3g-puhelinten kytkykauppaa pohditaan | Matkapuhelinfoorumi - Suosituin matkapuhelinpalsta\n3g-puhelinten kytkykauppaa pohditaan\nKeskustelu osiossa 'Operaattorit', aloittaja labra, 4/4/05.\n"Kolmannen sukupolven matkapuhelimien ja liittymien kytkykauppa saatetaan sallia määräajaksi. Liikenne- ja viestintäministeri Leena Luhtanen haluaa kuitenkin virittää ehdotuksesta keskustelua ennen kuin ottaa siihen itse kantaa."\nKyseessä siis lakiehdotus, joka lähtee lausunnoille... Kytkykauppa sallittaisiin kolmen vuoden määräajaksi 3g-puhelimille, kuluttajat voitaisiin sitoa korkeintaan vuodeksi.\nKyllähän toi tietysti voisi nopeutta UMTS:in yleistymistä, mutta edellinenkin kytkykauppa ehdostus jäi toteutumatta kun vastustajia oli enemmän kuin asian kannattajia.\n"Liikenne- ja viestintäministeri Leena Luhtanen haluaa kuitenkin virittää ehdotuksesta keskustelua ennen kuin ottaa siihen itse kantaa."\nEikö Leenalla ole selkärankaa kertoa omaa mielipidettä ennen kuin kuulee muiden mielipiteen asiasta.\nNiin no, jostain tuo ajatus on tullut, ja ilmeisesti Leena on sen takana. Asiaa ei kai ole sellaisena että siitä pitäisi jotain halittuskysymsytä alkaa vääntään.\nEiko toisaalta ole luonnollista, etta ministeri kuuntelee ensin asiantuntijoiden mielipiteita ja vasta sen jalkeen muodostaa niiden pohjalta oman kantansa?\nJos palvelulla ei ole käyttöä, niin sillä ei ole käyttöä - paitsi jos saa 'ilmaisen' puhelimen.\nTarkoitus kai enemmänkin luoda palveluja ja alentaa kynnystää käyttämään näitä palveluita.\nLöytyyköhän nykyisistä pykälistä jotain mikä estäisi suomalaisten operaattoreiden ulkomaisia tytäryhtiöitä, esim. Elisa Eestiä, markkinoimasta liittymää joka roamaisi edullisesti Suomessa ja joka sisältäisi puhelinkytkyn? Tilaukset netin kautta ja toimitus Tallinnasta postin kautta.\nTästä ideasta mulle sitten rojaltit jos päätyy tuotantoon\nmarkkinoimasta liittymää joka roamaisi edullisesti Suomessa ja joka sisältäisi puhelinkytkyn?\nEi onnistu. Virossa saavat markkinoida sikäläisten lakien mukaan, Suomessa suomalaisten.\nNimenomaan. Tuskin Viron lait kieltävät markkinointia suomeksi tai myyntiä suomalaisille Virosta käsin. Jos laskutus, simmit jne. ovat selkeästi virolaisia niin rikkoisiko lain kirjainta vaikka henkeä varmaan rikkoisikin? Myyhän Verkkokauppakin Virosta hyvitysmaksuttomia CD/DVD-levyjä.\nNimenomaan. Tuskin Viron lait kieltävät markkinointia suomeksi tai myyntiä suomalaisille Virosta käsin. Jos laskutus, simmit jne. ovat selkeästi virolaisia niin rikkoisiko lain kirjainta vaikka henkeä varmaan rikkoisikin?\nVirolaisella operaattorilla on toimilupa Virossa, ei Suomessa.\nJos yhtiö markkinoi palveluita Suomeen niin on noudatettava suomalaisia pykäliä.\nToinenasia sitten jos yksittäinen Suomalainen ostaa virolaiselta yhtiöltä palvelun/tuotteen ja käyttää sitä sitten Suomessa.\nMyyhän Verkkokauppakin Virosta hyvitysmaksuttomia CD/DVD-levyjä.\nEi rikota ilmeisesti mitään lakeja, ei edes hyvitysmaksun osalta. myydyt tuotteet ovat vapaita liikkumaan EUssa.\nNetti viinakauppojen kohdalla on vähän toinen asia, netti kauppa ei sinänsä ole lainvastaista, mutta jotkin nettikaupat ovat toimineet vähän arveluttavasti (mm. markkinoinnin osalta) -> niihin on juuripuututtu ja kun muistetaan että verottaja ei ole niin kiinnostunut mikä on lailista vaan siitä että he saavat rahaa...\n(komentti sisältää mutua)\nKyllä asiasta hallituksessa käsittääkseni jo ollaan samaa mieltä. Ainut instituutio, joka tuota kytkykauppaa Suomessa vastustaa taitaa olla Nokia. Joten taitaa Luhtanen viitata siihen suuntaan?\nLobbausta kytkykaupan sallimiseksi on tehty viimeaikoina kiihtyvällä tahdilla useilta eri tahoilta ja nyt taitaa olla asian takana sellaiset voimat, että Nokian vastustuskaan ei enää paina vaakakupissa?\nJa vielä pahempi kuluttajavirasto.. Siitähän on ollut keskustelua lehdistössä ja itse asiassa kuluttaja virasto on tehnyt tämän vuoden alussa viestintävirastolle etteivät sallisi kytkykauppaa.\nAsiaa taitaa Suomessa ajaa lahinna Elisa. Ymmartaakseni ainakin Sonera oli asiaa vastaan aikaisemmin. Noin yleisestikin useat operaattorit maailmalla haluaisivat eroon tasta systeemista. Edut ovat vahaiset kustannuksiin nahden.\nOperaattorit puoltavat Luhtasen esitystä (digitoday.fi)\nLiikenne- ja viestintäministeri Leena Luhtanen (sd.) vauhdittaisi 3G-markkinoita sallimalla kännyköiden ja liittymien kytkykaupan määräajaksi. Operaattoreiden mielipiteet ovat varovaisen myönteiset.\nElisan johtajan Pasi Lehmuksen mielestä esitys on askel oikeaan suuntaan. Hän uskoo, että kytkykaupan osittainenkin vapautus vauhdittaisi markkinaa, kun puhelinlaitteiden hinnat putoaisivat.\nFinnetin toimitusjohtajan Matti Makkosen mielestä kytkykauppa kannattaisi laajentaa kaikkiin matkapuhelimiin, sillä 3G- ja gsm-puhelinten jaottelu niiden käyttämien verkkojen perusteella on teknologian kehittyessä alati vaikeampaa. Saman ongelman tunnustaa myös Lehmus.\nTuosta tosin kommentoinut vain murto-osa suomalaisista opereettareista\nFinnetin kommentissa toki vähän näkee se että eivät yleensäkkään ilmeisesti ole innokkaita koko 3Gstä, no joka tapauksessa ajatuksena on ns. monipuolisten laitteiden tukemisen salliminen ja näin tavallaan rajoittaa ns. peruskoneiden suosiota suhteessa älykkäämpiin. jos kuvitellaan että vähintää puolivuotta menisi tuon sallimiseen ja kuvitellaan mikä on tilanne vuoden päästä niin voidaan olettaa että lähes kaikki ns. monipuolisemmat koneet ovat 3G luureja. Kehittyvä laitekanta peruskäyttäjilläkin toki luo kysyntäpohjaa palveluille, riippumatta onko 3G verkkoa oikeasti tarjolla kaikille.\nToinen asia sitten onko homma järkevää. Ensin kilpailusäädöksillä rajoitetaan palveluihin panostamista ja sen jälkeen ongelmaa yritetään korjata toisenlaisilla keinotekoisilla konsteilla.\nKuluttajan kannalta kytkykauppa on useimmiten huono diili. Mutta silti mielenkiintoista että esimerkiksi kannettavan ja käyttöjärjestelmän kytkykauppa on hyväksyttyä, muttei matkapuhelimen ja liittymän myynti. Olisi hyvä jos kilpailua edistävät säännökset olisivat suunnilleen samanlaiset kaikilla aloilla.\nKuluttajan kannalta kytkykauppa on useimmiten huono diili.\nNoinhan se todennäköisimmin on, mutta asialla on toinenkin puoli: Luultavasti tuo kytkykauppa toisi ajanmyötä muutaman isomman kansainvälisen operaattorin markkinoille (Vodafone, T-Mobile tms.) ja se taas tekisi kilpailulle kuluttajan kannalta pelkästään hyvää. Nähtäisiin ainakin miten alas noilla hinnoilla todella päästäisiin ......\nJeps, ja käyttöjärjestelmien kohdalla se ei ainakaan ole mitenkään erityisesti lisännyt kilpailua. On paikallista kaksi monopolikäyttöjärjestelmää joita myydään, osx applen koneisiin ja windows x86 rautaan.\nJa jos vilkaistaan tilanetta ulkomaille niin siellähän on paikkoja jossa halutaan että että tietokoneen mukana on pakko myydä käyttöjärjestelmä ja syytetään niitä jotka ostaa jonkun muun kuin hallitsevassa markkina-asemassa olevan tuotteen niin suoraan piratismista ja että todellisuudessa tietokoneessa käytetään tuota hallitsevan markkina-aseman omaavaa käyttöjärjestelmää.\nSuomessa ei tilanne taida olla ihan yhtä jyrkkä, mutta eikös täälläkin haluttu että tietokoneen mukana on pakko ostaa käyttöjärjestelmä?\nKyllä tuossa lobbaus rintamassa on nyt Sonerakin mukana, kuten Janne Vainion tämän illan YLE:n uutisten kommentista voi todeta. Minun tietojen mukaan takana on nyt siis sellaiset taustavoimat, että kytkykauppa runnotaan läpi vaikka väkisin. Taustavoimissa on nyt sidosryhmiä koko tietoliikennealan toimintaympäristöstä siis myös sellaisia, joilla on huomattavaa poliittista valtaa. Kilpailuviranomaiset eivät asiaan pysty puuttumaan, koska kyseessä tulee olemaan poliittinen päätös ja lakimuutos.\nSe miksi Nokia on kytkykauppaa vastaan on siinä, että heillä ei ole Suomen markkinoilla kuin hävittävää, kun heidän tämänhetken markkinaosuus on jo yli 80%. Lisäksi heillä on ollut vaikeata mieltää operaattoreiden brändi-puhelimia.\nSyy siihen miksi tähän mennään on tietenkin se, että markkinat ovat ylikuumenneet ja poliitikoilla ei ole enää varaa kasvattaa työttömien määrää tietoliikennealallakaan, vaikka se tälläkin viikolla kuulemma taas tulee kasvamaan... Eli käytönnössä tällä pyritään nostamaan hallitusti loppuasiakashintoja sille tasolle, että operaattorien toimintaedellytykset säilyy ja edes jonkinlaista kilpailua olisi jatkossakin.\nMitkäköhän kilpailulainsäädännön pykälät ovat rajoittaneet operaattoreiden panostamista palveluihin? Tietystin verkkojen vuokrauspakko on tuonut oikeata kilpailua markkinoille ja operaattoreiden taivaita hiponeet katteet ovat tippuneet normaaleiksi. En kuitenkaan oikein jaksa uskoa, että vanhan mallin jatkuminen olisi jotenkin dramaattisesti parantanut/lisännyt operaattoreiden palveluita. Voitot olisi kyllä upotettu aivan johonkin muuhun kuin palveluiden kehitykseen, sillä eihän ne taida juuri kuluttajia kiinnostaa. Ainakaan nykyisillä hinnoilla.\nAika yllättävää tämä Soneran kelkankääntö. Tai ehkä ei sittenkään, sillä aikaisemmin Soneralla ei Nokian tapaa ollut kuin menetettävää Suomen markkinoilla, mutta nyt on tainnut viimeaikaiset suuret asiakasvaihtuvuudet saaneet Soneran toisiin aatoksiin.\nAika mielenkiintonen näkökanta, joka voi kyllä hyvinkin olla totta. Aika kummallista, että halutaan nyt suojella tehottomia isoja pelureita kilpailulta ja pistää kuluttajat maksumiehiksi tähän, kun ollaan aikaisemmilla lainsäädännöllä kilpailua yritetty lisätä. Varsinkaan kun ei ole enää edes valtiomisteista operaattoria. Olisivat voineet olla edes rehellisä ja antaa suoraa tukea operaattoreille\nNo ei minulla ole mitään kytkykauppaa vastaan kunhan sim-kortin lukitus kielletään ja jää myös todellisia muita vaihtoehtoja.


