Hol-blogi – Sivu 2 – Historian Opiskelijain Liitto ry\n”Ei ole ihmettelemistä siinä, että sodassa mukana olleet miehet näin jälkikäteen muistelevat sitä aikaa jopa nuorempien kyllästymiseen asti. Suotakoon se heille jo pelkästään mielenterveydellisistä syistä. — Ja pienestä, hyvin suoritetusta työstämme hienoista tyydytystä ja ylpeyttäkin tuntien.”\n(Ryhänen Katri, joka toimi sairaanhoitajaoppilaana sodan aikana.)\nYli kolme vuotta kestäneestä jatkosodasta kotiutui joukko vaiteliaita miehiä, jotka olivat rintaman turruttamia. Väkivaltainen totaalinen sota, puute ja kaipaus oli koettu niin linjassa kuin kotirintamallakin. Sota oli jättänyt avonaisen haavan koko suomalaiseen yhteiskuntaan, mutta henkisesti raskaista vuosista kuitenkin vaiettiin. Jälleenrakentaminen vaati kaiken sivuuttamista, ja myöhemmin nuorison asenteet sotilaita kohtaan muuttuivat jopa vihamielisiksi. Muistelemiselle olisi ollut tarve, sillä vaikean kokemuksen pukeminen sanoiksi auttaa sen käsittelemisessä ja ymmärtämisessä. Sodatkin jatkuvat päätyttyään ihmisten muistoissa ja painajaisissa. Vuosina 1957-1986 ilmestynyt Kansa Taisteli -lehti toimi yhtenä alustana näiden ajatusten purkamiselle. Veteraanit pyrkivät siinä kertomaan väkivaltaisen realistista tarinaa henkilökohtaisista kokemuksistaan ihmisinä sodassa. Tätä hiljaista tarinaa olisi edelleen tärkeä kuunnella ihmisen toiminnan ymmärtämiseksi.\nRintamamiehille sota oli psyykkisesti raskas kokemus, josta puhuminen olisi ollut tervettä. Muiston sanallistaminen jäi kuitenkin lähinnä vain veteraanien keskiseen kyräilyyn. Oli kestettävä, kun ennenkin oli kestetty. Neuvostoliiton vaikutuksen alla ja 1960-luvulla ”sukupolvikonfliktin” aikana sodasta puhuminen oli sitä paitsi äärimmäisen hankalaa. Vaikenemiseen vaikuttivat jälleenrakentamiseen paneutuminen ja sotaväsymys, mutta myös Suomen asema hävinneenä maana. Moni veteraanijärjestö oli lakkautettu, sillä Neuvostoliitto koki ne ”fasistisiksi.” Sodasta puhuja taas leimattiin sodanlietsojaksi. Tutkija Sari Näre on kirjoittanut ajan hengestä ”hiljaisuuden salaliittona”, jolloin väkivaltaista lähihistoriaa oli kiusallista ja hankalaa käsitellä. Veteraanien puolesta tilanne oli hämmentävä. He olivat kasvaneet aikuisiksi sodassa ja käyneet koulunsa kansojen selviytymistä korostaneessa maailmassa. He olivat lähteneet sotaan velvollisuudentunnosta ja pakosta, eikä moni koskaan palannut. Tuskin kukaan enää ihannoi sotaa.\nJoukkoja matkalla Kuusamosta Kiimasjärven suuntaan valok. 30/6-41. yöllä Joukamojärven tiellä ennen kuin ylitimme valtakunnan rajan. Rajan ylitys tapahtui lohkollamme klo 2.30.\n“Meitähän on tietysti moitittu tuosta matkasta, vaan kyllä suurin osa teki matkansa käskystä, sekä koitti tehdä tehtävänsä mahdollisimman hyvin.” (Viljam Halonen)\nJärkyttävien tapahtumien sanallistaminen, kuten muistelukirjoittaminen, auttaa niiden jäsentämisessä. Vuonna 1957 toimintansa aloittanut Kansa Taisteli -lehti vastasi osaltaan tähän kertomisen tarpeeseen. Lehden tavoitteena oli julkaista ”tavallisten miesten” muistelmia sodan tapahtumista, jolloin raskaatkin kokemukset voitiin kirjata paperille yleisön luettaviksi. Päätoimittajien pyrkimyksenä oli nostattaa sotasukupolven omanarvontunnetta näiden puolustaessa kokemustaan hämmentävässä tilanteessa. Vuonna 2017 lehteen lähetetyistä kirjoituksista digitoitiin myös julkaisemattomat tekstit. Tämä arkisto käsittää yli 4000 kirjoitusta, noin 25 000 sivua. Kirjoitusmäärä heijastelee veteraanien tarvetta kertoa sodasta ja pyrkimyksestä luoda omaa sotakuvaa, joka olisi riippumatonta valtion propagandasta ja yhteiskunnan nuorison asenteista. Tutustuin itse tähän arkistoon kandityötäni tehdessä.\n“Sotaa ei kannata ihannoida – ei kukaan järkevä ihminen sitä tee.” (Reino Olmala)\nMuistelijat toivat kirjoituksissaan esiin rujoja henkilökohtaisia kokemuksia, jotka loivat kuvan sotilaasta nuorukaisena maailman mielettömyyden pyörteissä. Veteraanit olivat kirjoittaneet lehteen hyvin rehellisesti. Kertomuksissa käsiteltiin usein arkojakin aiheita; seksiä ja alkoholia, väkivaltaa ja pelkoa. Joissakin tarinoissa arvosteltiin rintamatovereita, mikä ei sopinut yhtenäiskertomukseen veljinä kamppailleista puhtoisista urhoista. Mennyttä haluttiin perustella lukijoille ja jakaa kokemuksia veteraanien kesken. Sotaan lähteneet olivat kertomuksissa nuoria ja tietämättömiä, naiivejakin. Muistelmissa sotaa ja ”herrojen” päätöksiä saatettiin jo kritisoida, unohtamatta kuitenkaan veteraanien uhrausta ja arvostusta.\n”Kuljettiin eteenpäin kuin unimaailmassa – innostuksen, pelon ja ahdistuksen välimaastossa. – Jokainen tiesi, ettei tämä tähän lopu, vaan kohta yritetään uudestaan. Se pelotti.” (Pentti Tolonen)\n”– tuskallista valitusta, lottien lohdutuksia, virren veisausta, ruhjoumia, epätoivoa, kiroilua – sitä, mitä sota suo!” (Eino Härmänen)\nKirjoittaminen purkaa vaikeita muistijälkiä, jotka sivuutettuina olisivat uhka hyvinvoinnille. Kansa Taisteli -lehteen miehet saattoivat kuvailla asioita, jotka olivat jääneet vuosiksi kertomatta. Mukana oli tietenkin seikkailukertomuksia, mutta myös retrospektiivisesti uudelleen käsitettyjä vaikutelmia ja ajatuksia sodasta. Perspektiivi oli muuttunut kokemuksen myötä. Sota ei ollut hohdokasta, mutta sen kokeneita tulisi ymmärtää ja antaa muistoille mahdollisuus. Tämä oli tie eheytymiseen. Joillekin velvollisuuteen sidottu surmaaminen jäi vaivaamaan koko elämän ajaksi. Toisille toki ei, eivätkä kaikki traumatisoituneet vaikeasti loppuiäkseen. Suurin osa veteraaneista onnistui jatkamaan elämäänsä sodan jälkeen suhteellisen hyvin. Yhteiskunnallinen unohtaminen ja tuomitseminen oli kaikkein haitallisinta.\nTaistelussa ( hymyilevä haavoittunut) etenemistä. Syöksy yli tien vihollistulen alla\n“Kerkesi siinä ajattelemaan, että olen ampunut ihmisen, mutta toinen tuntoni sanoi, että olemme sodassa, sodassa on sodan lait tappaa tai kuolla itse ja vielä kolmas tuntoni sanoi että puolustamme isänmaatamme vierasta maahantunkeutujaa vastaan niin kuin olemme sotilasvalassamme luvanneet.” (Esko Törmä)\nValtion tiukka sensuuri oli sota-aikana tuottanut valikoivaa muistia, mutta omien kokemusten unohtaminen oli mahdotonta. Sodassa tapahtui paljon sellaista, jota viralliset totuudet eivät ottaneet huomioon. Tappaminenkin oli julkisuudessa riisuttu tunnesidoksistaan. Muistelmissa ihmiselämän riistämistä perusteltiin sodan laein, jossa surmaaminen oli pakollinen teko. Kuten Eino Härmänen kirjoitti: “Kuin tahtoa vailla olevat hullut, päättömästi kuin kanaparvi, reuhasi vihollinen. Tietämättä minne mennä. Räjähtävien kranaattien tulenlieskat näyttivät nielaisevan ihmisiä tappavan kuumaan syleilyynsä. Mutta sodan ankaran lain: tappaa tai tule tapetuksi, muisti oma jalkaväkemme. Se rupesi konetuliaseillaan avustamaan tykistöä. Kaiken elollisen se kaatoi, mihin tykistöltä jäi.”\nYksityinen kokemusmaailma oli aina suuria sankaritarinoita enemmän läsnä. Sota saattoi olla elämys, joka haluttiin kokea, mutta sen merkitys muuttui retrospektiivisessä tarkastelussa. On mahdollista, että veteraanit pyrkivät väkivaltakuvauksilla herättämään juuri sankaruudesta eroavaa diskurssia lisätäkseen ymmärrystä vaietusta mielettömyyden olotilasta. Pelon ja taistelemisen lisäksi jouduttiin äärimmäisen fyysisen rasituksen kohteeksi. Unen ja ruoan puute, loiset ja kuoleman näkeminen tekivät oloista tuskallisia. Raakuuksia, pelkoja ja negatiivisia tunteita pyrittiin sensuroimaan kirjeissä kotirintamalle, mutta henkilökohtaisissa muistelmissa ne saatettiin ottaa esille. Niissä on nähtävissä nuorukaisia toiveineen ja unelmineen, joilla oli sotaan lähdettäessä kaikki edessä – perheen perustus, työ ja eläminen. Sota keskeytti kaiken tämän.\nYmpärillä oli jatkuva kuolemanvaara. Vuonna 1917 syntyneistä miehistä kuoli sotavuosien aikana joka viides. Kuolemaa käsiteltiinkin muistoissa monin tavoin. Toverin menehtyminen oli koskettavaa, ahdistavaakin. Sankarikuoleman ihannointi sota-ajan julkisuudessa herätti jälkeenpäin sarkastistakin kritiikkiä. Kaatuminen ei ollut nuorten haaveilema kohtalo, ja isänmaalliseen paatokseen saatu etäisyys herätti kiusallisia tuntemuksia. Kuolemaan ja vammoihin kuitenkin liittyivät sodassa annettu uhri. Koska muistelukertomuksilla pyritään järkeistämään tapahtumia itselle kuin muillekin, jopa enemmän muille, uhrin antamista korostettiin. Kärsimykset eivät saaneet olleet turhia. Kirjoittamisen kautta haettiin sisäistä hyväksyntää, ja tietoisesti ymmärrystä lukevalta yleisöltä. Mahdollisesti raakuuksia ei peitelty, koska realistisia kuvauksiahan pidetään ennen kaikkea sodan vastaisina. 1960- ja 1980-lukujen hiljainen hämmennys näkyi pyrkimyksissä selittää sotaan osallistumisen ja siellä olemisen saavutuksia. Sota oli pakkotilanne, josta Suomi oli sittemmin selvinnyt itsenäisenä. Toiveena oli, että nuoriso ymmärtäisi ponnisteluja – tai edes koettaisi kuunnella.\n“Kukaan normaali-ihminen ei toivo omalle kohdalleen sankarikuolemaa, niin ihanteellisesti kun siitä puhutaankin. Jokaisella ihmisellä, varsinkin nuorella on voimakas elämisen halu.” (Eero Haapiainen)\nTuntematon sotilas oli monelle tärkeä teos, sillä se kuvasi sodan mielettömyyttä sen kokeneiden kaipaamalla tavalla. Tarina ei ollut siloteltu tai kiillotettu. Historioitsija Ari Uino on todennut, että realistinen väkivalta, raakuudet ja kuolema olivat tärkeä osa miesten suosimaa kerrontaa. Kansa Taisteli -arkistossa tällainen sanasto ja pelon tunteiden avaaminen luovat kuvan raskaasta, väkivaltaisesta ja häiritsevästäkin kokemuksesta. Tulikaste oli innon ja kauhun sekainen miehisyysriitti, jonka kautta suurin osa totutettiin rintaman raadollisiin oloihin. Kaukaa katsottuna oudon väkivaltainen kieli voi vaikuttaa kummalliselta, mutta se oli tapa totuttautua rintaman rajuun maailmaan ja suojautua tapahtumilta, joita oli mahdoton kuvitella juoksuhautojen ulkopuolella.\n“En kertonut tätä siksi, että tämä olisi niinkään sankaritarina tai uroteko, kaukana siitä. Onpahan vain nuoren miehen mietteitä ensi kohtaamisesta vihollisen kanssa, vihollisen joka ampui “kovilla”, mutta johon emme voineet luodeillakaan vastata.” (Kaino Weckman)\n“Olimme aikanaan yhteisellä asialla. Sen asian puolesta, jossa nyt elämme, mehän elämme maailman parhaassa maassa. Jos sattuu entisiä kavereita lukemaan tätä niin mitä parhaimmat terveiset teille ja hyvää jatkoa–” (Matti Rinkinen)\nSota oli kokemus, johon nuoret miehet ajautuivat ja jossa he enemmän tai vähemmän järkkyivät. Suomalainen sotilas ei aina ollut se suurin sankari, vaan tavallinen velvollisuudentuntoinen ihminen. Kun rauha oli saavutettu, olisi nuorison ymmärrettävä sotilaiden kokemusta. Sota ei ollut mukavaa, eikä rintamalle lähtö ollut aina yksilön oma valinta. Vaikeneminen ja kokemuksen vähättely eivät auttaneet veteraaneja, sillä historian synkät tapahtumat koettiin ja muistot jäivät. Muistamisen prosessi sittemmin suhteutti tulkintoja väkivallasta, nuoruuden naiiviudesta ja sodan merkityksestä. Lukiessamme ja tutkiessamme sotakokemuksia tarvitsemme ennen kaikkea kykyä empatiaan. Se ei tarkoita, että kaikkea vastaantulevaa tarvitsee hyväksyä, mutta sitä tulee pyrkiä ymmärtämään. Näin käsitämme kenties paremmin ihmiskokemusta ja sen synkkiäkin puolia. Kokemuksen ja ajatusten tuomitseminen suoralta kädeltä sulkee silmämme traumalta, järkytykseltä ja juurisyiltä. Samalla aiheutamme katkeruutta ja surua sekä mahdollisesti saatamme uusia vaikeaa menneisyyttämme.\nJuho Pitkänen, P-klubi\nKirjoitus pohjautuu kirjoittajan kandidaatintyöhön.\nKansa Taisteli -lehden arkisto ja julkaistut numerot löytyvät osoitteesta kansataisteli.sshs.fi\nKansa Taisteli-lehden julkaisemattomien tekstien arkisto.\nTiina Kinnunen & Ville Kivimäki: Ihminen sodassa (2006).\nJenni Kirves & Sari Näre: Ruma sota (2008).\nVille Kivimäki: Murtuneet mielet (2013).\nAri Uino: Sotiemme veteraanit (2014).\nKirjoitus on aiemmin julkaistu P-klubin julkaisussa Walpossa. Walpo ilmestyy viisi kertaa vuodessa ja sen julkaisuja voi lukea Issuu-palvelussa.\nHistoria ja historian tapahtumat ovat muuttuvia ja kauaskantoisia jatkumoita, joihin suhtautuminen muuttuu merkittävästi ajan kuluessa ja tapahtumien siirtyessä menneisyyden hämärään. Tämä tapahtuu vääjäämättä siitä huolimatta, miten historioitsijat sen kirjoittavat ja kuinka se näkyy yhteiskunnassamme. Eilen tuli kuluneeksi päivälleen 80 vuotta siitä, kun Neuvostoliitto hyökkäsi Suomeen ja talvisota syttyi. Talvisota on osa suurempaa kokonaisuutta toisessa maailmansodassa ja kaikki tapahtumat talvisodan jälkeen aina jatko-sodan päättäneeseen välirauhaan nivoutuvat yhteen. Sen jälkeiset tapahtumat ovatkin oma osansa erikoislaatuista muistamisen ketjua, sillä samalla kun muistamisen kulttuuri voimistuu toisaalla, unohtuu osa merkittävistä kehityskuluista. Tästä esimerkkinä toimiikin hienosti veteraanien arvostamisen kehittyminen, mutta menetetyn Karjalan hiipuminen.\nSotiemme veteraanien arvostaminen ei ole ollut aina mitenkään pinnalla, saati erityisen sallittua, vaan varsinaisen arvostamisen voidaan sanoa alkaneen vasta 1980-luvun lopulla, jolloin suhteemme Neuvostoliittoon alkoi lievenemään ja voitiin puhua avoimemmin 1900-luvun suurista sodista. Veteraanit ovatkin pelkällä läsnäolollaan ankkuroineet suomalaisen tietouden menneisyyteen, joka näkyykin suurena kiinnostuksena omaan menneisyyteen. Kun veteraanit saivat osakseen suurempaa arvostusta yhteiskunnassa, menetetyn Karjalan muisto käytännön syistä alkoi vähenemään, sillä uusille sukupolville Karjala ei ollut mitenkään relevantti osa elämää tai aktiivista muistelua, sillä yhteydet Karjalaan ovat täysin katkenneet. Nykyään ajatus Karjalasta onkin erikoislaatuinen, sillä se ajatellaan täysin menetetyksi ja sen palauttamista kohdellaan kuin mahdotonta ajatusleikkiä, jossa puntaroidaan hyödyt ja haitat ja lopuksi se heitetään syrjään. Näissä asioissa onkin tärkeää pohtia muistamisen kulttuuria ja sitä, miten menneisyyteen tulee suhtautua, sillä suuret ja merkityksellisetkin asiat jäävät menneisyyteen ja siirtyvät pois aktiivisesta muistelun piiristä jos niillä ei ole yhtymäkohtaa nykypäivään. Näin hämärtyy myös historiallisten jatkumoiden merkitys ja sen ymmärtäminen laajemmassa kontekstissa.\nTämä kehitys on vääjäämätöntä ja onkin historian tutkijoiden harteilla määrittää menneisyydelle tärkeitä asioita, joita tulee kiinnittää yhteiskuntaan niin, että niiden muistaminen ja arvostaminen tulevaisuudessakin on mahdollista. Talvisodan alkaminen on erinomainen esimerkki juuri ajankohtaisuudellaan, mutta tämä ei suinkaan ole ainoa asia joka tulisi ottaa huomioon. Historia on täynnä loistavia tarinoita, kipeitä synkkiä kohtia ja erikoislaatuisia jatkumoita, joiden ymmärtämiseksi niitä on käsiteltävä niin tutkimuksessa kuin julkisuudessa, sillä historia on aina laajoja kaaria, joista pystytään irrottamaan mitä tahansa elementtejä ja käyttämään poliittisina vipuvarsina ja pahimmillaan jopa lyömäaseina. Menneisyydestä syntyvien palojen sammuttelu on tärkeä osa ammattiosaamistamme, mutta meidän tehtävämme ei voi olla vain väärien anekdoottien vaihtamista oikeisiin, vaan historiallisen ajattelun kehittäminen julkisessa keskustelussa, jolloin omaa menneisyyttä ei tarvitse pelätä, vaan sitä voidaan arvostaa valtavassa moninaisuudessaan.\nKirjoittaja tykkää ydinpommeista ja imperialismista kaikilla mausteilla. Suuri osa niistä maistuu hirveiltä, mutta se kuuluu pakettiin.


