urbaani oranki: lokakuu 2009\nTaas lisää mainoksia\n“If advertisers spent the same amount of money on improving their products as they do on advertising then they wouldn't have to advertise them.”- Will RogersOtto-pankkiautomaatit alkavat näyttää mainoksia. Torstain vastaisesta yöstä alkaen kaikki Ottopisteet näyttävät asioinnin lopuksi kuvaruudullaan mainoksia. Mainos saattaa näkyä myös Ottopisteelle tullessa, mutta poistuu näkyvistä heti, kun asiakas syöttää korttinsa automaattiin. Taas keksittiin siis kaupunkiympäristössä yksi uusi vapaa paikka johon tunkea mainossaastetta. En ymmärrä missä vaiheessa kaikelle tälle annettiin hiljainen hyväksyntä. Melusaastetta ja liikenteen saasteita yritetään kyllä vähentää, mutta mainospropagandaa saa kyllä tunkea nykyään joka väliin. Olen jo kauan aikaa sitten ottanut sen linjan, etten osta mitään sellaisia tuotteita joiden mainoksiin törmään telkkarissa, busseissa tai muualla arjessa. Hyvät tuotteet löytää muutenkin, huonoja tuotteita on tuputettava väkisin joka tuutista. Itse olen valmistunut kauppakorkeasta ja lukenut siellä markkinointia ja jos jotain siellä opin, niin sen, etten halua millään lailla olla osallisena mainossaasteen lisäämisessä tähän maailmaan. En halua myydä yhtään turhaa tavaraa, enkä omistaa elämääni ihmisten heikkouksien hyödyntämiseen. Haluankin omistaa elämäni mielummin sairaalloisen kuluttamisen vastustamiseen.Kaupungissa asuva ihminen törmää nykyään noin 5 000 markkinointiviestiin päivässä. Jos katsoo telkkaria ja lehtiä hieman kriittisemmin, niin huomaa, että mainoksien lisäksi myös itse ohjelmat ja jutut ovat pelkkää mainostamista. Telkkariohjelmat ovat täynnä piilomainontaa ja aikakauslehdet ovat noin 50 prosenttisesti mainoksia ja 50 prosenttisesti juttuja siitä mitä uutta ostettavaa on tullut markkinoille.Me siis maksamme siitä, että saamme lukea mainoksia. Tietenkin tuotteetkin maksavat enemmän, koska ne mainokset joista maksamme, niin niistä maksaa myös mainostava yritys. Halpaa elämä on. Mainoksissa on se ongelma, että niiden on aina erotuttava muista, eli aina on huudettava kovempaa kuin muut, mikä tarkoittaa sitä, että mainosten määrä aina vaan lisääntyy. Suurempi määrä mainoksia tarkoittaa vielä suurempaa määrää tulevaisuudessa. Siis niin kauan kun me niitä mainostettavia tuotteita ostamme. Ja niinhän me teemme. Valitettavasti.Jos jotain tuotetta mainostetaan paljon, niin se ei tarkoita sitä, että se on parempi kuin muut. Lähinnä päinvastoin. Jos tuote on halpa vaikka sitä mainostetaan joka tuutista, niin se tarkoittaa lähinnä sitä, ettei sen valmistaminen maksa yhtään mitään. Halpaa roskaa, jossa ainoastaa mainostaminen maksaa. Michael Pollanin ruokateesiä mukaillen:Osta laatua. Älä liikaa. Lähinnä ruokaa.\nNäkemykseni siitä mitä on hyvä kunto on muuttunut paljon viime vuosien aikana. Ennen luulin hyvän kunnon tarkoittavan jonkun yksittäisen ominaisuuden optimoimista, vaikka se oliskin tapahtunut muiden ominaisuuksien kustannuksella. Luulin olevani hyvässä kunnossa kun 20 vuotta elämästäni pelasin jalkapalloa. Toki olin perinteisesti ajateltuna hyvässä kunnossa kun jaksoin juosta paljon ja kovaa. Totuus oli kuitenkin se, että vuoden jokaisena päivänä oli joku paikka kipeä. Nilkat ja polvet naksuivat, olin usein flunssassa, jalat olivat jäykät, eikä jalkoja saanut liikkeelle ilman tiikeribalsamia.\nMonta vuotta elämästäni kävin myös ahkerasti kuntosalilla ja vaikka en koskaan ole ollut iso tai edes halunnut kasvaa kovin isoksi niin on sitä tullut tungettua itseensä ihan tarpeeksi palautusjuomia ja kreatiineja. Toki lihakset kasvaa, mutta aika heikossa kunnossa elimistö on noin muuten. Ei kovinkaan terve tai hyväkuntoinen olo.\nNykyään hyvä kunto merkitsee lähinnä suorituskykyä, terveyttä ja ennen kaikkea tasapainoa. Ei ole tärkeää paljon jaksan juosta ja paljon jaksan nostaa penkistä. Ihan sama kunhan molempia jaksaa tehdä tarpeeksi. Jaksaa tehdä niitä asioita, joita haluaa tehdä. Näitä tärkeämpiä asioita on kuitenkin se, että sairastaa mahdollisimman vähän ja se, että omassa kehossa on hyvä olla. Ei siitä ole mitään iloa jos jaksaa nostaa kaksi kertaa oman painonsa, mutta ei pysty edes juoksemaan bussiin kun selkään sattuu. Minulle on tärkeää se, että jaksan tehdä asioita omalla moottorillani. Se ettei jatkuvasti väsytä, eikä kaikki asiat ärsytä.\nTaspainoinen hyvä kunto merkitsee itselleni hyvää kestävyyttä, liikkuvuutta, nopeutta, tarpeeksi voimaa, terveyttä, tasapainoa, immuniteettia, onnellisuutta, pitkäikäisyyttä. Se on todella monen asian summa ja kaikki niistä ovat tärkeitä. Liika yhteen asiaan keskittyminen, aikatauluttaminen, harjoitusohjelmat ja niihin liittyvät syömisen suunnittelut vievät ainakin itseltäni ilon siitä tekemisestä. Ehkä parantaisin yhtä ominaisuutta, mutta ilo tekemisestä katoaisi, mikä on itselle vielä tärkeämpi hyvän terveyden ja kunnon mittari.\nTärkeää hyvässä kunnossa onkin oppia kuuntelemaan itseään. Tehdä sitä mikä tuntuu hauskalta. Tärkeintä on, että suuret linjat kuten riittävä lepo, laadukas ruoka ja päivittäinen liikunta ovat kunnossa. Kaikki muu on hifistelyä ja voi jopa olla pahasta jos ei kuuntele kroppaansa ja itseään. Hyvä kunto tarkoittaa itselleni siis hyvää kokonaisvaltaista oloa, eikä yhdessä asiassa optimaalista suoritusta.\nTänään tuntuu siltä, että haluan juosta.\nSyö hitaasti ja nauti ruoasta\n“There are some people who eat an orange but don’t really eat it. They eat their sorrow, fear, anger, past, and future.” - Thich Nhat HanhItse olen perheestä, jossa jokainen ateria aina valmistettiin itse ja se nautittiin aina yhdessä pöydän ääressä. Äitihän sen ruoan valmisti ja me muut vain kokoonnuimme pöydän ääreen nauttimaan ja juttelemaan päivän tapahtumista. Vaikka teininä olisi ehkä ollut omasta mielestä parempaakin tekemistä niin nykyään olen todella kiitollinen siitä, että olen oppinut arvostamaan ruokaa ja pitämään syömistä tärkeänä osana elämää.Tätä samaa perinnettä olen sitten jatkanut itse ja jopa opiskeluaikaan pyrin itse tekemään jokaisen ateriani, vaikkakin silloin koostuivat pääosin pastasta. Ruoan laatu on sittemmin parantunut kun on varaa ostaa mitä haluaa ja on valmis sijoittamaan ruokaan ja itseensä. Meidän perheessä ruoat valmistan siis minä tai "urbaani orangitar" eikä Saarioisella töissä olevat "äidit". Toisen tekemää ruokaa ja ruokaa ylipäänsä pitäisi minusta myös arvostaa sen verran, että antaa sille huomionsa, eikä vain lappaa sitä suuhunsa telkkarin edessä.Zen to Fitness -blogi listaa tapoja miten voimme taas oppia arvostamaan ruokaamme. Tässä yhdeksän ohjetta, joita itse olen hieman muokannut.1. Älä kiirehdi. Syömisen ei pitäisi olla sellaista mitä tehdään muiden asioiden välissä, vaan varaa syömiselle ja ruoan ostamiselle aikaa. Sen pitäisi olla tärkeä osa elämäämme, eikä mikään pakollinen paha.2. Valmista itse ateriasi. Varaa ruoan laittamiseen aikaa ja jos sitä ei jostain syystä ole niin muutamalla yksinkertaisella raaka-aineella voi valmistaa herkullisen aterian kymmenessä minuutissa. Itse tehty ruoka on oikeaa ruokaa ja myös terveellisempää.3. Syö oikeaa ruokaa. Osta tuoreita raaka-aineita ja sellaisia jotka tunnistat ruoaksi.Vältä prosessoituja ruokia ja sellaisia, jotka on pakattu värikkäisiin muovipakkauksiin.4. Syö hitaasti. Moni meistä vain hotkii ruokansa. Ruokaa kuuluu maistaa ja siitä pitäisi nauttia. Pureskele, maistele ja ole läsnä.5. Nauti ruoasta. Ole kiitollinen siitä, että ruokaa on tarjolla. Hyvää ruokaa ja hyviä raaka-aineita pitäisi aina arvostaa. Kun itse viljelee niin tämän oppii automaattisesti.6. Hengitä ja hymyile. Rentoudu, hengitä, nauti ja hymyile. Syöminen ei ole mikään nopeuskilpailu.7. Kun syöt niin syö. Ole läsnä kun syöt, älä surffaa netissä tai katso telkkaria samalla. Ruoka maistuu paremmalta ja on terveellisempää kun syö hitaasti ja nautiskellen. Myös mieli saa lepoa.8. Keskustele. Nykyään ihmiset syövät kiireessä ja yksin, vaikka ruoka on parhaimmillaan kun sen valmistaa ja nauttii yhdessä. Hyvä seura tekee hyvän aterian.9. Jos syöt ravintolassa, niin valitse laadukas. Vältä pikaruokapaikkoja, mutta myös ketjuravintoloita. Syös ravintoloissa, jotka valmistaa ruokansa tuoreista ja aidoista raaka-aineista, vaikka niissä syöminen onkin kalliimpaa. Mikrossa lämmitettyä herne-maissi-paprika-sekoitusta ja puolivalmisteita ei kannata ravintolassa syödä.\nÄidin D-vitamiinin puute raskauden aikana heikentää lapsen luontaisen immuunivasteen kehittymistä ja voi altistaa syntyvän lapsen muun muassa autoimmuunitaudeille, kuten ykköstyypin diabetekselle. Raskaana olevien ja hedelmällisessä iässä olevien naisten tulisikin kiinnittää erityistä huomiota D-vitamiinin riittävään saantiin, suomalaisasiantuntijat muistuttavat.Valtion ravitsemusneuvottelukunnan D-vitamiinityöryhmän puheenjohtaja ja ravitsemustieteiden dosentti Christel Lamberg-Allardt Helsingin yliopistosta sanoo, että D-vitamiinilla näyttää olevan vaikutusta sekä aikuisiässä hankitun että synnynnäisen immuunivasteen muodostumiseen.- Tutkimusten valossa kaikkien hedelmällisessä iässä olevien naisten olisi hyvä kiinnittää erityistä huomiota riittävään D-vitamiinin saantiin jo raskautta suunniteltaessa, jotta äidin elimistön D-vitamiinipitoisuus olisi riittävä sikiön immuunivasteen kehittymiselle, Lamberg-Allardt toteaa.Tiistaina 27. lokakuuta vietetään kansallista D-vitamiinipäivää. Päivän aikana järjestetään tietoiskuja useissa apteekeissa eri puolilla maata. D-vitamiinin puute on Suomessa yleisintä vuoden pimeään aikaan loka–huhtikuussa. Lähde: Ruokatieto\nTyypillinen länsimaalainen syö noin 70 prosenttisesti sellaista ruokaa mitä ei ollut tarjolla evoluutiomme aikana. Tällaista ruokaa ovat muun muassa maitotuotteet, viljat, puhdistetut sokerit ja margariinit. Tyypillisessä länsimaisessa ruokavaliossa on hyvin vähän mikroravinteita, vitamiineja ja kivennäisaineita. Länsimainen ruokavalio onkin osoittautumassa suurimmaksi syyksi hyvin monelle sairaudelle.Kun alkuperäiskansat ovat omaksuneet länsimaisen ruokavalion niin sen seurauksena on myös tullut länsimaiset sairaudet kuten syövät, sydäntaudit, diabetes, korkea verenpaine, liikalihavuus ja niin edelleen.Vuonna 1989 löydettiin Kitavan saarelta ihmisiä, joiden ruokavalio oli edelleen se mitä söimme ennen ja mihin olemme sopeutuneet. Yli 200 20-96 vuotiasta Kitavalaista tutkittiin ja haastateltiin. Tärkein löytö oli se, että syäntaudit puuttuivat käytännössa kokonaan. Yleisimmät kuolinsyyt olivat tartuntataudit, tapaturmat, raskausajan komplikaatiot ja vanhuus.Kitavalaisten ruokavalioon kuuluu pääasiassa juureksia, hedelmiä, vihanneksia, kookospähkinää ja kalaa. Kuituja, kivennäisaineita ja vitamiineja kitavalaiset saavat ruokavaliostaan paljon ja esimerkiksi suolaa