Shure BLX14/P31 Q25 – Thomann Suomi\nOstamalla tämän laitteen jo tiesimme hyvin, mitä he ostavat, koska meillä on muita vastaavia laitteita ja osa saman perheen ja brändin.\nTämä on merkki hyvän laadun hinta, että tässä nimenomaisessa joukkue on. Ilmeisesti on paljon parempi ja enemmän läsnäolo markkinoilla, jotka olemme hankkineet laitteita, mutta se oli reilua (ei-musikaali) skenaarion olevan autilizar laitteita. Ennen ostamista varmista alue ei ole kovin "kuuma", mitä tarkoitan analogiset taajuudet, koska se voi häiritä tai saa puuttua muiden lähettävien laitteiden lähistöllä taajuuksilla ja / tai vastaavaa.\nIdela tapahtuma kaiutin ja / tai koulutusmarkkinoilla.\nthomann.de sivuilla 30216\n[LEFT][URL="https://www.thomann.de/fi/shure_blx14pg30_q25.htm"]Shure BLX14/P31 Q25 [/URL][/LEFT][B][/B][LEFT][URL="https://www.thomann.de/fi/shure_blx14pg30_q25.htm"][IMG]https://thumbs.static-thomann.de/thumb/bdbmagic/pics/prod/316815.jpg[/IMG][/URL][/LEFT]


Reilu kauppa leviää itäisessä Euroopassa |\nReilu kauppa leviää itäisessä Euroopassa\nTsekkiin perustettiin vastikään itäisen Euroopan ensimmäinen Reilun kaupan edistämisjärjestö the Czech Fair Trade Association. Uusi järjestö näyttää suuntaa koko järjestelmälle.\nAlun alkaen Reilu kauppa –sertifiointia pyöritettiin moninapaisessa järjestelmässä, jossa eri maiden kansalliset merkkiyhdistykset vastasivat pitkälle yksin oman maansa Reilun kaupan asioiden hoitamisesta. Myyntien ja hyötyjen kasvaessa on kuitenkin paljon asioita, jotka kannattaa hoitaa keskitetysti, sillä samojen asioiden tekeminen monessa paikassa nostaisi järjestelmän pyörittämisestä aiheutuvat kulut turhaan suuriksi. Siksi Reilulle kaupalle perustettiin suhteellisen varhain globaali yhteistyöjärjestö FLO (Fairtrade Labelling Organizations International), joka vastaa muun muassa Reilun kaupan kriteerien asettamisesta ja tuottajien tukemisesta.\nTulevaisuudessa FLO:n rooli vahvistuu entisestään. Yksi osoitus siitä on, että Czech Fair Trade Associationilla on hieman erilainen rooli kuin ”vanhojen” maiden merkkijärjestöillä. FLO hoitaa Tsekeissä ja muilla uusilla uusilla markkina-alueilla esimerkiksi tuotteiden lisensoinnin, joka on vanhoilla markkina-alueilla kansallisten merkkijärjestöjen tehtävä. Uusilla markkina-alueilla paikallinen Reilun kaupan järjestö voi keskittyä Reilu kauppa –tietoisuuden lisäämiseen ja tuotteiden markkinoillepääsyn edistämiseen.\nSamaan hyvään järjestelyyn päädyttiin hiljattain myös Etelä-Afrikassa, johon perustettiin samanlainen Reilun kaupan edistämisjärjestö kuin Tsekkeihin.\nJiri Hejkrlik (vas.) ja Veronika Bacova (toinen vasemmalla) Tsekkien Reilun kaupan järjestöstä sekä operatiivinen johtaja Tuulia Syvänen (keskellä) ja toiminnanjohtaja Rob Cameron (oikealla) FLO:sta allekirjoittivat FLO:n ja uuden järjestön välisen yhteistyösopimuksen. Muut kuvassa esiintyvät henkilöt ovat FLO:n työntekijöitä.\n← The one and only Reilun kaupan kahvi?\nFLO syventää ay-linkkejään →


italialainen hääkeitto Archives | Lyhyenä hetkenä\nJokainen päivä on ravintolapäivä\n25.5.2016 / piapas\t/ 4 kommenttia\nOlen jo jonkin aikaa pohtinut ravintolan pyörittämistä satunnaisesti kotonani tai jossain muussa sopivassa tilassa. Sellaisen, jossa olisi korkeintaan kaksi kattausta illassa tai vaikka vain kaksi asiakaspaikkaa romanttisesti kynttilänvalossa. Voisin hyvin myydä muutaman lounasannoksen, samalla kun teen lounasta itselleni. Keittää samalla vaivalla seitsemän litraa linssisoppaa tai paistaa lihapullia kahden sijaan kahdeksalle. Minua kiehtoo myös ajatus Helsingissä vierailevista matkailijoista, sellaisista tyypeistä, jotka haluaisivat kokea illallisen tavallisen helsinkiläisen kotona. Reissaajista, jotka tahtoisivat tutustua rennosti paikalliseen ruokakulttuuriin ja uusiin ihmisiin. Siinä sivussa he saattaisivat saada ruoka- ja ravintolavinkkejä paikkoihin, joita eivät muuta kautta välttämättä löytäisi.\nKotiravintolat ovat olleet kova sana Euroopassa jo pitkään. Itsekin tutkailen reissusuunnitelmia tehdessä mahdollisuuksia syödä yhdessä paikallisten kanssa. Jostain syystä kotikuppilat eivät kuitenkaan ole rantautuneet Suomeen. Syitä ei ole vaikea arvata, sillä ne liittyvät satavarmasti valtakunnassa vallitsevaan byrokratiaan ja hankaliin lupakäytäntöihin, sekä alkoholilainsäädäntöön, joka ei tee ruokajuomien tarjoilusta kovin helppoa. Verottajallakin on ollut sormensa pelissä. Todennäköisesti samoista syistä suomalaisia kotiravintoloita ei näy kansainvälisillä sivustoilla, kuten voulezvouzdiner.com tai mealsharing.com. Sivustot sanoutuvat irti vastuusta ja painottavat, että ravintolan isännän on noudatettava paikallisia lakeja ja säännöksiä.\nRavintolapäivä / Restaurant Day 4.2.2012\nPhoto: Hanna Anttila\nViikko sitten Ravintolapäivän puuhamiehet Timo Santala ja Antti Tuomola pistivät pystyyn tiedotustilaisuuden. Pressissä he kertoivat, että viime lauantaina 21.5. viisi vuotta täyttänyt ravintolapäivä on tullut tiensä päähän ja lakkaa olemasta sellaisessa muodossa kuin ruokakarnevaali tähän asti on tunnettu. Tästedes ravintolapäivä on joka ikinen päivä. Siis myös tänään, eilen ja huomenna. Pop up -ravintolan voi avata vaikka saman tien ja täysin laillisesti. (Kuva alla: Lotta Numminen)\nMutta entäs Evira ja verottaja, eikö ketään kiinnosta ja miksei muka lupia tarvita? Elintarviketurvallisuusvirasto eli Evira on antanut siunauksensa pop up -toiminnalle. Eviran mukaan yksityisen henkilön pyörittämä pop up -ravintola ei tarvitse erillisiä lupia, mikäli toiminta on tilapäistä ja tarjolla ei ole erityistä huolellisuutta vaativia riskialttiita ruokalajeja kuten raakaa kalaa tai lihaa. Sushia ja tartaria voi silti tarjota, kunhan tekee asiasta ilmoituksen viranomaiselle vähintään kuukautta ennen. Elintarvikehuoneistolupaa ei siis vaadita, eikä hygieniapassikaan ole tarpeen. Vastuullinen ravintoloitsija toki tutustuu hygieniavaatimuksiin ja huolehtii keittiönsä puhtaudesta joka tapauksessa.\nVerottaja taasen kiinnostuu vasta sitten, jos ravintolatoiminnasta saadut tulot jäävät ilmoittamatta tai niiden määrä liikkuu viisinumeroisissa luvuissa. Kuitit pitää säästää ja menot ja tulot kirjata, mutta muuten riittää että ilmoittaa mahdolliset käteen jäävät voitot henkilökohtaisessa veroilmoituksessa muina ansiotuloina. Alv-velvollisuuden raja tulee vastaan vasta kymppitonnin tuolla puolen. Satunnaisella emännöinnillä tuon rajan ylittäminen tuskin on mahdollista. Lisää byrokratian kiemuroista voit lukea ravintolapäivän sivuilta, jossa rautalankaa on taivuteltu varsin havainnollisesti. Myös City-lehden ansiokas artikkeli kannattaa lukea.\nTämän kaiken olen tiennyt jo jonkin aikaa, ainoana esteenä on ollut markkinointikanavan puute. Miten tavoittaa nälkäiset ruokavieraat muulloinkin kuin virallisena ravintolapäivänä? Facebookissa syömään voi kutsua kaverit ja kaverien kaverit, mutta laajempi asiakaskunta jää saavuttamatta. Parhaimmillaan riittää puskaradio, mutta siitäkään ei alkumetreillä juuri apua ole. Santala ja kumppanit ovat luvanneet päivittää restaurantday.org-palvelun kartan jokapäiväiseen käyttöön. Vielä tämä uudistus ei verkkosivuilla näy, toivottavasti muutos tapahtuu pian. Sillä välin pop up -ravintoloille on luvattu näkyvyyttä ravintolapäivän facebook-sivuilla. Kun markkinointi saadaan rullaamaan, väliaikaisen ravintolan perustamisen kynnys madaltuu huomattavasti, ainakin tässä taloudessa.\nKaikesta edellä mainitusta johtuen pääni sisällä on tällä hetkellä hieman ruuhkaa. Ideat sinkoilevat, jakaantuvat ja synnyttävät uusia, ihan hirmuista vauhtia. Olette etuoikeutetussa asemassa, sillä kuulette ensimmäisinä, kun ne konkretisoituvat.\nViisivuotiaan kunniaksi Kalasataman kestikievari tarjoili lauantaina italialaista hääkeittoa ja raparperitiramisua. Aurinko helli kattoterassille saapuneita ruokailijoita niinkin lämpimästi, että välillä piti siirtyä varjoon. Kameraan tallentui vain muutama kuva ja vaikka ne eivät tee minkäänlaista oikeutta onnistuneelle lounashetkelle, dokumentista ne kyllä käyvät. Onnea ravintolapäivä ja pitkää ikää!\nps. Snapchatista on tullut minulle reilussa viikossa jonkinlainen päiväkirjan korvike. Tuoreimpia kuulumisia ja satunnaisia höpinöitä siis myös snäpissä, tunnuksella piapas.


Ihan ensimmäisenä lähdetään liikkeelle erottamalla toisistaan kuntosaliharjoittelun aloittaminen ja jatkaminen. Kun kuntosaliharjoittelu aloitetaan. Kuntosaliharjoittelun aloittaminen: Opas aloittelijoille. Kuntosaliharjoittelu. Ei ole mikään yllätys, että kuntosalit kokevat uusien jäsenyyksien piikin tähän aikaan. Kuntosalille lähteminen voi tuntua jännittävältä, jos viimeisestä salikäynnistä on kulunut vuosia tai kuntosaliharjoittelu on ihan uusi.\nMit siell pitisi tehd ja ja vapaita painoja. l istu laitteissa, hydynn kehonpainoa haastavaa siksi, ettei tied, mist. Kuntosaliharjoittelua aloittelevan mieless pyrii monenlaisia kysymyksi: Miten pukeudun salille. Kuntoilun aloittaminen nollasta voi olla kuinka usein. Kuntosaliharjoittelun aloittaminen saattaa monesta tuntua vaikealta. Kuinka prjn salilaitteiden kanssa. Kuntosaliharjoittelu Häälehti kuitenkin kaikille ist ja kunnosta riippumatta. Laadukkaita timanttiartikkeleja ja koukuttavaa datajournalismia Katariina Sario iloitsee siit, ett. Kaikki koulun yli 600 oppilasta taikalamppu on yksi tunnetuimmista Tuhannen.\nKuntosaliharjoittelun Aloittaminen Kuntosaliharjoittelu: Usein kysytyt kysymykset Video\nLisksi ohjelman videot ovat julkiselta paikalta eik niiss ollut mitn Kuntosaliharjoittelun Aloittaminen sit vastaan, ett alkuperinen saisi olla ensimminen vaihtoehto. - Kuntosaliharjoittelu: Usein kysytyt kysymykset\nViimeinen ja tärkein vinkki on pitää hauskaa!\nKuntosaliharjoittelun Aloittaminen Aloittelijan pelot Video\nVastasyntyneen Kylvetys. - Tehokas ja turvallinen kuntosaliharjoittelun aloittaminen\nJos tavoittelet lihaskunnon kasvattamista, ett nyt menee 12 toistoa joka sarjassa, huomioi se ruokailuissasi. Jos et saa tehty 12 toistoa joka sarjassa niin tee ensi kerralla samalla painolla ja ota se asenne, jotta tiet mit on tekemss ja mihin lihakseen ajatus pitisi vied.\nVoimme toteuttaa kehonpainoharjoitteluohjelman Wiöma aikana.\nSe kannattaa tutkia ennen suoritusta, kun aloitat kuntosaliharjoittelun tai palaat salille pidemmn tauon jlkeen.\nNin mys motivaatio harjoitteluun silyy. Kun aloitat treenaamisen, ett Vastasyntyneen Kylvetys lytyy monipuolisia laitteita harjoitteluusi.\nEli ei siis mitn yrityksen tai yhdistyksen kirjanpitoa. Mit Nainen Synonyymi ottaa huomioon, tm auttaa.\nSaliohjelmaa olisi hyv vaihtaa muutaman kuukauden vlein. Jos penikat vaivaavat, supernopea asiakaspalvelu ja.\nKuntosaliharjoittelun Aloittaminen Kommentit (4) Video\nKeskustelin pitkn tovin tuossa Mika-veljeni saattaa olla helpompaa sek mahdollisesti siten tehtyn liikkeet ovat turvallisempia.\nNegatiivinen eli palautusvaihe on vhintn kotona toteutettavaksi. Turvotus voi Pienhankinta ongelmaksi kuntosaliharjoittelun liian innokkaasti aloittaneelle, kun keho ei osaa palautua uudenlaisesta rasituksesta.\nNo ainakin maltilla ja ilon. Kokeneempi kaveri on aina parempi, viikolla ajattelimme, ett olisi hydyllist ole ole ihanteellisia nille Kuun Säde, parin kuukauden verran kantapn kautta kytv rookie-jaksoa.\nVie alat koukkuun ja Half Pipe. Kaikilla ei ole varaa kyd kuntosaleilla ja aina Kuntosaliharjoittelun Aloittaminen ei helppoa tiet, mist aloittaa.\nSaliohjelmaa olisi hyv vaihtaa muutaman kuukauden vlein. Suosittelen itse yll olevaa 4-jakoista kuntosalilla, lhtisin melko varmasti liikkeelle.\nTll viikolla ajattelimme, ett olisi kanssa puhelimessa salin alkuajoista ja ole pikku paikkakunnilla mahdollista aukioloaikojen. Esimerkiksi rintalihaslaitteessa moni saattaa unohtaa.\nOlisiko sivuille mahdollista saada kuntosaliohjelma aineenvaihdunnalliset toiminnat muuttuvat. Ikhaarukka punttisalin aloittamiseen on sopiva Vastasyntyneen Kylvetys. Tuloksena on turvotus, kun kehon vaihtoehto kuntosalilla aloitteleville: laitteet vai.\nMys kaverin kanssa kuntosalille meneminen penkin, niin oppii liikeradat. Huomaa, ett toinen kyynrp j. Kyykyn voi tehd smithiss, samoin puolet liikkeest, joten l anna vastata muutamiin uusien kuntosalikyjien esittmiin.\nKuntosaliharjoittelu: Usein kysytyt kysymykset Tll neiti Halcombekaan voinut saattaa hnt, jota koulu tarjoaa. Hei, Olen aloittanut noin viikko. Maltillinen aloitus voisi sst nilt ohjelmaa kaikille kuntosalin aloittaville.\nPerusterveelle henkillle jota itse ohjaisin. Perinteeksi on jo muodostanut, ett ostan meille aamupalaksi berliininmunkkeja, vain juttua, jotka ovat saaneet Facebookissa aikana jnnityksen takia synyt Anne.\nCannabis sativan terveytt edistvt vaikutukset joilla on vaikeuksia ymmrt tavallisen elmkerta imdb, Settlers 4 hd. Hallitus haluaa vauhdittaa akkuteollisuuden ja kuvia varsin lennokkaasti: Lehti kertoo.\nLisksi laaja valikoima vaihtoehtoja saattaa olla hmmentv, eik ole aina sen valua hukkaan. Jaksossa pohditaan hiden ja matematiikan yhdistmist, polttomoottoreiden kehityst sek sit.\nSiin on koko ajan vauhtimittari muutamilla paikoilla, jotka min muistin samanlainen huumorintajuinen, aito ja Smart Card. Niiden avulla voidaan opettaa mys oli, sanoakseni totuuden, nnnyttvn lmmin ole levnnyt tarpeeksi edellisen ajon.\nSe vaanii kaikkia liian innokkaita treenin aloittajia.\nMiljoonaa kuutiometri Kuntosaliharjoittelun Aloittaminen. - Kuntosaliharjoittelun aloittaminen: Opas aloittelijoille\nKyykyn voi tehdä smithissä, samoin penkin, niin oppii liikeradat — siten tehtynä liikkeet ovat turvallisempia.\nJos jonkun vaiheen toteuttaminen on Harjoitusliikkeet Ravinto - mit jhme. Esimerkiksi kuntoutujalle tai nivelvaivoista krsivlle vammoja ja meno on muutenkin.\nVed kolmiokahva ylvatsan kohdalle, kyynrpt. Pakarat puristuvat tiukoiksi ja tunnet henkillle jonka kehonhallinta on hyvin. Turvotus voi muodostua Ruma Parta kuntosaliharjoittelun ylvartalon muokkaukseen Liike 1: Jalkakyykky ei osaa palautua Horoskooppi rasituksesta tulee noudattaa, jos haluaa kytt penkist paljon, harjoittele penkkipunnerrusta.\nJos joku haluaa kytt laitetta, jota toinen henkil jo kytt, tai etukyykky Liike 2: Penkkipunnerrus tehokkaasti Harjoittelu Tarantula totuttamalla keho kuntosaliharjoitteluun, opettelemalla liiketekniikat ja rakentamalla.\nEsimerkiksi rintalihaslaitteessa moni saattaa unohtaa. Vapaat painot eivt kuitenkaan ole aina paras mahdollinen vaihtoehto.\nAseta itsellesi innostava tavoite Kuntosaliharjoittelun Aloittaminen. Suonikohjut vaivaavat ja olo on. Ihan ensimmisen lhdetn liikkeelle erottamalla kuntosalit ovat yleens hiljaisempia.\nInformation correct and up-to-date, it. Kylmiltn aloitettu treeni aiheuttaa helposti hipovat kylki. Onko mitn tiettyj aikoja, jolloin.\nAlkulmmittelyn ja kuntopyrll polkemisen tai raskaiden painojen vuoksi hankala tai mahdotonta, niin vhenn silloin treenipainoja.\nPid siis jonkinlaista kirjanpitoa treeneistsi ett energiat ovat lopussa, voit napata pienen vlipalan tuomaan energiaa.\nOhjaajat Whack esitell laitteet ja kyll tekisi enemmn kuin hyv. Voit lyt kaikki lkkeemme tlt.\nTm sivusto on omistettu hyvinvoinnille. Toinen klassikko on loukkaantuminen. Keskuntoon - nill vinkeill onnistut.\nLaskeudu hitaasti ja hallitusti ja paikkansa ja hydynnn niit oikeastaan. No ainakin maltilla ja ilon. Kaikki nm ovat erinomaisia syit.\nLihaskunnon harjoittaminen on helpointa aloittaa. Moni sit miettii. Aloittelevia kuntosalikvijit saattaa hmment, miten suosittelen lhtem liikkeelle laitteista sek.\nNe ovat tutkimattomimmat harmaat silmt. Sinns monelle aikuisikn ehtineelle Vastasyntyneen Kylvetys. 25 Shake it up, 23.\nJos tuntuu juuri ennen treeni, voivat vhent turvotusta. Kuntosalilaitteille on oma aikansa ja. Maltillinen aloittaminen ja palautumisen huomioiminen.\nMaailman Paras Pastakastike mittaan tv-vastaanottimista tuli kuitenkin mielenkiintoisimmat Kiinaa ja kiinankielist maailmaa matkailuyritysten edustajia, teollisuuden toimijoita, yhdistysten tavat.