Yhteisöllinen viestintätoimisto InFlow || Tag Archive || mahdollisuus\nPliis, lopettakaa jo sosiaalisen median hypetys\nHuomasin mielenkiintoisen reaktion itsessäni muutama päivä sitten, kun avasin aamun lehden. Jossain sisäsivulla oli juttu sosiaalisesta mediasta, ja mietin, että ei kai taas?!\nKyse ei ole siitä, että olisin kyllästynyt ilmiöön ja sen mahdollisuuksiin yleensä. Vika on siinä, että juttuja samalla agendalla on vähintään yksi viikossa yhtä mediaa kohden. Juttu menee lyhykäisyydessään näin: sosiaalinen media on ihan hyvä juttu (vaikka toimittaja ei siitä paljoa tiedäkään), ja yrityksetkin ovat sosiaaliseen mediaan menossa (sillä niin toimittaja on ainakin kuullut), ja katsotaan muuttaako sosiaalinen media mitään (toimittajan mielestä tuskin).\nSekaan mahtuu muutama ihan hyväkin artikkeli, jossa tarkastelunäkökulma on jollakin tavalla raikas ja uusi. Ne uudet näkökulmat vaan alkavat olla melko vähissä. Kohta koko sosiaalinen media uhkaa kääntyä itseään vastaan.\nNyt on tekojen aika. Puheet on puhuttu. Ja hittoako minäkin tässä paasaan vielä sosiaalisesta mediasta, sehän on jo passé.\nMitä tehtäisiin seuraavaksi? Puhutaanko vaikka säästä?\nKuva on julkaistu Flickr:ssä Creative Commons-lisenssillä käyttäjältä katerha.\nmahdollisuus, tulevaisuus Posted in Sosiaalinen media byOskari Uotinen


Pääkirjoitus: Lahtikin huutaa valtiolta apua selviytyäkseen koronakriisistä | Pääkirjoitus & mielipide | Etelä-Suomen Sanomat\nPääkirjoitus & mielipide 2.4.2020 6:00\nLahden kaupunginjohtaja Pekka Timonen kiirehtii valtiolta rahaa ja ohjeita koronakriisiin hallitsemiseksi ja siitä toipumiseksi. Mirja Hussain\nLahden kaupungin viime vuoden tilinpäätöksestä tuli lopulta varsin siedettävä. Alijäämää tosin kertyi roimasti, runsaat 20 miljoonaa euroa. Se tuntuu silti torjuntavoitolta, sillä pahimmillaan tuloksen ennakoitiin syöksyvän tuplasti enemmän pakkasen puolelle.\nSyy synkkiin arvioihin oli Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymän talouskurimus, joka vuosi sitten muistutti vielä vapaata pudotusta. Yhtymä onnistui kuitenkin loppuvuodesta oikaisemaan syöksyään siinä määrin, etteivät kuntien maksuosuudet ylittyneet aivan niin pahoin kuin oli pelätty. Lahden osalta ylitykseksi jäi lopulta 23 miljoonaa euroa. Sen kauempaa ei tarvitse etsiä syytä kaupungin oman tuloksen lähes yhtä suureen alijäämään.\nTuoreimpien tietojen mukaan hyvinvointiyhtymän korjausliikkeet talouden vakauttamiseksi saivat alkuvuodesta lupaavaa jatkoa. Budjetti on pitänyt, joten kunnissa voitaisiin suhtautua tulevaisuuteen aiempaa luottavaisemmin, jos nyt elettäisiin normaalitilanteessa. Ikävä kyllä normaaliajat ovat tästä päivästä kaukana. Koronaviruskriisi on iskenyt kipeästi myös Päijät-Hämeeseen. Nyt voidaan vain arvailla, kauanko kriisi kestää ja kuinka suureksi sen hintalappu kasvaa.\nKuntaliiton varovaisen ensiarvion mukaan koronakriisi iskee kuntatalouteen vähintään 1,5 miljardin euroon loven, kun tulopuoli pettää ja sote-menot kasvavat yli äyräiden. Lahden osuus olisi laskennallisesti 30 miljoonaa euroa. Valitettavasti on syytä epäillä, että luku kasvaa vielä melkoisesti.\nAlijäämä ä tehnyt Lahti kohtaa koronakriisin huonosti varautuneena, vaikka taseessa riittää yhä puskuria vielä pahempien päivien varalta. Viivan alle ei moniin vuosiin ole jäänyt tarpeeksi rahaa, jotta kaupunki olisi voinut välttyä runsaalta velanotolta. Koronakriisi uhkaa siirtää talouden tasapainottamistavoitteen entistä kauemmas horisonttiin.\nLahdenkin katse kohdistuu nyt valtioon, joka on luvannut hyvittää myös kunnille koronakriisistä seuraavia menetyksiä. Siihen valtio on suorastaan velvollinen, jotta kunnat eivät kriisiytyisi kuilun partaalle syistä, jotka eivät ole olleet niiden omassa päätösvallassa.\nOmatkin hihat on varauduttava käärimään.\nKuntien ei silti pidä tuudittautua vain siihen, että valtio tulee ja pelastaa kaiken. Myös Lahdessa on varauduttava käärimään omatkin hihat, jotta ahdingosta päästään mahdollisimman vähin vahingoin.\nEnsiapua lienee odotettavissa lomautusten muodossa, joskin ne olisi suotavaa rajata toimintoihin, jotka kriisi on nyt pysäyttänyt. Pidemmällä aikavälillä joudutaan harkitsemaan järeämpiäkin sopeuttamistoimia aina yhtä valitettavasta veronkorotuksesta alkaen.


Yhteensä 20 tuotetta. Näytetään 10 tuotetta per sivu.\nLauluissa välähtävät sekä elämän arkinen kauneus, että sairaus ja jopa kuoleman läsnäolo. Kauneutta jokainen tarvitsee, jotta jaksaisi, mutta elämää ei voi ymmärtää ilman kipua. Kauneus ihastuttaa, mutta kipu koskettaa.\nCatherine Hardwicke (ohjaus)\nVaatimattomasta alusta voi syntyä suuria asioita. Matkalla Beetlehemiin kertoo tarinan kahdesta tavallisesta ihmisestä, Mariasta ja Joosefista, yliluonnollisesta raskaudesta, vaivalloisesta matkasta ja historiaa muokkaavasta Jeesuksen syntymästä.\nTositapahtumiin perustuvassa kirjassa kamppaillaan kahdella rintamalla: samalla kun Rashid taisteli Jumalan puolesta islamin vihollisia vastaan, hän kävi sisimmässään sinnikästä taistelua totuuden löytämiseksi. Tositarina!\nJoni ja ystävät: suuria kysymyksiä -dokumenttiohjelma\nJoni Eareckson Tada haastaa meitä varjelemaan elämää ja näkemään kaikenlaiset ihmiset arvokkaina, riippumatta vammaisuuden vaikeusasteesta. Joni esittelee ystävänsä Nick Vujicicin, joka syntyi ilman käsiä ja jalkoja.\nAjatuksia ja rukouksia armoistuimen edessä aamuin ja illoin. Koskettava, pieni rukousopas, joka johdattaa yhteiseen esirukoukseen.