vain vähän. Muuttaessaan pois Kitavalta ja siirtyessään länsimaiseen ruokavalioon, myös kitavalaiset ovat nopeasti lihoneet ja sairastuneet länsimaisiin tauteihin, eli syy terveyteen ei johdu geeneistä.Koska kuvat kertovat enemmän kuin tuhat sanaa niin tässä muutama:Kitava Study\nRuokaa, kirjoja ja ihan liikaa ihmisiä\nLokakuinen perinne meidän perheessä on tallustaa tihkusateessa Messukeskukseen juomaan viiniä, ostamaan ruokaa ja ihmettelemään kirjoja. Näin tuli tehtyä myös eilen. Olen aina ihmetellyt miksi pitää maksaa siitä, että pääsee kuuntelemaan mainostamista ja ostamaan tuotteita, mutta silti teen niin vuodesta toiseen. Minunhan pitäisi saada rahaa siitä, että suostun tulemaan paikalle.Ruoka- ja viinimessuista olen kuitenkin aina pitänyt, koska pääsee maistamaan monia pientuottajien tuotteita ja aina saa ainakin jonkun uudenkin makuelämyksen. Eilen tuli syötyä muun muassa etanoita, viinisuklaata ja hirvimakkaraa. Myös Viini-lehden temppurata tuli käytyä läpi ja kyllä sillä lasilla on väliä, kuin myös viinin lämpötilalla. Punaviini saa myös suun tuleen jos on syönyt pippuria. Oikein mielenkiintoista.Kotiin vietäväksi ostettiin tyrnirouhetta ja ranskalaista lisäaineetonta ja sokeritonta sinappia jouluksi. Perinteisesti kirnuttua voita olisin myös halunnut ostaa, mutta se valitettavasti loppui kesken.Kirjamessuilla tuli todettua se, että ainakaan itse en aio ikinä kirjoittaa kirjaa sillä kaikki on jo sanottu. Ei minulla voi olla enää mitään uutta sanottavaa, ainoastaan voin papukaijana toistaa sitä mitä muut ovat jo kirjoittaneet. Sinänsä ihan mielenkiintoisia kirjoja messuilla oli, mutta olen aika pitkälti lopettanut kirjojen ostamisen sillä suurin osa löytyy kuitenkin kirjastosta, eikä minulla todellakaan ole tarvetta uusille pölynkerääjille hyllyyn. Kirjat tykkäävät kun niitä luetaan ja siksi niiden pitää kiertää.Kaiken kaikkiaan jäi vähän ristiriitaiset fiilikset messuilta. Viini-lehden temppurata oli tosi jees, ruokapuoli kuitenkin ehkä vähän tylsä ja ihmisten tarve tungeksia hullun kiilto silmissä maistiaisten perässä on aina vähän pelottavaa.Vähän liikaa jäi kaikesta sellainen ostaostaosta-fiilis, eikä niinkään se hyvä elämä mitä luvattiin.\nPyöräilen kun pyöräilen\nVoi kunpa tämä olisikin aina totta, mutta usein pyöräillessäni olen jo töissä, tai huomisessa, joskus olen kotona ja usein myös eilisessä. Pyöräillessäni teen myös kivoja asioita, kuten kirjoitan tätä blogia tai teen viikonloppusuunnitelmia. Todella harvoin kuitenkin vain pyöräilen. Sama koskee juoksemista, ruoan laittamista ja oikeastaan suurinta osaa päivän tekemisistä.Tiedän, että ihminen voi parhaiten kun on siinä ajassa ja paikassa missä oikeasti on, sillä suurin osa huolista ja ongelmista liittyvät aina menneeseen tai tulevaan. Mitä enemmän niitä vatvoo ja ajattelee, niin sitä suuremmaksi ne muuttuvat. Hetkiä nekin kuitenkin vain ovat tai olivat. Yhtä pitkää hetkeä tämä elämä. Silti siinä hetkessä on melkein mahdoton olla.Kovasti olen viime vuosina yrittänyt oppia olemaan hetkessä ja se olo kun ihan oikeasti on yhtä ajan ja paikan kanssa on aivan fantastinen. Osaan oikeastaan verrata sitä vain lapsena olemiseen. Silloin sitä on aina kaikki aistit avoinna hetkessä, sen tuntee ja elää joka solulla. Nykyään tähän olotilaan pääsee valitettavan harvoin, mutta onneksi sentään pääsee. Meni varmaan 15 vuotta ilman yhtään tällaista fiilistä. Kauan ne eivät yleensä kestä, mutta antavat energiaa pitkäksi aikaa eteenpäin. Itse kutsun näitä hetkiä aukoiksi tai tyhjiksi kohdiksi. Jotenkin sitä jää siihen tyhjään tilaan ajatusten, tapahtumien, tulevan ja menneen väliin. Johonkin tilaan missä kaikki vain on.Hetkessä oleminen on nykyihmiselle niin vaikea taito, että sitä on oikeasti harjoiteltava. Esimerkiksi meditaatio on hyvä keino oppia tulemaan takaisin hetkeen ja tilaan. Meditaatio onkin lähinnä työkalu jolla voi oppia olemaan läsnä varsinaisessa elämässä. Hyvä tapa on myös mahdollisimman usein muistuttaa itseään hetkessä olemisesta ja keskittyä vain siihen mitä tekee. Pyöräilee kun pyöräilee. Juoksee kun juoksee. Syö kun syö.Jos ei koskaan ole kokeillut tätä niin saattaa yllättyä siitä kuinka vaikeaa se on, mutta kun sen taidon alkaa oppimaan niin tuntuu, että todella pääsee taas kiinni elämään. Tuntee itsensä lapseksi. Sitä alkaa taas aistimaan asioita paremmin, uteliaisuus lisääntyy ja huomaa asioita mitä normaalisti ei huomaa.Tänään Koskelantiellä puut olivat yhdessä yössä pudottaneet melkein kaikki lehtensä. Ihan kuin olisin pyöräillyt keltaisessa meressä. Hyvä fiilis.\nUni on väheksytty avain terveyteen\nMoni meistä yrittää elää terveellisesti, eli syödä oikein, likkua paljon ja olla sortumatta paheisiin. Kuitenkin monet unohtavat melkein sen kaikkein tärkeimmän eli riittävän unen ja levon. Me kyllä tykkäämme nukkumisesta ja joka aamu kun heräämme niin kroppa kyllä kertoo, että enemmän unta olisi ollut pop. Valitettavasti meidät on niin aivopesty tehokkuusajatteluun ja suorittamiseen, että emme anna itsellemme aikaa nukkua kunnolla. Työtä pitää tehdä enemmän, mutta niin pitää myös harrastaa. Jopa viihdettä pitää saada vähintään parista ruudusta samaan aikaan. Telkkaria, Facebookia, tekstiviestejä, Youtubea, blogeja, keskustelupalstoja. Eihän siinä millään ehdi nukkua kun on niin paljon tärkeää tekemistä. Uneen suhtaudutaan nykyään kuin johonkin pakollisen pahaan, joka on pois varsinaisesta elämisestä huolimatta siitä, että me kaikki siitä kuitenkin nautimme. Jos nukumme tarpeeksi niin olemme päivisin myös enemmän kiinni elämässä, emmekä jatkuvassa horroksessa jossa sinnittelemme hereillä piristeiden voimin.Riittävä uni parantaa keskittymiskykyä, organisoi muistia, järjestelee päivän tapahtumat mielessä, vapauttaa kasvuhormoneja ja korjaa päivän aikana tulleita fyysisiä vahinkoja ja paljon paljon enemmän.Aikuinen ihminen tarvitsee 7-8 tuntia unta pysyäkseen terveenä, mutta myös unen laatu on tärkeää. Ei kannata urheilla juuri ennen nukkumaanmenoa sillä liikunnasta vapautuvat endorfiinit voivat häiritä unen laatua. Liikunta parantaa kyllä unen laatua, mutta kannattaa mielummin liikkua aamulla, päivällä tai alkuillasta. Kroppa on suunniteltu liikkumiseen ja päivittäinen liikkuminen parantaakin unen laatua selvästi.Vasta viime aikoina olemme alkaneet ymmärtää kuinka tärkeää nukkuminen ihmiselle todella on, mutta silti nukumme jatkuvasti vähemmän. Hyvän terveyden avaintekijöistä eli ravinnosta, liikkumisesta ja levosta kannattaa kaikista pitää huolta sillä ne ovat kaikki yhtä tärkeitä. Varsinkin jos liikkuu paljon niin riittävä lepo on entistä tärkeämpää.\nD-vitamiini ja influenssa\nOn jo pitkään ollut tarkoitus kirjoittaa influenssasta ja D-vitamiinista. D-vitamiinista olenkin jo pari postausta kirjoittanut, mutta en juurikaan sen yhteydestä influenssaan. Nythän asia alkaa olemaan ajankohtainen kun syksyn tullen D-vitamiinitasot suomalaisilla romahtavat ja flunssakausi alkaa. Yhä useamman tutkijan mukaan tämä ei ole sattumaa ja immuniteetin tärkein ylläpitäjä D-vitamiini, tai oikeastaan juuri sen puute, altistaa flunssille.Ei se ole sattumaa, että flunssakausi alkaa Suomessa juuri näihin aikoihin kun taas kesällä flunssat ovat harvinaisia. D-vitamiinilla on todella suuri rooli influenssan ehkäisyssä kun taas D-vitamiinin puute on melko varma tapa sairastua flunssiin. Immuniteettiaan kannattaa muutenkin ylläpitää ja tässä D-vitamiinin tarpeellinen saanti on ehkä se kaikkein tärkein tekijä. Mielestäni se on outoa, että sitä 3-4 flunssaa vuodessa pidetään "normaalina" vaikka flunssa on oikeastaan aika turha tauti sairastaa. Tuskinpa sitä voi kukaan kokonaan välttää, mutta immuniteetistaan huolehtimalla flunssaa ei kyllä tarvitse montaa kertaa vuodessa sairastaa, normaalimpaa olisi sairastaa se yksi flunssa 3-4 vuodessa.Itse olen oikeastaan vasta tämän vuoden aikana alkanut pitämään immuniteetistani huolta ja aloittanut myös D-vitamiinin syömisen lisäravinteena. Nyt kun aiheeseen on syventynyt vuoden aikana, niin tuntuu ihan hullulta, että tämä tiedon saa vasta nyt. Tänä vuonna en olekaan ollut sairaana vielä kertaakaan, vaikka työpaikalla jo kolme flunssa-aaltoa on vienyt muut ihmiset sairauslomalle. Myöskin D-vitamiinia syövä puolisoni on välttynyt kaikilta taudeilta.Olen aikaisemminkin suositellut Tiede-lehden keskustelupalstan loistavaa D-vitamiiniketjua. Tämän ketjun lukemalla saa jo aika hyvän käsityksen D-vitamiinin tärkeydestä terveyden ylläpitämisessä. Suomessa asuvan on mielestäni pakko syödä D-vitamiinia purkista, koska sitä ei yksinkertaisesti voi saada tarpeeksi mistään muusta lähteestä. Me olemme eksyneet niin kauaksi ihmisen luonnollisesta asuinympäristöstä ja auringosta kuin suinkin tällä planeetalla on mahdollista. Tästä syystä sitten kärsimmekin D-vitamiinin puutteesta ja siitä johtuvista taudeista.Sen verran evoluutio on meitä auttanut, että on tehnyt meistä vaaleaihoisia, mikä auttaa meitä käyttämään vähäisen auringon paremmin hyväksi. Tästäkin on tosin apua vain kesällä, vain jos paljastaa ihonsa auringolle ja vain jos on ulkona keskipäivällä. Vaaleihoisuus kuitenkin tarkoittaa, että voimme paremmin käyttää hyväksemme tämänkin vähän. Pahimmasta D-vitamiinin puutteesta kärsivätkin pohjoisilla leveysasteilla asuvat tummaihoisemmat ihmiset. Itse en ole kovinkaan vaaleaihoinen, koska oma geeniperimäni ei ole täältä pohjoisesta. Tämän takia kestän hyvin aurinkoa, mutta myös tarvitsen sitä paljon.D-vitamiinista ja meidän nyt pelkäämästä sikainfluenssasta voisi helposti kirjoittaa kokonaisen blogin, mutta koska en halua alkaa sikainfluenssablogia pitämään, niin totean vain, että syökää sitä D-vitamiinia. Kun tutustuu enemmän D-vitamiiniin ja sen tärkeyteen ihmiselle niin ei ollenkaan enää ihmettele sikainfluenssapandemian etenemistä. Viime aikoina on ollut taas paljon mielenkiintoista uutisointia aiheesta mikä ei tosin yllätä ketään D-vitamiinista perillä olevaa. Sikainfluenssasta vakavampia oireita ovat saaneet juuri ne ihmisryhmät, jotka usein kärsivät D-vitamiin puutteesta, eli liikalihavat, tummaihoiset ja nuoret naiset. Yhdysvalloissa suhteettoman suuri osa sikainfluenssaan kuolleista on ollut tummaihoisia. Samoin Australiassa pahiten ovat sairastuneet aboriginaalit. Sikainfluenssa myös etenee täysin D-vitamiiniteorian mukaisesti eli se oli eteläisen pallonpuoliskon riesa kun me vietimme kesää ja he talvea, nythän se painopiste on siirtymässä tänne. Se, että Suomessa epidemia alkaa pohjoisesta ei myöskään yllätä. Harmi vaan, että D-vitamiinin vaikutuksesta influenssaan ei juuri valtamedia kirjoita. Tietoa ja tutkimuksia kun aiheesta kuitenkin löytyy rutkasti. Pelon lietsomisella on kuitenkin helpompi tehdä rahaa ja lääkeyhtiötkään eivät tauteja ennaltaehkäisemällä rikastu.