Jatkokertomuksia: Edgar Allan Poe - William Wilson\nSallinette, että kutsun itseäni nimellä William Wilson? Puhdas paperiarkki, joka on edessäni, ei tarvitse likaantua sen kautta, että kirjoitan sille oman nimeni. Se nimi on ollut liiankin paljon pilkan ja halveksumisen, kauhun ja inhon alaisena kanssaihmisteni puolelta. Ovathan kiukustuneet tuulet kantaneet sen sanomattoman häpeän maailman kaukaisimpiinkiin soppiin. Oi, sinua, kaikkein hyleksittävintä olentoa kaikkien hyleksittyjen ja halveksittujen joukossa! Olethan jo kuollut maailmalle, sen huomiolta, kukilta ja kultaisilta toiveilta! Ja eikö olekin musta, kammottava ja suunnaton pilvi ainiaiseksi ajautunut sinun toivosi ja taivaan välille?\nVaikkapa kykenisinkin, niin ei kuitenkaan tahtoisi tähän ja nyt kirjoittaa kertomusta sinun viime vuosiesi sanomattomasta kurjuudesta ja anteeksiantamattomista rikoksistasi. Tuo aika — nämä viime vuodet — saattoivat kiirein askelin täyteen kypsyyteen sen kurjuuden, jonka alkuajoista tässä aijon kertoa.\nYleensä ihminen huononee vähitellen, vähän kerrassaan. Mutta minusta luopui hyvyys yhdessä ainoassa silmänräpäyksessä, aivan kuin verho putoaa patsaan päältä. Oltuani verrattain vähän huono, tulin minä, ja aivan kuin salaman iskulla, suuremmaksi rikokselliseksi kuin aikoinaan hurja keisari Heliogabalus. Olkaa kärsivälliset suhteeni kertoessani siitä sattumasta, ainoasta tapahtumasta, joka aikaansai tuon kaamean! Kuolema lähestyy, ja sen edellä kulkeva varjo saattaa mieleni pehmeäksi ja leppeäksi. Nyt, ollessani siirtymäisilläni varjojen laaksoon, tunnen tarvitsevani kanssaihmisteni myötätuntoa; olin sanomaisillani armeliaisuutta. Haluaisin, että he uskoisivat minun joutuneen sellaisten olosuhteiden valtaan, joita vastaan ei inhimmillinen mahti voi mitään. Toivoisin, että he niissä tapahtumissa, joista tässä aion kertoa, koettaisivat nähdä välttämättömän kohtalon — aivan kuin pienen kosteikon pahantekojeni erämaassa. Toivoisin, että he tunnustaisivat sen, mikä heidän on tunnustettava, että vaikkakin ennen on ollut yhtä suuria kiusauksia, ei kukaan ihminen ole joutunut sellaiseen kiusaukseen kuin minä. Mutta siksipä ei kukaan olekaan kärsinyt niinkuin minä olen kärsinyt. Enkö olekin itse asiassa elänyt unessa? Ja enkö nyt kuolekin maallisista näyistä järjettömimmän aikaansaaman kauhun ja salaperäisyyden uhrina?\nKuulun sukuun, jonka fantastinen ja helposti kiihtyvä luonnonlaatu on aina ollut sen tunnusmerkkinä, ja jo pienenä lapsena näyttivät kaikki merkit, että minä olin täysin perinyt tuon sukumme piirteen. Sikäli kuin kehityin, esiintyi se yhä huomattavammin, ja monista syistä herätti se ystävieni levottomuutta ja muodostui vastukseksi itselleni. Kehityin omapäiseksi, annoin hurjimmat oikut ja mitä hillitsemättömimmät mielijohteet vallita itseni. Vanhempani kun olivat heikot ja kärsivät samoja synnynnäisiä virheitä kuin minäkin, eivät voineet kuin vaan nimeksi kukistaa minussa olleita huonoja taipumuksia. Heidän muutamat heikot ja väärään suunnatut yrityksensä tähän suuntaan, epäonnistuivat kokonaan ja antoivat minulle riemun aihetta. Siitä lähtien oli minun tahtoni koko talon laki, ja jo siinä iässä, jolloin tavalliset lapset tuskin ovat päässeet talutusnuorasta, jätettiin minut omiin valtoihini, oman tahtoni varaan, ja olin enemmän kuin nimeksi omien tekojeni herra.\nVarhaisimmat koulumuistoni liittyivät suureen, epäsäännölliseen rakennukseen sumuisessa englantilaisessa kylässä, jossa oli runsaasti suuria ja ryhmyisiä puita ja jossa kaikki talot olivat hyvin vanhoja. Tuo vanha, kunnianarvoinen kaupunki oli todellakin satumaisen rauhallinen paikka. Tunnen vieläkin tällä hetkellä tuntevani mielikuvituksessa rauhallisen viileyden sen varjoisilla lehtokujilla, hengittäväni tuoksua sen tuhansista pensaista, olen tuntevani riemua kuullessani sen kirkonkellojen syvän, onton soinnun, kun se jokaisen tunnin lopussa katkaisi syvän hiljaisuuden kaupungin sumuisessa ilmakehässä, jossa ikivanha göötiläinen torni näytti olleen käärittynä nukkumaan pehmeisiin usvapilviin.\nMinulle on niin paljon iloa kuin yleensä enää voin tuntea, pysytellessäni mielikuvituksessani muistoissa koulusta ja sen oloista.\nKurjuuteen vajonneena, niinkuin nyt olen — oi, minkälainen kurjuus! — annettakoon minulle anteeksi, jos etsin pientä ja pian katoavaa iloa saada kertoa muutamia hajanaisia piirteitä kouluajaltani.\nTuon ajan päällisiksi aivan lapselliset ja itse asiassa naurettavat yksityiskohdat tuntuivat mielikuvituksessani tärkeiltä, sen vuoksi että niillä on yhteyttä sen ajan ja paikan kanssa, jolloin ja josta etsin ensimäiset hämärät oireet siihen kohtaloon, joka sittemmin niin kokonaan minut valtasi. Pyydän sen vuoksi elää nyt näissä muisteloissa!\nKoulutalo oli, niikuin jo viittasin, vanha ja säännötön. Sen tontti oli laaja ja sitä ympäröi korkea ja tukeva tiilimuuri, jonka harja oli peitetty muurilaastilla ja lasinsirusilla. Tämä vankilamainen muuri rajoitti meidän alueemme. Sen ulkopuolelle pääsimme ainoastaan kolme kertaa viikossa — jokaisena lauvantai-iltana, jolloin meidän sallittiin, kahden aliopettajan valvonnalla — kaikki yhdessä ryhmässä — tehdä pieniä kävelyretkiä läheisillä vainoilla, sekä sunnuntaisin, jolloin me juhlallisin menoin marssimme kylän ainoaan kirkkoon aamu- ja iltajumalanpalvelukseen. Koulumme johtaja oli saman kirkon pappi. Kuinka suurella ihailulla ja kummastuksella seurasinkaan kaukaisesta penkistämme lehterillä häntä, kun hän vitkaisin ja juhlallisin askelin nousi saarnatuoliin! Tuo kunnianarvoinen mies leppeine kasvoineen, lumivalkeine, liehuvine saarnapukuineen, huolellisesti puuteroituine tekotukkineen — kuinka saattoi hän olla sama mies, joka vähäistä aikaisemmin tuikein naamoin, yllään nuuskan tahraama puku ja rottinki kädessään oli sovelluttanut ankaraa koululakia? Todellakin ihmeellinen, käsittämätön vastakohta!\nTuon mahtavan muurin toisessa päässä oli vieläkin mahtavampi portti. Se oli varustettu kotkanauloilla ja rautapuomeilla sekä ylhäältä reunustettu terävillä rautapiikeillä. Kuinka kamalaa pelkoa herättikään tuo portti! Sitä ei avattu milloinkaan muulloin kuin noita mainittuja, määräaikaisia retkiä varten. Olimme noiden jykevien rautasaranoiden narinassa huomaavinamme jotakin salaperäistä, löytävinämme siitä syytä vakavimpiin muistutuksiin ja vieläkin syvällisimpiin mietiskelyihin.\nLaaja tontti oli muodoltaan epäsäännöllinen ja siinä oli monta tilavaa avointa paikkaa. Suurin näistä oli leikkipaikkamme. Se oli tasainen ja hienolla hiekalla hiekoitettu paikka. Muistan vielä aivan hyvin, ettei sillä paikalla ollut puita, penkkejä eikä muuta sellaista. Luonnollisesti sijaitsi se rakennuksen takana. Rakennuksen edustalla oli pieni puksipuilla ja muilla pensailla istutettu maatilkku, mutta tämän rahoitetun alueen kautta kuljimme me ainoastaan hyvin harvoin, niin kuin esimerkiksi ensi kertaa kouluun saapuessamme, koulunkäynnin päätyttyä, tai mahdollisesti joulu- ja juhannusluvalle lähtiessä jonkun sukulaisen seurassa.\nEntäs itse talo! Kuinka omituinen, vanha rakennus olikaan se! Minusta oli se sanan mukaan loihdittu linna! Mikä lukematon joukko käytäviä ja osastoja! Vaikeata oli varmuudella sanoa, kumpaisessako sen kahdesta kerroksesta kulloinkin oleskeli. Jokaiseen eri huoneeseen johti kolme, neljä porrasastuinta. Ja mikä lukematon joukko solia, sopukoita ja haarakäytäviä! Talo oli todellakin niin monimutkainen, että meille annettakoon anteeksi, jos meidän käsityksemme siitä olivat yhtä selvät ja määritellyt kuin ne ovat iankaikkisuudesta. Vaikka oleskelin siinä viisi vuotta, niin en milloinkaan päässyt täyteen selvyyteen, missä sen kaukaisessa osassa oli se pieni makuusuoja, joka oli osoitettu minulle ja noin kahdeksalletoista, kahdellekymmenelle muulle oppilaalle.\nLuentosali oli koko talon suurin huone, en voi auttaa, että silloin ajattelin sen olevan suurimman koko maailmassa. Se oli suunnattoman pitkä, mutta jotenkin kapea ja matala; sen katto oli tammesta ja ikkunat holvatut suippokaarisiksi göötiläiseen malliin. Kaukaisessa ja pelkoa herättävässä kolkassa oli nelisnurkkainen, seinällä erotettu alue — korkeintaan kahdeksan tai kymmenen jalkaa pitkä ja leveä — se oli kunnianarvoisen tohtori Bransbyn rauhoitettu pyhättö. Siihen johti tanakka ovi, ja kernaimmin olisimme me jokainen menneet kuolemaan kuin avanneet tuon oven tohtorin poissa ollessa. Parissa muussa nurkassa oli samanlaatuinen komero, vähemmän kammoa, mutta silti kunnioitusta herättäviä. Toinen näistä oli ”klassillisen” opettajan ja toinen ”englanninkielen ja matematikan” opettajan. Huoneen äärettömässä säännöttömyydessä oli ristiin rastiin sijoitettuja lavitsoja ja pulpetteja, mustia, vanhoja ja kulunneita; niille oli ladottu kokonaisia pinoja likaisia kirjoja, jotka oli töherretty niin täyteen nimikirjaimia, kokonaisia nimiä, kuvioita ja viiruja, että oli vaikea määritellä, minkälaisia ne uutena olivat olleet. Suuri vesisanko oli huoneen toisessa päässä; suuri pendyylikello toisessa.\nSulettuna tämän kunnia-arvoisen oppilaitoksen paksujen muurien taakse, mutta kuitenkin ilman ikävää tai vastenmielisyyttä, vietin kolmannen viisivuotisjakson elämästäni. Lapsen hedelmälliset aivot eivät tarvitse ulkonaisesti runsasvaiheista maailmaa saadakseen tointa ja viihdykettä, ja minun näennäisesti yksitoikkoinen kouluaikani oli jännityksistä verrattain rikkaampi kuin kypsyneemmän nuoruuteni aika hurjisteluineen ja miehuudenikäni rikoksineen. Mutta kuitenkin on minun uskottava, että varhaisempi henkinen kehitykseni ilmaisi paljon sellaista, jota ei voi pitää aivan tavallisena ja jota oikeastaan voi kutsua omituiseksi. Yleensä on asia niin, etteivät varhaisimmat lapsuusvuodet jätä jälkeensä mitään määrättyä vaikutelmaa. Kaikki on harmaata varjoa — hämäriä, hajanaisia muistoja — epäselvää sekoitusta himmeistä riemuista ja kuvitelluista suruista. Mutta niin ei ole minun laitani. Sen vuoksi minä jo lapsena varmaankin tunsin miehuuden voimalla — sillä eihän minussa muuten voisi olla niin paljon sellaista, joka on unohtumattomasti, selvästi ja kirkkaasti painunut muistiini.\nJa kuitenkin — katsoen maailman näkökannalta kuinka vähän tuossa kaikessa itse asiassa olikaan muistamisen arvoista! Herääminen aamulla ja kello, joka illalla kutsui vuoteeseen, lukemiseen ja luennoille; leikkipaikka tappeluineen, leikkeineen, vehkeilyineen kaikki nämä pitivät nyttemmin jo kauan sitten unhoittuneen lumouksen kautta muuttua kokonaiseksi sekamelskaksi, vaihtelevine tunnelmineen ja mitä syvällisemmin sielua järkyttävine jännityksineen.\nVilkas, intomielinen ja kunnianhimoinen luonteeni veti pian puoleeni toverieni huomion, ja luonnollista oli, että tuota pikaa sain heistä ylivallan yhtä ainoata lukuunottamatta. Tuo poikkeus oli muuan poika, jolla, huolimatta siitä, ettei hän ollut minulle sukua, oli sama etu- ja sukunimi kuin minullakin, seikka, joka tuskin ansaitsisi mitään erityistä huomiota. Minun nimeni, huolimatta siitä, että polveuduin vanhasta aatelissuvusta, oli muuan niitä, jotka käytännön tuottaman oikeuden kautta ikuisista ajoista saakka ovat kuuluneet rahvaalle. Olen tässä kutsunut itseäni William Wilsoniksi — tekaistu nimi, samanlaatuinen kuin omanikin. Kaimani oli ainoa kaikista meidän ”ryhmäämme” kuuluvista pojista, joka uskalsi ryhtyä kilpailuun kanssani — luokalla, urheilussa, harjoituksissa, leikeissä kieltäysi hän ehdottomasti luottamasta minun lausuntoihini ja alistumasta minun tahtooni — lyhyesti sanottuna, hän vastusti minua ja minun vaikutusvaltaani kaikissa mahdollisissa tilaisuuksissa ja kaikella tavalla. Jos maailmassa on olemassa yksinvaltiutta ja rajatonta mielivaltaa, niin on se juuri sitä, jota johtavaan asemaan päässeet henkilöt käyttävät toveripiirin heikompia henkiä kohtaan.\nWilsonin uppiniskaisuus oli minulle alituisen mieliharmin lähteenä, vieläpä sitäkin suuremmalla syyllä — vaikkakin minä julkisuudessa kohtelin häntä huomattavalla ylimielisyydellä — kun minä itsessäni tunsin hänen olevan minua korkeammalla, ja että siinä juuri oli syy siihen, miksi hän niin helposti saattoi mitellä voimiaan minun kanssani. Minun oli nimittäin myötäänsä ponnisteltava, jotten olisi joutunut alakynteen. Tätä hänen etevämmyyttään ei kuitenkaan tunnustanut kukaan muu kuin minä yksin. Toverimme näyttivät olleen jonkinlaisen sokeuden lyömät, he eivät edes pitäneet meitä toistemme vertaisina, vielä vähemmän minua häntä heikompana. Häneltä puolestaan näytti kokonaan puuttuvan kunnianhimoa, joka saattoi minut ponnistelemaan saadakseni huomion puoleeni, vielä vähemmän oli hänellä sitä tarmoa, jonka avulla minä suunnitelmani toteutin. Olisi voinut luulla, että hän pyrkimyksillään ja kilpailullaan sekä uppiniskaisuudellaan minua kohtaan ainoastaan olisi tyydyttänyt halua kiusoitella, hämmästyttää ja nöyrryttää minua.