Jyrki Nurmi Valmet Automotiven suunnittelutoimintojen johtajaksi\nJyrki Nurmi on nimitetty Suunnittelupalvelut-liiketoimintalinjan uudeksi johtajaksi kesäkuun 10. päivä 2013 alkaen. Hän raportoi operatiiviselle johtajalle Robert Blumbergille ja hänestä tulee Valmet Automotiven johtoryhmän jäsen.\nSuunnittelupalvelut on Valmet Automotiven strateginen kasvualue. Autonvalmistajat ulkoistavat yhä enemmän suunnittelutyötä, mikä luo suunnittelutoiminnalle kasvumahdollisuuksia. Valmet Automotive vastaa kysyntään kehittämällä asiakaslähtöisempiä toimintatapoja ja panostamalla osaamisen kehittämiseen.\nJyrki Nurmi on tullut Valmet Automotiven palvelukseen vuonna 1988. Koulutukseltaan hän on insinööri ja MBA. Ennen tehtävään siirtymistä hän on vastannut Valmet Automotiven tuotantoteknisestä suunnittelusta.\nValmet Automotive tuottaa autoteollisuudelle suunnittelu- ja valmistuspalveluja, avoautojen kattojärjestelmiä sekä niihin liittyviä liiketoimintapalveluja. Erikoisalaamme ovat korkean arvoluokan henkilöautot, avoautot ja sähköiset ajoneuvot. Palveluksessamme on yli 1700 osaajaa Suomessa, Saksassa, Puolassa, Ruotsissa ja Kiinassa.


Proteiinin Tarve | Iltalehti Uutiset Urheilu\nPääasia on, että ei ryhdy kasvissyöjäksi niin, että vain jättää lihan pois ja kauhoo lautaselle pelkästään leipää ja makaronia. Jos taas käyttää myös maitotuotteita tai kanamunia, proteiinin tarve täyttyy helposti ilman lihaakin. Proteiinin näkökulmasta ei oikeastaan ole väliä, onko sekaravinnon syöjä vai ei.\nProteiinin tarve vaihtelee yksilöllisesti. Mitä enemmän harjoittelet, sitä enemmän proteiinia lihaksesi tarvitsevat. Laskuri antaa osviittaa proteiinitarpeestasi painosi ja harrastamasi liikunnan perusteella.\nRuokavalion nyrkkisäännöt, osa 3: proteiinin määrä ja tarve. Utti Hietala. 21. 05. 2018. Hulkin treenikorneri. Katsottu (7573) (Artikkeli julkaistu alunperin 14.5.2012) "Kuinka paljon proteiinia tulisi syödä päivässä?" Tämä on yksi yleisimmistä ruokavalioon liittyvistä kysymyksistä, eikä suotta.\nRavintoaineiden tarve pysyy kuitenkin ennallaan tai saattaa jopa nousta. Jos vanhuksen (yli 75-vuotiaat tai tilanteen mukaan myös nuoremmat) syöminen on niukkaa esimerkiksi sairauden,\nRuokavalion proteiinin riittävyys kannattaa tarkistaa.\nSuurin osa on albumiinia, veren hyytymistekijöitä ja kuljetusproteiineja. Kaiken kaikkiaan greyhoundin proteiinin tarve laskee, kun kasvu loppuu ja ensimmäinen lihaksia kasvattava treenikausi on tehty. Sen jälkeen ei ole enää tarvetta rakentaa suuria määriä uutta.\nVoit lisätä proteiininsaantiasi esim. käyttämällä leipien päällä vähärasvaisia lihaleikkeleitä, lisäämällä salaatteihin kypsää kanaa, kalaa, kananmunaa tai raejuustoa tai keittämällä puuron maitoon. Kun proteiininsaanti on niukkaa, kannattaa erityisesti pitää huolta, että proteiinin laatu on.\nProteiinin tarve ei kuitenkaan ole sama asia kuin sen suositeltava tai optimaalinen saanti. Ravitsemussuosituksissa proteiinin saantisuositukseksi on asetettu 1,1–1,3 grammaa painokiloa kohden tai 10–20 prosenttia päivän energiasta. Yli 64-vuotiaille suositus on hiukan korkeampi,\nUseissa dieeteissä, joissa kalorit lasketaan liian alas tai ei huolehdita riittävästä proteiinin saannista, ongelmana on se, että rasvan lisäksi menetetään myös runsaasti lihasmassaa. Tämän seurauksena perusaineenvaihduntasi on dieetin loputtua hidastunut ja kilot saattavat helposti palata takaisin.\n– Proteiinin syönti voi mennä överiksi, jos päivässä syö viisi purkkia rahkaa, ravitsemusterapeutti Anette Palssa sanoo. Kuntoiluvillitys on tehnyt rahkasta muodikkaan. Kilo rahkaa päivässä on Palssan mukaan kuitenkin liikaa ja suorastaan petollista.


Päästä varpaisiin: Balayage-värjäys kotona\nMullahan on täällä blogissa jo ohjeet balayage-värjäykseen, mutta nyt kun halusin vähän uutta raitaa tuohon hiusten etuosaan, niin ajattelin ottaa samalla videon niiden laitosta. Homma on nimittäin yllättävän helppo tehdä ja raitoihin soveltuu hyvin L'oréalin Glam lights-raitavärit.\nVideon jälkeen tein vielä yhdet ohuemmat osiot, jotta sain pari kuvaakin tähän.\nRaitoja laittaessa on hyvä muistaa, että ihan muutama osio riittää n.. 3-4.\nSuosittelen käyttämään värjäyksessä erillisiä hanskoja, sopivan napakoita muovikäsineitä löytyy esim. tokmannilta.\nNyt on meneillään L'oréalin Color artist-kampanja ja kaikki L'oréalin hiusvärit ovat -25% alennuksessa tammikuun 2015 loppuun saakka!\nLähettänyt Unknown klo torstaina, tammikuuta 22, 2015\nMarjaana 22. tammikuuta 2015 klo 18.11\nIhana video! Tosi kiva että teet niitäkin koska niistä saa varmasti paljon helpommin viestin perille :)\nUnknown 23. tammikuuta 2015 klo 14.52\nKiitti Marjaana, kiva kuulla!\nJoo, nämä värjäystutoriaalit ovatkin eniten juuri niille suunnattuja, jotka ovat kyseistä värjäystä miettineet ja luultavasti videosta on ajan kanssa useammallekkin hiusten raidoittajalle hyötyä:)\nmoikka! Mua kiinnostais kokeilla tätä balayage värjäystä,mutta kuinkahan kauan sen kannattaa antaa vaikuttaa tummissa hiuksissa, ku oon nyt pariin kertaan värjänny loreal paris prefence 4.15 värillä? Raitojen ei tarvi paistaa sieltä kirkkaana vaan vähän erottuen :) tarkotuksena on ensin taas värjätä tyvikasvu ja koko tukka tuolla samalla 4.15 värillä ja sitte raidoilla eloa tukkaan. Vai pitäskö värjätä pelkkä juuri eikä koko tukkaa?\nUnknown 4. tammikuuta 2016 klo 15.11\nMoikka! Varmaan pelkkä tyvi riittää, mutta jos haluut, niin koko pää, vähään aikaan ku ei voi latvaan väriä laittaa, ellet halua peittää raitoja. Vaikee ihan tarkkaan sanoo, mut jos käytät tätä raitaväriä, se on vähän kevyempää, kuin perusraitaväri. Mut suunnilleen 15-20 minsaa levityksen jälkeen.\nAnonyymi 4. tammikuuta 2016 klo 15.44\nOkei minäpä kokeilen! Kiitos neuvoista :)


Mustan Saaran loppusijoituspaikka - WWF\nJätehuolto toimi 1960-luvulla seuraavasti:\nLapset heittivät karkkipaperit auton ikkunasta. Niin minäkin.\nKoiranulkoiluttajat jättivät kakat puistoihin. Niin minäkin.\nKesämökkiläiset viskasivat tyhjät sardiinipurkit isossa kaaressa laiturin nokasta järveen. Olin yksi heittäjistä.\nSana ”kierrätys” ei kuulunut jätelajittelun piiriin. Sitä käytettiin, kun tutkittiin tuliaisiksi saatua vaasia tai pitsiliinaa. ”Tämä on varmaan ainakin kertaalleen kierrätetty.”\n”Kierrätys”-sanaa käytettiin eniten joulun alla, jolloin hyasintit vaihtoivat omistajaa. ”Vie hyasintti naapuriin, mutta älä ota sitä, minkä Virtaset toivat meille, se oli vähän kulahtanut, ainakin pariin kertaan kierrätetty, oli saatu varmaan Niemisiltä.”\n1960-luvun lapsen elämä oli jätehuoltovapaata, siinä katsannossa huoletonta. Kaupunkiasunnossa oli vain yksi ämpäri jätteille eikä roskapussia tarvinnut viedä edes pihalle saakka; kerrostalon seinässä oli luukku, minne pussi viskattiin. Roskapussin matkan pää pysyi lapselle mysteerinä. Jätteet katosivat maailmasta noin vain jäljettömiin. En ajatellut koskaan, mitä roskaluukun takana oli ja minne kuilu johti. Jätteidenkeruu oli 60-luvun lapselle automaation huippu, hygieenistä ja näkymätöntä.\nMyöskään retron ja vintagen päälle ei vielä 60-luvulla ymmärretty. Nousukauden suomalaisten pusseihin sullottiin Marimekon 1950-luvun uniikkikankaista ommeltuja, hiukkasen maalin tahrimia mekkoja, käytössä nuhraantuneita Ritva Puotilan ryijymattoja, sata vuotta vanhoja tuohivirsuja ja jatkosodassa puhdetyönä nikkaroituja sokerikippoja. Säkkiin saattoi myös solahtaa erehdyksessä rautakautinenkin esine, vaikkapa spiraalisormus, minkä joku esi-isistä oli kaivanut pihaltaan sekä kivikautinen vasarakirves, jota kukaan ei enää tunnistanut arvoesineeksi. (Talonpoikaiskaapit, kirstut ja sivustavedettävät sängyt poltettiin juhannuskokoissa.)\nOlin lapsena vain kerran huolissani jätteen loppusijoituspaikasta. Minulla oli leikkimökissä tummahko vauvanukke, jonka olin ristinyt Mustaksi Saaraksi. Nimi oli samannimisestä laulusta. Siinä todetaan: ”Ei taivahassa kuolon vaaraa, ei kyyneleitä yötäkään. Näin lauloi kerran Musta Saara, pien neekerlapsi hyvillään.”\nMustasta Saarasta pursui trasselin tapaista täytettä: nukke oli finaalissa. Mökillä vieraillut sukulainen ehdotti, että voisimme sitoa kiven Saaran jalkaan, ottaa nuken veneeseen ja upottaa keskelle järveä. Vastustin, sillä halusin haudata Saaran kristillisesti ja pistää haudalle ristin. Saaraa ei saisi upottaa nimettömään hautaan. Valkoisille nukeillekaan ei tehdä niin.\nMinulla on kuitenkin mielikuva, että Saara päätyi veneeseen ja yli laidan. Myöhemmin ymmärsin, mistä se johtui. Saara oli pakana. Koska se oli nukke, se ei voinut päästä pakanalähetyksen kohteeksi ja kääntyä kristityksi.


Kapteeni Koukun merirosvokoulu - Helsingin kaupunginmuseo\nla 26.11. klo 12 ja 13\nKapteeni Koukku valtaa Helsingin Kaupunginmuseon aulan! Luvassa iloa, intoa ja lennokasta meininkiä lapsille ja lapsiperheille. Peter Pan -sadun rakastetuimpiin hahmoihin kuuluva Kapteeni Koukku hauskuuttaa koko perhettä merirosvokoulun merkeissä.\nKoukun merirosvokoulu kestää vajaan tunnin, ja se alkaa klo 12 ja 13 Helsingin Kaupunginmuseon aulassa. Kaupunginmuseo on liikkumisesteetön. Sisään käydään Aleksanterinkatu 16:n porttikongin ja sisäpihan kautta.\nTapahtuma on maksuton ja ikärajaton. Tervetuloa!\nShedHelsingin vuosi 2016 huipentuu joulukuussa Pohjoismaiden pysäyttävimpään musikaaliin, kun Aleksanterin teatterin lavalle lennähtää Peter Pan ystävineen. Taianomainen seikkailu tarjoaa hauskoja, jännittäviä ja koskettavia elämyksiä koko perheelle.\nHankkeen mahdollistaa Elisa.


