, ellei ole jonkun verran nimeä tai sitten joku erikois-häppeninki. Lippuriskillä monet nykyään soitattavat.\nRämppy: On harvassa ne baarit jotka maksaa 700 euroa bändille, ellei ole jonkun verran nimeä tai sitten joku erikois-häppeninki. Lippuriskillä monet nykyään soitattavat.\nLippuriski on jaettu riski, ravintoloitsija kokee sen reilummaksi. Laskukaava on aika helppo: jos bändi kattaa tuomallaan lisämyynnillä oman liksansa, plus lisämyyntiä puljulle, homma on ok. Jokainen voi itse arvioida, tuoko esiintymisellään lisämyyntiä seitsemälläsadalla eurolla. Eli myydäänkö tuopin hinnalla 5,2€ 134,615384 tuoppia illan aikana, enemmän kuin muuten. Miten on?\nHyväntekijät on erikseen, ne jotka haluaa "buustia" puljulleen. Mutta ne on kertaluontoisia keissejä, ei jatkuvaa yhteistyötä.\nKefiiri: No kun se tuppaa olemaan juuri yllä esitetyllä tavalla, ei taida kellään olla mitään lisäämistä.\nEpäilen että keikkaliksat halutaan pitää omana tietona.\nLaMotta: Epäilen että keikkaliksat halutaan pitää omana tietona.\nMä yritän sanoa, että ne on niin sopimusteknisiä asioita, että mitään yleispätevää ei pysty sanomaan. Pitää vaan tehdä ja oppia ite, miten tuolla kentällä hommat menee. Sen yleispätevämpää käsienheiluttelua ei multa ainakaan irtoa. Asia on sitten eri, kun on nimeä ja se kokemus on jo hanskassa. Silloin voi jo yrittää jotain tessin tyyppistä yleistä palkkatasoa.\nnim. "ihan hyvät liksat"\nLennu: Mä yritän sanoa, että ne on niin sopimusteknisiä asioita, että mitään yleispätevää ei pysty sanomaan. Pitää vaan tehdä ja oppia ite, miten tuolla kentällä hommat menee. Sen yleispätevämpää käsienheiluttelua ei multa ainakaan irtoa. Asia on sitten eri, kun on nimeä ja se kokemus on jo hanskassa. Silloin voi jo yrittää jotain tessin tyyppistä yleistä palkkatasoa.\nKeikkapalkka on riittävän hyvä silloin, kun keikalle on kiva lähteä. Siinä se. Loppu on käsien heiluttelua.\nsticky fingers: Keikkapalkka on riittävän hyvä silloin, kun keikalle on kiva lähteä. Siinä se. Loppu on käsien heiluttelua.\nEi töihin oo ikinä kivaa lähteä. Tiedä sit kuinka paljon se liksa pitäis olla ettei vituttais. Riippuu toki tapauksesta mut noin lähtökohtasesti kauheen paljon alle 200 euron en yleensä oo tavannu edes astua ovesta ulos.\n28.09.2017 19:37:40 (muokattu 28.09.2017 19:41:07)\nVessajono: Ei töihin oo ikinä kivaa lähteä. Tiedä sit kuinka paljon se liksa pitäis olla ettei vituttais. Riippuu toki tapauksesta mut noin lähtökohtasesti kauheen paljon alle 200 euron en yleensä oo tavannu edes astua ovesta ulos.\nAmmattilaisen asenne :)\nMutta tosiaan, liksat ovat tapauskohtaisia. Välillä jotain jää käteenkin, välillä taas ei.\nEi voi sanoa että orkan palkkio on se ja se, kun se voi olla ihan muutakin ja useimmiten onkin.\n200 taitaa olla aika yleinen nykyraja. Ja joo, sama.\nLennu: Lippuriski on jaettu riski, ravintoloitsija kokee sen reilummaksi. Laskukaava on aika helppo: jos bändi kattaa tuomallaan lisämyynnillä oman liksansa, plus lisämyyntiä puljulle, homma on ok. Jokainen voi itse arvioida, tuoko esiintymisellään lisämyyntiä seitsemälläsadalla eurolla. Eli myydäänkö tuopin hinnalla 5,2€ 134,615384 tuoppia illan aikana, enemmän kuin muuten. Miten on?