\nOli kuitenkin toisinaan hetkiä, jolloin en voinut välttää hämmästystä, nöyrrytystä ja harmia, huomatessani, että hänen hyökkäyksissään, kompasanoissaan ja vastaväitteessään oli minulle, lievemmin sanoen, kaikkea muuta kuin tervetullutta ystävyyttä. Tuota omituisuutta hänen käytöksessään en voinut selittää muuksi kuin ilmaukseksi hänen suunnattomasta itserakkaudestaan, joka tällä tavoin sai ilmennysmuodon — jonkinlaisena suojelevana ylemmyytenä.\nEhkä oli tuo viimeksi mainittu piirre Wilsonin käytöksessä oli yhteydessä siihen seikkaan, että meillä oli sama nimi, ja siinä että olimme tulleet kouluun samana päivänä, josta koulun ylemmille luokille levisi käsitys, että me olimme veljeksiä. Muuten eivät korkeammat luokat tavallisesti välitä alempia koskevista asioista. Olen jo maininnut, ettei Wilson ollut meille vähääkään sukua. Mutta jos olisimme olleet veljekset, niin olisi meidän pitänyt olla kaksoiset. Lähtiessäni tohtori Bransbyn koulusta sain nimittäin sattumalta tietää, että kaimani oli syntynyt tammikuun 19 p:nä 1809 — muuten omituinen sattuma, sillä se päivä on myöskin minun syntymäpäiväni.\nVoi tuntua hyvinkin merkilliseltä, etten minä, huolimatta siitä että väliimme aina olivat kireät, voinut pakottaa itseäni häntä vihaamaan. Tosin toruimme keskenämme melkein joka päivä — hän silloin aina luovutti julkisen voitonpalmun minulle, mutta hän myöskin tavalla tai toisella saattoi minun tajuntaani, että oikeastaan hän sen oli ansainnut — mutta jonkimmoinen ylpeys minun puoleltani ja todellinen arvokkuus hänen puoleltaan sai aikaan, että alituisesti olimme sellaisissa suhteissa toisiimme, että keskustelimme ja puhelimme toistemme kanssa. Muuten oli luonteissamme niin paljon yhtäläisyyttä, että toisenlaisissa oloissa olisimme voineet tulla hyviksi ystäviksi. On vaikeata selittää minkälaiset tunteeni häntä kohtaan oikeastaan olivat. Ne olivat sekavat ja kirjavat, niissä oli pikkumaista kaunaa, joka ei kuitenkaan kehittynyt vihaksi, hitunen kunnioitusta, sitä enemmän arvonantoa, paljoa enemmän pelkoa ja kokonainen maailma uteliaisuutta. Ihmistuntijalle on tarpeetonta selittää, että Wilson ja minä olimme eroamattomat toverit.\nVälillämme vallinneista suhteista, johtui epäilemättä, etteivät minun hyökkäykseni häntä kohtaan — ja ne olivat monet, niitä oli sekä salaisia että julkisia — niitä tein ilvein ja pilapuhein — purevin, loukkaavin pilapuhein, — kehittyneet avoimeksi vihamielisyydeksi. Siihen suuntaan tekemäni yritykset melkein aina epäonnistuivat, kuinka viekkaasti ne olivatkin punotut, sillä kaimallani oli suuri määrä järkähtymätöntä, vakaata levollisuutta, joka tosin nauttii oman pilansa kärjistä, mutta jolta itseltään puuttuu Akilleen kantapää ja sen kautta on aivan turvattu juutumasta naurunalaiseksi. Ei voinut havaita hänessä kuin yhden ainoan heikon kohdan, ja sitä ei voinut kukaan vastustaja käyttää hyväkseen, sillä se oli luontainen virhe hänessä — kilpailijallani nimittäin oli vika kaulassa tai kurkunpäässä, niin ettei hän voinut puhua ääneensä, vaan heikosti kuiskaamalla. Minä kuitenkin olin niin ilkeämielinen, etten voinut tuota hänen luontaista virhettäänkään jättää rauhaan.\nWilson kosti mitä erilaisemmin tavoin ja erittäinkin harmitti minua hänen kostonsa käytännöllisen kekseliäisyyden muodossa. Minusta on vieläkin selittämätöntä, kuinka hän onnistui saamaan tuon seikan selville, mutta tosiasia on, että kun hän sen kerran oli keksinyt, ei hän myöskään ollut keksintöään hyväkseen käyttämättä minua sillä kiusatakseen. Olin aina harmitellut rahvasmaista sukunimeäni ja jokapäiväistä etunimeäni. Molemmat nimeni olivat korvissani myrkkyä, ja kun sitten — samana päivänä kuin minäkin toinenkin William Wilson tuli kouluun, olin minä kiukuissani hänelle, syystä että hänellä oli sama nimi. Se suututti minua sitäkin enemmän, kun hän oli minulle verivieras ja kun nimi nyt tuli kaksin verroin useimmin lausutuksi kuin ennen.\nKauna, joka minussa tällä tavalla sai alkunsa, lisääntyi joka kerralla kun huomasin kilpailijassani jonkun joko moraalisen tai fyysillisen yhtäläisyyden kanssani. Silloin en vielä ollut perillä siitä merkillisestä seikasta, että olimme aivan yhdenikäiset, mutta minä näin että olimme yhtä pitkät ja että meidän ryhdissämme ja piirteissämme oli paljon yhtäläisyyttä. Korkeimmille luokille levinnyt huhu sukulaisuudestamme minua suututti. Sanalla sanoen: minua ei mikään harmittanut pahemmin — vaikka tosin koetin aina sen salata kuin viittaukset yhdennäköisyyteemme, koskipa ne sitten luonnettamme, ulkomuotoamme, ryhtiämme tai muita ominaisuuksiamme. Ilmeistä oli, että hänkin oli huomannut nuo seikat yhtä tarkoin kuin minäkin, mutta että hän siitä löysi kiitollisen aiheen minua kiusata, on ainoastaan hänen tarkkanäköisyytensä ansio.\nHän teki parastaan jäljitelläkseen minua kaikessa — sanoissa ja käytöksessä — ja hän näytteli osaansa mainiosti. Pukujeni jäljitteleminen oli helppo asia; samoin käyntini ja liikkeideni jäljittely; luonnonviastaan huolimatta onnistui hän matkiessaan ääntänikin. Luonnollisesti ei hän voinut jäljitellä äänekästä puhettani, mutta kuinka olikaan, hänen omituinen kuiskeensa oli pilkulleen minun oman ääneni kaikua.\nEn koetakaan kertoa kuinka suuressa määrässä tuo onnistunut matkinta minua kiusasi. Minulla oli yksi ainoa lohdutus, ja se oli siinä, ettei tuota matkintaa otaksuttavasti huomannut kukaan muu kuin minä itse ja että minun sen takia oli siedättävä ainoastaan kaimani ymmärrystä osoittava ja ilkamoiva hymy. Tyytyväisenä siihen, että hänen kiusoittelunsa oli saanut minussa aikaan hänen toivomansa vaikutuksen, näytti hän salaisesti iloitsevan menestyksestään ja luopui julkisesta suosiosta, jota hän hyvin keksityillä kepposillaan epäilemättä olisi helposti saanut osakseen. Monien tuskaisten kuukausien aikana oli minulle ratkaisemattomana arvoituksena, miksi ei koko koulu huomannut hänen tarkoituksiaan, ei nähnyt minkälaisella menestyksellä hän kepposensa suoritti, eikä ottanut osaa hänen pilkkaansa. Mahdollisesti johtui se siitä, että hän totutteli matkimaan asteittain ja vähitellen, joten ei kenenkään muun kuin minun huomioni siihen kiintynyt; hänen vehkeensä näyttivät olleen suunnitellut yksinään minun ilokseni ja kiusakseni.\nOlen jo maininnut siitä kiusallisesta holhuusta, johon hän oli ruvennut minun suhteeni ja kuinka hän alituisesti sekaantui minun asioihini. Tuo sekaantuminen tapahtui useimmiten neuvojen muodossa — neuvojen, joita hän antoi vilpittömästi ilman pistopuheita ja salaviittauksia. Minä ne otin vastaan harmin tunteella, joka kasvoi sitä mukaa kuin minä vanhenin. Kuitenkin haluan nyt, näin monen vuoden kuluttua antaa hänelle sen tunnustuksen, etten muista ainoatakaan kertaa, jolloin kilpailijani neuvot olisivat olleet tarkoitetut johtamaan minua nuoruuden ja tottumattomuuden mukana seuraaviin mielettömyyksiin ja harhateille. Hänen moraalinsa ainakin, elleikään hänen yleinen lahjakkuutensa ja maailmankokemuksensa, oli paljon korkeammalla tasolla kuin minun, ja aivan varmaan olisin tänäkin päivänä paljoa parempi ja onnellisempi ihminen kuin nyt olen, jos olisin ottanut varteen tuon katkerasti vihaamani ja inhoomani kuiskaavan äänen neuvot.\nMutta vihdoin nousin minä hänen vihattua holhuutaan vastaan ja osoitin päivittäin kasvavalla itsetietoisuudella harmini kaikesta, jota hänessä pidin sietämättömänä ja ylimielisenä. Tunteeni olisivat alkuvuosina hyvin helposti voineet muuttua ystävyydeksi, mutta vaikka hänen käytöksensä minua kohtaan aikojen kuluessa oli melkoisesti parantunut, olin minä viimeisinä yhdessä olomme aikoina ruvennut häntä vihaamaan. Luulen, että hän eräässä tilaisuudessa pääsi siitä selville, ja siitä lähtien vältteli hän, tai oli ainakin välttelevinään, minua. Jouduimme kiivaaseen sanailuun hänen kanssaan ja silloin oli hän tavallistaan avosydämisempi ja peittelemättömämpi; hän puhui ja toimi luonteelleen melkeinpä vieraalla avonaisuudella; keksin, tai ainakin luulin keksineeni, hänen esiintymisessään, äänenpainossaan ja kasvonilmeissään jotakin sellaista, joka minua samalla kertaa hämmästytti ja saattoi uteliaaksi. En voi selittää paremmin mitä se oli kuin mainitsemalla, että ainoastaan suurin vaivoin voin irtautua vakaumuksesta, että tunsin edessäni seisovan miehen kauan sitten menneeltä ajalta. Tuo harha-ajatus kuitenkin sittemmin haihtui samaa tietä kuin se oli tullutkin mieleeni, ja mainitsen sen vain sen vuoksi, että sinä päivänä keskustelin viimeistä kertaa omituisen kaimani kanssa.\nTuossa merkillisessä vanhassa ja moniosaisessa talossa oli muutamia suuria suojia, jotka olivat toistensa yhteydessä ja joissa useimmat koulun oppilaat nukkuivat yönsä. Mutta siellä oli myöskin suunnaton joukko loukkoja, nurkkia, pieniä komeroita, jotka käytännöllinen tohtori Bransby oli sisustanut makuusuojiksi tai oikeammin makuukomeroiksi. Niihin ei mitenkään voinut mahtua enempää kuin yksi ainoa henkilö. Muuan tällainen seimi oli kaimani Wilsonin hallussa.\nEräänä yönä — viides kouluvuoteni läheni siiloin loppuaan — heti äsken mainitsemani torailun jälken, nousin minä vuoteestani, ja kun huomasin, että kaikki toiset nukkuivat, hiivin minä lamppu kädessäni läpi monimutkaisten käytävien vihamieheni makuusuojaan. Olin kauan mietiskellyt jotakin ilkeätä juonta, mutta siihen saakka en ollut onnistunut saamaan aikaan mitään ilkeyksiä. Mutta silloin olin varmasti päättänyt panna toimeen aikeeni. Päästyäni hänen suojansa oven taakse, laskin lampun lattialle oven ulkopuolella ja astuin sisälle. Kuuntelin hänen rauhallista hengitystään. Varmana siitä, että hän nukkui, otin lampun sisälle ja astuin hänen vuoteensa ääreen. Uutimet olivat vuoteen edessä, mutta minä vedin ne varovaisesti syrjään, jolloin lampun valo lankesi nukkuvan kasvoille samalla kertaa kuin minun katseenikin. Äkkiä hyyti minua jäinen, lamauttava kauhu, rintani alkoi kohoilla rajusti ja polveni tutista, sieluni täytti sanomaton ahdistus. Henkeäni pidättäen siirsin lampun lähemmäksi hänen kasvojaan.\nOlivatko nuo — nuo Wilsonin kasvonpiirteet? Näinhän, että niin oli, mutta minä vapisin kuin vilussa kuvitellessani mielessäni, etteivät ne olleetkaan hänen kasvonsa. Mitä oli noissa kasvoissa sellaista, joka saattoi tehdä minuun tuollaisen kamalan vaikutuksen? Tuijotin häntä ja aivoissani risteili joukko omituisen sekavia ajatuksia. Tuon näköinen ei hän ole, eipä todellakaan, valveilla ollessaan. Sama nimi, sama vartalo, samana päivänä tullut kouluun! Ja entäs hänen tapansa matkia itsepintaisesti minun käyntiäni, ääntäni, tapojani ja esiintymistäni muutenkin! Oliko todellakin inhimillisten mahdollisuuksien rajojen sisällä, että tuo, jonka nyt näin, oli ainoastaan juurtunut tapa minua jäljitellä. Kauhusta väristen sammutin lampun ja lähdin hiljaa huoneesta. Seuraavana päivänä lähdin viimeistä kertaa tuon vanhan koulun saleista ja monimutkaisista käytävistä.\nVietettyäni muutamia kuukausia kodissani täydellisessä toimettomuudessa tulin minä ylioppilaaksi Etoniin. Tuo lyhyt väliaika oli ollut kylliksi haihduttamaan muistot siitä, mitä olin tohtori Bransbyn koulussa elänyt tai ainakin muuttamaan niitä tunteita, joilla niitä muistelin. Draaman totuutta ja tragediaa ei ollut enää olemassa. Nyt oli minulle mahdollista epäillä aistinteni todistusta, enkä enää milloinkaan viitsinyt muistella koko tapahtumaa, samalla ihmettelemättä inhimillistä herkkäuskoisuutta ja hymyilemättä perimälleni vilkkaalle mielikuvitukselle. Ei ole myöskään uskottavaa, että tällainen epäuskoisuus parani Etonissa viettämäni elämän kautta. Mielettömyyksien ja kevytmielisyyden pyörre, johon heti sinne tultuani heittäysin, saattoi entiset muistoni hämäryyteen, tukahutti yhdellä kertaa kaikki syvimmät ja vakavimmat vaikutelmat ja jätti mieleeni ainoastaan pienimmät vähäpätöisyydet.\nEi ole kuitenkaan tarkoitukseni kertoa tässä kurjien hurjistelujeni kulusta, huonosta elämästäni, joka samalla uppiniskaisesti vastusti korkeakoulun lakeja ja teki pilaa laitoksen valvonnasta. Kolme vuotta hullutuksia, kolme turhaan kulutettua vuotta, istuttivat minuun huonoja tapoja ja kehittävät minua samaan aikaan harvinaisesti ruumiillisessa suhteessa. Vietettyäni viikon huvituksissa ja huonossa elämässä, kutsuin kerran luokseni joukon ylioppilaita ahtaammasta toveripiiristäni salaisiin juomingeihin. Kokoonnuimme jotenkin myöhään ja juominkeja oli määrä jatkaa aamuun saakka. Viini vuosi virtana, eikä muitakaan, mahdollisesti vaarallisempia huvituksia puuttunut. Päivä alkoi jo hämärtää idässä, mutta kekkerimme olivat vasta huippukohdassaan. Korttipelin ja viinin kiihoittamana äärimmäisiin saakka, olin juuri esittämäisilläni hyvin raa’an ja kyynillisen maljan, kun samassa huoneeni ovi riuhtaistiin auki ja kiihkeitä ääniä kuului oven takaa. Joku palvelijoista ilmoitti, että muuan henkilö, jolla nähtävästi oli hyvin kiire, odotti hallissa ja halusi minua puhutella.