\nAamu alkaa suklaalla\n"All of the evil that people have thrust upon chocolate is really more deserved by milk chocolate, which is essentially contaminated. The closer you get to a pure chocolate liquor (the chocolate essence ground from roasted cacao beans)the purer it is, the more satisfying it is, the safer it is, and the healthier it is."- Arnold IsmachHesaria lukiessa ja Chjokon suklaakonvehtia mussuttaessa tajusin, että olen jo jonkun aikaa aloittanut jokaisen aamuni suklaalla. En ollut aikaisemmin tajunnut, että tilanne on mennyt tähän koska syön todella harvoin mitään varsinaisesti herkuksi luokiteltavaa. Karkkia en syö, enkä makeasta oikeastaan välitä. Kaikki sokerilta maistuva on oikeastaan aika ällöttävää. Viikonloppuisin olen kuitenkin kahvin kanssa syönyt muutaman suklaan jo vuosia. Suklaakaan ei ole oikein himottanut muuten kuin aamuisin ja viikonloppuisin. Viikonloppuaamuina se kuitenkin on itselleni todella pakollista huumetta. Tämän suklaanhimon tyydyttämiseen ei sitten käy mitkään Fazerin siniset tai Geishat. Sinänsä ihan hyviä suklaita, mtta maistuvat kuitenkin pääasiassa sokerilta, maidolta ja vain hieman suklaalta. Itse kun kaipaan nimenomaan sitä kaakaopuun hedelmää ja se tarve ei tyydyty sokerisilla maitosuklailla. Tänä viikonloppuna oma huumeeni on siis ollut Chjokon tuotteet, mutta viime aikoina parhaiten on ehkä maistunut tämä Vivanin herkkusuklaa. Muutaman kerran olen itsekin tehnyt raakasuklaata ja tätä aion ehdottomasti jatkaa myös tulevaisuudessa. Tarkoituksena löytää se mahdollisimman pehmeä ja tumma lopputulos, joka ei kuitenkaan ole liian kitkerä.Viimeiset vuodet olen siis syönyt sen vajaa kymmenen palaa suklaata viikossa ja se onkin aika pitkälti ainoa makea mitä tulee syötyä. Kaikki muut sokerituotteet jätän ihan suosiolla muille. Ei tee hyvää urbaanin orangin elimistölle ei. Suklaata elimistöni saa kuitenkin nykyään jo joka aamu, sillä löysin nyt myös arkisen suklaaherkun.Olen jo kuukausia aloittanut aamuni valmiilla vihersmoothiella. Olisi varmaan parempi tehdä itse tehosekoittimessa, mutta kun kello soi arkiaamuisin 5.55 niin en ole oikein tarpeeksi skarppina, että uskaltaisin veitsellä leikkiä. Aamupalaa syön vasta töissä, mutta jotain energisoivaa haluan elimistöön siinä aamuriittien ja työmatkapyöräilyn välissä. Joskus vuosia sitten tämä aamujuoma oli itselleni Berocca, mutta kaikkien synteettisten vitamiinien käytön olen onneksi lopettanut. Eri vihersmoothiejauheita olen nyt vaihdellut ja kokeillut kunnes nyt ainakin hetkeksi löysin omani, eli Amazing Grass Chocolate Green SuperFoodin. Nam!Todella hyvän makuinen ja ravintoarvoiltaankin mieleinen. Tämä valmis vihersmoothie maistuu veteen sekoitettuna ihan kaakaolta ja sisältää muun muassa ohranorasta, vehnänorasta, alfalfaa, spirulinaa, chlorellaa, parsakaalia, neljää eri luomukaakaota, acaita, macaa, porkkanaa, vadelmaa, ruusunmarjaa, ananasta, vihreää teetä, acerolakirsikkaa, pellavansiemenjauhetta, probiootteja ja piparminttua. Kaikki tietenkin luomuna. Olenkin todennut tämän todella hyväksi tavaksi aloittaa aamu sillä se antaa energiaa ainkin itselleni muutamaksi tunniksi ennen varsinaisen aamupalan syömistä. Itse tilaan tätä herkkua iHerbista, ja taas yksi tilaus odottaakin postissa hakemista.Jos tätä blogia lukee joku toinen chokoholisti niin suosittelen ehdottomasti kokeilemista. Koodilla KOT458 tuolta iHerbista saa uutena tilaajana 5 dollaria alennusta, mikä siis käytännössä tarkoittaa ilmaista toimitusta. Jos tuota koodia käyttää niin saan itse myös jonkun prosenttiosuuden suosittelijan palkintoa, eli jos ette halua, että saan seuraavasta omasta tilauksestani alennusta niin älkää käyttäkö koodia :)\nModerni mies on fyysisesti luuseri\nKirjassaan Manthropology: The Science of the Inadequate Modern Male antropologi Peter McAllister kirjoittaa, että olemme surkein joukko Homo sapiens -miehiä, jotka ovat tällä planeetalla historian saatossa tallustaneet.McAllisterin mukaan 20 000 vuotta sitten eläneet aboriginaalit saavuttivat 37 kilometrin tuntinopeuden pehmeällä mudalla saalistaessaan. McAllister sanoo, että jos he pystyivät 37 kilometrin tuntivauhtiin pehmeällä alustalla, on hyvin todennäköistä, että he olisivat lyöneet Usain Boltin, jos heillä olisi ollut vastaavat olosuhteet.McAllisterin mielestä modernilla harjoittelulla, piikkareilla ja pinnoitetulla juoksuradalla muinaisen aboriginaalin vauhti yltyisi 45 kilometriin tunnissa. Jamaikalainen Bolt juoksi viime vuonna Pekingin olympialaisissa silloista maailmanennätystä 9,69 tehdessään parhaimmillaan 42 kilometrin tuntivauhtia.McAllister on myös tukinut vanhoja valokuvia ja todennut, että nuoret tutsimiehet hyppäsivät korkeutta 252 senttimetriä viime vuosisaadan alussa. Heimorituaaleissa piti ylittää vähintään oma pituutensa. Rooman legioonalaiset juoksivat puolitoista maratonia päivässä raskaissa kantamuksissa. Muinaisessa Ateenassa oli 30 000 soutajaa, jotka kaikki olivat nykyajan kilpasoutajia parempia. Australian aboriginaalit heittivät keihästä yli 110 metriä.Nykyajan ihminen ei joudu enää juurikaan kohtaamaan fyysisiä haasteita, eikä ihminen ole kehittynyt fyysisesti enää todella pitkiin aikoihin. Päinvastoin ollemme heikompia, hitaampia ja joka tavalla fyysisesti esi-isiämme huonompia. Emme halua palata vanhaan henkiinjäämistaisteluun, mutta on paljon asioita, joista voimme ottaa esi-isiltämme oppia mitä tulee ravintoon ja liikkumiseen. Lähde: Reuters\nEvoluutio on kehittänyt ihmiselle poikkeuskellisen juoksukestävyyden ja tätä taitoa olemmekin historian saatossa käyttäneet metsästämiseen, koska nopeudessa ja voimassa häviämme monille saaliseläimille. Hyvin harva eläin pystyy varsinkin keskipäivän kuumuudessa juoksemaan kovin pitkää aikaa. Ihminen kuitenkin hikoilee ja pystyy näin säätelemään omaa lämpötilaansa toisin kuin muut eläimet. Tämä mahdollistaa sen, että saaliseläimen pystyy väsyttämällä juoksemaan uuvuksiin.Tätä taitoa ei nykyään enää tarvita, mutta se selittää sen miksi olemme kehittyneet niin hyvkisi juoksijoiksi. Olemme syntyneitä juoksemaan, kuten Christopher McDougallkin sanoo loistavassa Born to Run -kirjassaan. Samasta syystä ihminen tosin helposti alkaa voida huonosti jos se ei liiku, sillä niin elintärkeä ominaisuus se on meille aina ollut. Olemme juosseet leijonia karkuun pysyäksemme itse hengissä ja toisaalta taas antilooppeja kiinni saadaksemme ruokaa.En suosittele seuraavan videon katsomista jos ei halua nähdä eläimen tapettavan. Toisaalta videolla saaliseläintä todella kunnioitetaan toisin kuin meidät yhteiskunnassa, jossa eläimet ovat yhtä kuin steriilejä lihanpalasia muovirasioissa.\n“Sitting is being crippled”- African ProverbItse olen aina ollut sitä mieltä, että ihminen on luotu joko liikkumaan tai makaamaan. Nämä kaksi ääripäätä tuntuvat tekevän ainakin itselleni hyvää, kun taas istuminen ja seisominen poikkeuksetta saavat jonkun paikan kolottamaan. Varsinkin tuolilla istuminen on ihmiselle varsin luonnoton asento ja vaarantaa terveyden.Suomessa 46 prosenttia naisista ja 51 prosenttia miehistä istuu päivittäin vähintään 6 tuntia. Selkävaivojen ja istumisen keston välillä on todettu yhteys jo lapsilla ja nuorilla. Aikuisilla runsas istuminen työssä selkä kyyryssä saattaa rappeuttaa selän rakenteita. Iäkkäillä runsas istuminen nopeuttaa lihaskadon kehittymistä ja lihasten toimintojen heikkenemistä. Runsas staattinen istuminen, esimerkiksi television katselu, lukeminen ja tietokoneen käyttö, on niska- ja hartiavaivojen itsenäinen vaaratekijä.Mark Sisson kirjoittaa blogissaan, että tuolit ovat huonekalumaailman valkoisia venhäjauhoja. Tästä kommentista on pakko olla täysin samaa mieltä. Sisson vertaa tuoleja myös kenkiin, eli ne ovat moderneja "mukavuuksia", jotka pakottavat vartalomme luonnottomiin asentoihin. Kuitenkin molemmat väittävät korjaavansa jotain meissä synnynnäisesti olevia vikoja. Pakko meitä on tukea ja ympäröidä pehmusteilla, miten me muuten pärjäisimme?Tuoli tekee kuitenkin samaa selälle kuin mitä kengät jalalle, eli pakottaa meidät luonnottomaan asentoon ja tukee meitä liikaa. Lopputuloksena on se, että emme enää edes osaa istua selkä suorassa ilman selkänojaa. Niin huonoon kuntoo olemee selkämme saaneet. Selkää voi toki yrittää vahvistaa liikunnalla ja lihaksia treenaamalla, mutta aina olisi parempi jos ei ollenkaan aiheuttaisi itselleen sitä vahinkoa, jota on myöhemmin korjattava.Liika istuminen aiheuttaa kuitenkin paljon muitakin sairauksia. Se on suuri syy liikalihavuudelle ja lisää muun muassa sydänongelmien riskiä. Liika istuminen voi myös aiheuttaa metabolista oireyhtymää ja yksi tutkija vertasi liiallista istumista haitallisuudeltaan tupakointia vastaavaksi.Mitä sitten voimme tehdä asian eteen? Suuri osa meistä joutuu kuitenkin istumaan ainakin töissä monta tuntia tietokoneen edessä (valitettavasti kuulun itse tähän ryhmään). Parasta olisi jos ei istuisi ollenkaan, mutta ainakaan ei pitäisi istua monta tuntia putkeen samassa asennossa. Itse suosittelen seisomista ainakin osan päivästä, tämä mahdollisuus on ainakin itselläni sillä työpöytäni saa nostettua ylös. Seisoessa tulee väkisinkin edes vähän liikuttua ja heiluttua, ja ryhti on myös parempi.Hyvä vaihtoehto olisi myös istua välillä selkänojattomalla tuolilla tai vaikka jumppapallolla. On huomattavasti vaikeampi istua huonoryhtisenä jos ei ole selkänojaa. Selkänoja kun antaa mahdollisuuden veltostuttaa kaikki tukilihakset. Tärkeää on myös liikkua välillä. Vaikka työ vaatisikin istumista, niin aina voi puolen tunnin välein edes hetkesi nousta ylös ja liikkua edes minuutin pari. Tekee hyvää niin selälle kuin aivoillekin.Kaikkia näitä keinoja kannattaa käyttää töissä, mutta kaikkein tärkeintä on liikkua edes töiden jälkeen, eikä siirtyä kotiin samaan asentoon tietokoneen ääreen. Jos välttää sokerien, valkoisen venhän ja muiden väsyttävien ruokien syömistä niin illalla riittää kyllä energiaa liikkumiseen. Jos ei muuta jaksa niin telkkaria voi edes katsella vaikka lattialla istuen ja samalla venytellen. Huomattavasti parempaa selälle sekin kuin tuolissa tai sohvalla istuminen.Tiivistettynä sanoisin, että tähänkin ongelmaan ratkaisu löytyy liikkumisesta, hyvästä ravinnosta ja levosta. Eli kannattaa liikkua mahdollisimman paljon ja monipuolisesti, syödä sellaista ruokaa, että on energiaa muuhunkin kun tuolilla torkkumiseen ja levätä sitten kunnolla makuuasennossa kun kroppa sitä tarvitsee.\nJalkojaan kannattaa vahvistaa\nMark's Daily Apple -blogissa oli mielenkiintoinen postaus siitä miten vahvistaa jalkojaan. Postauksen mukaan noin 20 prosentilla aikuisista on lättäjalka vaikka juuri kukaan ei synny lättäjalkaisena. Syynä siihen, että jalkojen kaari katoaa on se, että lihakset surkastuvat kun niitä ei käytetä. Geenimmehän haluaisivat, että kävelemme paljain jaloin.