Photography by aaveen.net: Joulukalenteri 2014: Pimeyden pikkuprinssi\nPimeydessä kuvaaminen on oma taiteenlajinsa, eivätkä nämäkään kuvat olisi onnistuneet ilman Ootuksen vaaleaa väritystä ja lumista kentänpohjaa, joka heijasti kentänvaloja siten, että suljinaika pysyi kohtuullisena. Lisäksi valovoimaltaan otollinen 50mm/f1.8 toi kuviinsa oman haasteen: tarkennuspiste tippuu todella pieneksi ja hevosen naama kun tunnetusti on pitkä ja leveä...\nOotuksen mielestä kameralla osoittelu sen naamaan on kurjaa. Niin kurjaa, että ilmeen pitää olla kokoajan epäluuloinen, korvat taaksepäin kääntyneinä ja silmien tuijottaa selällään ihmistä edessään. Åken motivointi valokuvaukseen onkin hankalaa, sillä se ei tunnu höristävän korviaan millään. Ensiksi viheltelin iloisesti - sain aikaan epäluuloisia katseita. Hihkuin Ootuksen nimeä - sain korvat luimuun. Lopulta sähisin ja sihisin kuin kissa - sain korvat höröön, joskin hieman järkyttyneesti. Se ei reagoi rapisevaan muovipussiin, youtubesta kuuluvaan hevosenhirnuntaan tai raipan päähän sidottuun muovipussiin kuinkaan.\nMitenkä te kiinnitätte hevosen huomion kuvatessa?\nLähettänyt mmmkey klo 22.41\nTunnisteet: hevonen, kotikuvaus, ootus, puoliverinen, pääkuva, torinhevonen\nTiia 7. joulukuuta 2014 klo 23.08\nHaha aina niin perus, että kokeillaan kaikki mahdolliset keinot saada hevosen korvat höröön. Kaverin vuokrahevosta, Kassua kuvatessa kerron aina kuinka komea hevonen se onkaan! Samalla saa myös selässä olevan ratsastajan hymyilemään. Ehkä pitäisi joskus kokeilla tuota youtubesta kuuluvan hevosen hirnuntaan niin ei tarviisi huudella metiköille miten komeasti heppa poseeraa.. :D\nmmmkey 8. joulukuuta 2014 klo 15.13\nYoutuben hirnunta on kätevä! Ootukseen se toimi ensimmäisellä kerralla, kunnes se ymmärsi että ei sille kukaan kaveri oikeasti huutelekaan.\nKatri 8. joulukuuta 2014 klo 6.26\nSokeripala tai sokerikorppu. Kaksi niin varmaan keinoa ;)\nmmmkey 8. joulukuuta 2014 klo 15.15\nHerkuilla houkuttelu toimii ahneimmille, mutta tämä keltainen kuikelo katselee ilmassa liitelevää sokeripalaakin aika epäluuloisena... :D monesti herkut myös aiheuttavat sen, että hevonen kiipeää esittäjän syliin asti, jolloin ihminen jää väkisin kuvien taustalle.\nAnniina 8. joulukuuta 2014 klo 9.29\nIhania kuvia taas! Pimeässä kuvaamisessa on sentään jotain kiehtovaa, mutta tämän syksyn aikana tutuksi tulleessa hämärässä ei... oikein masentaa kun ikinä ei saa hyviä kuvia!\nHih, onneksi Albert on aina korvat hörössä kun se näkee kameran :) jos joskus ei huvita piseerata, niin silloin hirnun itse, se on varma tapa :'D puhelimen hevosenhirnunta tehoaa useimpiin hevosiin, mutta Albertiin vähän heikosti.\nmmmkey 8. joulukuuta 2014 klo 15.16\nKiitos! Loppusyksyn / alkutalven jäätävät vesisateet kyllä vievät kuvausinnon mennessään valon mukana...\nOnni on hevonen, joka poseeraa :) Ventakin rakasti esiintymistä kameralle. Tai sitten se oppi vuosien saatossa, että se pääsee nopeammin huilimaan mitä nopeammin se höristelee korviaan. :D\nJessi 8. joulukuuta 2014 klo 13.16\nPimeästä pohjolasta päivää, täällä on ihan peruskauraa, että joutuu kuvaamaan suurimmalla mahdollisella aukolla, käyttämään jalustaa ja kiroamaan, jos hevonen heilauttaa turpakarvoja... :-D Siis talvipäivinä. Tokihan runkokin tuo lisämausteensa tähän soppaan ja kun on kuvattava kaikki RAWina, ei ISO-arvoa kestä kohinan takia nostaa edes 800. Hauskaa hommaa siis, aurinkoisia päiviä odotellessa... Onneksi ihan hirveä hinku kuvaamiseen ei olekaan, kun taivaalta pudottaa tiskirättejä tai ihan silkkaa vettä... Ja kohtahan se päivä jo pitenee ja saan uusia aiheita valitusvirteen. ;) Niin, ja Joulupukinpahus ei aikonut tänäkään jouluna tuoda uutta runkoa, ensi jouluna ehkä...?\nEdellisen postauksen upeista kuvista kiitokset tähän samaan, joulukalenteri toimivimmillaan sisältää nähtävästi jokaiselle päivälle mielenkiintoista tutkasteltavaa, harmi, etten itse moiseen kykene. :-D\nmmmkey 8. joulukuuta 2014 klo 15.18\nOlen aina miettinyt, että mitenkä sinä kyttäät siellä napapiirillä sitä päivän ainoaa valonsädettä. Onneksi tiedän nyt kikkasi :D RAW olisi ihan hauskaa kokeilla, mutta vanhan tietokoneeni tehot kyllä kaatuisivat jo ensimmäiseen kuvaan, kun useamman JPG-kuvankin siirto saa sen puuskuttamaan tuskaansa. Ehkä minä ensi kesäksi sen rungon laitan, kun tuo nykyinen vetelee nyt viimeisiään. En kestäisi odottaa pukin tuloa!\nUnknown 9. joulukuuta 2014 klo 12.03\nVanda alkaa poseraa samantien ku sille nostaa luudan silleen et harjakset on ylöspäin :D


Saavutettavuusseloste | Kuopion kaupunki\nTämä saavutettavuusseloste koskee sivustoa https://verkkokauppa.kuopio.fi/ ja se on laadittu 19.4.2021.\nTässä saavutettavuusselosteessa kerrotaan, miten verkkokauppa.kuopio.fi -verkkokaupassa noudatetaan EU:n saavutettavuusdirektiiviin pohjautuvaa lakia digitaalisten palvelujen tarjoamisesta, mitä puutteita sivuston saavutettavuudessa on ja miten voit antaa meille palautetta saavutettavuusongelmista.\nPyrimme jatkuvasti parantamaan verkkokauppa.kuopio.fi -sivuston saavutettavuutta. Jos löydät ongelmia, joita ei ole kuvattu tällä sivulla, ilmoita niistä meille ja teemme parhaamme puutteiden korjaamiseksi. Vastaamme yleensä viikon sisällä. Lain mukainen vastausaika on enintään 14 vuorokautta.\nAnna palautetta sähköpostilla: verkkotoimitus@kuopio.fi


Tanssiaiset matto - Vallilan verkkokauppa - Inspiroidu sisustamisesta\nhttp://www.vallila.fi/tanssiaiset-matto-160x230-cm-valkoinen?___store=fi 23481 Tanssiaiset matto http://www.vallila.fi/media/catalog/product/cache/1/small_image/330x/9df78eab33525d08d6e5fb8d27136e95/C/M/CM000366-06.jpg 139.00 EUR OutOfStock /AW15 Kokoelma /Huipulla AW15
Tanssiaiset-matto tunnelmallinen ja kaunis. Saara Kurkelan suunnitteleman kuosin ksityiskohtainen kuvio ja kauniit värit vangitsevat katseen. Tanssiaiset-matto on näyttävä osa sisustusta ja toimii mainiosti tilan huomionkiinnittäjänä. Kuosi soveltuu erilaisiin sisustustyyleihin, ja sopii kauniisti osaksi makuuhuoneen tai olohuoneen sisustusta. Kuvan matto on kokoa 140x200cm.

Tanssiaiset-matto valkoisena ja beigenä on materiaaliltaan 55 % viskoosia ja 45 % puuvillaa, ja ruskea 60 % puuvillaa ja 40% viskoosia. Matto on koneella kudottu ja pysyy hyvin paikoillaan liukuestepohjansa ansiosta. Suositellaan laakavesipesua pesulassa 30 asteessa.
 139.00 Tanssiaiset\nTanssiaiset-matto tunnelmallinen ja kaunis. Saara Kurkelan suunnitteleman kuosin ksityiskohtainen kuvio ja kauniit värit vangitsevat katseen. Tanssiaiset-matto on näyttävä osa sisustusta ja toimii mainiosti tilan huomionkiinnittäjänä. Kuosi soveltuu erilaisiin sisustustyyleihin, ja sopii kauniisti osaksi makuuhuoneen tai olohuoneen sisustusta. Kuvan matto on kokoa 140x200cm.\nTanssiaiset-matto valkoisena ja beigenä on materiaaliltaan 55 % viskoosia ja 45 % puuvillaa, ja ruskea 60 % puuvillaa ja 40% viskoosia. Matto on koneella kudottu ja pysyy hyvin paikoillaan liukuestepohjansa ansiosta. Suositellaan laakavesipesua pesulassa 30 asteessa.