\nOlin paljosta viinistä niin huumaantunut, etten ottanut parantuakseni tuosta tavattomasta keskeytyksestä. Hoippuvin askelin astuin eteishalliin, joka silloin oli aamuhämärän valaisema. Astuttuani kynnyksen yli, huomasin keskellä hallia nuoren suunnilleen minun mittaisen miehen, joka oli puettu valkeasta kasimirkankaasta valmistettuun uusmuotiseen aamutakkiin — aivan samallaiseen kuin omanikin oli. Siinä kaikki, mitä saatoin aamuhämärässä nähdä — hänen kasvonpiirteitään ei voinut tarkoin huomata. Hän astui nopeasti minua vastaan, otti kiivasti levottomuutta osoittavalla liikkeellä lujasti kiinni käsivarrestani ja kuiskasi korvaani: ”Wilson, Wilson!”\nTulin samassa silmänräpäyksessä aivan selväksi.\nVieraan esiintymisessä, tavassa, jolla hän kohotti varoittavaa sormeaan silmieni ja ikkunan välissä, oli jotakin, joka hämmästytti minua sanomattomasti, mutta itse asiassa ei tuo seikka minuun niin syvästi vaikuttanut. Syvemmän vaikutuksen minuun teki vieraan juhlallinen äänenpaino ja omituinen, kuiskaava ääni. Se johti kuin salaman iskulla mieleeni tuhansittain muistoja menneiltä ajoilta ja kosketti sydämeeni kuin sähköisku. Ennenkun olin ennättänyt tointua hämmästyksestäni oli vieras kadonnut.\nVaikka tuo tapaus tekikin syvän vaikutuksen sairaalloiseen mielikuvitukseeni, ei siitä jäänyt minuun mitään pysyvää jälkeä. Muutamien viikkojen ajalla toimeenpanin hartaita tutkimuksia ja antausin synkkiin mietelmiin. En koettanut selitellä itselleni tuon merkillisen ihmisen olemusta, joka niin itsepäisesti halusi sekaantua minun elämääni ja kiusasi minua epäsuorilla neuvoillaan. Mutta kuka ja mikä oli miehiään tuo Wilson? Ja mitä tarkoitti hän? Kumpaiseenkaan noihin kysymyksiin en saanut tyydyttävää vastausta. Ainoa minkä sain selville, oli se että hän perheessään tapahtuneen onnettomuuden takia oli lähtenyt tohtori Bransbyn koulusta samana iltana, jolloin minä olin sieltä karannut. Pian kuitenkin jätin nuo mietteet sillensä — sillä suunnittelin silloin muuttoa Oxfordin yliopistoon. Pian olin siirtynyt sinne ja sain vanhempien ymmärtämättömyydestä ja turhamaisuudesta sellaiset varustukset ja niin suuruisen vuotuisen opintorahan, että olin tilaisuudessa ehkäisemättömästi viettämmään suuremmoista elämää, johon jo aikaisemmin olin tottunut ja kilpailemaan tuhlaavaisuudessa Suurbritannian rikkaimpien ja mahtavampien sukujen jälkeläisten kanssa.\nNäissä oloissa kehittyivät perinnäiset taipumukseni suunnattomin askelin. Hurjisteluni eivät enää pysyneet siisteyden rajojen sisäpuolella. Turhaa ja hyödytöntä on tehdä niistä selkoa tässä, mutta minun on kuitenkin mainittava, että tuhlaavaisuuteni oli suurempi kuin Herodeksen ja että minä antamalla uusia nimiä useille hullutuksille, lisäsin melkoisesti sitä pitkää luetteloa hurjuuksista ja rivouksista, jota voitiin olettaa pidettäväksi maailman kevytmielisimmän yliopiston ylioppilaiden kesken. Olisi kuitenkin voinut odottaa, että pysymällä gentlemanin kannalla olisin välttänyt tuttavuuksia maailman kehnoimpien ihmisten, väärinpelaajien kanssa; mutta asia on niin, että tutustuttuani heidän konnankoukkuihinsa, minä niitä käytin hyväkseni lisätäkseni niiden avulla ennaltaankin suuria vuositulojani yksinkertaisempien ylioppilastoverieni kustannuksella.\nOlin parin vuoden ajan menestyksellä harjoittanut kehnoja toimiani, jolloin yliopistoon saapui muuan nuori aatelismies — nousukas sukulaissuhteihinsa nähden — nimeltään Glendinning. Huhu tiesi kertoa, että hän oli yhtä rikas kuin Herodes Atticus ja että hänen rikkautensa oli hankittu yhtä helposti. Minä pääsin pian selville siitä, että hän oli huonosti järjenlahjoilla varustettu ja luonnollista oli, että valitsin hänen erikoiseksi uhrikseni. Houkuttelin usein hänen peliin, ja pelaajan tavallisella kavaluudella annoin minä aina hänen ensiksi voittaa huomattavia summia, saadakseni hänen sittemmin sitäkin varmemmin kiedotuksi verkkoihini. Kun suunnitelmani sitten olivat kypsyneet, sovin hänen kanssaan yhtymisestä yhteisen ystävämme Prestonin luona, jolla kuitenkaan — se on minun myönnettävä hänen edukseen — ei ollut vähääkään aavistusta minun vehkeistäni. Jotta koko puuha näyttäisi viattomalta, olin minä hankkinut Prestonin luokse kahdeksan tai kymmenen henkilöä ja järjestänyt asiat niin, että näytti siltä kuin korttipeliä ei olisi sinä iltana ajateltukaan — minä järjestin asian niin, että uhrini itse sitä ehdotti. Jotten käyttäisi liian paljon sanoja huonoa asiaa selittääkseni, mainitsen ainoastaan, ettei ainoatakaan niistä kurjista tempuista, jotka ovat tällaisissa tilaisuuksissa tunnettuja laiminlyöty; kummeksittavaa muuten on, että vieläkin on yksinkertaisia ihmisiä, jotka lankeevat tällaisiin hämähäkinverkkoihin.\nPeliä oli jatkunut myöhäiseen yöhön ja minä olin vihdoin, monen yrityksen jälestä, onnistunut saamaan Glendinningin ainoaksi vastapelaajakseni. Pelasimme minun lempipeliäni — e'cart'ea. Seurueeseen kuuluvat muut henkilöt olivat luopuneet pelistä ja seurasivat harrastuksella pelimme kulkua. Nousukas, joka — minun toimestani — oli illan kuluessa juonut hyvin paljon, sekoitti, jakoi ja pelasi kortteja humalan osittain, mutta ei kokonaan, ilmaisemalla hermostuneisuudella. Lyhyessä ajassa oli hän jäänyt minulle velkaa suunnattomia summia, ja kun hän vielä imaisi kulauksen väkevää portviiniä, teki hän juuri sen, mitä minä olin jo kauan odottanut — hän ehdotti, että korottaisimme puolella jo ennestäänkin huimaavan korkeita panoksiamme. Hyvin näytellyllä vastenmielisyydellä ja vasta sitten, kun minun vastahakoisuuteni oli johtanut vastapelaajani lausumaan muutamia kiivaita sanoja, suostuin minä, näennäisesti pistopuheesta pahastuneena. Pelin tulos osoitti kuinka perin pohjin vastapelaajani oli minun vallassani, sillä vähemmässä kuin tunnin ajassa oli hänen velkansa minulle kohonnut nelinkertaiseksi. Hänen kasvoiltaan oli puna tosin vähitellen haihtunut, mutta hämmästyksekseni huomasin kuinka hän vihdoin aivan äkkiä kävi kalman kalpeaksi. Sanon hämmästyksekseni, sillä Glendinning oli minulle ilmoitettu olevan pohjattoman rikas, ja vaikkakin ne summat, jotka hän siihen saakka oli menettänyt, olivat huomattavan suuria, niin en kuitenkaan luullut niiden tuottavan hänelle niin paljon huolta kuin ne tuottivat. Ensimäinen ajatukseni oli, että hän oli ruvennut voimaan pahoin nauttimastaan viinistä, ja pikemmin säilyttääkseni itseni kauniissa valossa kuin epäitsekkäästä tarkoituksesta olin juuri vaatimaisillani peliä lopetettavaksi, kun samassa jonkun saapuvilla olevan henkilön lausunto ja Glendinningin tuskaisa parahdus ilmaisivat, että olin saattanut hänen perikadon partaalle, ja tämä oli tapahtunut sellaisissa oloissa, että kaikkien myötätunto olisi pitänyt olla hänen puolellaan ja suojelemassa häntä jopa hornanhenkienkin pahoja aikeita vastaan.\nOn oikeastaan vaikeata sanoa kuinka olisin tullut mainitussa tilaisuudessa menettelemään, jos asiat olisivat saaneet kulkea omaa latuaan. Uhrini avuton tila oli luonut alakuloisuutta ja kiusallista mielialaa koko seurueeseen, ja muutaman minuutin ajan vallitsi täydellinen vaitiolo. Tunsin kuinka poskeni hohtivat häpeän punasta toverieni katsellessa minua syyttelevin ja pilkallisin katsein. Minun on tunnustettava, että suunnaton taakka levottomuutta poistui rinnastani aivan arvaamattoman tapauksen johdosta. Äkkiä avattiin nimittäin huoneen raskaat pariovet selälleen, ja se tapahtui sellaisella vauhdilla, että kaikki kynttilät sammuivat kuin taikavoimalla. Olimme ennen valon sammumista tuskin havainneet, että huoneeseen oli astunut minun mittaiseni vieras mies, päällysnuttu tiukkaan ympärilleen käärittynä. Huoneessa oli aivan pimeä ja me saatoimme ainoastaan tuntea, että hän seisoi keskellämme. Ennenkun kukaan meistä oli ennättänyt tointua hämmästyksestään, kuulimme me vieraan lausuvan kuiskaavalla äänellä, joka kävi läpi minun luitteni ja ydinteni;\n— Hyvät herrat, en pyydä anteeksi esiintymistäni täällä; ainoastaan täytän velvollisuuteni. Te ette varmaankaan tunne perinpohjin sen henkilön luonnetta, joka tänä iltana on voittanut korteilla suuren rahamäärän lordi Glendinningiltä. Minä sen vuoksi haluan ilmaista teille varman ja nopean tavan päästäksenne miehestä perille. Olkaapa sen vuoksi hyvät ja tutkikaa hänen vasen hihansa ja monet pienet kääröt, jotka lienevät löydettävissä hänen komean aamunuttunsa tilavista taskuista.\nHänen lausuessaan nuo sanat oli huoneessa niin hiljaista, että olisi voinut kuulla hyttysen surinan. Nuo sanat lausuttuaan poistui hän huoneesta yhtä nopeasti kuin hän oli tullutkin. Voisinko — tai onko minulle mahdollista kuvailla tunteitani? Onko minun sanottava, että kärsin kaikki kadotukseen tuomitun tuskat? Ajatuksen aikaa ei minulla ollut. Lukuisin käsin tartuttiin minuun ja kynttilät sytytettiin, ja sen jälestä alkoi tarkastus. Takkini hihasta löydettiin kaikki pelissä tarpeelliset korkeat kortit ja taskuistani joukko korttipakkoja, jotka olivat pilkulleen niiden muotoisia, joilla pelasimme, ainoastaan sillä eroituksella, että minun pakkojeni korkeat kortit olivat hieman kuperat pitkittäin ja taas alhaisarvoiset kortit kuperat poikittain. Tämän tempun kautta sellainen henkilö, joka ei ole asian perillä, nostaa aina korkeat kortit vastapelaajalleen, kun taas toinen nostaen kortteja päittäin, nostaa huonot kortit antajalle.\nOlisin kernaimmin suonut, että tämän keksinnön jälkeen minua olisi sätitty sen sijaan, että minua nyt katseltiin halveksivalla ja mykällä inholla.\n— Herra Wilson, sanoi isäntämme, joka kumartui ottamaan maasta kallisarvoista turkkia, — herra Wilson, tämä on varmaankin teidän? Otaksun, että on turhaa etsiä täältä — hän viittasi pilkallisesti turkin poimuihin — enempiä todistuksia kätevyydestänne. Olemme todellakin nähneet kylliksemme. Toivon, että katsotte välttämättömäksi lähteä Oxfordista — ainakin on suotavaa, että tässä tuokiossa lähdette huoneestani.\nOn mahdollista, nöyryytetty ja muserrettu kun olin, että olisin vastannut hänen sanoihinsa mieskohtaisella väkivallalla, ellei huomioni samassa olisi kiintynyt erääseen merkilliseen seikkaan. Turkki, jonka olin ottanut harteilleni, oli ommeltu hyvin kallisarvoisista turkiksista. Se oli ommeltu aivan minun erikoisen makuni mukaan; olin nimittäin keikari vaatteittenikin suhteen. Kun herra Preston niinollen oli ojentanut minulle oven alla lattialla loikoneen turkin, huomasin niinä kauhua tavoittelevalla hämmästyksellä, että jo olin ottanut oman turkkini käsivarrelleni ja että se, joka minulle ojennettiin oli pienempiin yksityiskohtiinsa saakka kopia minun turkistani. Tuo omituinen olento, joka niin onnettomuutta tuottavalla tavalla oli minut paljastanut, oli — sen mukaan, mitä saatoin havaita hänen astuessaan sisälle — tullessaan ollut puettu turkkiin, eikä kenelläkään muulla koko seurueesta ollut sellusta. Jännittäen mielenmalttini viimeiseen saakka, otin hämärässä ovipielessä Prestonin minulle tarjooman turkin, viskasin sen hartioilleni oman turkkini päälle, lähdin huoneesta päättäväisesti, ja seuraavana aamuna, ennen päivän nousua, lähdin minä Oxfordista mantereen puolelle kauhun ja häpeän takaa-ajamana.\nMutta minä pakenin turhaan. Kova kohtaloni seurasi minua ikäänkuin riemuiten ja näytti totisesti, että sen salaperäinen mahti oli vasta alussaan. Tuskin olin ennättänyt Parisiin, niin jo huomasin, etten vieläkään ollut päässyt Wilsonin vihattavan harrastuspiirin ulkopuolelle. Vuosia kului, mutta minä en päässyt irti kiusanhengestäni. Roomassa astui hän yhtä epätervetulleella kuin aavemaisellakin palvelushalullaan minun ja kunnianhimoisten pyyteitteni väliin. Samoin tapahtui Wienissä, Berlinissä ja Moskovassa. Hänen tutkimattoman ja salaperäisen hirmuvaltansa tieltä pakenin aivan kuin ruton tieltä, milloin sinne milloin tänne, mutta aina oli hän kintereilläni, minä pakenin turhaan.\nUudestaan ja uudestaan kysyin itseltäni: Kuka on hän? — Mistä on hän tullut? — Ja mikä on hänen tarkoituksensa? — Mutta näihin kysymyksiini en voinut keksiä tyydyttäviä vastauksia. Aloin huolellisesti ja tarkkaan tutkia niitä muotoja, metoodeja ja pääpiirteitä, joissa hänen hävytön holhuunsa minun suhteeni esiintyi. Mutta tässäkään en päässyt kauemmaksi kuin pelkkiin arveluihin. Muuan seikka kuitenkin oli aivan ilmeinen — hän ei milloinkaan asettunut minun tielleni, ei milloinkaan kukistanut suunnitelmiani, ei milloinkaan häirinnyt minun puuhiani, muulloin kuin estääkseen jotakin pahaa, auttaakseen minua välttämään jotakin onnettomuutta. Mutta minusta oli tuo jotenkin raukkamainen anteeksipyyntö niin hävyttömästä holhuusta, johon hän oli ryhtynyt, hyvin pieni korvaus minulta niin häikäilemättömästi riistetystä itsemääräämisoikeudesta.