\nTältä siis jalkojemmme pitäisi näyttää:\nMutta koska käytämme kenkiä niin ne näyttävät tältä:\nTältä meidän jalat näyttävät kun tulemme tähän maailmaan:\nMitä siis voimme tehdä asian eteen? Ainakin kannattaa antaa lasten käyttää jalkojaan eikä "tuhota" niitä tunkemalla niitä kenkiin. Tutkimusten mukaan lapset jotka alle kuusivuotiaana käyttävät kenkiä kärsivät useammin lättäjaloista vanhemmalla iällä. Ennen lapset käyttivät kenkiä vain harvoin, mutta nykyään jopa vauvoille löytyy kaikenlaisia Converseja ja Adidaksia.\nMitä sitten asialla voi tehdä, koska emme kuitenkaan voi palata takaisin lapsuuteen ja heittää kenkiämme mäkeen (ja vaikka voisimmekin, nin äitimme laittaisi ne nopeasti takaisin jalkaamme)? Koska meillä luonnostaan on toimiva jalka ja lihakset ovat surkastuneet ainoastaan sen takia, että käytämme kenkiä niin voimme kääntää kehityksen ja saada nämä lihakset takaisin. Tärkeintä on unohtaa kaikenmaailman kaarituet ja muut jalkoja tuhoavat turhakkeet. Tällaiset voivat tukea heikkoa jalkaa, mutta niiden käytön seurauksena jalat menevät yhä huonompaan kunton. Tarkoituksena kun kuitenkin on palauttaa jalkojen toiminnallisuus.\nToinen asia mitä voi tehdä on olla mahdollisimman paljon paljain jaloin. Tästä olen kirjoittanut jo aikaisemmin, mutta jos ei halua juosta paljain jaloin niin kannattaa ainakin kotona ja pihalla olla paljain jaloin niin paljon kuin mahdollista. Hyvää liikuntaa jaloille on esimerkiksi kävellä varpaillaan kotona, tai tehdä jumppaliikkeitä paljain jaloin. Todella hyvää liikuntaa jaloille on myös kävellä vaikka epätasaisilla kallioilla tai hiekalla, oikeastaan mikä vain mikä laittaa jalkapohjan lihakset töihin.\nMonet meistä ovat surkastuttaneet jalkojen lihaksia jo kymmeniä vuosia, joten kannattaa aloittaa rauhallisesti, ettei lähde heti esimerkiksi kymmenen kilometrin lenkille, sillä silloin saa kyllä jalat todella kipeäksi. Itse olen aina tykännyt olla paljain jaloin, mutta vielä jonkun aikaa sitten ei tullut mieleenkään juosta ilman juoksukenkiä. Nykyään taas on jo outo ajatus lähteä lenkille FiveFingersejä paksummissa kengissä. Kun tottuu käyttämään jalkaansa, niin on todella vaikeaa taas alkaa rajoittamaan sen toiminnallisuutta.\nSiihen on kuitenkin itselläkin vielä matkaa, että jalat alkavat taas näyttämään siltä miltä ihmisen jalkojen kuuluu näyttää. Vieläkin ne ovat epätasapainoiset ja heikot länsimaisen ihmiset jalat, mutta kyllä ne jo ovat selkeästi vahvistuneet ja tasapainokin on parantunut. Ja kyllä niissä sen kympin pystyy jo juoksemaan :)\nVirallinen lautasmalli ei kelpaa\nTänään Hesarissa oli juttua siitä miten yhä useampi suomalainen hylkää virallisen lautasmallin. Tässä tapauksessa hylkäämisellä ei tarkoiteta sitä, että ei vain jakseta, viitsitä tai osata noudattaa virallista lautasmallia, vaan sitä, että tietoisesti syödään muun lautasmallin mukaan. Itse en syö virallisen lautasmallin mukaan sillä en pidä sitä kovinkaan hyvänä tai erityisen terveellisenä, mutta silti olen sitä mieltä, että olisi hyvä jos ihmiset noudattaisivat edes sitä virallista lautasmallia. Se on kuitenkin huomattavasti parempi kuin se roskaruokasipsikarkkipullalautasmalli, jota suuri osa suomalaisista noudattaa.Näissä virallisissa lautasmalleissa itseäni ärsyttää eniten se, että vaikka niiden kuinka väitetään pohjautuvan tutkimuksiin niin silti niistä heijastuu politiikka ja talous. Suomen lautasmalli suosittelee maitoa, perunaa, viljaa, juureksia jne eli juuri sitä elintarviketeollisuutta mitä meiltä löytyy. Sitten kun katsotaan jonkun muun maan tieteellistä lautasmallia niin ei puhutakaan enää rukiista tai maidosta sanaakaan ja esille nostetaan taas sen maan taloudellisesti ja poliittisesti tärkeät tuotteet. Oma lukunsa on sitten esimerkiksi Harvardin lautasmalli, joka sekin taas eroaa muista, vaikka perustuu sekin tutkimuksiin. Taitavasti kaikki osaavat aina valita ne tutkimukset, jotka omaan maan elintarviketeollisuudelle sopivat.Vrn:n pääsihteeri, maa- ja metsätaloustieteen maisteri ja ravitsemusterapeutti Raija Kara sanoo Hesarissa, että suomalaiset eivät ole lihavia, koska ravitsemussuositukset ovat väärät, vaan siksi, että emme noudata suosituksia. Olen samaa mieltä siitä, että jos kaikki noudattaisivat lautasmallia ja esimerkiksi välttäisivät roskaruokaa ja sokeria niin lihavia olisi vähemmän. Kuitenkin virallisten ravitsemussuositusten tuputtamat leipä ja peruna ovat nykyihmiselle aivan järjetöntä turhaa ja tyhjää energiaa, jota ei voi mielestäni oikein mitenkään perustella terveydellisillä syillä. Jos toimistotyöläiselle ja sohvaperunalle tuputtaa tyhjää energiaa kilokaupalla niin se näkyy kyllä vyötäröllä hyvin nopeasti. Samoin rasvan välttäminen on mennyt ihan älyttömyyksiin, vaikka aidot rasvat ovat meille hyväksi ja todella tärkeitä. Nyt rasvanpelossa sitten syödään näitä "nollaravaisia" sokeripommijogurtteja.Oma ruokavalio on melko pitkälti "uuskivikautinen", eli syön pitkälti kuten Michael Pollankin suosittelee, eli ruokaa, en liikaa ja pääosin kasviksia. Ruokavalioni koostuukin monipuolisesti muun muassa kasviksista, hedelmistä, marjoista, pähkinöistä, siemenistä, kalasta, aidoista rasvoista, luomukananmunista, luomujogurtista ja luomujuustoista (mieluiten raakamaito tai vuohenmaito). Luomulihaakin suostun syömään, tarjonta Suomessa vain todella heikkoa. Tärkeintä itselleni on syödä mahdollisimman paljon luomua sekä välttää sokeria, vehnää, lisäaineita, margariineja ja jalostettuja ruokatuotteita.Tämä ruokavalio toimii ainakin minulla huomattavasti paremmin kuin ennen noudattamani viralliset suositukset, jossa syötiin tyhjiä hiilareita ja vältettiin rasvaa. Kivaa kun ei enää väsytä jatkuvasti.\n"The human animal is adapted to, and apparently can thrive on, an extraordinary range of different diets, but the Western diet, however you define it, does not seem to be one of them. "- Michael PollanTuli viikonlopun aikana vihdoinkin luettua Michael Pollanin kirja Oikean ruoan puolesta. Tähän kirjaan törmää kaikkialla ja suuri osa tämänkin blogin lukijoista on varmaan kirjan jo lukenutkin. Silti sitä on pakko suositella, sillä se on mielestäni juuri niin hyvä ja tärkeä kirja kuin on kehuttukin. Itse luin kirjasta englanninkielisen version, mutta tämä löytyy siis myös suomennettuna. Kirjassa puolustetaan oikeaa ruokaa ja se pyrkii palauttamaan nautinnon, yhteisöllisyyden ja luonnollisuuden syömiseen. Pollan kritisoi rajusti länsimaista ruokavaliota ja sitä, että emme enää osaa syödä luonnollisesti. Emme enää osaa syödä oikeaa ruokaa vaan syömme ruokatuotteita ja kuuntelemme tiedemiehiä, toimittajia ja viranomaisia, jotka kertovat mitä meidän kuuluu syödä. Usein näiden antama informaatio kuitenkin perustuu esimerkiksi politiikkaan, talouteen tai huonoon tieteeseen.Terveellisempää ja nautinnollisempaa olisi kuitenkin syödä sitä mitä olemme syöneet aina, eli ruokaa mitä ei markkinoida ja pakata värikkäisiin pakkauksiin. Oikealla ruoalla tarkoitetaan muun muassa hedelmiä, vihanneksia, pähkinöitä, luomulihaa jne. Oikasta ruoasta olen kirjoittanut aikaisemmin tässä postauksessa. En halua taas pilata lukuelämystä kertomalla liikaa kirjan sisällöstä, mutta suosittelen ehdottomasti tämän lukemista kaikille. Tavallaan surullista, että olemme niin vieraantuneita oikeasta ruoasta, että tällainen kirja on ollut pakko kirjoittaa, mutta ehkä tämä taas palauttaa kiinnostuksen oikeaan ruokaan.\nOnko meidän jaloissa suunnitteluvirhe?\nNäin ainakin suurin osa meistä tuntuu uskovan. Muutama miljoona vuotta evoluutiota ei tuntunut riittävän tekemään meidän jaloista tarpeeksi luotettavia liikkumiseen ja seisomiseen. Miten meidät herkät jalat voisivatkaan pärjätä ilman, että niitä suojataan ja tuetaan? Tästä myytistä, että meidän jaloissa on jotain rakenteellista vikaa on tullut sovinnaista viisautta ja pelkkä ajatus siitä, että liikkuisi paljain jaloin tuntuu joillekin täysin hullulta ajatukselta. Kuitenkin samat ihmiset pitävät itsestäänselvänä sitä, että muut eläimet ovat vuosien saatossa täydellisesti sopeutuneet ympäristöönsä. Ei me kyseenalaisteta tiikerin kykyä liikkua viidakossa ilman suojavarusteita. Miten herkät tassut voivatkaan pärjätä siellä terävien oksien ja kiven seassa?\nAjatus siitä, että tarvitsemme kenkiä liikkumiseen perustuu siihen olettamukseen, että meidän jaloissa on perusteellinen suunnitteluvirhe, eivätkä ne voi kestää liikunnan rasitusta. Kuitenkin evoluutio on jokaiselle organismille kehittänyt parhaat mahdolliset ominaisuudet säilymiseen ja pärjäämiseen. Ihmisellä on kädet, joiden peukku muun muassa mahdollistaa työkalujen käytön ja vaikeiden tehtävien suorittamisen. Samoin aivot ovat kehittyneet niin, että olemme pärjänneet meitä huomattavasti nopeampien ja voimakkaampien eläimien keskellä. Kenkäfirmojen logiikan mukaan emme olisi kuitenkaan mitenkään voineet säilyä hengissä tähän päivään saakka, sillä ovathan meidät jalat täysin kykenemättömiä toimimaan sellaisenaan.\nJalka on kuitenkin se ihmisen osa, joka on eniten kosketuksissa maahaan ja joutuu kestämään suurimman rasituksen. Se on kaikkein eniten joutunut sopeutumaan erityyppiseen liikkumiseen, metsästämiseen, juoksemiseen ja kävelemiseen. Muutenhan me emme enää olisi täällä. Olisimme kuolleet sukupuuttoon aikoja sitten. Uusimmat tutkimukset ovat onneksi vihdoinkin osoittamassa, että on kuin onkin terveellisempää liikkua ilman kenkiä. Jalka osaa sittenkin toimia sellaisenaan. Tämän toki tuhannet sukupolvet ovat tienneet jo miljoonia vuosia.\nOlen jo aikaisemmin kirjoittanut monta postausta paljasjalkajuoksusta ja siitä, että kengät helposti opettavat meidät juoksemaan väärin ja lisäävät loukkaantumisia. Paljainjaloin juostessa taas lihakset vaimentavat iskuja ja jalka opettaa juoksemaan oikein. Kun liikkuu ilman kenkiä tai minimalistisella kengällä niin jalka myös tuntee alustan paremmin. Jalka on täynnä hermopäitä ja oppinut todella tarkasti tunnistamaan kaikki epätasaisuudet alustassa ja liikkumaan niiden mukaan. Esimerkiksi nilkan nyrjäyttäminen tai kaatuminen on oikeasti todella paljon hankalampaa paljain jaloin jos vain antaa jalan tehdä sitä mihin se on suunniteltukin. Myöskin voimaharjoittelu ja kaikki muu liikkuminen on tehokkaampaa ilman kenkiä. Vuosien kenkien käyttäminen on kuitenkin tehnyt jalkojen lihaksista heikkoja ja jaloista lättäjalkoja. Sen sijaan, että vahvistaisimme lihaksia ja koittaisimme saada jalat taas kuntoon, niin ostamme yhä tukevampia ja pehmustetumpia kenkiä. Kaiken maailman kaaritukiakin tarvitsemme kun lihakset eivät jaksa enää kannatella jalkaa. Ongelma ei siis ole se, että meidän jaloissa on joku suunnitteluvirhe vaan se, että me emme vain anna niiden toimia luonnollisesti.