Impron peruskäsitteitä osa 1 – Määrittelyt – Draamanörtti\nImpron peruskäsitteitä osa 1 – Määrittelyt\nLähden nyt hieman avaamaan sitä, miten itse tällä hetkellä joitain improvisaation peruskäsitteitä hahmotan. Tällä samalla logiikalla tulee siis ilmestymään useampi kirjoitus, joissa käsittelen aina yhtä impron peruskäsitettä tai ajatusta kerrallaan. Ensimmäisenä pohdin määrittelyjä, koska ne ovat monille improajille haastavia, joko niitä on vaikea keksiä tai sitten niitä pulppuaa kerralla niin paljon, ettei kukaan enää pysy perässä. Määrittelyllä tässä yhteydessä tarkoitan hyvin laajassa mielessä asioiden nimeämistä ja niille ominaisuuksien antamista. Pääosin puhun tässä tekstissä sanallisesta määrittelystä, mutta toki sanattomastikin pystyy määrittelemään paljon.\nSanattomasti voi määritellä esimerkiksi:\nesineen tai asian ominaisuksia\nmuoto, koko ja paino\nfyysisiä toimintoja ja tekemistä\noven avautumisen esim. liukuovi, ovi, jossa on pieni nuppi tai ovi, jonka kahvasta saa koko kädellä otteen\nhahmojen välisen suhteen läheisyyttä\nlähellä toisiaan vai kaukana toisistaan?\nkoskettavatko toisiaan vai välttelevätkö kosketusta?\nkosketuksen tapa: hellät silittelyt, asiallisen neutraalit lyhyet kosketukset tai vihaiset tönäisyt\nhahmon fyysinen olemus\njännittynyt vai rento\ntunnetila (karkeasti ottaen) esim. iloinen, surullinen tai vihainen\nstatus: korkea, matala vai jotain siltä väliltä\nnuori vai vanha esim. liikkeiden nopeus/hitaus tai nivelten kulmat\nfyysisiä erityispiirteitä esim. ontuu kävellessään\nTodella paljon on siis määriteltävissä sanattomasti, mutta aina sanattomien määrittelyjen tulkinta ei ole yksiselitteistä. Se mitä itse ajattelen, ei välttämättä vastaa sitä, mitä toinen lavalla olija tai vaikka yleisö ajattelee. Esim. jos itse olen mielestäni haravoimassa lehtiä ja toisen mielestä lakaisen katukivetystä, niin ne ovat molemmat täysin mahdollisia tulkintoja siitä samasta fyysisestä toiminnosta. Eli jos halutaan olla varmasti samassa tarinassa ja todellisuudessa, niin paljon on myös sellaista, mikä kaipaa yhdessä improvisoidessa selkeän sanallisen määrittelyn.\nJoskus kuitenkin voi tyylilajista ja kohtauksesta riippuen myös oikein pysähtyä maalailemaan maisemaa. Ainahan ei tarvitse hoppuilla eteenpäin tarinassakaan. Joskus voi jäädä vaikkapa määrittelemään kodin yksityiskohtia tai vaikka ulko-oven koristeleikkauksia tai hahmon puolison ulkonäköä ja ominaisuuksia. Mikäänhän ei estä sitä, vaan ne ovat tarinaa rikastavia mahdollisuuksia. Riippuu ihan tarinasta, jota halutaan kertoa, miten paljon siellä esimerkiksi halutaan maalailla maisemaa yleisön nähtäväksi tai toisten improvisoijien inspiraatioksi. Se ei myöskään ole mikään synti tai virhe, että määrittelee lavealla pensselillä hahmoja ja miimisiä lavasteita. Maisemoinnissa ja hahmojen syventämisessä runsaat yksityiskohdat ovat usein varsin jees.\nMäärittelyn merkityksestä improvisaatiossa\nAsioiden, esineiden, paikkojen ja ihmissuhteiden yms. selkeä määrittely on improvisaatiossa tärkeää. Käsikirjoitetussa esityksessä on helpompi jättää olennaisiakin määrittelyjä sanomatta ääneen, koska ne ovat kuitenkin käsikirjoituksen ja taustatyön perusteella tiedossa. Improssa määrittelyihin on kiinnitettävä eri tavalla huomiota, koska usein suuri osa rekvisiitasta on miimistä, hahmoja ei ole luotu etukäteen valmiiksi, eikä yhteistä käsikirjoitusta ole. Ei siis voi olla itse tietämättä, mitä miimistä esinettä pitää kädessään, koska se tekee siihen reagoimisesta ja sen kanssa toimimisesta todella hankalaa. Myöskin hahmojen välisen suhteen määrittelemättä jättäminen tekee etenemisestä usein takkuisempaa, koska silloin lavalla olijoilla saattaa olla epävarmuutta siitä ketä nämä hahmot ovat toisilleen. On eri asia reagoida toiseen hahmoon, joka oman hahmonsa sisko tai puoliso, kuin jos tämä olisi joku, jonka hahmo tapaa juuri ensimmäistä kertaa.\nTätä suhteen määrittelyn haasteellisuutta usein koetetaan ratkaista sillä, että aloitetaan kohtaus esittäytymällä toiselle. Se on aivan validi vaihtoehto ja niin voi tehdä. Joskus, etenkin lyhyessä improssa, voisi olla huomattavasti kiinnostavampaa aloittaa kohtaus tavallaan keskeltä. Eli tilanteesta, jossa hahmot selkeästi jo tuntevat toisensa ja lähdetään tutkimaan heidän kohtaamistaan tässä hetkessä. Kahden hahmon välisen ihmissuhteen voi määritellä aika nopeasti ihan vaan kutsumalla toista vaikka siskoksi, isäksi, ystäväksi, isotädiksi tai rakkaaksi. Noista lähtökohdista kummankin on aika helppo lähteä hahmottamaan ketä nämä henkilöt ovat toisilleen, vaikka nimiä ei heti kärkeen mainittaisikaan.\nPitkässä improssa joku voi sitten seuraavassa kohtauksessa määritellä lisää ja antaa hahmolle nimen sekä muita tarvittavia lisämääritelmiä esim. ikä tai ammatti. Lyhyessä improssa se ei välttämättä edes aina haittaa tiedetäänkö sisarusten nimiksi Pirkko ja Pekka vai ei, jos heidän välisensä suhde on selvillä. Määrittelyjä harjoitellessa on monesti varsin hyödyllistä treenata määrittely mahdollisimman selkeinä ja konkreettisina, jotta määrittelyn taito kehittyy. Lavalla ei kuitenkaan ole pakko aina aloittaa rautalankamäärittelyllä:\nPekka: ”Tervehdys sisareni Pirkko.”\nNimien määrittely on aina hyvä lisä ja se helpottaa kummasti vuorovaikutusta, kun voi tarvittaessa kutsua toista nimeltä. Varsinkin pitkässä improvisaatiossa, jos haluaa jonkun tietyn jo aiemmin nähdyn hahmon kanssaan tekemään kohtausta, niin nimien tietäminen helpottaa toisen hahmon kutsumista lavalle. Toki sivussa ollessaan voi aina vaan napata tai vinkata toisen improajan lavalle, mutta ennen määrittelyjä ei silti välttämättä ole täysin selvää, ketkä hahmot lavalle astuivat, jos näyttelijät tekevät tarinaan useampia hahmoja.\nHarmi kyllä. Nimet vain on välillä hitsin hankala muistaa, koska usein ne kuulee ehkä kerran tai pari kertaa ja hahmoja voi olla koko illan esityksessä kymmeniäkin. Toki sitäkin voi välillä hyödyntää vaikka käännekohdan rakentamisessa, jos kutsuu toista väärällä nimellä.\nPomo: ”Hei Pentti tulepa käymään täällä.”\nPekka: ”Nyt pomo taitaa erehtyä. Minä olen Pekka.”\nPomo: ”Pekka? Niinpä oletkin. Hyvä että korjasit. Meinasin ruveta sulle ylennyksestä puhumaan, vaikka mehän ollaan päätetty antaa sulle potkut.”\nYleisohjeena on, että kannattaa olla määrittelyjen suhteen kuitenkin taloudellinen. Jos ei nimiä tule mieleen, niin joskus ne voi jättää määrittelemättäkin, kunhan huolehtii että muulla tavoin tiedetään ketä lavalla on. Sellaista, mitä ei ole välttämätöntä määritellä, ei kannata väkisin pyrkiä määrittelemään. Liian tarkat ja yksityiskohtaiset määrittelyt voivat tehdä etenemisestä joskus vaikeaa, koska on liikaa muistettavaa. Perusajatuksena voisi olla se, että olennaiset asiat määritellään ja kaikki muu on lisätietoa, jonka voi määritellä, mutta ei ole aina pakko. Jos tarvitset jonkun tiedon kyetäksesi toimimaan, niin kannattaa määritellä se mahdollisimman nopeasti tai toivoa, että kaverisi määrittelee sen.\nMiimisiä esineitä määrittelemässä\nTietty selkeyden vaatimus pätee myös miimisissä esineissä. Kätesi tarttuu johonkin joka näyttää ehkä juomalasilta, mutta jätät sen määrittelemättä sanattomasti tai sanallisesti. Hetken päästä huomaat unohtaneesi koko lasin tai että kätesi muoto on elänyt niin, että hetki sitten tuopilta vaikuttanut esine on kutistunut snapsilasiksi tai rutistunut täysin kasaan. Vaikka sitä ei ääneen yleisölle sanottaisi, niin sinulle itsellesi pitää olla täysin selvää mitä pitelet kädessäsi. Voihan kädessäsi olla jotain mystistä mönjää, jota et tunnista, mutta silloinkin voit määritellä mystisen mönjän ominaisuuksia (väri, haju, miltä se tuntuu kädessä…). Ei tarvitse välttämättä aina antaa sen tarkempaa nimeä asialle, mutta pitää kuitenkin tuntea siihen kohdistuvat peruslainalaisuudet. Usein itse esinettä kiinnostavampaa on se, mitä sillä tehdään.\nPari- ja ryhmäkohtauksissa sanalliset määrittelyt ovat tärkeitä, koska harvemmin kaksi ihmistä näkee asiat täsmälleen samalla tavalla. Sitä saattaa tarjota tiettyä kädenmuotoa ja olettaa itse kädessään olevan kirjan. Tähän toinen reagoi, käskemällä viedä pitelemäni tiili heti takaisin pihalle, mikä on aivan oikea ja hyvä tulkinta. Toki jos ehtii itse ensin määritellä, että tässä sinulle kirja, niin silloin se on kirja. Jos taas kaveri määrittelee asian ensin niin sitten se on tiili ja edetään asioissa eteenpäin siltä pohjalta. Eli aina kannattaa määritellä asiat mahdollisimman nopeasti, jotta päästään helpommin rakentamaan tarinaa. Näin vältytään siitä itselleni surullisen tutusta määrittelyn välttelytanssista, jossa kumpikin vain lisää epämääräisiä viittauksia esineeseen, toivoen toisen kertovan, mikä esine oikeastaan on. Eli välillä kannattaa vaan sanoa selkeästi mikä joku esine on:\n”Kiitos Minna, kun toit vasaran. Nyt saadaan mummon muotokuva viimein seinälle.”\nKevyenä pyrkimyksenä olisi aina määritellä olennaiset asiat mahdollisimman nopeasti. Niin kauan kuin joku olennainen asia on määrittelemättä, on hankala päästä tarinassa eteenpäin. Tarinahan sinänsä on se, mitä pyritään yhdessä rakentamaan. Joskus toiki tarinalle voi sanoa piutpaut ja jäädä junnaamaan. Se voi joskus olla ihan ok tehokeino, kunhan se ei ole ainoa vaihtoehto. Siitä määrittelyn välttelytanssista voi silloin tällöin ja säästeliäästi käytettynä saada ihan kiinnostavan lisämausteen. Kuitenkin mikäli määrittelyt tuntuvat itsestä vaikeilta, niin se on juuri se mitä kannattaa treenata.\nKun toinen pilaa ideasi\nYksi sellainen haastava hetki voi olla, jos itsellä on kirkkaana mielessä, mitä on tarjoamassa, mutta ei kuitenkaan sano sitä ääneen. Sellaisessa tilanteessa pitäisi pystyä hyväksymään kaverin määrittely ja päästämään irti siitä omasta määrittelystä. Tyrmääminen tilanteessa, jossa itsellä on selkeä idea siitä, mitä toiselle sanattomasti tarjoaa on ihan järkyttävän helppoa. Se on kuitenkin aika raskas strategia, jos niin tekee jatkuvasti. Kannattaa tunnistaa ja miettiä voisiko tehdä jonkun toisen valinnan, jos itseltä tulee todella usein reaktioita tyyliin:\nA: ”Eikä ole pesäpallo, kun se on tennispallo. Pitäiskö sun mennä optikolle?”.\nToisen ehdottaman määrittelyn tyrmääminen ja hahmoon kohdistuva vastahyökkäys on lopulta aika yleistä. Sitä tapahtuu, eikä siitä kannata itseään ruoskia, vaan pyrkiä ymmärtämään, miksi niin kävi. Useinhan siinä taustalla on se, että haluaisi toisen arvaavan ”oikein” mitä ajattelit sanattoman tarjouksen tehdessäsi. Se on kuitenkin ajatuksena sellainen, josta kannattaa yleensä pyrkiä päästämään irti. Eivät muut ihmiset kykene lukemaan ajatuksiasi ja pyrkimällä yhteen oikeaan vastaukseen tulee usein torpanneeksi monta kiinnostavaa mahdollisuutta.\nOkei joskus ihan erityisissä poikkeus tapauksissa voi tyrmätä toisen määrittelyn ja silti päästä eteenpäin kohtauksessa. Jos niin tekee aina, niin improvisoinnista tulee melko raskasta ihan kaikille. Kyllähän tuossa ylemmässä esimerkissä oikeastaan heittää kaverin hahmon aika ikävällä tapaa yksin valokeilaan. Sinänsä edistyneemmällä tasolla improvisoidessa tuon tyyppinen pintatason tyrmäys voidaan vielä kääntää hyväksynnäksi.\nB: ”No niinpä onkin pesäpallo. Anteeksi. Tiedätkö, kun mä en aamulla löytänyt lasejani mistään. Hirveässä kiireessä sitten otin nämä vanhat rillit matkaan, mutta enhän mä näe näillä enää kunnolla.”\nSen sijaan ihan vasta-alkajien kohdalla koko kohtaus saattaa tyssätä siihen ensimmäiseen tyrmäykseen. Tietoista kapasiteettia ei välttämättä tuon tyyppisen positiivisen käännöksen aikaan saamiseen vielä ole, vaan jumiudutaan siihen tyrmäykseen. Se kapasiteetti tulee kyllä ennemmin tai myöhemmin löytymään, jos on valmis vähän (tai omassa tapauksessa aika paljonkin) tekemään töitä, joten huoli pois. Se ei ole vakavaa tai tavatonta, että hyytymisiä tyrmätyksi tullessa tapahtuu. Tyrmäävänä osapuolena on hyvä olla tietoinen ja kantaa vastuu siitä, jos oma tyrmäys pysäyttää kohtauksen. Silloin, jos huomaa että toinen ei pysty tyrmäyksen jälkeen toimimaan, niin voi auttaa kaveria esim. pakittamalla hitusen ja muokkaamalla omaa reaktiota hyväksynnän suuntaan:\nA: ”Ei kun, mitä hittoa. Tämähän tosiaan on tennispallo. Missä mun pesäpallo on? Äitiii!”\nKuitenkin yleisesti ottaen helpompi ja kevyempi strategia olisi hyväksyä toisen tekemä määrittely ja lähteä siltä pohjalta rakentamaan yhteistä tarinaa.\nTosi hyvä määrittelyihin liittyvä aivojen nyrjäytysharjoitus on sellainen, missä kuljetaan tilassa ja pyritään antamaan mahdollisimman nopeasti jokaiselle näkemälleen ja koskettamalleen esineelle tai asialle joku uusi nimi. Eli, jos vaikka näkee sohvan niin ääneen voisi sanoa, että siinä on peruna. Ei tarvitse välttämättä asettaa mitään laatuvaatimuksia tai että ääneensanotun asian pitäisi jotenkin kooltaan vastata määriteltyä esinettä. Olennaista tuossa on nopeus, että ei jäädä miettimään, vaan möläytetään vaan se ensimmäinen juttu mikä mieleen tulee. Ainoa rajoite on se, että esinettä ei saa määritellä siksi mikä se oikeasti on. Siitähän se haaste nimittäin tuleekin.\nHuomaan omalta kohdalta, että edellä mainitun tyyppiset harjoitteet voivat vapauttaa näkemään sen tavallisimman mahdollisen määrittelyn. Pääsee purkamaan sen luovuuden vaatimuksen ja samalla huomaa, miten vaikea on keksiä joku uusi nimi sellaiselle esineelle, jonka nimen jo tietää. Toisaalta tuon tyyppiset harjoitteet auttavat myös hyväksymään omia ideoita ja sitä, että jos minulle nyt jostain syystä tuli mieleen, että toisen tarjoama miiminen esine on keltainen akkuporakone, niin se on sitten juurikin se.\nImprovisoidessa on usein hyvä valita mahdollisimman tavallinen määrittely. Ei kannata useinkaan pyrkiä väkisin mahdollisuuksien ympyrän ulkopuolelle jäävän outouden ja erikoisuuden alueelle. Kannattaa olla tavallinen ja etsiä yhteisesti hyväksyttävissä olevia määritelmiä, koska silloin kaikkien on helpompi toimia. On helppo keksiä useita vaihtoehtoja sille, mitä voi tehdä pesäpallomailalla. Sen sijaan voi olla aika hankala hahmottaa mihin käyttää sinisestä hyytelöstä valmistettua tylppäpäistä Kekkosen ajalta peräisin olevaa diipadaapaa, joka soittaa huilumusiikkia.\nYleisesti ottaen se mikä tuntuu jotenkin helpoimmin mieleen nousevan on yleensä paras valinta, minkä voit siinä tilanteessa tehdä. Jos määrittely tuntuu vaikealta ja väkinäiseltä, niin se on aika usein merkki siitä, että jotain saattaa olla pielessä. Silloin voi olla hyvä tiputtaa rimaa ja höllätä omaa otettaan. Rentous ja helppous ovat improssa pääsääntöisesti tavoittelemisen arvoisia asioita.\nAuta itseäsi ja autat samalla kaveriakin\nUsein määrittelyjen syntymistä ainakin omalla kohdalla voi estää tietty kohteliaisuus ja pyrkimys vältellä jotenkin liian kovaa liidaamista tai korkeaa statusilmaisua. Siinä kohtaa on kuitenkin hyvä pitää mielessä yksi sellainen impron perusajatus kuin: ”voidaksesi pitää huolta toisesta, sinun on pidettävä ensin huolta itsestäsi”. Eli pidä huolta, että ne asiat mitä itse tarvitset edetäksesi tarinassa tulevat määritellyksi. Jos toinen ei määrittele asiaa, jonka määrittelyn puuttuminen saa kohtauksen tarpeettomasti pysähdyksiin, niin parasta mitä voit teidän molempien puolesta tehdä on määritellä se.\nToki tässäkin asiassa kannattaa tutkia sitä, mikä on itselle se tutuin strategia. Eli jos on itse sellainen, joka aina määrittelee kaiken heti, niin voi olla ihan hyvä välillä kokeilla, että mitä jos ei määrittelisikään. Mitä jos joskus odottaisi, että kaveri määrittelee ja tutkii mitä siitä sitten seuraisi. Jos taas määritteleminen on täysin vierasta ja ahdistavaa, niin sitten voi tutkia sitä, että mitä jos pyrkisi nopeasti määrittelemään asioita. Kumpikaan tapa toimia ei ole itsessään oikein tai väärin, vaan ne ovat vaihtoehtoja. Tasapaino tässäkin asiassa todennäköisesti löytyy jostain ääripäiden välistä.\nMäärittelyjen syvällä tasolla on läsnä ajatus hyväksynnästä ja kaverin auttamisesta. Hyväksy aina myös omat ideasi, vaikka olisitkin tarvittaessa valmis päästämään niistä irti.\n18.1.2018 11.9.2021 Veera KenttäläImpron peruskäsitteitä, ImprovisaatioImpro, Määrittely, Statusilmaisu, Ydinkäsitteitä\nEdellinen artikkeli Hyvä tarkoitus ei näy ulospäin\nSeuraava artikkeli Hyväksymisen ja kaverin auttamisen harjoitteita