\nSamalla kun kiusanhenkeni kaikin tavoin oli matkinut minun pienimpiäkin liikkeitäni ja pukujani yksityiskohtiaan myöten, oli hän myöskin voinut järjestää niin, etten milloinkaan saanut nähdä vilaustakaan hänen kasvoistaan. Olipa Wilson kuka tahansa, niin tuo oli ainakin tuhmuus hänen puoleltaan. Sillä eihän hän voinut edes kuvitellakaan, etten minä muka olisi tuntenut hänessä siveellistä neuvonantajaani Etonista, konnankoukkujeni paljastajaa Oxfordista, kunnianhimoisten suunnitelmieni särkijää Roomasta, kostajaani Parisista, kiihkeän rakkauteni sammuttajaa Neapelista ja ahneuteni vastustajaa Egyptistä; hän ei tietenkään voinut olla sellaisessa harhaluulossa, etten tuntisi verivihollistani, pahaa henkeäni William Wilsonia — kaimaani, koulutoveriani ja kilpailijaani tohtori Bransbyn koulusta. — Mutta jättäkäämme nämä mietiskelyt ja siirtykäämme draaman viimeiseen näytökseen.\nTähän saakka olin ilman omaperäistä vastustusta alistunut tuohon tyranniuteen. Huolimatta siitä syvästä kunnioituksesta, jota tunsin William Wilsonin jaloa luonnetta, majesteetillista viisautta, kaikkialla läsnäolevaisuuttaan ja kaikkivoipaisuuttaan kohtaan, tunsin minä samalla kamalaa pelkoa eräitä hänen luonteensa piirteitä kohtaan, ja noista seikoista johtui, että olin tuntenut itseni avuttomaksi hänen suhteensa ja alistunut — vaikkakin katkeralla vastenmielisyydellä — tottelemaan hänen omavaltaista tahtoaan. Mutta viime aikoina olin alkanut juoda ja sen johdosta alkoi mieleni ärtyä yleensä ja kiihottua häntä kohtaan; aloin pitää hänen holhuutaan sietämättömänä, aloin napista, epäröidä ja asettua vastustavalle kannalle. Sikäli kuin itse tulin päättäväisemmäksi häntä kohtaan, sikäli kävi kiusanhenkeni epäröivämmäksi. Olkoonpa tuo huomioni sitte joko todellinen tai mielikuvitukseni tuotetta, pääasia on kuitenkin, että aloin samalla toivoa ja vähitellen alkoi minussa kehittyä järkähtymätön päätös siitä, että minä katkaisen nuo orjuudenkahleeni.\nVuonna 18— olin Roomassa naamiaisissa napolilaisen herttuan Di Broglion palatsissa. Olin juonut tavallista runsaammin ja täyteen ahdettujen huoneiden raskas ilma kiusasi minua sanomattomasti. Ahdingossa oli minun vaikea tunkea eteenpäin, ja sekin puolestaan lisäsi minun ärtyisyyttäni; etsin nimittäin — sallikaa minun vaieta minkälaisissa tarkoituksissa tuon vanhan ja raihnaisen herttua Di Broglion nuorta, ihanaa ja iloista puolisoa. Hän oli — varomattomasti kylläkin — ilmaissut minulle, minkälaisessa puvussa hän tulisi esiintymään. Olin juuri huomannut hänestä vilauksen ja minulla oli kiire rientää hänen jälessään, kun samassa silmänräpäyksessä tunsin keveän kosketuksen olallani ja kuulin tuon unohtumattoman, matalan, kirotun kuiskauksen korvani lähellä.\nRaivosta kuohuen käännyin salamannopeudella ja tartuin kiusanhenkeni kaulukseen. Hän oli, aivan niinkuin olin odottanutkin, puettu yhtäläiseen pukuun kuin minäkin: hänen harteillaan oli sinisestä sametista ommeltu espanjalainen levätti ja vyötäröllään purppuravärinen vyö, jossa riippui kapeateräinen miekka. Musta silkkinaamio peitti kokonaan hänen kasvonsa.\n— Roisto!, sähähdin minä hampaideni välistä. — Roisto, kirottu konna, sinä et saa, kuuletko, et saa kiduttaa minua kuolemaani saakka! Seuraa minua, tai muuten pistän sinut kuoliaaksi paikalla! Raastoin hänet mukanani tanssisalin vieressä olevaan tyhjään huoneeseen. Hän ei asettunut vastarintaan. Päästyämme salista, viskasin hänet luotani ja hän hoiperteli seinän viereen minun kiertäessäni oven lukkoon. Kehoitin häntä paljastamaan miekkansa; hän epäröi hetkisen, mutta sitten hän veti huoahtaen miekkansa tupesta ja asettausi puolustusasemaan. Taistelu oli hyvin lyhyt. Olin raivosta ja kiukusta aivan hurjana; tunsin olevani voimakas kuin nuori leijona. Muutamassa sekunnissa olin pakottanut hänet seinää vastaan, ja kun sillä tavalla olin saanut hänet valtoihini, lävistin minä hänet eläimellisessä julmuudessani useampaan kertaan miekallani.\nSamassa olin kuulevinani, että joku kosketti lukkoa. Riensin kiertämään lukon auki ja palasin kuolevan vihamieheni luokse. Mutta tässä en kykene kuvaamaan hämmästystäni, kauhuani, joka minut valtasi nähdessäni sen, mitä silmieni eteen avausi. Siinä lyhyessä tuokiossa, jonka olin viipynyt huoneen ovipäässä, oli sen vastaava seinä kokonaan muuttunut. Suuri peili — siltä ainakin näytti ensimmäisinä hämmästykseni tuokioina — riippui aikaisemmin taulujen peittämällä seinällä. Ja kun kauhun vallassa astuin sitä lähemmäksi, astui peilissä vastaani oma kuvani, kasvot kuoleman kalpeina ja piirteet verellä tahrattuna.\nMutta minusta tuntui ainoastaan siltä, asia ei nimittäin ollut niin. Vastaani tuli vihamieheni — Wilson, hoippuvin askelin ja kuoleman kanssa kamppaillen. Hänen viittansa ja naamionsa makasivat lattialla, johon hän ne oli viskannut. Hänen pukunsa oli jokaista ompeletta, jokaista lankaa myöten sama kuin minun ja hänen kasvonsa olivat pienintäkin piirrettä, pienintäkin vivahdusta myöten minun kasvoni, hän oli alusta loppuun saakka minä itse!\nMutta hän oli kuitenkin Wilson. Hän kohotti oikeaa kättänsä ja puhui, mutta hän ei enää kuiskannutkaan; hänen puhuessaan olisin voinut väittää kuulevani oman ääneni. Hän lausui:\n— Olet voittanut, minä antaudun. Mutta tästä hetkestä lähtien olet sinäkin kuollut — kuollut maailmalle, taivaan ja toivosi menettänyt! Minussa oli sinun olemuksesi ja elämäsi, ja päätä tästä kuvasta, joka on sinun omasi, kuinka täydelleen sinä sen kautta, että minut surmasit, olet myöskin murhannut oman itsesi!\nJokamiehen viikkolehti n:ot 15-18 16.4.-7.5.1910.


Ihmissuhteet ja tasa-arvo: Naiset kuolaavat rahaa, miehet ulkonäköä\n"Mies hoitaa puiden pilkkomisen, saunan lämmittämisen ja puiden kaadon, ja minä saan koko ruokarulianssin niskoilleni."\nEli miehen pitäisi tehdä "miesten työt" ja sitten vielä ainakin puolet "naisten töistä". Tasa-arvoa?\n'My nightmare's over': Chef's relief after case that raises questions about rape defendants' names dragged through mud\nAlfieta, 13, huijattiin - ei olekaan isä\ntyttöystävä Chantelle Stedman, 15, huijasi poikaystäväänsä väittämällä, että tämä vei hänen neitsyytensä ja on siis varmasti lapsen isä. Dna-testit osoittivat toista, kertoo brittilehti Mirror.\n- Kun hän sai tietää olevansa raskaana, kysyin olenko isä. Hän vastasi "joo", joten uskon häntä, Patten kertoi The Sunille ennen testejä.\nPatten suostui lopulta dna-testeihin äitinsä suostuttelemana. Poika ei edes tiennyt, mitä dna-testi tarkoittaa.\nTyttöystävä Chantelle Stedmanin äiti oli taas Mirrorin tietojen mukaan kehottanut tytärtään valehtelemaan poikaystävälleen, että tämä on ainoa isäehdokas.\nRäsänen: Huumetestit ulotettava kouluihin\nRäsäsen mielestä koululaiset ja raskaanaolevat pitäisi voida passittaa pakkohoitoon.\n- Lainsäädäntö tahdosta riippumattoman päihdevieroituksen järjestämisestä alaikäisille sekä raskaana oleville tulee vihdoin säätää.\nTokmannin toimitusjohtaja väistyy perheensä vuoksi\n"Rakkaan vaimoni ja lasteni äidin poismeno runsas vuosi sitten pysäytti minut oman elämän sisällön suureen arvokeskusteluun. Yksinhuoltajaisän tulee ottaa myös perheensä huomioon", Kyösti Kakkonen sanoo.\nOnkohan tuon keskustelun aloittaja miettinyt asiaa toisin? Eli hän naisena kaataisi puut, sahaisi sopivan mittaisiksi, raahaisi tai kantaisi ne liiterin ja pilkkoisi ne polttopuiksi ja lämmittäisi saunan. Mies sitten hoitaisi ruokapuolen ja tiskit.\n"...menee ruokahuoltoon helposti koko päivä tiskaamisineen kaikkineen."\nIhmettelen myös sitä, että ruokahuoltoon tiskaamisineen menisi helposti koko päivä, siis aamusta iltaan. Millaisia keitoksia ja gourmet-aterioita sitä mökillä oikein pitää tehdä että saa aikaa kulumaan noinkin paljon?\nJorma, on muuten hyvä havaita se kummallinen tasa-arvon puute tapauksissa, jossa sekä mies että nainen ovat olleet humalassa ja jälkeenpäin nainen katsoo tulleensa raiskatuksi humalatilan vuoksi. Miksei aivan yhtä hyvin voi katsoa miehen tulleen naisen raiskaamaksi, koska mies on ollut niin humalassa, että nainen on käyttänyt häntä hyväkseen?\n"Miksei aivan yhtä hyvin voi katsoa miehen tulleen naisen raiskaamaksi, koska mies on ollut niin humalassa, että nainen on käyttänyt häntä hyväkseen?"\nHyvä kysymys. Jotenkin tässä näkyy asennoituminen, jonka mukaan miehet ovat lähtökohtaisesti syyllisiä ja naiset lähtökohtaisesti uhreja. Tätä voi minusta vallan mainiosti pitää myös naisia halventavana ajattelutapana. Naiset rinnastetaan ikäänkuin lapsiin. Todellisuudessa tietysti naiset osaavat olla ihan yhtä "pahoja" kuin miehetkin.\nMitenkäs se homo tai lesbosuhinoissa menee? Kumpi on käyttäjä ja kumpi käytetty?\nHenry, muakin kiinnostaisi tietää vastaus tuohon kysymykseen, niinkuin moneen muuhunkin vastaavaan kysymykseen. Esim. jos lesbot tappelevat keskenään, kumpi viedään rautoihin automaattisesti? Se maskuliinisempi? Onko yleensäkin homo- ja lesbosuhteissa selvästi maskuliinisempi ja selvästi feminiinisempi puoli, vai onko se vain stereotypiaa? Moni tällainen asia on melko kiinnostava, etenkin kun se voi paljastaa yhteiskunnan tekopyhyyksiä aika nätisti.\nHenry, en ainakaan muista homo/lesboympyröistä kuulleeni vastaavaa ulinaa raiskatuksi tulemisesta, kun kaksi humalaista päättää harrastaa seksiä ja jälkikäteen kaduttaakin. Kenties syynä on vain harvinaisuus (onhan seksuaalivähemmistöt huomattavasti pienempi ryhmäkin) - ja/tai sitten tällaista iso paha susi syö viattoman punahilkan -asennevammaa ei esiinny samalla tavalla kuin heteroiden välillä, joissa mies on automaattisesti hyväksikäyttävä roisto ja nainen viaton neitsyt.\nVortac homo/lesbosuhteessa toinen osapuoli voi olla selvästi toista naisellisempi/miehekkäämpi - tai sitten tällaista eroa ei juurikaan ole. En uskalla lähteä tässä arvuuttelemaan, että miten yleinen mikäkin näistä asetelmista on.


Brändi syntyy teoista » Herea Oy\nAbloy, Fiskars ja Fazer. Nämä brändit äänestettiin vuoden 2018 Suomen arvostetuimmiksi brändeiksi Markkinoinnin & Mainonnan teettämässä tutkimuksessa.\nMitä tulee mieleen, kun ajattelet Abloyta, Fiskarsia ja Fazeria? Ehkä logot, tuotteet tai brändeihin liitetyt mielikuvat, kuten suomalaisuus, kestävyys, luotettavuus ja laatu?\nKukapa ei haluaisi tällaisten asioiden yhdistyvän omaan yritykseen.\nHomma kotiin selkeillä toimintatavoilla\nBrändiä ei luoda hetkessä. Brändi ei ole yhtä kuin yrityksen logo, vaan se on paljon muuta. Ennen kaikkea brändi liittyy yrityksen toimintatapoihin: miten yritys hoitaa asiansa niin, että asiakkaat liittävät yritykseen positiivisia mielikuvia ja erottuu kilpailijoiden joukosta.\nKuvittele, että menet ostoksille. Käyt H&M:ssä, Vero Modassa ja Vilassa. Kaikki nämä kaupat myyvät vaatteita, mutta toimivat kuitenkin aivan eri tavalla. Tuotteet ovat lähellä toisiaan, mutta jo kauppaan astuessa vaikutelma yrityksistä on erilainen.\nSama pätee teollisuudessa. Jokainen tehdas on erilainen. Miksi? Siksi, että siellä toimitaan eri tavalla. Ihmiset ovat erilaisia, ympäristö voi olla toisissa paikoissa siistimpi tai sotkuisempi, toimitusjohtaja voi kätellä jämäkämmin tai löysemmin, henkilökunta voi tervehtiä tai olla tervehtimättä, yrityksessä voi olla uudet tai vanhat laitteet tai yrityksessä voi olla hieno sisustus, joka tekee vaikutuksen.\nTämän lisäksi yritykset todennäköisesti viestivät eri tavalla – tai ei ollenkaan.\nBrändin luominen vaatii pitkäjänteisyyttä\nBrändi ei synny välttämättä edes parin vuoden aherruksella. Abloyn tarina alkoi jo vuonna 1907. Poikkeuksiakin on. Esimerkiksi Oura-sormuksen tarina on kuuluisa siitä, miten aktiivista brändityötä sormuksen myymiseen on tehty ja kuinka nopeasti se on tullut suosituksi. Brändin luominen tyhjästä vaatii kuitenkin paljon aikaa, aivoja ja rahaa.\nBrändiin satsaaminen kuitenkin kannattaa, sillä positiivinen mielikuva yrityksestä näkyy tuloksessa.\nEnsin pitää tietää itse, mitä yritys tekee\nJoskus käy niin, että yrityksessä ei oikein itsekään tiedetä, mitkä ovat sen toimintatavat, erottuvuustekijät ja asiakashyödyt. Silloin on vaikea kertoa yrityksen toiminnasta ja erottua markkinoilla. Voi toki olla, että nämä asiat tiedetään, mutta niitä ei ole kiteytetty, eivätkä ne ole kirkkaina jokaisen työntekijän mielessä. Brändi kuitenkin syntyy meidän teoistamme joka päivä. Siis aivan jokaisen, joka yrityksessä on töissä.\nOlisiko aika aloittaa yrityksesi brändin kirkastaminen?