\nJättäkää siis ne kengät narikkaan aina kun mahdollista sillä ei meissä mitään vikaa ole!\nTerveys on valintojen seurausta\nAsia mistä harvoin saa puhua ääneen on se, että terveys on usein omien valintojen seurausta. Toki asiasta kirjoitetaan ja välillä syyllistetäänkin, mutta yhtä usein ihmiset suhtautuvat välinpitämättömästi elintapoihinsa ja sitten sairastuttuaan syyttävät muun muassa geenejään. Oma terveys kun on sellaista mistä ei haluta itse ottaa vastuuta, koska se tarkoittaa, että sairauden sattuessa olisi itse tehnyt jotain väärin, ja omia virheitään on vaikea myöntää. Uusimassa Karjalaisessa on varsin hyvä artikkeli "Asenteiden armoilla", jossa Kristiina Viitanen kirjoittaa siitä, että jokainen voi itse valita, pitääkö itsestään huolta ja katsooko maailmaa mustien vai valkoisten lasien läpi. Artikkelissa professori Jussi Huttunen sanoo, että jos 10-15-vuotiaalle lapselle terveys on aivan yhdentekevä asia, on hän saman asenteensa vanki kenties lopun elämäänsä. Ei siis ole lainkaan sama, minkälaista terveysviestiä vanhemmat lapsilleen perinnöksi antavat.Vaikka yhä useampi ihminen elää entistä pidempään, ei maksimielinikä ole pidentynyt. Lääketieteen kehitys ei ole onnistunut pidentämään maksimielinikää, ainoastaan pitämään meidät terveempinä. Samat riskitekijät aiheuttavat lihavuutta, diabetesta ja myös syöpää. Näihin vitsauksiin pätevät myös samat keinot, eli terveellinen ravinto ja riittävä liikunta. Esimerkiksi sepelvaltimotaudin riskitekijät eivät kuitenkaan rajoitu vain ulkoisiin tekijöihin. Kyynisyys, agressiivisuus ja pessimismi ovat kaikki sepelvaltimotaudin riskiä nostavia tekijöitä.Professori Jussi Huttunen listaa myös terveyttä määrääviä tekijöitä:- Perimä, vaikka sen merkitys on pienempi kuin ennen ajateltiin- Fyysinen elinympäristö- Sosiaalinen elinympäristö. Mitä enemmän hyviä ihmissuhteita, sen parempi.- Elintavat. Säännöllinen liikunta ja terveellinen ruokavalio. Paljon kasveja ja kuituja, minimaalisesti suolaa, sokeria ja valkoisia jauhoja.- Sisäinen maailma. Kokemukset, arvot ja asenteet vaikuttavat fyysiseen terveyteen.- Ehkäisy- ja hoitotoimet. Parasta terveydenhoitoa on ehkäistä taudit ennakolta.- Sattuma- Raha. Suurempi bruttokansantuote, sitä korkeampi elinajanodote.- Koulutus. Mitä enemmän koulutusta, sen korkeampi elinajanodote.\nJess Reinhold - Training at Wildfitness\nErwan Le Corre - Be True to Your Nature


Markku Helander aikoo rakentaa padel-hallin | Loimaan Lehti\nMarkku Helander aikoo rakentaa padel-hallin\n24.8.2021 | 8:19\nPadel-halli on tarkoitus rakentaa Kaunismäenkadun viereen, lähelle vesitornia. Juha Jokela ja Markku Helander allekirjoittivat hallin vuokrasopimuksen maanantaina.\nLOIMAA Liikemies Markku Helander suunnittelee rakentavansa padel-hallin Loimaalle jäähallin ja tennishallin viereiselle tontille.\nRakennustyöt on tarkoitus aloittaa jo parin viikon sisällä sen jälkeen, kun asiat on saatu käsiteltyä kaupungin toimielimissä ja tonttikaupat tehtyä.\n– Tässä tulee syksy vastaan, ja haluamme olla katon alla talvella, hän sanoo ja tavoittelee, että halli olisi valmis kevättalvesta, helmikuun lopussa.\nHieman yli yhdeksän metriä korkea halli on pinta-alaltaan noin 1 300 neliötä, ja halliin mahtuu neljä padel-kenttää. Rakentamisesta vastaa Saviseudun Investointi oy, jonka toisena omistajana on Markku Helander.\nHelander alkoi suunnitella padel-hallia parisen kuukautta sitten, kun selvisi, että Kartanonportin tiloihin, joissa Loimaalla pääsi ennestään pelaamaan padelia, tulee muuttamaan Würth.\nMuutoinkin hän pitää tennistä ja squashia yhdistävää padelia tulevaisuuden lajina, jota voi harrastaa matalalla kynnyksellä oli sitten lapsi tai varttuneempi.\nUuden hallin sijaintia Helander pitää hyvänä, sillä se on lähellä Puistokadun koulua ja liikuntapaikkoja. Jäähallin ja tennishallin lisäksi läheltä löytyvät muun muassa pururata ja kuntoportaat.\nHALLIN varsinaista padel-toimintaa pyörittää aikanaan alan valtakunnallinen toimija Padel Sports oy, joka tunnetaan Padel Club Finlandin brändillä.\nYrityksen hallituksen puheenjohtaja, perustaja ja yksi omistajista Juha Jokela ja Saviseudun Investointi oy:tä edustava Markku Helander allekirjoittivat vuokrasopimuksen maanantaina.\nJokela kertoo, että tähän mennessä he ovat tehneet sopimuksen 22 klubin kanssa Suomessa, ja toiminta ulottuu Helsingistä Rovaniemelle saakka.\n– Tämän vuoden lopussa meillä on 86 toimivaa kenttää ja ensi vuoden lopussa 190.\nJokela pitää Loimaata väkilukuun suhteutettuna liikunnallisena kaupunkina ja hän uskoo padelin mahtuvan palloilukaupungin harrastusvalikoimaan. Hän kertoo padelin saaneen hyvän vastaanoton lajin matalan aloituskynnyksen ja sosiaalisuuden ansiosta.\nJokela arvioi, että aikanaan Loimaan padel-klubi työllistää 2–4 henkeä, ja alueelle on tarkoitus saada oma padel-valmentaja, joka perehdyttää ja opettaa harrastajia lajin saloihin.\nHELANDERIN mukaan padel-hallin viereen mahtuisi aikanaan myös sisäliikuntaan soveltuva harjoitushalli. Hän suunnittelee, että käytännössä harjoitushallin voisi rakentaa kiinni padel-halliin.\nMuun muassa urheiluseuroista on kantautunut toiveita uudesta harjoitushallista, koska parhaat harjoitusajat ja -paikat ovat kortilla liigajoukkueillekin (LL 13.8.).\nHelander sanoo, että hän voisi tarvittaessa toteuttaa uuden harjoitushallin, mutta hän korostaa, että asia riippuu Loimaan kaupungista ja sen päätöksenteosta.


Luin juuri Metsolat tv-sarjaan pohjautuvan kirjasarjan viimeisen Uusi tie -osan. Olen tämän syksyn ja talven aikana katsonut sarjaa DVD:ltä ja kun pääsin pari viikkoa sitten loppuun, oli pakko vielä hakea tämä kirja kirjastosta lukuun, se kun jatkaa Metsolan suvun tarinaa vielä tv-sarjaa pitemmälle. Jos minun pitäisi valita yksi televisio-ohjelma, joka kuvaa lapsuuden mielenmaisemaani, olisi potentiaalisia vaihtoehtoja useitakin. Todennäköisesti päätyisin kuitenkin Metsoloihin.\nMetsolat on yksi 1990-luvun suursarjoista, vaikka sitä kuvattiin kaikkiaan nykymittapuulla mitattuna "vain" nelisenkymmentä jaksoa. Sarja käsittää vuodet 1987-1993, myöhemmin kuvattiin vielä vuoteen 1996 sijoittuva joulujakso. Sarja pohjalta tehtiin uskollisesti sarjaa mukaileva kirjasarja, jonka viimeinen osa ulottuu aina vuoteen 1997 saakka.\nVaikka oma lapsuuteni kului Kainuun sijasta Ylä-Savossa, on maantieteellinen yhteys riittävä siihen, että tunnen olevani Metsoloiden maisemissa kotonani. Tietysti on sanottava, että myös sarja on hyvin tehty. Sarja kuvaakin hienosti yhteiskunnan muutosta tuona varsin merkittävänä ajanjaksona Suomen historiassa. Esille tuodaan niin merkittävät poliittiset kuin taloudellisetkin tapahtumat, mutta myös kunkin vuoden muotivillitykset/hirvitykset ja tekniset vempaimet saavat osakseen lempeää huumoria. Näyttelijät onnistuvat niin hyvin roolisuorituksissaan, että monet ovat leimaantuneet loppuiäkseen roolihahmonsa perusteella. Pikkutyttönä Anu Hälvän Helena ja Katriina Honkasen Eeva olivat idoleitani, aikuisena sydämeni sykkii erityisesti Antti Haljalan Metsolan Antille, äkkipikaiselle, itsepäiselle, mutta sydämeltään sivistyneelle vanhalle isännälle. Ja jos taas kaipaan vertauskuvaa ultimate evil -tyypille, pääsee Juha Hyppösen esittämä Kari Kaukovaara varsin lähelle sitä. Olkoonkin, että näin aikuisena hänenkin hahmostaan pystyy tavoittamaan erilaisia tasoja.\nSarja onkin tunneskaalaltaan hyvin monipuolinen. Jaksoissa löytyy lempeyttä ja huumoria, mutta myös elämän synkkiä sävyjä ja suoranaisen traagisia tapahtumia. En ole varma, olenko toipunut muutamasta vieläkään, niin kovasti ne pienen tytön herkkään mieleen sattuivat. Vielä on mainittava kiitoksin runsas ulkona kuvaaminen, joka 2000-luvun tv-produktioissa on hyvin harvinaista herkkua.\nKirjasarjasta vastaavat tv-sarjan käsikirjoittajat: ohjaaja Carl Mesterton, Miisa Lindén ja Anna-Lisa Mesterton, joista Lindén on toimittanut romaanit. Olen muistaakseni lukenut joskus vuosia sitten kaikki sarjan kirjat, mutta nyt siis vain tämän viimeisen. On sanottava, että Uuden tien ansiot ovat ennen kaikkea muut kuin kirjalliset. Sinänsä kieli ei ole tavattoman tönkköä, mutta siitä huolimatta lukiessa on kiusallisen selvää, että lukee hieman laajennettua ja toimitettua versiota tv-käsikirjoituksesta. Ja vaikka roolihenkilöt kaikkine tuttujen piirteineen ja maneereineen näkee sielunsa silmin kirjaa lukiessaan, mieluummin katsoisin tapahtumia ihan oikeasti loistavin näyttelijöiden esittäminä.\nJos siis Metsolat on sinulle entuudestaan tuntematon tai haluat palata laillani nostalgisoimaan, suosittelen kyllä alkuperäiseen tv-sarjaan tutustumista. Tämä viimeinen pätkä Metsola-saagaa onkin sitten luettava kirjana, halusi tai ei, ja kokemus on kuitenkin kaikin puolin miellyttävä ainakin kaltaiselleni hc-fanille. Uusi tie ei pyrikään keräämään taiteellisuuspisteitä vaan tarjoamaan lukijalle vielä yhden antoisan rupeaman rakkaiksi käyneiden henkilöiden ja vaaramaisemien kanssa hellät hyvästit -tyyliin. Tapahtumista mainittakoon sen verran, että Annikki ja Antti muuttavat osittain Hoikan kylälle rivitalonpätkään, Erkki suuntaa uusille urille niin yksityiselämässä kuin bisneksissäänkin, Risto löytää itsestään opettajan ja niin Eevan ja Stigun kuin Liisan ja Osmonkin elämät kokevat miellyttäviä muutoksia. Kirjan loppuvaiheissa palataan vielä sotavuosiinkin muisteloissa.\nTällainen nostalgiapläjäys tällä kertaa! Nyt minua kiinnostaisi tietää, onko Metsolat jättänyt yhtä painavaa jälkeä kenenkään muun mieleen. Kerro siis muistosi Metsoloista! Ja kerro ihmeessä sekin, jos sarja on ihan outo tai muuten vain oman mukavuusalueen ulkopuolella!\nLabels: historia perhe retro sukuromaani yhteiskunta\nMarissa M. 19. helmikuuta 2013 klo 9.51\nVoi rähmä! En edes tiennyt, että tuollainen "Uusi tie" on olemassa. Mulla on kaksi Metsolat-kirjaa kirjahyllyssä, toinen (se ensimmäinen) on luettu puoleen väliin saakka. Sain kirjat mummolta, ja luin kirjaa kun olin n. 10-vuotias. Ehkä siksi jäi kesken... Katsoin sarjaa kakarana, kun se telkkarista tuli - lähinnä koska muut katsoivat sitä ja istuin sohvannurkassa mukana. En siitä tosin mitään tajunnut.\nHauskaa, että juuri eilen tartuin Metsolat-kirjoihini ja fiilistelin lapsuusmuistoja, ja nyt kirjoitit tämän! :)\nAmma 19. helmikuuta 2013 klo 10.47\nHauska sattuma tosiaan! En varmaan minäkään olisi vielä kymmenen vanhana jaksanut näitä kirjoja lukea, vaikka fani olinkin, eikä kirjat varsinaisesti kovin raskaita luettavia ole. Mutta tosiaan, jos haluat fiilistellä enemmän, suosittelen dvd-sessiota, itsekin olen aikuisena ymmärtänyt paljon sellaisia asioita, jotka silloin lapsena menivät kokonaan ohi :)\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 19. helmikuuta 2013 klo 10.01\nKyllä, vaikka olinkin jo aikuinen tätä sarjaa seuratessani. Katsoimme kaikki jaksot, osan vielä uusintoinakin myöhemmin. Tämä kuului vielä niihin vanhoihin hyvän ajan sarjoihin, joka yhdisti katsojasukupolvia. Keskusteltavaa aidoista henkilöistä riitti kahvipöydissä. Jotkut tapahtumat todellakin ovat syöpyneet tajuntaan lähtemättömästi!