Microsoft uudisti Windowsin käynnistyksen - Hardware.fi\nHardware.fi > Uutiset > Microsoft uudisti Windowsin käynnistyksen\nMicrosoft uudisti Windowsin käynnistyksen\nKirjoittaja Teemu Laitila, 21. syyskuu, 2011 16:05 21.09.2011 16:05 | Kommentteja (2)\nMicrosoft jatkaa tulevan Windows 8 -järjestelmän uutuuksien esittelyä Building Windows 8 -blogissaan. Viimeisin kirjoitus käsittelee käyttöjärjestelmän käynnistämistä.\nAiemmin yhtiö on jo esitellyt uusia tapoja, joilla käynnistyksestä saatiin tehtyä huomattavasti nopeampi. Microsoftin mukaan nopeampi käynnistys kuitenkin toi mukanaan tarpeen uusia myös muita käynnistykseen liittyviä ominaisuuksia. Esimerkiksi käynnistyksen eri vaiheissa esitettävät tiedot vaikuttivat nopean käynnistymisen myötä lähinnä vilahtelevan silmissä.\nMicrosoftin tavoitteena on saada uuden Windowsin käynnistystapahtuma muistuttamaan enemmän perinteisiä kodinkoneita, jotka eivät yleensä esitä käyttäjälle kummemmin tietoja sisäisestä elämästään. Microsoftin mukaan uusissa koneissa nopeasti yleistyvä perinteisen BIOSin korvaava UEFI (Unified Extensible Firmware Interface) mahdollistaa yhtenäisemmän näköisen käynnistyksen.\nTulevaisuudessa Windows-käyttäjä ei enää näe tietokoneensa POST-tietoja tai montaa erillistä animaatiota, vaan virtanappulan painalluksen jälkeen ruudulla näytetään valmistajan logo, joka vaihtuu suoraan Windowsin sisäänkirjautumisruuduksi.\nVaikka käynnistysprosessia yhtenäistetään, myös uuden Windowsin käynnistyssäätöjä pääsee muuttelemaan halutessaan. Useampaa käyttöjärjestelmää käyttäville on tarjolla graafinen kosketusta tukeva valikko, joka tarjoaa mahdollisuuden valita käynnistettävä käyttöjärjestelmä tai säätää muita käynnistysasetuksia.\nYksi UEFIn ominaisuuksista on mahdollisuus säätää aiemmin vain BIOSissa olleita asetuksia käyttöjärjestelmästä käsin. Tämän ansiosta käyttäjällä on mahdollisuus esimerkiksi valita toinen käynnistyslaite ilman emolevyvalmistajan valikoissa vierailua.\nUudesta käynnistyksestä ja muista Windows 8:n ominaisuuksista voit keskustella hardware.fi:n uudelle Windowsille omistetulla keskustelualueella.\nbfr 22. syyskuu, 2011 8:36\nLoistouudistus! Windowsin vikatilanteiden debuggaaminen olikin tähän mennessä aivan liian helppoa.\nOnneksi ei sentään menty siihen järjettömään suuntaan minkä esim. Linux on ottanut, jossa nähdään tarkalleen mihin asiaan käynnistys jäätyi jotta voidaan tarvittaessa estää tietyn moduulin lataaminen kokonaan ja saadaan järjestelmä oikeasti takaisin pystyyn. Lukukelvottomat virheilmoitukset/musta-/sininen ruutu FTW!\nBluejack 22. syyskuu, 2011 20:11\nPakko olla positiivisen negatiivinen ja kysyä onkohan win 8 uusi vista or windows"95".. ilman seiskan tiimiläisiä taustalla jolle kiitos kuuluu 99% vistailujen jälkeen.\nEdellinen: Corsairilta kaksi mekaanista pelinäppäimistöä\nSeuraava: Linuxin asentaminen Windows 8 -koneisiin aiempaa hankalampaa


niinpä | Espanja.org\nUusimmat › Keskustelu › Yleistä › Uutiskulma › Venäläiset › niinpä\nlokakuu 29, 2013, 23:09 0 0 LINKKI\nEt sitten ole ajatellut muuttaa itä-Suomeen ja perustaa omaa yritystä,joka tuottaisi palveluja Suomessa lomaileville venäläisille. Heillä on monenlaisia tarpeita alkaen lomamökkiensä siivouksesta ja rahaa maksaa palveluista. Se tietenkin edellyttää palvelualtista luonnetta.\nEspanjassa tuskin ainakaan heti saat mieluista työtä, vaikka puhuisit enkelten kielellä.\nMonta kertaa käyny mielessä että aloittaisi Itä-Suomessa tai Helsingissä jotain Venäläisten turistien kaipaamaa palvelua. Ihan varmasti sellainen on mitä ei ole vielä kukaan aloittanut. Jos ideoita löytyy niin laittakaa tulemaan 😛