\nNäinhän se just on ja myös mun mielestä ihan ok. Siinä mielessä ajat ovat muuttuneet karummiksi, että ennenvanhaan "joku paikallinen bändi" -tyyppinen orkesteri sai helpostikin kapakanpitäjältä sen 700 euroa kiinteänä liksana. Näin ainakin monipuolista ja tanssittavaa bilemusaa soittavat orkesterit, rokkibändeillä tuo rahapuoli on aina ollut nihkeämpää. Nykyään taas tuo lippuriski tuntuu olevan vallitseva systeemi pienemmissä kapakoissa, mikä siis on ihan ok kun pienillä katteilla mennään. Jos bändi haluaa kunnollisen kiinteän keikkaliksan, on oltava jonkun verran nimeä ja ohjelmatoimiston leivissä. Tai sitten joku taatusti väkeä vetävä tapahtuma.\nRämppy: Näinhän se just on ja myös mun mielestä ihan ok. Siinä mielessä ajat ovat muuttuneet karummiksi, että ennenvanhaan "joku paikallinen bändi" -tyyppinen orkesteri sai helpostikin kapakanpitäjältä sen 700 euroa kiinteänä liksana. Näin ainakin monipuolista ja tanssittavaa bilemusaa soittavat orkesterit, rokkibändeillä tuo rahapuoli on aina ollut nihkeämpää. Nykyään taas tuo lippuriski tuntuu olevan vallitseva systeemi pienemmissä kapakoissa, mikä siis on ihan ok kun pienillä katteilla mennään. Jos bändi haluaa kunnollisen kiinteän keikkaliksan, on oltava jonkun verran nimeä ja ohjelmatoimiston leivissä. Tai sitten joku taatusti väkeä vetävä tapahtuma.\nJoo. On mullakin helpompi saada itelleni se yli kaksataa, jos työnantaja on Polar ja keikkapaikka Mummotunneli, kuin saada sama paikallisen kuppilan pitäjältä. Massalla ja isoilla toimijoilla on varaa jakaa sitä pottia tasaisemmin.\nPääosin sellaiset keikat, joilla on joku rahoittaja ja viihdebudjetti, on helpompi saada asiallinen korvaus, kuin kaljatilauksensa kanssa painivalta köyhältä kuppilanpitäjältä. Vaatii vähän kykyä eläytyä toisen asemaan ja ehkä myös rohkeutta kieltäytyä kohteliaasti, jos ravintoloitsija viimeisinä oljenkorsinaan alkaa järkkäämään vähän "jytää ja meininkiä". Lopun ajat on jo käsillä ja se kassaa kuppaava puolivillainen bändi ei auta siinä yhtään. Olkaa empaattisia.\nAjat on toki karut, mutta mulla on fiiliksenä että parempaan suuntaan ollaan taas menossa. Livemusaa halutaan ja jengi on siitä ihan ihmeissään. Tässä ehti muodostua sellainen ravintolasukupolvi, joka ei tajua livemusaa ollenkaan. Ne menee ihan sekasin, kun ne ei ymmärrä sitä energiaa ja meininkiä mikä siinä on. Ne on kuulokekansaa :D Se tietää hyvää meille yleisrenkuttajille.\nTervetuloa ja onnea keikkamyyntiin.\n29.09.2017 12:34:58 (muokattu 29.09.2017 12:35:10)\nLennu: Lopun ajat on jo käsillä ja se kassaa kuppaava puolivillainen bändi ei auta siinä yhtään. Olkaa empaattisia.\nNauratti jostain syystä, mutta olen ihan samaa mieltä ja pyrin olemaan empaattinen :)\nEdellä mainituista syistä meikäläisen keikat ovat pääasiassa firmojen ja yksityisten bileitä ravintoloissa tai muissa juhlatiloissa. Niissä saa asiallisen korvauksen, usein hyvät safkat ja juomat sekä juhlatuulella olevan yleisön.\nRämppy: Edellä mainituista syistä meikäläisen keikat ovat pääasiassa firmojen ja yksityisten bileitä ravintoloissa tai muissa juhlatiloissa. Niissä saa asiallisen korvauksen, usein hyvät safkat ja juomat sekä juhlatuulella olevan yleisön.\nAika lailla samassa veneessä ollaan. Tosin syksy ja talvi tulee yleensä nuohottua lähinnä erilaisia yökerhoja kun kissanristiäissesonki ei oo ihan kuumimmillaan.