\nAmma 19. helmikuuta 2013 klo 10.50\nIhan totta. Metsoloiden tapahtumista puhuivat kaikki! Ja Metsolan Erkkiä esittänyt Kari Hakala on muistaakseni jossakin haastattelussa sanonut, että oli ahdistavaa, kun ihmiset sekoittivat hänet roolihenkilöön. Toisaalta olen jostakin lukenut sellaisen jutun, että nimenomaan Erkin hahmo antoi paljon uskoa ja toivoa lama-Suomen uhreille: työttömille, konkurssin tehneille ynnä muille. Sarjassahan on myös Erkin veli Risto, joka joutuu velkoihin konkurssisaatavien vuoksi, todellinen aikansa kuva siis hänkin.\nDeekoo 19. helmikuuta 2013 klo 10.09\nMinusta sarja oli ajan kuva, ja teki henkilöistä uskottavia: Erkki, Heikki, Kari, ja hieno kunnanjohtaja (Esko Roine) .. ja muutkin näyttelijäsuoritukset olivat hyviä, myös Jari Salmi ja Anna-Leena Härkönen vaihtoehtoihmisinä. Itse asiassa sarjassa oli minusta kaksi tukijalkaa dramaattiset juonenkäänteet: Stigin ja Eevan suhde, Stigin auto-onnettomuus, Erkin ryyppykaudet, ja Karin ketkuilut. Jälkeenpäin ajattelen, että oliko se Kari lopulta niin ilkeä, toimintahan on katsottu vain Erkin silmin, toki Kari heittää koko ajan hiekkaa Erkin rattaisiin, mutta silti, onko toisella oikeus valjastaa luonnonkaunis rinne omaan käyttöön, tosin Karin taka-ajatus oli ajaa Erkki konkurssiin ja jatkaa itse samaa toimintaa.\nOsmo (Jari Salmi), Eeva (Katriina Honkanen) on jäänyt mieleen, samoin äiti ja isä, aviopari itsekin ja rakkaus lehmiin.\nSarjassa oli myös koko 1990-luvun kuva, nousu ja uho, pankkikriisi ja unelmien tuho. Jaana ja Jaanan mies oli hyvin esitetty. Jaanan ja hänen julkisivunsa, joka romahtaa, kun pankit menivät nurin.\nKatsoin kaikki jaksot tv:stä ja uusinnatkin, mutta en ole lämmennyt kirjoille, enkä pitänyt erityisemmin Hovimäestä, joka oli saman tiimin käsikirjoittajaa.\nStigin Paraisten kuviot tietokoneineen oli minusta myös vähemmän kiinnostavaa, Stogin vammautuminen sen sijaan oli hienosti esitetty ja fyysinen ja psyykkinen kuntoutuminen...\nAmma 19. helmikuuta 2013 klo 10.53\nIhan samaa mieltä! Eihän Kari kovin mukava hahmo ole, perimmäinen motiivi taitaa olla kateus. Mutta näin aikuisena, kun asiat eivät enää ole pelkästään mustia tai valkoisia, ymmärtää tällaisiakin motiiveja jotenkin paremmin.\nHarmi, kun en muistanut tuohon kirjoitukseeni kommentoida ollenkaan Jaanaa! Hänhän on vähän kanamainen ja turhamainen hahmo, jolle naureskellaan pitkin sarjaa. Mutta nyt tällä katselukerralla tajusin, että tosiasiassahan hän on todellinen taistelijaluonne ja luja bisnesnainen. Vähän huvittava ehkä, mutta todella sitkeä kun sille päälle sattuu :)\nPidin myös Hovimäestä. Sitähän kritisoitiin paljon historiapiireissä epäuskottavuudesta, mutta mielestäni siinä onnistuttiin hyvin viihteistämään historiaa ja toisaalta esitettiin pitkä pätkä Suomen historiaa helposti lähestyttävässä muodossa.\nDeekoo 19. helmikuuta 2013 klo 11.48\nMuistaakseni Jaanalla oli rintasyöpä, ja sitten oli niitä kaikenlaisia huijauskuvioita. Jaana oli kateellinen kuten Karikin, mutta kumpikaan ei antanut periksi.\nLisäksi Kari hommasi Eevan töihin, mutta oli Erkille kyllä aika kateellinen.\njaana 19. helmikuuta 2013 klo 10.55\nMinäkin olin jo aikuinen, kun sarjaa katsoin eikä Kainuun maisemat ole millään lailla tuttuja, mutta kyllä sarja silti kolahti kovaa. Se oli hyvin tehty ja kaikin puolin uskottava ilman älyttömiä juonenkäänteitä ja kuvaa tosiaan hienosti aikaansa. Katsoisin ilman muuta uudestaan, jos tulisi TV.stä, mutta kirjat jätän suosiolla lukematta. Ja samaa mieltä Deekoon kanssa Hovimäestä.\nAmma 20. helmikuuta 2013 klo 22.02\nKyllä, hyvin tehdystä kertoo sekin, että monet ja eri-ikäiset ovat sarjaan samaistuneet, vaikka maisemat tai maalaiselämä ei itselle tuttua olisi ollutkaan.\nB. H. 19. helmikuuta 2013 klo 13.57\nMetsoloita tuli katsottua lapsena, olin kyllä tosi nuori. Parhaiten ja pahiten on mieleen jääneet hautajaiset sarjassa. Katsoin tätä joskus myös uusintana telkkarista. Hieno sarja ja hieno ajankuva, vaikka kirjoihin asti ei ehkä oma kiinnostus riittäisi. Tai ehkä se on se, että aina kun kuulen sanan Metsolat, siihen yhdistyy mielessäni jotain surullistakin, niin ei tee niin kovadti mieli palata siihen.\nAmma 20. helmikuuta 2013 klo 22.04\nSe hautajaiskohtaus sarjassa on kyllä rankka. Muistan tarkasti, että olin viikon verran ihan tolaltani. Muitakin synkkiä ja raskaita asioita sarjaan kuuluu, mutta nyt aikuisena on huomannut, ettei suruilla kuitenkaan mässäillä (kuten nykytuotannoissa on tapana): joka tapauksessa toiveikas ja positiivinen henki on päällimmäisenä.\nB. H. 20. helmikuuta 2013 klo 22.45\nTotta, pidän vanhojen kotimaisten sarjojen... vähäeleisyydestä? Siitä ettei mässäillä traagisilla tapahtumilla kuten monissa nykysarjoissa. Toinen lapsuusajoilta mieleenjäänyt sarja on Puhtaat valkeat lakanat, se kiinnostaisi nähdä joskus uusintana.\nKatja / Lumiomena 19. helmikuuta 2013 klo 15.55\nOlen muistaakseni kymmenisen vuotta sinua vanhempi ja olin Metsoloiden aikaan nuori aikuinen, aloittelin opintoja yliopistossa. Olin ihan koukussa sarjaan, muita kotimaisia sarjoja en siihen aikaan katsonut. Vaikka sarjan kiemuroissa oli paljon saippuamaisuutta, oli kaikessa sellaista hyvää juurevuutta, sellaista maalaisuutta josta pohjoissavolaisen mansikkakaupungin tyttö sai hyvin kiinni.\nJa hauskaa oli se, että Metsolan emäntä (siis se Antin vaimo, en nyt muista nimeä) oli tismalleen isotätini näköinen. Isotäti olikin pankkireissullaan kuullut, että "katsokaa, Metsolan emäntä!"\nAmma 20. helmikuuta 2013 klo 22.06\nOo, Annikin näköinen isotäti :)\nMinä palasin tähän sarjaan opiskellessani yliopistossa ja asuessani Jyväskylässä. Ja täytyy sanoa, että kyllä siinä oli paljon koti-ikävän lääkintää ja jonkinlaista lapsuudenmuistojen etsimistä takana.\nJonna 19. helmikuuta 2013 klo 20.00\nMetsolat, jee ihanaa! :D Muistan katsoneeni sarjaa tv:stä (kenties uusintana) ihan pikkulikkana, mutta uudelleen sarjan löysin yläasteikäisenä, jolloin "se oli menoa sitten". DVD:t löytyy omasta hyllystä ja juuri tuossa ennen joulua ne taas katsoin. :) Kirjat olivat ihan ok, mutta eivät ilmennä kirjallisuutta sellaisena kuin se parhaimmillaan on. Itse sarja on paljon parempi näyteltynä ja se on hyvin kouriintuntuva: ihan menee oikeasti kylmät väreet, kun Eeva ja Stigu joutuvat kolariin ja itkettää Helenan ja vauvan hautajaiset. Siis aito, tunteita nostattava ja kunnollinen suomalainen sarja.\nSuosikkihahmoni sarjassa on Antti, kukapas muu. Hauska ja sydämellinen heppu tosiaan. :) Ja Helena oli silloin pikkulikkanan niin cool, suosikkini varmaan tuohon aikaan. :)\nKatriina Honkanen oli muuten pari viikkoa sitten mukana Neljän tähden illallisessa, sattumalta avasin tv:n juuri silloin. Hän kertoo siinä, että edelleen tulee kyselyjä siitä, olisiko sarjalle tulossa jatkoa. Honkanen sanoo, että "ei ikinä" ja että on parempi pitää hyvät muistot siitä mitä on ollut. Eikä sarja olisi entisensä, jos sitä nyt jatkettaisiin, ei todellakaan. Mielestäni sarja jäi hyvään kohtaan eikä olisi tarvinnut keksiä edes kirjaan mitään lisää.\nItse olen ollut aina enemmän sellainen "true-Hovimäki -fani" ja edelleen kyseinen sarja on minulle rakkaampi, mutta Metsolat on heti hyvänä kakkosena perässä. Olen samaa mieltä kanssasi: "Pidin myös Hovimäestä. Sitähän kritisoitiin paljon historiapiireissä epäuskottavuudesta, mutta mielestäni siinä onnistuttiin hyvin viihteistämään historiaa ja toisaalta esitettiin pitkä pätkä Suomen historiaa helposti lähestyttävässä muodossa." Oikein hyvin sanottu, enpä olisi itse paremmin saanut sitä muotoiltua. :)\nAmma 20. helmikuuta 2013 klo 22.10\nHC-fani sielläkin, jee! :)\nMinäkin satuin näkemään Katriina Honkasen Neljän tähden illallisessa. Ja joo, kyllähän siitä enempi ankea olo tulisi, jos sarjaa jatkettaisiin: Antti olisi jo kuollut ja varmaan moni näyttelijä muuten vain poissa. Parempi ehdottomasti näin. Pidin sarjan lopetuksesta, mutta on sanottava, että kirja toi siihen jotakin lisää, ehkä sellaisen kunnollisen jäähyväisfiiliksen.\nMinulla on Hovimäki-boksi hyllyssä, katsoin ne läpi toista lasta imettäessäni ;)\nMinna Vuo-Cho 20. helmikuuta 2013 klo 7.19\nMinä en ole koskaan oikein sarjoja jaksanut seurailla kovin pitkään, mutta MEtsolat muistan - vanhempani sitä seurasivat oikein aktiivisesti ja minäkin sitten tietysti siinä sivussa, silloin kun satuin kotona olemaan.\nHienot maisemat ja maalaistunnelman muistan oikein hyvin. Itse tarinasta ja henkilöistä en sitten oikein mitään.\nAmma 20. helmikuuta 2013 klo 22.12\nVeljelläni on samantyyppinen kokemus, hän opiskeli tuolloin muualla, eikä sarjaa seurannut. Mutta siitä huolimatta Metsolat oli sellainen ilmiö, ettei hänkään siltä ole voinut välttyä!\nVillis / Villasukka kirjahyllyssä 21. helmikuuta 2013 klo 14.45\nKiitos nostalgiapläjäyksestä :) Metsoloita tuli katsottua hyvin tiiviisti. Erityisesti mieleen jäi suosikikseni noussut Stig, mutta myös Eeva, Kari ja Helena. Olen tainnut jonkun kirjoistakin lukea, mutta ihan varma en ole. Tv-sarja oli mahtava :)\nAnonyymi 20. kesäkuuta 2013 klo 9.38\nKylllä tämä TV sarja taitaa olla niitä ainoita joka todella on tehty ajanmukaisesti juuri 90-luvun laman alkumetreistä Suomessa. Moni sen ajan yrittäjäperhe samaistuu Metsoloihin.\nOn ylä- ja alamäkiä, mutta emme luovuta.\nNyt reilu parikymmentä vuotta myöhemmin katselemme kesäisin lastenlasten kanssa mökillä dvd versiona sarjaa, jo kolmatta vuotta ja kun sataa kuuuluu, pappa mennäänkö sisään katsomaan Metsoloita!\nKultti sarja. Kiitos tekijöille!\nps. Eevaa näkee usein Tikkurilassa Ylivedossa ( K- kauppa ). Tekis joskus mieli kysyä mitä Stigulle kuuluu, mutta enpä taida.\nAnonyymi 20. kesäkuuta 2013 klo 9.39


Kaisa Mäkäräinen juhlien jälkeen huippukunnossa - Urheilu | HS.fi\nKaisa Mäkäräinen juhlien jälkeen huippukunnossa\nVuoden urheilijaksi juuri valittu Kaisa Mäkäräinen jatkaa ampumahiihdon maailmancupia tuloksekkaasti. Tänään hän sijoittui toiseksi 7,5 kilometrin pikakilpailussa Italiassa.\nKaisa Mäkäräinen osui ja hiihti vakuuttavasti. (KUVA: Martti Kainulainen Lehtikuva)\nJulkaistu: 19.1.2012 16:34 , Päivitetty: 19.1.2012 20:49\nNoin puolentoista kilometrin korkeudessa kilpaileminen laittoi Kaisa Mäkäräisen lihaksiston lujille, mutta lopputuloksessa ei ollut moitteen sijaa torstaina. Mäkäräinen palasi alkuviikon Vuoden urheilija -kekkereistä arkeen kakkossijalla Italian Anterselvassa.