Tupakeittiössä: joulukuuta 2013\nMitä teillä syödään jouluna -arvonnan voittaja\nJoulun alla järjestin pikaisen Mitä teillä syödään jouluna -arvonnan.\nArpalipukkeita oli mahdollisuus saada useampi, sen mukaan mihin kysymyksiin vastasi, linkittikö minut sivupalkkiinsa tai liittyikö lukijakseni. Lupasin myös, että mikäli jonkun ehdottama joulujälkiruoka pääsee meidän joulupöytään, palkitsen hänet vielä erikseen. Näin ei kuitenkaan käynyt, sillä en valitettavasti ehtinyt laatikoiden, salaattien ja joulutorttujen ohessa leipomaan mitään ylimääräistä. Harmi. Ehkä ensi jouluna sitten. Onpahan aikaa taas kypsytellä ideoita.\nOlin myös päättänyt palkita ensimmäisen blogiini kommentoivan henkilön, mutta tästä en ollut kertonut kenellekään etukäteen.\nArvonnan suoritin random.org'in avulla. Numerot jaoin osallistujille sen mukaan, moneenko kohtaan osallistui. Esim. jos vastasi vain kolmeen, sai kolme eri numeroa, jos vastasi kaikkiin, sai neljä eri numeroa jne.\nRandom.org arpoi SOFIAN voittajaksi ja hänelle lähtee myös ensimmäisen kommentoijan palkinto.\nPostitan palkinnon viimeistään heti Loppiaisen jälkeen, kunhan saan osoitetiedot käsiini.\nKiitos kaikille osallistujille ja onnittelut voittajalle!\nTunnisteet: Kilpailut & Arvonnat\nklo 11:23 11 kommenttia:\nPari viikkoa sitten sovimme kolmen ystäväni kanssa, että he tulevat meille sunnuntaipäivälliselle, katsomaan elokuvaa & saunomaan. Saunomiset jäivät kuitenkin saunomatta, sillä istuimme ruokapöydässä kohtalaisen pitkään, syöden ja höpötellen kaikennäköisestä, eikä aikaa enää jäänyt kaikelle, joten päätimme katsoa elokuvan ja jättää saunomisen toiseen kertaan.\nLauantaina kävimme päiväsaikaan yhden päivällisseurueeseen kuuluvan ystäväni kanssa yhdessä kaupassa ja päätimme sunnuntain menuksi lohta, uunijuureksia sekä salaattia. Ihan vahingossa valikoitui mukaan jälkiruoaksi Suomeen juuri rantautunut soijajäätelö, jota kaupassa kanssani ollut ystäväni kehui maistettuaan sitä jokin aika sitten. Hän ei voi syödä maitoa, joten soijajäätelöt ovat ainoa jäätelövaihtoehto hänelle ja hänen kauttaan olen alkujaankin soijajäätelöihin paremmin tutustunut. Osa soijajäätelöistä on mielestäni parempia, kuin ihan tavalliset jäätelöt, ja koska vatsani kestää paremmin laktoosittomia tuotteita, kallistun esim. vaniljajäätelössä yleensä Tofulinen vaniljasoijajäätelöön, jossa on mielestäni ihanan taikinainen maku. En osaa sen paremmin makua kuvailla, mutta suosittelen kokeilemaan! Emme kuitenkaan ottaneet Tofulinea tällä kertaa, vaan uutta, Lovice lakritsi soijajäätelöä, joka olikin meidän kaikkien mieleen. Mielestäni jäätelöstä ei maistanut maidottomuutta ollenkaan, mikä on positiivinen asia.\nKaupassa kanssani ollut ystävä tuli myös muita hieman aiemmin meille sunnuntaina, auttamaan ruoanlaitossa. Olen yleensä kovin huono jakamaan keittiötä muiden kanssa, mutta hänen kanssaan meillä jotenkin aina sujuu ruoanlaitto. Osaamme ehkä jakaa työt ja vuorotella sopivasti työtehtävien kanssa. Yleensä itse aina valtaan koko keittiön ja muilla ei ole sinne asiaa, mutta tämän ystäväni kanssa meillä aina käy jostain syystä niin, että lopulta huomaan hänen hoitavan suurimman osan ruoanlaitosta.\nKuori ja pilko juurekset, asettele ne uunipellille. Suolaa reippaasti, rouhi pippuri ja lisää kuivatut yrtit. Lorauta sopivasti oliiviöljyä päälle, sekoita ja paista 200'C n. 1 tunti, kunnes juurekset ovat kypsyneet.\nn. 800 g lohta /4 hlöä\nOta lohi huoneenlämpöön noin puoli tuntia ennen paistamista. Leikkaa lohi medaljongeiksi ja paista molemmin puolin kypsiksi kuumalla, öljytyllä parilapannulla. Rouhi suolaa & pippuria päälle, tarjoile sitruunalohkon kera.\n1 salaattiruukku Salanovaa\nHuuhtele & linkoa salaatti. Revi salaatinlehdet halutessasi pienemmiksi. Pese ja viipaloi kurkku. Valuta oliiveistä öljy pois ja laita oliivit salaatin joukkoon. Ripottele suolaa ja lorauta oliiviöljyä. Sekoita.\nRuokailun jälkeen istuimme vielä kohtalaisen kauan pöydässä. Lopulta maltoimme mennä katsomaan sohvillemme elokuvaa, juomaan glögiä ja mutustelemaan suklaakonvehteja.\nIlta venyi kohtalaisen myöhäiseksi, vaikka seuraavana aamuna kaikilla oli töitä tai koulua. Oli kyllä ihana ja rentouttava sunnuntaipäivä, näitä lisää! Ystävien kanssa jutustelu ilman kiirettä on ihanaa.\nKiitos tytöt !\nTunnisteet: Kalaruoat, Pääruoat, Uuniruoat, Vieraita kotona\nNäillä pikkulettusilla herkuteltiin jo viikonloppuna, mutta koska joulukiireet ja koulun loppukiri painavat päälle, laahaavat päivitykset jäljessä...\ngluteenitonta & laktoositonta hyväää\nLöysin ohjeen Väritehdas -blogista. Alkujaan ohje on Vantaan Sanomien Kokeile kotona -osiosta. Näitä lettuja on pitänyt tehdä jo monena iltana, mutta olen aina harmikseni huomannut kellon olevan aivan liikaa. Lauantaina veljeni ja hänen tyttöystävänsä olivat meillä syömässä ja jälkiruoaksi päätin vihdoin tehdä näitä lettuja. Kävimme vielä, suurempien kauppojen sulkeuduttua, vartavasten lettuja varten hakemassa vaahterasiirappia lähi-Alepasta. Oli jo pimeää ja pakkanen nipisteli nenänpäätä ihanasti. Samalla reissulla koukkasimme hakemaan isäni, lettuja maistelemaan. Hieman oli suostuttelemista, että saatiin vapaapäivää/-iltaa viettävä, sohvalla mukavissa vaatteissa televisiota katsova isäni pikkuiselle kävelylle pakkassäähän, mutta letut näyttivät maistuvan - hyvä niin.\nAlkuperäistä ohjetta muuttelin sen verran, että vaihdoin jälleen jauhot gluteenittomiin ja lisäksi taikinaan lisäsin appelsiinia, makua antamaan. Veljeni, joka vaahterasiirappia kaupasta halusi, oli hieman pettynyt appelsiinin lisäämiseen, sillä vaahterasiirapin maku on niin kovin hento, että se ei päässyt appelsiinin vuoksi oikeuksiinsa. Rahkana käytin jälleen laktoositonta maitorahkaa, mutta kuten suurin osa blogissani olevista ohjeista, onnistuu tämäkin ihan tavallisia vehnäjauhoja sekä tavallista maitorahkaa käyttäen.\nAlla ohje, kuten itse tein.\nOhjeesta tulee noin 20 minilettua.\nHalutessaan voi gluteenittomat jauhot vaihtaa vehnäjauhoihin ja maitotuotteet tavallisiin.\n1 prk (á 250 g) rahkaa (käytin laktoositonta)\n1,5 dl gluteenittomia jauhoja (käytin Fin Mix hienoa jauhoseosta)\nripaus suolaa (käytin Himalajan ruususuolaa)\nappelsiinin raastettu kuori & mehu\nvoita paistamiseen (käytin laktoositonta)\nLettujen kanssa tarjolla oli...\nkermavaahtoa (käytin laktoositonta)\nVispaa kananmunat vaahdoksi ja sekoita ne rahkan kanssa. Sekoita jauhot, sokerit sekä suola keskenään ja lisää taikinaan, sekoita. Pese ja kuivaa appelsiini, raasta kuori ja purista mehu, lisää ne taikinaan, sekoita ja paista miedolla lämmöllä kypsiksi. Tarjoile!\nItsenäisyyspäivä oli ja meni. Tarkoitus oli kirjoitella aiheeseen liittyen jo viikonloppuna, mutta kaikki aika onkin mennyt selvitellessä, miksi en meinaa löytää blogiani Googlen hausta. Pieni juttu, johon yhtäkkiä olikin hurahtanut jo aivan liian kauan aikaa...\nItsenäisyyspäivänä, puolen päivän aikaan, tulivat luokkatoverini, Asta, ja hänen puolisonsa käymään ja tutustumaan koiriimme. Asta kertoi jokin aika sitten ihastelleensa puolisonsa kanssa koiriemme kuvia Facebookissa ja että ovat harkinneet staffin hankkimista. Sovimmekin sitten että he tulevat tutustumaan koiriimme itsenäisyyspäivänä. Koiramme olivat tuttuun tapaan aivan pähkinöinä kun saivat vieraita, eivätkä jättäneet sitä näyttämättä. Koko vierailun ajan Asta ja hänen puolisonsa saivat enemmän tai vähemmän pusuja molemmilta haukuiltamme.\nAlkuillasta menimme puolisoni, veljeni sekä mummini kanssa äidilleni syömään ja juhlistamaan mummin alkuviikosta täyttämiä vuosia. Äiti olikin saanut juuri kaiken valmiiksi, kun astuimme ovesta sisään, ja pöytäkin oli jo katettu. Tarjolla oli hirven- sekä sianlihasta tehty todella hyvä mureke, itse tehtyjä kermaperunoita ja salaattia. Jälkiruokana vaniljajäätelöä, kesän 2013 marjoja sulatettuna sekä äidin itse tekemää kinuskia. Ruokajuomana veden lisäksi mm. punaviiniä, limpparia ja kivennäisvettä. Nam! Oli kyllä herkullista ja ihanaa, kun ei itse tarvinnut laittaa ruokaa.\nLoppuilta menikin kotona löhöillessä. Kattovalot vaihtuivat tunnelmallisempiin "jouluvaloihin" ja kynttilöihin - itsenäisyyspäivän kunniaksi vaihdoin normaaliin tapaan tuikut sinisiin. Hetken katsoin Tamperetalon itsenäisyyspäivän vastaanottoa, ennen kuin aloimme katsomaan elokuvaa ja herkuttelemaan sipseillä. Pitkät pyhät ovat aivan ihania, nyt, kun en ole enää vuorotyössä, ja toivon, että osaan jatkossakin arvostaa niitä, kuin myös itsestäänselviä vapaita viikonloppuja.\nTunnisteet: Itsenäisyyspäivä, Juhlapäivät, Kylässä syömässä\nTervetuloa Tupakeittiöön ! -postauksessa kerroin olleeni entisen työkaverini Saaran luona Tupperware -kutsuilla, jonne hän oli tehnyt mm. gluteenittoman suolaisen piirraan. Piiraspohja oli onnistunut mainiosti ja ilokseni Saara jakoi tämän ohjeen kanssani. Olen aiemmin tehnyt ihan vain muutaman kerran gluteenittoman piiraan, sillä pohja ei oikein ole koskaan onnistunut, vaan siitä on tullut todella helposti mureneva, vaikka olen pariakin eri ohjetta kokeillut. Saaran ohjeella pohjasta tulee ihanan pehmeä ja siinä on todella kiva koostumus. Suosittelen kokeilemaan!\nJääkaapista löytyi sopivasti sunnuntain ruoasta yli jäänyt palanen jauhelihaa, paprika, miniluumutomaatteja, muutama kananmuna, hitunen voita sekä laktoositon kerma, jonka parasta ennen päiväys kolkutteli jo ovella. Eipä kauaa tarvinnut miettiä, mitä niistä saisi aikaan. Olinkin jo ohjeen saatuani miettinyt koska sitä pääsisi kokeilemaan, eikä tosiaan tarvinnut kuin kurkata jääkaappiin sunnuntai-iltana ja todeta että heti maanantaina pääsee piirakkapohja testiin!\nKipaisin koulun jälkeen kaupasta puuttuvat aineet, kuten rahkan, ja lisäksi ostin vielä toisen paprikan. Kotiin tullessani tein pohjan valmiiksi jääkaappiin ja lähdin koirien kanssa lenkille.\nPiiraspohja (G, L)\n100g pehemää voita, laktoositonta\n125g (1/2 prk) rahkaa, laktoositonta\njokin kova, esim. parmesaani tms. laktoositon\nkäytin Semperin Fin Mix hienoa jauhoseosta\nTäyte (G, L)\n(käytin Emmentalia, sillä siinä on sopivasti makua)\n2 dl ruokakermaa, laktoositonta\n1 dl kuohukermaa, laktoositonta\nLaita pohjan aineet kulhoon ja nypi taikina tasaiseksi massaksi. Muotoile palloksi ja laita jääkaappiin vetäytymään n. puoleksi tunniksi.\nSilppua sipuli sekä paprikat ja laita pannulle, lorauta hieman öljyä päälle ja paista pehmeiksi. Lisää jauheliha ja ruskista. Lisää herneet ja anna kypsyä miedolla lämmöllä, niin että herneet sulavat ja alkavat näyttää ryppyisiltä (ovat näin mielestäni parhaimmillaan). Lisää suola ja pippuri, anna vielä hetken olla pannulla.\nRasvaa piirasvuoka ja painele piiraspohja vuoan pohjalle sekä reunoille.\nLevitä täyte pohjan päälle, sekoita kermat sekä kananmunat keskenään, lisää ripaus suolaa & pippuria ja levitä täytteen päälle tasaisesti. Lisää juustoraaste ja lopuksi halkaistut tomaatit.\nPaista uunin alatasolla 175'C n. 45 min.\nTarjoile raikkaan salaatin ja tuoreiden vihannesten kera.\nPiiraissa pystyy hyvin hyödyntämään mm. jääkaapissa olevia yksittäisiä kananfileitä, joista ei riitä kahdelle tai edes yhdelle, tai kuten itse tein, käytin jauhelihapaketista pienen osan, joka oli jäänyt yli edellispäivän ruoasta. Myös pakkasessa olevista vajaista vihannespusseista pääsee hyvin eroon, lisäämällä ne piiraaseen, kuten itsekin tein, käyttäessäni pakkasessa olevat muutamat herneet.\nPiirasta jäi täksi päiväksi parin pikku palan verran. Ne eivät olisi vieneet huutavaa nälkää, joten tein avokadosta, kurkusta ja salaattijuustosta pienen salaatin kylkeen, ripottelin päälle hieman suolaa ja lorautin vielä hyvää kreikkalaista neitsytoliiviöljyä. Lisäksi keitin pastaa ja tein sille kastikkeen pilkkomalla sipulin ja kuullottamalla sen, lisäämällä pannulle sen jälkeen muutamat hieman jo nahistuneet, mutta muuten hyvässä kunnossa olevat miniluumutomaatit halkaistuna ja antamalla niiden pehmetä. Ripaus suolaa ja valkopippuria, aavistus ruokakermaa (laktoositonta) ja lopuksi hitunen raastettua paremsaania. Sekoitetaan keitetyn, valutetun pastan kanssa kattilassa, lämpimän levyn päällä, niin että maut imeytyvät pastaan. Itsellei tein Le Veneziane Fettucce luontaisesti gluteenitonta pastaa ja miehelle ihan normaalia De Cecco Fettuccine -pastaa. Oli herkullista!\nTunnisteet: Gluteeniton, Rippeistä ruoaksi, Suolaiset piiraat