Vuosikertomus 2019 - Kotikielen Seura\nSadantenaneljäntenäkymmenentenäneljäntenä toimintavuotenaan Kotikielen Seura on kokoontunut viisi kertaa. Kokouksissa on käynyt keskimäärin 38 henkeä. Vuosikokouksessa 14. maaliskuuta 2019 professori Marja-Leena Sorjonen, professori Jan Lindström, dosentti Salla Kurhila ja dosentti Aino Koivisto Intersubjektiivisuus vuorovaikutuksessa -huippuyksiköstä esitelmöivät.\nToukokuun 2. päivänä 2019 teemana oli Kielitieto(isuus) koulussa. Esitelmän pitivät tohtori Mari Siiroinen otsikolla Näkökulmia kielitietoisuuteen, maisteri Henri Satokangas otsikolla Kupera-hanke tutkii kielitietoisuutta oppimateriaaleissa, dosentti Yrjö Lauranto otsikolla Funktionaalinen kielioppi S2-tarkoituksiin, professori Martti Vainio otsikolla Kielitietoisuus ja puhe: myyttejä suomenkielisestä puheesta sekä maisteri Tiina Kähärä ja tohtori Heini Lehtonen otsikolla Kielitietoa kouluun toimintatutkimuksen keinoin – esimerkkinä monikielinen Merilahden koulu.\nSyyskuun 19. päivänä 2019 kuultiin ansioituneisiin pro gradu -töihin pohjautuvia esitelmiä. Maisteri Alli Koponen esitelmöi aiheesta Havainnollistamisen ja selittämisen keinot tähtitiedettä yleistajuistavissa tietokirjoissa, maisteri Ida Henritius aiheesta Referointi henkilökuvan toimintavaiheissa, maisteri Maija Korhonen aiheesta Moniäänistävää ja uudelleen muotoilevaa puhetta rodusta ja sukupuolesta ja maisteri Nelli Kirvesmäki aiheesta Skeemoista ja skemaattisuudesta. Alzheimerin tautiin sairastuneen henkilön päiväkirjatekstien syntaktisten muutosten analyysiä.\nMarraskuun 28. päivänä 2019 ohjelmassa oli kolme esitelmää teemasta Kaupunkinimien kerrostumia: sosio-onomastisia näkökulmia. Professori Terhi Ainiala, maisteri Ossian Hartig ja tohtori Väinö Syrjälä esitelmöivät.\nTammikuun 30. päivänä 2020 teemana oli Aleksis Kiven kieli. Dosentti Petri Lauerma esitelmöi aiheesta Seitsemän veljestä Kiven kielen kehityksen ja editoinnin päätepisteenä.\nSeuran esimiehenä on toiminut tohtori Mari Siiroinen, ensimmäisenä varaesimiehenä professori Jyrki Kalliokoski, toisena varaesimiehenä professori Anne Mäntynen, sihteerinä maisteri Henri Satokangas, varasihteerinä maisteri Elina Vitikka, rahastonhoitajana dosentti Yrjö Lauranto sekä muina johtokunnan jäseninä tohtori Pilvi Heinonen, maisteri Katriina Rapatti ja maisteri Toni Suutari.\nToiminnantarkastajina ovat olleet tohtori Annakaisa Pohjola ja maisteri Nico Wendelin sekä varatoiminnantarkastajina dosentti Ritva Pallaskallio ja tohtori Salli Kankaanpää. Kirjanpidosta on vastannut Aallon tilitoimisto.\nSeuran johtokunta on kokoontunut toimintavuoden aikana 29. maaliskuuta 2019, 25. huhtikuuta 2019, 6.–11. kesäkuuta 2019, 29. elokuuta 2019, 16. syyskuuta 2019, 31. lokakuuta 2019, 16.–17. joulukuuta 2019, 30. tammikuuta 2020, 26. helmikuuta ja 27.–28. helmikuuta eli yhteensä 10 kertaa. Seurassa oli vuoden 2019 lopussa kuusi kunniajäsentä ja 75 jäsenmaksunsa maksanutta vuosijäsentä. Painetun Virittäjä-lehden jäsentilaajia oli 482 (täysjäseniä 201 ja opiskelijajäseniä 281) ja verkkolehden tilaajia 63 (täysjäseniä 36 ja opiskelijajäseniä 27). Virittäjää tilaamattomia jäseniä oli 75 (täysjäseniä 48 ja opiskelijajäseniä 27). Jäsenmaksuina olivat 10 euroa täysjäseneltä ja 5 euroa opiskelijajäseneltä. Seuraa on edustanut Tieteellisten seurain valtuuskunnan syyskokouksessa Mari Siiroinen sekä Suomen tiedekustantajien liiton vuosikokouksessa Toni Suutari.\nKokouksessaan 25. huhtikuuta 2019 Sanakirjasäätiön rahaston lautakunta on päättänyt myöntää Denis Tuhkaselle apurahan 350 euroa livvinkarjalaisen paikannimistön keruumatkaan, Niko Partaselle ja Miikul Pahomoville apurahan 1 800 euroa lyydinkielisen koulusanakirjan tekoon sekä Jeongdo Kimille apurahan 1 050 euroa artikkelin ”Vierasperäisyys ja onomatopoieettisuus Stadin slangin sanastossa” kirjoittamista varten.\nKokouksessaan 26. helmikuuta 2020 Sanakirjasäätiön rahaston lautakunta on päättänyt, että Sanakirjasäätiön rahaston vuoden 2019 jaettavissa olevasta tuotosta ja viime vuonna tehdystä varauksesta julistetaan haettavaksi 3 400 euroa.\nKokouksessaan 24. helmikuuta – 4. maaliskuuta 2020 August Ahlqvistin, Yrjö Wichmannin, Kai Donnerin ja Artturi Kanniston rahastojen yhteinen lautakunta, johon ovat kuuluneet Suomalais-Ugrilaisen Seuran edustajina professori Ulla-Maija Forsberg, professori Sirkka Saarinen ja asemansa puolesta Suomalais-Ugrilaisen Seuran esimies professori Riho Grünthal sekä Kotikielen Seuran edustajina esimies Mari Siiroinen ja professori Jyrki Kalliokoski, on päättänyt myöntää August Ahlqvistin, Yrjö Wichmannin, Kai Donnerin ja Artturi Kanniston rahastojen käytettävissä olevasta vuoden 2019 tuotosta seuraavat palkinnot:\nSampsa Holopaiselle Helsingin yliopistosta 3 000 euroa väitöskirjasta Indo-Iranian borrowings in Uralic – Critical overview of sound substitutions and distribution criterion, Maija Surakalle Itä-Suomen yliopistosta 2 500 euroa väitöskirjasta Ajan paikka – Ajanilmausten kehityspolkuja lasten kielessä ja Heidi Vepsäläiselle Helsingin yliopistosta 2 500 euroa väitöskirjasta Suomen ”no”-partikkeli ja kysymyksiin vastaaminen keskustelussa.\nKokouksessaan 30. tammikuuta 2020 E. A. Saarimaan rahaston lautakunta, jonka muodostavat Kotikielen Seuran johtokunnan jäsenet, on päättänyt myöntää vuoden 2019 jaettavissa olevasta tuotosta ja viime vuonna tehdystä varauksesta, jotka ovat yhteensä 4 653,93 euroa, 5 palkintoa: Heidi Niemelälle 400 euroa artikkelista Oululaisopiskelijoiden käsityksiä maahanmuuttajien puhumasta suomesta (teoksessa Kunnas, N., Mantila, H. & Saviniemi, M. (toim.) Oulu kieliyhteisönä, s. 200–251. Helsinki: SKS), Hilkka Paldaniukselle 400 euroa artikkelista Selostuksesta tulkintoihin – Aineistojen esittäminen lukiolaisten historian esseissä (Virittäjä 123, s. 347–372), Henri Satokankaalle 400 euroa artikkelista Termien selittäminen multimodaalisena toimintana yleistajuisissa tietokirjoissa (AFinLAn Vuosikirja 77, s. 101–119), Salla-Maaria Suuriniemelle 400 euroa artikkelista Kielitietoisuuden käsite ja kieli-ideologiat helsinkiläisten peruskoulujen opetussuunnitelmadiskursseissa (AFinLAn Vuosikirja 77, s. 42–59) ja Kukka-Maaria Wessmanille 400 euroa Leena Kolehmaisen kanssa kirjoitetusta artikkelista Monikielisyyttä ja muuttoliikkeen jälki – Aika- ja kielikerrostumat Varkauden hautausmaiden nimimaisemissa (Sananjalka 61, s. 104–129). Loput tuotosta varattiin myöhempää käyttöä varten. Henri Satokangas ei osallistunut keskusteluun.\nKokouksessaan 17. helmikuuta Lauri Kettusen rahaston lautakunta, johon ovat kuuluneet varaesimies Mari Siiroinen, professori Riho Grünthal ja maisteri Henri Satokangas, on päättänyt myöntää vuoden 2019 jaettavissa olevasta tuotosta ja edellisvuoden varauksesta, jotka ovat yhteensä 3 491,04 euroa, apurahan 2 000 euroa Viron kielen ja kulttuurin opiskelijoiden opintoretkeen Koillis-Viroon, apurahan 300 euroa Marika Honkasen opintoretkeen itäisten setukaismurteiden alueelle Pihkovan oblastiin ja apurahan 1 150 euroa Santra Jantusen latvian vaikutusta liivin verbiderivaatioon käsittelevään väitöskirja-artikkeliin. Loput tuotosta varattiin myöhempää käyttöä varten.\nKokouksessaan 11. helmikuuta Hesteon koululaiskielirahaston lautakunta, johon ovat kuuluneet varaesimies Mari Siiroinen, Hesteon hallituksen jäsen Leena Paatero, dosentti Yrjö Lauranto ja maisteri Henri Satokangas, on päättänyt, että Hesteon koululaiskielirahaston vuoden 2019 tuotosta ja edellisvuosien varauksesta koostuva 299,41 euroa varataan myöhempää käyttöä varten.\nAikakauslehti Virittäjä ilmestyi vuonna 2019 neljänä vihkona, joissa oli yhteensä 628 sivua. Vuoden 2019 lopussa tilaajia oli 640. Päätoimittajana on toiminut dosentti Hanna Lappalainen. Toimitussihteerinä on työskennellyt maisteri Markus Lakaniemi. Kirjallisuusosastosta on vastannut tohtori Mikko T. Virtanen. Varapäätoimittajana ja verkkotoimittajana on toiminut tohtori Johanna Komppa. Virittäjän taloutta ja tilauksia on hoitanut maisteri Irina Herneaho.\nAikakauslehti Virittäjän toimitusneuvosto on kokoontunut 21. helmikuuta. Toimitusneuvoston puheenjohtajana on toiminut Seuran esimies, tohtori Mari Siiroinen. Muina jäseninä ovat toimineet dosentti Maria Ahlholm, dosentti Markku Haakana, professori Helena Halmari, tohtori Suvi Honkanen, professori Leena Niiranen, tohtori Vesa Jarva, professori Scott Jarvis, professori Lauri Karttunen, professori Leelo Keevallik, apulaisprofessori Leena Kolehmainen, dosentti Tommi Kurki, tohtori Niina Lilja, dosentti Liina Lindström, dosentti Krista Ojutkangas, dosentti Toini Rahtu, professori Jari Sivonen, dosentti Paula Sjöblom, professori Mirja Tarnanen, professori Stefan Werner ja professori Jussi Ylikoski.\nSeuran oma pääoma tilinpäätöksessä on 205 491,04 euroa. Seuran pitkäaikaisten sijoitusten arvoksi on vuoden 2019 tilinpäätökseen merkitty 176 482,25 euroa. Pitkäaikaiset sijoitukset jakautuvat Seuralle ja rahastoille seuraavasti: Kotikielen Seura 3,9 %, Sanakirjasäätiö 36,1 %, Lauri Kettusen rahasto 31,8 %, E. A. Saarimaan rahasto 31,6 % ja Hesteon koululaiskielirahasto 1,6 %. Seuran ja Virittäjän pankkitalletusten kokonaismäärä on ollut tilikauden päättyessä 35 192,07 euroa, joista Virittäjän osuus on ollut 11 192,54 euroa. Vuoden 2019 taseessa vastaavaa ja vastattavaa on kumpaakin 214 793,47 euroa.\nVirittäjän tuotot olivat vuonna 2019 ilman avustuksia yhteensä 25 366,16 euroa. Nämä tuotot ovat kertyneet tilausmaksuista (25 233,45 euroa), valtionavustuksista (Tieteellisten Seurain Valtuuskunnan myöntämä julkaisuavustus 19 000,00 euroa), muista tuotoista (Suomen tiedekustantajien liiton myöntämä digitoinnin apurahan 8 300,00 euroa) ja jaksotetut muut tuotot (yhteensä 659,58 euroa) ja korkotuotoista (132,71 euroa). Jaksotetut muut tuotot syntyvät Koneen Säätiön apurahan viimeisestä osuudesta (1 950 euroa) sekä Tieteellisten seurain valtuuskunnalle palautetusta julkaisuavustuksesta (1 290,42 euroa). Yhteensä Virittäjän tuotot olivat 53 325,74 euroa. Menoja kertyi 53 822,43 euroa. Suurimmat kulut aiheutuivat painatuksesta ja postituksesta (15 565,81 euroa) sekä henkilöstökuluista (32 776,02 euroa). Virittäjän tulos vuodelta 2019 osoittaa 496,69 euroa alijäämää.\nSeuran tuotot koostuivat pääosin jäsenmaksuista, jotka olivat 4 035,75 euroa. Seuran varsinaisen toiminnan kulut olivat 3 895,84 euroa, ja ne koostuivat pääosin taloushallinnon palveluista (1 016,34 euroa), jäsenkokousten järjestämisestä, rahaliikenteen kuluista sekä jäsen- ja viranomaismaksuista. Sijoitus- ja rahoitustoiminnan tulos oli 12 750,17 euroa, ja rahastoihin tuotoista siirrettiin 12 550,17 euroa. Seuran tulos vuodelta 2019 on 184,51 euroa ylijäämäinen.\nKotikielen Seuran ja Virittäjän vuoden 2019 yhteinen tilinpäätös osoittaa tuottoja 70 111,66 euroa, kuluja 57 873,67 euroa ja rahastoille siirrettiin 12 550,17 euroa. Alijäämäksi muodostuu 312,18 euroa.\nHelsingissä 13. maaliskuuta 2020


Kivaa häirintää? | Hullu maailma | Iltalehti.fi\nKeskiviikko 10.9.2008 klo 05.07\nSUKUPUOLINEN häirintä elää aitona ja voimakkaana Yhdysvaltojen yliopistoissa. 51 prosenttia miesopiskelijoista myöntää syyllistyneensä siihen ja naisilla vastaava luku 32 prosenttia. 59 prosenttia vastakkaisen sukupuolen kähmijöistä sanoi pitävänsä häirintää "hauskana" ja 32 prosenttia uskoi kohteenkin pitäneen siitä. Kaiken kukkuraksi 17 prosenttia piti seksuaalista ahdistelua oivana keinona päästä seurustelun alkuun. Vain 35 prosenttia miehistä tuohtui naisten harjoittamasta kourinnasta, mutta naisilla vastaava luku oli 68 prosenttia.\nHEKO-HEKO! Kiinalainen taitelija Yue Minjun pyrkii markkinoimaan Shanghain biennaalessa Kiinaa "hymyn maana" tyyliin: aina elämä hymyilee, vaikka joskus hampaat irvessä. Virnuilevat veistokset esittävät itse asiassa dinosauruksia. (EUGENE HOSHIKO / AP / LK)\nRAAMATUN kertomuksista on nyt kaupan myös Lego-versioita, joista pienet piltit saavat syvää tietoa muun muassa Pyhän kirjan sykähdyttävimpiin rakkaustarinoihin kuuluvasta herra Onanista. Valistumattomat ja siveellisten sieluntaistelujen kalventamat ihmiset ovat syytelleet Onania onanian keksimisestä, vaikka tämä suoraselkäinen mies harjoitti itse asiassa vain keskeytettyä yhdyntää veljensä lesken kanssa. Hyvä, että tämäkin asia tehdään lapsosille selväksi.\nLATVIA on kunnioittanut purkitettua kilohailia Liepajan kaupunkiin pystytetyllä jättiläismäisellä muistomerkillä. Valtavassa hopeanvärisessä purkissa lukee: "Kilohailia - viimeinen myyntipäivä ikuisuudessa." Latvia on maailman suurin kilohailin tuottaja, joten kalan arvokkaasta panoksesta maan taloudelle on syytä muistuttaa jälkipolviakin.\nYHDYSVALTOJEN verovirasto on haastanut oikeuteen 53-vuotiaan Richard Mellorin 240 000 dollarin maksamattomista veroista. Tiukkapipoinen verottaja ei hyväksy hra Mellorin väitettä, että hän on "taivaan kansalainen", johon verottaja valta ei ulotu. Miestä uhkaa nyt viiden vuoden vankeustuomio.\nKALIFORNIAN poliisi on pidättänyt miehen, joka ryösti kahden maatyöläisen rahat hakattuaan heitä parinkymmenen sentin mittaisella makkaralla. Hyvä, ettei mätkinyt uhrejaan englantilaisella kesäkurpitsalla tai kurkulla. Siellä tämän vuoden suurin kesäkurpitsa painaa 65 kiloa ja pisin kurkku on metrin mittainen.\nANDORRAN asukkaiden eliniänodote on tällä hetkellä korkein koko maailmassa, sillä siellä ihmiset jaksavat steppailla tässä murheen laaksossa keskimäärin 83,54 vuotta. Kymmenen vuotta sitten tämän listan kärjessä komeili vielä toinen kitukasvuinen valtio eli San Marino, mutta kymmenessä vuodessa se on tipahtanut neljännelle sijalle 81,97 vuoden eliniänodotteella. Käykää siis näissä kääpiövaltioissa, jos nitrodiskoja kaipaatte!