Tietotyön tehotreeni: Johdanto Power BI-raportointiin I Sovelto\nPower BI on Microsoftin raportointiratkaisu, joka mahdollistaa tiedon noutamisen eri tietolähteistä, mallintamisen ja raporttien tuottamisen omalle koneelle asennetussa työpöytäsovelluksessa ja jakelun pilvipalvelun kautta raportteja tarvitseville.\nPower BI -raportointityökalu on mullistanut tavan tuottaa erilaisista tietolähteistä raportteja, joiden ulkoasu on tyrmäävä ja käytettävyys helpompaa kuin mikään. Tässä tehotreenissä saat käsityksen siitä, mistä Power BI-raportoinnissa oikeastaan on kyse.\nJohdanto valmiin raportin julkaisemiseen ja hallintaan Power BI -pilvipalvelussa.\nJos haluat lisätietoa aiheesta Tietotyön tehotreeni: Johdanto Power BI-raportointiin, klikkaa alta ja täytä yhteydenottolomake. Kysymyksesi lähetetään suoraan kouluttajalle.\nTämä Tietotyön tehotreeni on perustason koulutus, johon voit helposti osallistua työpisteeltäsi käsin. Koulutus ei edellytä aiempaa kokemusta Power BI -raportoinnista.\n179€ + alv. 24%\nKoulutus on ilmainen Sovelto Easy -palvelun käyttäjille.\nKoulusta on mahdollista toteuttaa myös räätälöidysti. Tiedustele tarjousta!\nHaluatko tietää lisää koulutuksesta Tietotyön tehotreeni: Johdanto Power BI-raportointiin? Täytä yhteystietosi, niin koulutuksen järjestäjä ottaa sinuun yhteyttä.\nSaadaksesi lisätietoa aiheesta Tietotyön tehotreeni: Johdanto Power BI-raportointiin täytä seuraavat tiedot:


AKAASIAN ALTA: November 2015\nPuolessa välissä hyvää viikkoa. Paras hetki käsillä, keittiön sohvalla, tenavat iltapuuhissa, iso maitokahvi ja telkkarista tulee mun ehdotonta top-tosi-teeveetä. Juu, tunnustan, tykkään seurata tätä tragikoomista presidenttikilpaa siellä kaukana lännessä. Joka debaatti on tähän mennessä katsottu, ja nyt meneillään tämä eilisen paneelin rääpiminen ja analyysi. Leipää ja sirkushuveja in deed.\nOmaan arkeen on tullut viime viikkoina mukava uusi särmä. Entinen oma Bermudani eteni rutiininomaisesti kolmiolla duuni, lidukan leipäjono ja hellan edusta – kaikki tässä samoilla kulmilla, illasta iltaan. Mutta nyt viime viikkoina on iltavuoro tehty kaupan tiskin takana Turun ydinkeskustassa, ja miten ihana lisuke onkaan pörrätä kaupungin hämyssä töiden jälkeen. Tehdä kierros kanssakauppiaiden ovien raoissa sulkemisen aikoihin, kuulostella symboolisesti päivän saldot kynnyksen yli ja toivotella illan jatkot. Ja mikä parasta, kotimatka taittuu jalan. Tosin pakon sanelema juttu, sillä keskutassa parkkipaikan hakemisessa menisi ikä, ilta ja elanto. Joten olen heittäytynyt autottomaksi.\nKotimatkaa kertyisi kolmisen kilsaa ja risat noin varovasti arvattuna, suorinta ja valoisaa väylää. Mutta nämä iltapromenaadit ovat omia herkkuhetkiäni, tutkimusmatkoja pimeisiin puistoihin, mukulakivikujille, läpi sisäpihojen ja historian havinoiden – iltasumulla ja kiiltävällä asvaltilla. Jokiranta, Tähtitornin mäki, Vartiovuori, Vanha Suurtori, Kupittaan puisto, you name it, I know it. Mutkia matkassa, mitä enemmän sen parempi. Nuuskin iltaa, kurkin kaukaa ihmisten keittiöihin ja iltapuhteisiin telkkareiden sinisissä valoissa, nyökkäilen koirille, tervehdin tuntemattomia. Saa sataa, vällyä ylle, huppu korville ja rukkaset kyynäriin. Ensilumen myötä käsilaukusta kaivetaan kotimatkalle laamapaita. Ja laamahousut.\nNyt, telkkarin kandidaatit jääköön oman onnensa nojaan, suuntana sauna ja sitten kainalo.\nPosted by Jaana at 22:51 7 comments:\nVaikka ollaan oltu näillä huudeilla jo vuosi ja risat, niin edelleen esittelen itseni paluumuuttajana. Liekö mukana ripaus selittelyn makua osittaisesta kyvyttömyydestäni täysin ymmärtää täkäläistä maailman menoa, vaiko pieni angsti ajatuksesta asettua lopullisest aloilleen, kumpi? Tai molemmat? Edelleenkin haaveilen analyysiä tästä armaasta asettumisesta - mutta totuus on, että tunnelmat vaihtuvat kuin keittiön telkkarin kanavat; jatkuvasti, sinne ja tänne. Toisinaan ei Turun voittanutta taivasta voi maa päällään kantaa, toisinaan taas tekee mieli pakata lapset, lavuaarit ja mennä juuri sinne missä pippuri kasvaa - päiväntasaajalle.\nSaldo on toki plussan puolella juuri tässä ja nyt - mutta silloin tällöin tulee vastaan juttuja, joita huomaa vain kaipaavansa niin tavattoman tosissaan. Yksi sellaisista on spontaanisuus. Se sellainen suloinen elämän orgaanisuus - tehdään miltä tuntuu, mennään kun vipattaa ja otetaan hetkestä vaari kaksin käsin. Keksitään kekkerit ilman viikkojen buukkauksia, tupsahdetaan kylään ilman tanssikorttia, annetaan brunssin valua dinneriksi, tai lähdetaan luodolle viiden tunnin varoituksella. Luojan kiitos, näin kävi juuri viikonloppuna - toivoa on siis;). Tosin, itse olen kaukana mistään spontaaniuudesta näinä päivinä; elämä vaan ottaa niin paljon enemmän aikaa kuin ennen?!\nAnyways, istuttiin iltaa ihanien kanssa perjantaina, ex tempore, impromptu. Buurit ja pojat menivät Bondille, me likat skumpalle. Loppupeleissä kaikki saman pöydän ääressä. Illan myötä laitettiin uuteen uskoon kotimainen politiikka, muutama kuningashuone ja jokunen julkimokin, kai. Ruoka oli ihanaa, tunnelma taivaasta ja koko touhu kulminoitui hyper-plääniin lähteä aamut’uimaan ulkosaaristoon telttailemaan, koko porukka. Ja niin mentiin. Onneksi mentiin. Ilman ruokalistoja, jälkkäreitä tai avonaisia ruokakauppoja; kyytipoikana maailman upein ulappa, aurinkoa taivaan täydeltä, syysmetsä seurana ja mielenrauha tuliaisina. Huoh.\nLisää näitä ylläreitä ja kaamos on kuitattu.\nPosted by Jaana at 23:40 8 comments:


Kolesterolilääke pois käytöstä - Sydänliitto\nKolesterolilääke pois käytöstä\nOlen jättänyt jo vuosia kolestroolilääkkeen pois kun tuli lihassärkyjä ja olen syönyt punariisiä luontaistuotekaupasta ja tänään sain kuulla että se sisältää samaa statiinina kuin kolestrolilääkekin. Voiko punariisi myös aiheuttaa jalkojen särkyä?\nKyllä punariisi sisältää statiininkaltaisia aineita, tosin pieninä ja valmiste-erittäin vaihtelevina määrinä. Siksi sen on kuvattu aiheuttavan samanlaisia lihasoireita kuin mitä on liitetty oikeisiin statiinilääkkeisiin. Joka tapauksessa kannattaa huolellisesti seurata, ovatko lihasvaivat todella lääkkeen tai punariisin aiheuttamia, koska lihasvaivat ovat muutenkin yleisiä, ja lääkitys voi turhaankin joutua syytettyjen penkille. Eräässä suuressa tutkimuksessa sekä statiini- että lumelääkeryhmän potilaista joka kolmannella oli lihasoireita viisivuotisen tutkimuksen aikana – näin yleisiä ovat siis lihasvaivat ilman lääkettäkin. Muissa tutkimuksissa lihasoireita saaneille potilaille annettiin sokkoutetusti joko oikeaa lääkettä tai lumetta, ja vaivoja tuli aivan sattumanvaraisesti kummankin aikana. Suurissa amerikkalaisissa terveydenhuolto-organisaatioissa aiemmin statiineista haittoja saaneista 70–90 % pystyi myöhemmin aloittamaan saman tai eri statiinin ilman haittoja. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö olisi ihmisiä, jotka todella saavat statiinin aiheuttamia lihasoireita, mutta kaikki mitä tapahtuu lääkkeen aikana ei ole syysuhteessa lääkkeeseen.\nEkologinen ja terveellinen syöminen kulkevat käsikädessä\nLuet tällä hetkellä Kolesterolilääke pois käytöstä\nLue seuraavaksi Alhainen verenpaine ja lääkkeet


Luova kampus Kankaalla : Joonas teki maailman kalleimman lasinalusen\nJoonas teki maailman kalleimman lasinalusen\nJos olet aina halunnut laittaa 250 euroa lasinaluseen, tilaisuutesi on tullut. Joonas Raistakka on tehnyt\nPysäytyskuva Joonaksen videolta.\nsinulle juuri sellaisen. Omintakeista puun kerrostamistekniikkaa hyödyntämällä Joonas on nostanut halpatuotteena yleensä pidetyn lasinalusen uudelle tasolle - sekä esteettisesti että hinnaltaan.\n- Lyhyesti kutsun tekniikkaani "hienoviilutukseksi", Joonas kertoo. - En varmastikaan ole keksinyt viilun käyttöä puuhommissa alusta asti itse, mutta tykkään ajatella, että tapani hyödyntää sitä on kuitenkin uusi.\nJoonas on testaillut viilun käyttämistä visuaalisena elementtinä opintojeni alustä lähtien ja alkanut pikkuhiljaa soveltaa sitä erilaisin tavoin.\n- Vaikka tekniikka onkin periaatteessa ihan tavallista liimalevyn tekemistä on se silti todella raskas; pelkästään tuon videolla nähtävän viilutetun levyn tekemiseen meni työtunteja noin 40 - vasta sen jälkeen pääsee tekemään itse lasinalusia tai mitä kyseisestä viilupuusta onkaan tekemässä, Joonas kertoo.\nJoonaksen käyttämässä menetelmässä puuta liimataan värillisen kerroksen kanssa kerta toisensa jälkeen vähän samalla tavalla kuin torttutaikinaa valmistetaan: kaulitaan ja käännetään.\nVideolla nähtävän puun Joonas on viiluttanut 9 kertaa. Lasinalusen suhteellisen suolainen hinta johtuu nimenomaan valtavasta määrästä työtunteja, joita tähän kerrostamiseen tarvitaan.\n- Vaikken hirveämmin pidäkään sanasta "taiteilija" minun on pakko tunnustaa, että olen artesaanina ehkä enemmän kallellaan sen suuntaan kuin mihinkään muuhun. Työni ovat aina jossain määrin "epäkäytännöllisiä", jos ajatellaan, että niitä pitäisi myydä eteenkinpäin, Joonas hymyilee.\nLisää Joonaksen töitä löytyy instagramista tunnuksella @adhdcarpentry\nTeksti Joonas Raistakka ja Mika Nykänen, kuva Joonas Raistakka\nLähettänyt Luova kampus klo 14.34


Ikkuna sulkeutui, mutta ovestakin pääsee - Urheilu - Helsingin Sanomat\nIkkuna sulkeutui, mutta ovestakin pääsee\nOn taas se aika vuodesta, kun jalkapalloon fanaattisesti suhtautuvien kielipuristien karvat nousevat pystyyn. Jalkapallopuhe on nimittäin viime viikot täyttynyt siirtoikkunasta. Sana on rantautunut suomeen suorana käännöksenä englannista ("transfer window"), ja sillä tarkoitetaan ajanjaksoa, jona pelaajasiirtojen tekeminen on mahdollista.\nMillwallin luotsi Ian Holloway pitää nykyistä siirtoaikajärjestelmää "silkkana hulluutena".\nJulkaistu: 1.2.2014 2:00 , Päivitetty: 1.2.2014 10:20\nOn taas se aika vuodesta, kun jalkapalloon fanaattisesti suhtautuvien kielipuristien karvat nousevat pystyyn. Jalkapallopuhe on nimittäin viime viikot täyttynyt siirtoikkunasta.


uutisten arkistointi, uutiseen suoran linkkaamisen sijaan.\nKirjoittaja Aihe: uutisten arkistointi, uutiseen suoran linkkaamisen sijaan. (Luettu 1681 kertaa)\n« : 01.03.2020, 23:26:22 »\nKun täällä on nyt havaittu kitkaa siinä, että kuinka paljon uutisesta pitää lainata viestin yhteydessä, jotta ehkäistään turhaan klikkailu ja siten roskamedian rahoitus, ehdotan, että otetaan yleisesti käyttöön http://archive.is/ sivusto.\n- ei klikkituloja roskamedialle\n- alkuperäinen uutinen arkistoituu\n- uutisen arkistoiminen kestää puolesta minuutista pariin minuuttiin, ollen siis melko hidas toimenpide.\nVs: uutisten arkistointi, uutiseen suoran linkkaamisen sijaan.\n« Vastaus #1 : 01.03.2020, 23:34:40 »\nIt is privately funded; there are no complex finances behind it. It may look more or less reliable compared to startup-style funding or a university project, depending on which risks are taken into account.\nTämä nyt ei varsinaisesti herätä kovin suurta luottamusta. Onhan tämä nyt kuitenkin parempi kuin ei mitään. Tämä kuitenkin hidastaisi Homman käyttöä verrattuna nykytilanteeseen.\n« Vastaus #2 : 01.03.2020, 23:47:06 »\nLainaus käyttäjältä: Lalli IsoTalo - 01.03.2020, 23:34:40\nJoo, noh, nykytilanne on se, että liian vähän tai liian paljon lainattua tekstiä tuottaa paskahalvauksia ylläpidossa. On mun mielestä Hommaforumi toiminut ihan hyvin päivästä 1 lähtien ilman näitä uusia sääntöjäkin.. (tämä ei ole moderaation arvostelua väärässä paikassa, vaan ongelman ratkaisua).\nOn noita muitakin arkistointipalveluita.\n« Viimeksi muokattu: 01.03.2020, 23:48:48 kirjoittanut Risto A. »\n« Vastaus #3 : 02.03.2020, 00:01:39 »\nEi ole mitään uusia sääntöjä. On vain säännöt, jotka ovat AINA edellyttäneet lainauksen tai riittävän referaatin Hommaforumin ulkopuolisen materiaalin osalta.\nTarkoitus on, että olennaiset, keskeiset kohdat selviävät siitä lainauksesta, eikä lukijan tarvitse hyppiä linkkien perässä. Tätä on avattu niin monta kertaa, etten tässä selitä pidemmin.\nSaat arkistoida juttuja omalle koneelle, netin arkistointipalveluihin ja minne muualle tahansa, mutta linkittäessäsi Homman ulkopuolelle, teet siitä sääntöjen mukaisen riittävän lainauksen.\nPaskahalvauksia ovat saaneet lähinnä jäsenet, joille sääntöjen rikkomisesta on ystävällisesti huomautettu ja annettu siten mahdollisuus vielä korjata kommentin sääntöjen vastainen tila. Jos ei sitten onnistu, niin kirjoituskieltoa ja jatkossa puutteelliset kommentit suoraan roskikseen ja lisää kirjoituskieltoa ja varoitus. Koskee kaikkia, eikä ole tarkoitus jatkossakaan antaa mitään erivapauksia kenellekään.\n« Vastaus #4 : 02.03.2020, 00:26:55 »\nEn edelleenkään arvostele moderaatiota (väärässä paikassa) tahi muuten vaan nillitä. Kyseessä on ongelma, jos moderaatio joutuu huomauttelemaan koko ajan asiasta, päivästä toiseen, myös kirjoittajille kuten minä, joka olen ollut täällä alusta asti.\nTämä lainaussääntö on uniikki hommaforumille. Itse kun vietän enemmän aikaa toisaalla, niin "palautuminen" homman tapasääntöihin saattaa silloin tällöin unohtua. Kaikkialla muualla lainaus tapahtuu näin:\nSiirtolaisvyöryä pukkaa taas. Oma mielipiteeni asiasta on se ja se, pälä pälä...\nPelkkä linkki riittää. Ei ole aina upotettu tekstiin vaan se on siinä jossain. Tämä on 99% palstoista modus operandi. Lainausta käytetään muualla uutisesta, kun spesifistisesti halutaan kommentoida yhtä uutisen kohtaa. Jos haluan spesifistisesti kommentoida jotain uutisen kohtaa, täällä edellytetään koko uutisen avaamista, jossa saattaa olla neljäkin eri premissiä samassa läjässä (huonoa journalismia tai muuten laaja kokonaisuus ), joista sitten itse kommentoin vain yhteen premissiin. Tai sitten vietän 15 minuuttia kommentin parissa, parin minuutin sijaan, ja kommentoin kaikkea sitä.\nYleisesti, että jos jokin sääntö ei vaan mene ihmisille kaaliin, säännössä on silloin vikaa, ei ihmisten kaalissa.\n« Vastaus #5 : 02.03.2020, 01:08:10 »\nSen linkin takana saattaa olla uutisen sijaan vaikka 200 sivuinen tutkimus. On kommentoijan tehtävä kaivaa sieltä se olennainen, jonka haluaa tuoda keskusteluun. Linkin takana voi olla myös video, jolloin on sitten esiteltävä se lainauksella johdantotekstistä tai referoitava.\nTarkoitus on tehdä koko porukalle luku- ja keskustelukokemuksesta parempi, joten kommentin kirjoittaja saa hoitaa nuo mainitut kommenttiinsa, niin kymmenen, sadan tai tuhannen kommentin lukijan ei jokaisen tarvitse tehdä samaa.\nSäännöt ovat aivan selkeät tämän suhteen ja lisäksi asiaa on avattu lukuisia kertoja julkisesti, alla yksi esimerkki. Jos joku roiskaisee ketjuun vain linkin tai sen ja virkkeen-pari, niin kyse on pelkästä laiskuudesta ja samalla siitä, ettei ole mitään halua ottaa huomioon muita keskustelijoita. Yhteiseksi hyväksi tätä tehdään ja tasapuolisuuden vuoksi vaaditaan samaa kaikilta.\nNäillä mennään ja tämä tästä omalta osaltani tällä erää.\nLainaus käyttäjältä: Pullervo - 27.09.2019, 16:24:32\nHommaforumin ulkopuolisen materiaalin linkittämisestä kommentteihin sekä moderoinnista\nKoska asia koskee moderointia asian tiimoilta, laitan tämän nyt aluksi Ope-ketjuun, koska tätä ketjua tunnutaan lukevan kovasti innokkaasti ja toivottavasti siten tavoittaa kohteensa eli jäsenkunnan.\nPerustamisestaan 2008 saakka Hommaforumilla on ollut säännöt, Laki Hommaforumista, joita viime vuonna kevyesti päivitettiin, mutta forumin ulkopuoliseen materiaaliin linkittämistä ja lainausten tekoa koskeviin kohtiin ei juurikaan tullut muutoksia.\nAlla pari linkittämistä ja lainaamista koskevaa pykälää säännöistä.\n3. Luku - Viestien kirjoittaminen, 3 § Forumin ulkopuolisten linkkien käyttö\nUlkopuolisten linkkien antaminen on sallittua edellyttäen, että linkki on aiheeseen liittyvä eikä riko loukkaavan materiaalin käyttökieltoa. Linkkien yhteyteen tulee kirjoittaa tiivis kuvaus linkin sisällön luonteesta tai liittää oheen lainaus, joka sisältää oleelliset kohdat linkin takana olevasta materiaalista, kuitenkin tekijänoikeudet huomioon ottaen.\n4. Luku - Sananvapaus ja julkaisuvapaus, 3 § Tekijänoikeuksien alainen materiaali\nUlkopuoliseen materiaaliin linkittäminen on siis paitsi sallittua myös keskustelun kannalta usein välttämätöntä. Siihen liittyy kuitenkin ehtoja ja paitsi säännöt, myös hyvä keskustelutapa ja muiden keskustelijoiden ja lukijoiden huomioon ottaminen vaativat sen, että linkitetystä materiaalista annetaan selkeä kuva, mitä siellä linkin takana on, ja jokainen sitten ihan itse päättää, kiinnostaako asia niin paljon, että linkkiä klikkaavat ja lukevat sieltä lisää.\nTekijänoikeuksien alaista materiaalia, jollaista liki kaikki on (myös verovaroin kustannetun Yleisradion tuottama), ei voi kopioida kokonaisuudessaan, vaan siitä on tehtävä lyhennelmä, jossa on keskustelun kannalta se oleellinen sisältö lainauksena. Toinen sääntöjen sallima tapa on tehdä ulkopuolisen linkin sisällöstä referaatti, jossa on mukana se olennainen. Tämä on kätevä tapa esitellä ei-kirjallinen materiaali, kuten videot. Oletushan on, että videomateriaalin linkittäjä on ko. materiaalin tutustunut ja pystyy referoimaan olennaisen. Karkea nyrkkisääntö on lainauksen pituuden ylärajan suhteen ehkä jossain kolmanneksen ja puolikkaan välillä, mutta riippuu aina tapauksesta ja myös sen lainauksen käsittelystä, onko kyseessä puhdas leikkaa ja liimaa -lainaus vai käsitteleekö lainausta sitä itse kommentoiden. Alaraja on se, että se olennainen tulee lainata mukaan, eikä pelkkä linkki riitä milloinkaan, eikä jutun otsikon kopiointi ole riittävä referaattikaan. Lopulta nämä ratkaistaan tapauskohtaisella harkinnalla.\nMoni uutinen ja muu juttu netissä saattaa ajan saatossa kadota kokonaan, siirtyä maksumuurin taakse tai sitä editoidaan jopa ilman merkintää uutisen/jutun muuttamisesta, joten siksi on tärkeää, että ne olennaiset osat keskustelun kannalta on lainattu mukaan kommenttiin.\nTarkoitus on tehdä kommenttiketjun lukemisesta parempi ja miellyttävämpi kokemus kaikille ja keskustelua pitää voida seurata, vaikkei jokaista linkkiä avaakaan ja lue sieltä materiaalia kokonaisuudessaan. Lyhyesti: kyse on pyrkimyksestä parantaa laatua.\nYksityinen huomautus linkittämiseen ja lainauksiin liittyen\nAsian tiimoilta voidaan sitten lähettää yksityisviestillä jäsenelle yksityinen huomautus asiasta ja ohje korjata sääntöjä rikkova asiantila. Tämä on asiakaspalvelua; kommenttia ei ole suoraan poistettu, vaan annetaan mahdollisuus korjata se ja jos puutteellinen kommentointi linkitys- ja lainausmielessä on systemaattista, ohjata myös parempaan ja sääntöjenmukaiseen toimintaan jatkossakin.\nYksityinen huomautus on moderaation kevein työkalu, eikä sellaisen saamisesta kannata ottaa liikaa itseensä, niitä saa moni, ja usein asia ratkeaa yhdellä kertaa. Jos ja kun huomautus edellyttää toimenpidettä, niin sen suorittaminen ei sitten ole valinnaista. Kaikkein huonoin toimintatapa on olla noteeraamatta huomautusta mitenkään, jättää tekemättä edellytetyt toimet ja vieläpä jättää vastaamatta yhteydenottoon. Jos on pyydetty korjaamaan yksittäisessä kommentissa oleva puute, niin puutteen korjattuaan vastataan tietysti huomautukseen, että asia on hoidettu, jolloin moderaattori voi tarkistaa asian ja yleensä kaikki on sillä selvä.\nToimimattomuuden syyksi ei kelpaa, ettei ole huomannut yksityisviestiä, koska postilaatikkonsa voi koska vain tarkistaa uusien viestin varalta ja liitekuvassa ohje, kuinka uusista viesteistä saa ponnahdusikkunan näytölle sellaisen saatuaan. Moderaatiolla ei ole yksittäisen jäsenen tavoittamiseen muita työkaluja, kuin kommenttiin nimimerkin tagaaminen ja yksityisviestin lähettäminen. Lopusta vastaa sitten jäsen itse.\nAikaa puutteen korjaamiselle ei ole loputtomiin. Kun viestin saa, on asia hoidettava kuntoon, ja jatkettava muuta kommentointia sen jälkeen. Asiaa ei voi lykätä siis loputtomiin. Omaa kommenttiaan voi editoida 28 vuorokautta sen kirjoittamisesta. Jollei puutetta korjata viimeistään seuraavalla kirjautumiskerralla, eikä myöskään yhteydenottoon ole tullut vastausta, on pakko katsoa, ettei ohjetta ole noudatettu ja sääntöjä on ohjeesta huolimatta rikottu ja siirtyä sanktioihin eli käytännössä antaa kirjoituskielto. Jos sääntöjen vastainen toiminta edelleen jatkuu, pitenee kirjoituskielto kerta kerralta ja annetaan lisäksi varoitus sääntöjen vastaisesta toiminnasta.\nKirjoituskieltojen ja varoitusten antaminen ei ole moderaation tavoite tai toivoma tie, vaan yhteistyöhengessä asian toivotaan korjaantuvan huomautuksella. Sen jälkeen jatketaan normaalisti ja pidetään oikea linkittämis- ja lainaustapa mielessä jatkossa. Tuloksena on luettavampia ketjuja laadukkaampine kommentteineen.\n« Vastaus #6 : 03.03.2020, 15:24:44 »\nJos katsoo viestihistoriaani, se on useimmiten on point.\nEn toivo jatkossa huomautuksia itselleni tai muille siitä, että lainaukset on kahden kolmas osan sijaan artikkelista vain yksi neljäs osa siitä. Ymmärrän, kuten varmaan kaikki, että pelkkä linkki on epäkohteliasta jos erikseen on pyydetty että niin ei tehdä. Tähän en ole itse sortunut.\nItsehän minä vaadin aikoinaan erityisen brutaalia moderaatiota, kun Hommaa oltiin perustamassa. Syy oli se, että kaikki keskustelupalstat ilman sitä, ei eläneet paria vuotta pidempään romahtamatta oman jalanjälkensä päälle (kukko tunkiolla syndrooma). Eli, homman moderaatio lepää ainakin osittain mun vaatimien premissien päällä. Ne ei silti tarkoita, että pitää olla tyranni, tai, että aine nousee hattuun.\nTämä tästä mun osalta.