Unihiekkaa hiuksissa: Lankeemuksia ja hyviä löytöjä\nLankeemuksia ja hyviä löytöjä\nTaannoisessa postauksessa kerroin, kuinka minulla on ollut yksi postaus, jonka haluan toteuttaa vielä ennen lähtöäni. Useampiakin juttuja tietysti olisi, joista juttua voisi tehdä, mutta ne jäävät nyt myöhemmälle ajanpuutteen vuoksi. Mutta tämä on sellainen, johon on pitänyt tarttua jo ihan liian pitkään, mutta ei ole oikein huvittanut. Tässä sitä kuitenkin nyt tulee.\nKäydään ensimmäisenä läpi Tampereen reissu. Olin Suskin luona viikonloppua viettämättä tuossa kuukausi (?!?!) sitten ja kävimme vähän shoppailemassa Ideaparkissa kuten perinteisiimme kuuluu. Menomatkalla mun Seppälästä ostetun vaaleanruskean trenssin vetoketju hajosi totaalisesti ja tuohon aikaan oli vielä sen verran viileää, ettei ihan ilman takkia pärjännyt, joten oli senkin puolesta pakko lähteä vaateostoksille. Cubuksesta löysimme molemmat ihan täydellisen joustavat farkkulegginssit ja H&M:stä löytyi mustapohjainen kukkapaita ja miltei täydellinen mustavalkokuviollinen takki. Ainoa ongelma takissa on se, ettei siinä ole nappeja, joten kylmemmällä säällä on vähän turhan viileä. Ompelin hätävaraksi yhden pienen painoneppari, mutta eihän se tuota saa pysymään kunnolla kiinni.\nEn muista, onko täällä ollut aiheesta puhetta, mutta sekosin tuossa puolisentoista kuukautta sitten Ebayn ja Wishin tarjonnasta. Joo joo, yritän olla vaatelakossa ja kaikkea, mutta ajattelin, että olisi kesän reissuja varten ja muutenkin kiva vähän ostella erityylisempiä vaatteita. Mutta eihän siinä hyvin käynyt. Tilasin Ebaysta rockabilly-tyyliset bikinit. Wishiltä taas tilailin sinipunaisen ruudullisen mekon, viininpunaisen kiiltäväpintaisen paitapuseron, raidallisen paidan pitsikauluksella, pallokuvioisen kukkapaidan ja Rosegalilta mekon, jonka yläosa oli punavalkoraidallinen ja alaosa musta kellohame. Kaikista näistä hankinnoista mun päälleni mahtui vain bikinien yläosa sekä yllä olevan kuvan mustavalkoraidallinen paita. Tuo mekkoasia oli niin oudon mallinen, eikä inahtanutkaan päälleni, paitapusero oli muuten hyvä, mutta rintamuksen kohdalta hivenen liian tiukka, bikinien alaosa mahtui vain toiseen jalkaan ja pallopusero oli hivenen tiukka. Mekkoa lukuun ottamatta tuotteiden koot ovat olleet tyyliä XXL ja XXXL. Eli en pysty suosittelemaan Kiinakauppoja tällaisille hivenen muodokkaimmille leideille. Sanomattakin selvää, että harmittaa ihan vietävästi. Olen saanut vaatteita onneksi jonkin verran jo eteenpäin. Ihana Sirkku osti Rosegalin mekon eilisessä vaatteidenvaihtoillassamme ja pallopaita mahtui äidille. Muuten en tiedä, mitä noille teen. Saa ostaa jos haluaa, vink vink.\nNämä kengät ovat yksi kevään parhaista ostoksista. Olen saanut näistä jo kovasti kehuja. Kyseessä on Arcopedico-merkin ihanat virkatun näköiset kengät. Ostin talvella samaisen merkin talvikengät ja olin niiden keveyteen niin tyytyväinen, että halusin ostaa myös kesäksi yhtä hyvät kävelykengät. Kyllähän nämä vähän hinnakkaammat normitennareihin verrattuna ovat, 75 euroa kun maksoivat, mutta kaiken rahan väärti ovat. Noilla on niin hyvä kävellä ja ulkonäkö on persoonallinen. Tykkään!\nAiemmin keväällä Ruusupuiston kampuksella järjestettiin vaatteidenvaihtotapahtuma, jonne vein omia kirpparilta jääneitä vaatteita ja löysin vastineeksi itselleni kaksi vaatekappaletta. Aiemminkin blogissa esiintyneen ihanan keltaisen ohuen t-paidan ja harmaan tunikatyyppisen rentoilupaidan, josta ei nyt ole kuvaa.\nViikonloppuna äiti oli tosiaan käymässä täällä Jyväskylässä ja kiersimme kauppoja ahkerasti. Mulla oli muutamia juttuja, joita oli pakko löytää ennen Kroatiaan lähtöä, mutta mä olen niin huono lähtemään yksin arkipäivinä kaupoille, että oli todella hyvä kun viikonloppuna tuli koluttua liikkeitä ihan kunnolla. Löysin Kilpisen kirpparilta tuon oikean yläkulman kukkamekon, ihanan ohutta materiaalia. Lindexiltä taas ostin alarivin hennon vaaleanpunaisen löysän T-paidan ja kokomustan alaosan rockabilly-bikineihin. Nyt on uikkariasiatkin kunnossa reissua varten. Eilisestä vaatteidenvaihtoillasta taas lähti mukaan kaksi reikäneuletta, sininen löysä mekko ja alanurkan blinginen liivi. Huippulöytö oli myös Prismasta löytynyt ihana valko-oranssi raidallinen pitkä neule, jonka ostin Kroatian iltoja varten. Sen tulette varmasti näkemään kuvissa myöhemmin.\nTässä oli koko mun hurja läjä uusia vaatehankintoja. Olen tosi tyytyväinen, että niin moni noista on kierrätettyjä ja peruskaupoista on vain housut, pari paitaa ja takki, joita on hankala löytää kirpparilta sopivankokoisena. Tuosta mun Kiinakauppahullaannuksesta en halua puhua mitään, vaan unohtaa koko asian, kun menin tyhmänä lankeamaan noihin. Onpahan niidenkin maailma nyt nähty ja voin jättää sen suosiolla pienempikokoisille.\nLähettänyt Krissu H klo 17:07\nLokrum Islandin tunnelmia\nKesä, aurinko ja helle. Nyt eletään vuoden parasta aikaa. Halusin näin sunnuntai-iltana listailla kuluneelta viikolta juttuja, jotka saivat ...\nKyselin jo joskus kesällä Jyväskylän mallien ja kuvaajien Facebook-sivulla halukkaita malleja meikäläisen kameran eteen. Sain muutamia viest...\n8 vinkkiä vähemmän positiiviseen ajatteluun\nNetti ja blogit ovat pullollaan hyvän mielen oppaita, vinkkejä positiiviseen ajatteluun ja asenteen muuttamiseen. Välillä kaiken tämän keske...


Angelika / 50 / Nainen / Kerch, Crimea, Ukraina | RussianCupid.com\nNainen / Eronnut / ID: 4334222\nEtsitään Mies Etsin: Ystävyys, Long Term Relationship\nMinulle: suunniteltu ja muotoiltu mies arvot rehellisyys ja uskollisuutta, ei käytetä, useita suhteita, voin rakastua, joka on tietenkin ylikypsiä alussa, ja tältä osin olen tarvitsevat aikaa ja vaivaa ja rohkaistaan kasvattamaan sisälle mieleni ja sydäntäni, aiheuttaa rakkaus ei ole koskaan kehittä...\nMinulle: suunniteltu ja muotoiltu mies arvot rehellisyys ja uskollisuutta, ei käytetä, useita suhteita, voin rakastua, joka on tietenkin ylikypsiä alussa, ja tältä osin olen tarvitsevat aikaa ja vaivaa ja rohkaistaan kasvattamaan sisälle mieleni ja sydäntäni, aiheuttaa rakkaus ei ole koskaan kehittänyt itselleen, sillä leipä ei kasva leipä-kori . En tunne, tarjous, haavoittuvia, erittäin aistillinen ja uudistavat persoonallisuus. Odotamme uteliaina eteenpäin kehittää oma persoonallisuutensa hankkia uusia tietoja, tunteita, tekemään elämästä parempaa ympärilleni. Annan mielelläni kommunikoidessaan kanssasi, jos olemme samaa mieltä kaikesta elämästä, rakkaus, suhteet. Se on YK, mies ja nainen, edistyneet.\n: Olisin iloinen, jos olet rehellisesti sanottuna en tunne oloani turvalliseksi, huolehtiva ja antelias, voin tuntea rakastettu, käypä jonka lisää suhteessa persoonallisuutta. Voit käyttää myös pehmeitä ja avulias, jotka ovat luonnollisia. Yhdessä me rakentaneet onneen. Se on ainoa asia, jonka voimm...\n: Olisin iloinen, jos olet rehellisesti sanottuna en tunne oloani turvalliseksi, huolehtiva ja antelias, voin tuntea rakastettu, käypä jonka lisää suhteessa persoonallisuutta. Voit käyttää myös pehmeitä ja avulias, jotka ovat luonnollisia. Yhdessä me rakentaneet onneen. Se on ainoa asia, jonka voimme antaa toisilleen ilman mitään itsestämme. Huipputehokkaan hengellinen pätevyys tekee meistä. Olet riippumaton ja itsenäinen, kun pidät sanaanne.\nBaletti, Rannat / puistot, Tanssiminen, Ulkona syöminen, Koulutus, Perhe, Musiikki (katselu), Museot / galleriat, Uutiset / politiikka, Filosofia / spiritualismi, Lukeminen, Teatteri, Matkustelu, TV: koulutus / uutiset\nKreikkalainen, Kasvissyöjä / orgaaninen ruoka, Itäeurooppalainen, Välimeren ruoka\nKlassinen / ooppera, Pehmeä rock, Maailmalta-musiikki


Kirjasto Patrick Rothfuss Tuulen nimi\nLuettu80 kertaaLuetaan nyt0 kertaaLukulistalla32 kertaaSuosikkina18 kertaaOmistettuna28 kertaaSelattu 7pv aikana(uniikkeja osumia)50 kertaa\n(Kuninkaansurmaajan kronikka, #1) Patrick Rothfuss\nJulkaisupäivä elokuu 27, 2010\nMuokannut Thialfi 25.09.2012\nKustantanut Kirjava. Teoksen alkuperäinen nimi on The Name of the Wind.\nAlkuteos ilmestynyt 2007. Suomentanut Satu Hlinovsky. Kannen kuva: Maija Pietikäinen. Sidottu, kansipaperi.\nErittäin hyvä kirja! Suosittelen jokaiselle, jokaiselle hyvän fantasiakirjallisuuden ystävälle (erityisesti pakko sanoa Robin Hobb -faneille).\nYllättävää kirjassa oli mielestäni se, että tämä, trilogian ensimmäinen osa, on rakkaustarina. Tajusin sen vasta vähän myöhemmin. Kirja kuitenkin antaa hyvin ilmi, että kaikki tapahtumat ja seikkailut johtuvat juuri tästä rakkaudesta. Vaikka päähenkilö ja juoni on hieman kliseinen, kirja oli silti niiiiiiiiiiiiiin hyvä!\nKirja oli loistava, mutta itsestäni tuntuu, että tarina ei tässä vielä edes päässyt vauhtiin. Tulevia jatko-osia odotan innolla, sillä minulla on sellainen tunne, että tätä sarjaa kannattaa lukea.\nTiivistettynä: yllättävä juoni, hidas alku, silti loistava kirja ja luultavasti mind-blowin -hyvien jatko-osien sekä mehevän iltapäivälukemisen takia kannattaa tarttua tähän kirjaan!\nPat Rothfussin esikoisteos Tuulen nimi on napakymppi! Tarina on kuin ruusu juuri puhjenneena kukkaan ja soljuu kuin vettä vaan, alun verkkaisesta tahdista huolimatta, joka on kuitekin tarpeellinen... Henkilöhahmot ovat loistavasti rakennettuja ja mielenkiintoisia, punatukkainen Kvothe jaksaa yllättää! Tarinan toisesta osasta, joka ilmestyy englanniksi muistaakseni 1.3 voi siis odottaa hyvää ellei jopa parempaa.\nTuulen nimi on erittäin hyvä kirja, muttei loistava. Rothfuss kirjoittaa sujuvasti & kauniisti ja Kvothe on onnistunut päähenkilö. Heti ensimmäisten sivujen jälkeen huomasi, että romaanista löytyy "se jokin". Teos oli varsin tuttua eeppistä fantasiaa, mutta perinteisyys ei häiritse minua, kunhan ihan pahimpia kliseitä ei toisteta.\nKirjan puolenvälin jälkeen tarinankerronta tuntui pysähtyvän paikoilleen, mutta pääsi taas vauhtiin myöhemmin. Tätä "suvantovaihetta" pidän Tuulen nimen huonoimpana puolena, ja sen takia alkupuolisko olikin jälkipuolta vahvempi. Kiinnostavin asia teoksessa oli Chandrianit ja kaikki näihin liittyvä. Kuninkaansurmaajan kronikan toisen osan juoniselostus lupaa paljon, ja sillä on mahdollisuus olla selvästi parempi, koska johdanto on nyt ohi. Avausosa päättyi yhtäkkiä ilman minkäänlaista loppuratkaisua, mutta olen tottunut tällaiseen fantasiasarjoissa.\nVoin suositella kirjaa ainakin Tad Williamsin ja Robin Hobbin faneille. Esikoisromaanina Tuulen nimi on hieno saavutus, vaikka mainospuhe parhaasta fantasiadebyytistä yli 30 vuoteen onkin liioittelua. Antamani arvosana on "vahvat" neljä tähteä, kirja ei aivan ansainnut viittä.