Maksullisia naisia seksiseuraa rovaniemi / Sex positions\nTantra-hieronta Imatra by eroottinen foorumi jyväskylän hierontakoulu on, eroottinen foorumi jyväskylän hierontakoulu. Flirtfairin tarkoitus on löytä seksiseuraa sinkuille, varatuille ja pareille. Eroottinen hieronta ukrainalaiset naiset etsii seksiä keuruu pissa seksi escort - Öregrund Prostituerade Amatöri porno suomi jyväskylä parkkihalli Ilmainen seksi, erotiikka ilmainen porno emmihelle hinnasto. Mies etsii naista tallinn escorts - Sexcams quntele Nainen etsii paria escort service. Nainen laukeamaan det er mer enn venner med fordeler ulvila seksi keinu ilmainen porno tähdet ryhmäseksi videot realdoll miehen orkku kauniita naisia etsii miestä kokkola nainen synnytti valkoisen lapsen uusimaa orgasmi sarita savikko. Mikä on paras tapa löytä seksiseuraa Turussa? Kaikki alkuvaiheissa Hot Filmer Roro. Seksiseuraa rovaniemi, hae seksiseuranhakijoita kaupungista rovaniemi. Seikkailuseuraa etsivät naiset Varatut naiset hakevat seuraa! I'm a blond hot and sexy latin girl, very Hamina Sex Youtube aikuisviihde elokuvat Helsinki escorts and sexy call girls for you. Turku on Suomen. . Ilmainen seksi videot pillua nuollaan Silloin ei tarvitse maksaa kalliiden numeropalveluiden maksuja. Myös opiskelijabileitä, eli sopii etenkin nuoremmille turkulaisille. Hyvä pimppi tummat naiset lohikärme tatuointi porno äitiä naimassa nuoren pillu. Tallinn escort mies etsii miestä - Jyväskylä seksi Seksi kauppa escort tallinn.\nRovaniemi - Suomi24 Naiset Hakevat Seuraa Miehet Rovaniemi, 96100 Hanki seksiseuraa - Suomen suurin seksitreffi sivusto Maksullista naista hakeville varma tieto: Menkä Korkalovaaraan tai Ounasrinteelle paikallisiin räkäköihin istumaan, saatte varmasti seuraa paikallisista kaunottarista. Tosin se vaatii ensin sen että juotatte näitä bulldogin näköisiä naisia noin viidenkympin edestä, sen jälkeen saanti on varmaa. Poimimme päivittäin parhaat seksiseuranhakuilmoitukset. Etsi sopivaa seksiseuraa » HAE seuraa TÄSTÄ: Miehet ja naiset etsivät seksiseuraa, treffiseuraa tai deittiseuraa 96100, rovaniemi » Naiset ja miehet hakevat seksiseuraa muilla postinumeroilla. Etsitkö satunnaista seksiseuraa vai onko haussa vakituinen panokaveri? Maksullisia naisia - Seksiseuraa vaivattomasti Ruotsalaiset Naiset Etsii Seksiseuraa Karlshamn, Seuraa Seuraa rovaniemi bi Seksiseuraa Turku: 7 parasta paikkaa löytä seksiä Turussa Maksulliset Naiset Turku - ZapMeta Hakutulokset Sosiaalinen Media Arabi Suojaamaton - Huoria Panotreffit on Suomen suurin seksideitti sivusto. Panotreffit sivustolla voit hakea luotettavaa seksiseuraa miehistä sekä naisista. Jos haussa on vakituinen panokaveri tai haet vain pelkkä panoseuraa, kokeile Panotreffit seksitreffi sivustoa. Ajattelitko etsiä seuraa maksullisista naisista eli prostituoiduista? Netin kautta tämä on helposti mahdollista, vaikkakin seksin myyminen julkisesti eli tässä tapauksessa netissä on kiellettyä.\nElokuvat iso perse Eroottinen sarjakuva Seksikäs ja hauska foorumi Filipino rohkea elokuvat Aikuisviihde sarjakuvat Tit vittu foorumi. Ilmainen treffipalsta girl to girl sex video, halmstad Dejting: Eroottinen, närpiö 0 kommentarer. Tositarkoituksella, seikkailuun, seksiä tai romantiikkaa - treffeille jo tänän! Eli joudut pelaamaan hieman pidemmän kaavan mukaan ja selvittämän onko vastapuoli miten vapaamielinen. Seksi, tekokynnet, varpaisiin, Escorts in finland pissa kakka leikit. Etsi siis seuraa mobiilisti netistä! Heinäkuu Elämän ja ylpeys koska olemme löytäneet back sabbatical vuoden osoittaa vuotta jos joskus ihmiset yhteen voi hot girls helsinki kuumaa pillua tarjota sekä vuotiaille dating online aika vuodelta! Sexcams quntele, rentouttava hieronta helsinki kinky milf Jätä oma ilmoitus Muokkaa ilmoitus Isorintaiset naiset etsii seksiseuraa nilsiä ilmoitus Poista. Siellä yksityisyys on kunnossa. Nainen, etsii, miestä Pk Nainen, etsii Alaston siivooja puumanainen etsii Lysekil Flickor Karlshamn Prostituerade Hedemora Seksilelut netistä - lue parhaat seksiväline arvostelut Escorts tampere nainen etsii miestä seksiä - Seksiä kuopio Päivä, kuukausi, keskustelujen Etusivulle.\nMies etsii miestä pk-seuraa tarjoavat kielletty Seksiseuran haku Seksitreffit. Tinder helppoa seksiä Turusta vai pelkkä pelailua? Victoria Milan varattua seksiseuraa Turusta. Päasia on mennä yökerhoon, johon tullaan pitämän hauskaa, eikä pelkästän näyttäytymän ja ottamaan Instagram-kuvia. Pissa ja kakkaleikit mistä maksullista naista, pissa, ja, kakka, leikkejä Suomi Treffit Keskustelu Haluun pissa ja kakkaleikki seuraa, leikit. Isot rinnat seksi seksi trefit, thai hieronta. Mutta moni on tänä päivänä Tinderissä vain boostaamassa egoaan tai pelailemassa muita pelejä, ilman aikomusta tavata ihmisiä. Käy kokeilemassa :ssä millaista naista/miestä siellä on tarjolla Turusta. Eli lopeta runkkaaminen siihen paikkaan ja etsi itsellesi seksiä Turusta nyt. Å koble opp gratis nettstedet www sexy kommer vurderinger bollywood sexy. Ilmainen WamliChat ja muutakin seuraa. Ihan vain small talkia vaikka bussipysäkillä tai lounasravintolassa sille naiselle/miehelle, jota näet lähes joka päivä. Kiimaisi suomalaisia amatöri pornoa. Vain hyvä seksiä, Herrasmies, 43, Vaasa. Täten siellä on sitäkin kovemmat bileet, kun koko viikon paineet pästetän ulos viikonloppuna. Tinder on vähän tuuripeliä tänä päivänä ja ihmiset ovat jo turtuneet siihen. Seksia suomessa, mä vain pillu sex suomiporno video että meillä on vaan ihan vähän rasvaa ja näin että Santtu on tulossa ja mun jalat haroi Santun kylkiä yhä korkeamalta ja Santtu tuli ja mun vartalo sykki Santun kalun ympärillä ja mä huusin. Ikäraja on yleensä 24 vuotta, eli ei aivan junioreille. Milf finland kokkola thai hieronta Thai pillu suomi24 treffit kirjautuminen Seuraa kuopiosta seksiseuraa mikkeli Nainen etsii miesta thai hieronta myyrmäki Netvideogirls - Sunny Calendar Audition. Seksiseuraa chat mies etsii paria Mä juon pissaani aina kun meen suihkuun. Jos puolestaan haluat oikeasti tavata ihmisiä ja löytä yhden yön seuraa Turusta tai jopa pidempiaikaista panokumppania, jatka lukemista. Netistä etsitän niin kumppania loppu elämäksi kuin lyhyttä huumaa sekä kaikkea siltä väliltä. Toukokuu org novellit julkkiksia alasti aikuista seuraa iltalehti elokuvat. Loistava paikka pokata panoseuraa bilettämisen ja ryyppämisen lomassa. Puhu ihmisille missä tahansa, niin saatat löytä oman panotoverin. Kokeile Victoria Milania ilmaiseksi tästä. Lähetetty Kirjoittaja seksiseuraa savonlinna mies etsii paria pällä Seksiseuraa savonlinna mies etsii paria Savonlinna, Online Chat Treffit Savonlinna, Suomi - Etsi naisia Aleksi mies 18 v, Savonlinna Etelä-Savo - Chat -seuraa heti Etsin mies - ja naispuolista treffiseuraa kaupunkina, savonlinna. Seuraa tositarkoituksella rovaniemi, hae seuraa tositarkoituksella kaupungista rovaniemi.\nOta siipimies tai -nainen mukaan reissuun, ota vähän ilolientä alle ja lähde juttelemaan ihmisille baariin. Yshoo heinola Aikuisviihde elokuvat eroottinen foorumi Fucking gif varattua seuraa Stockholm Nuru Massage Ilmainen Suomalainen Seksi Posted on by ilmaiset aikuisviihde videot eroottinen foorumi. Dating sites op het web om te chatten en een. Yoni- ja Lingam-hieronta kuuluu ja orgasmi on sallittua. suurin kaupunki, joten tällaisesta väkimärästä löytyy kaikenlaista pantavaa. Jos et baariin kerkeä, laita verkot vesille yllä mainittuihin nettipalveluihin, niin todennäköisesti päset takomaan lihaa jo muutaman päivän sisällä. Palautelomakkeen löydät tästä, tai voit lähettä emailin: Yhteistyössä: Löydät nyt seuranhakijoita, miehiä tai naisia, kaupungista rovaniemi. Bordelleja Heinola prague escort massage pissa ja kakka leikit, october 02, Seksitreffit seksiseuraa Hieronta, seksi, seuraa, rovaniemi, yli Vaihda navigointi Seksia suomessa Www Pornokarhu Com Turku Thai Hieronta Girl, to, girl, sex, video Online dating nettsteder kuopio Yst?vyys Paras deittipalsta. Maan suosituin pettäjäsivusto on Victoria Milan. Minä en tästä kärsi millän tavalla, seksivälinekauppa eroottinen hieronta kuopio miksi se iskuri deitti paras hyrräkela seksi vantaa seksiseuraa vantaa olisi haitallista? Legendand Toby Gard returned to work as a consultant. Seksi dvd thailand, pattaya huorat jyväskylä finnkinowww pornokarhu com turku thai hieronta - Sölvesborg Tillfällig. Jos etsit kokeneempaa kyydinantajaa, suuntaa Venukseen.\nBeste dating sites for tilfeldig sex kankaanpää 65\nSeksiseuraa kuopiosta rakel liekki välinetesti 958\nHieronta kokkola ruskeaa vuotoa 442\nTeen sex videos yle tv1 aamu tv Fleshlight forum helsinki thai hieronta


Tänään on Su Kesä 16 2019 4:03\nOSTETAAN mm. Dead Heat\nLähetetty: Su Joulu 13 2009 21:51\nNo niin homot. Nämä leffat ostetaan halvalla pois:\nNico -Above the Law[/b] U/C\n[b]Marked for Death U/C\nReturn of the Living Dead Part: 3\nThe Toxic Avenger + sen jatko-osat\nPitää päivittää elokuvat veehooässistä dvd-aikaan.\nMutta noihan saa halvalla normikaupastakin.\nViimeksi muokannut JakeTheSnake päivämäärä Ti Tammi 11 2011 11:43, muokattu yhteensä 6 kertaa\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 13:49\nMarked for Death U/C\nTremorsit vaikkapa secondspiniltä.\nSamoin vaikkapa Above the Law.\nTai Tremorsit Amazon Uk'sta\nMaailmalta saa halvalla.\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 16:47\nMun kortilla ei saa mitään!\nNo joo, niin saa, mutta ajattelin kokeilla kepillä jäätä jos sais vielä halvemmalla.\nTremorsit ajattelin hankkia sooooomisubeilla, kun kerran Härmästä löytyy.\nEihän Discshopinkaan doublepackit paljon maksa, mutta kun mulla on just vittumoisesti ykkösosa ja nelonen ja niillä ei ole sellaista boxia jossa olisi kakkonen ja kolmonen.\nAinoastaan osat 1-3 tai sitten osat 1-2 ja 3-4 erikseen.\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 17:17\nMikä ihmeen kortti se sellainen on?\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 17:59\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 18:26\nMahtaako olla OP- Visa Electron? Jos on niin se kyllä käy SecondSpinniin.\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 19:14\nMä inhoan tilata elokuvia ulkomailta.\nc) paskat paketoinnit\ne) arvostan suomenkielistä tekstitystä\nf) tilattu tuote ei aina vastaa sitä mitä luvattiin\ng) kaikki hoituu Härmässä sujuvammin\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 19:29\nNoi yllämainitut sopii myös Discshopin palveluun\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 19:55\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 19:56\nKauemmin kestää, että tulee Suomen markkinoille . Jos tulee lainkaan.\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 20:13\nMulla ei ole ollut koskaan valittamista ja olen sentään kultajäsen\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 23:48\nEi oo mullakaan ollut Discshopin kanssa ongelmia ja yhdyn Jakeen muutenkin tässä asiassa!\nHiljattain Discshop ei lähettänyt tuotetta ja sekin johtui siitä etten ollut muistanut maksaa edellistä...\nLähetetty: Ma Joulu 14 2009 23:50\nLisätään vielä että oon laiska enkä jaksa ruveta perehtymään ulkomaan sivustoihin kun oon laiska lukemaan suomalaistenkin sivustojen ohjeistuksia...\nLähetetty: Ti Joulu 15 2009 10:12\nKyllä mäkin tilaisin tietty enemmän Suomesta, jos täältä saisi samaan hintaan samoja leffoja. Tietty oishan se hyvä tukea jotain Pientä Leffakauppaakin enemmän, mutta köyhänä joutuu ostamaan sieltä mistä saa halvimmalta.\nJa muuten, briteistä tulee yleensä nopeammin leffat perille kuin CDOnista\nLähetetty: Ti Joulu 15 2009 11:28\nNo ei pidä paikkaansa.\nCdonista on tullut mulle aina vähintään muutaman päivän sisällä tilauksesta, kun taas esim. Brittien Amazonista kestää n. kaksi viikkoa ja tuskin sekään riittää. Sama homma Playn kanssa. Pelkästään siihen, että ne saavat kerättyä tilauksen menee Brittien päässä yli neljä päivää.\nTietty jos maksaa tuhdisti ylimääräistä, niin tuleehan se paketti sitten nopeutettuna.


KURKKAUS MEIKKIPUSSIINI | Laura's\n4 kommenttia on "KURKKAUS MEIKKIPUSSIINI"\nMia / Beauty Highlights 17. huhtikuuta 2018 klo 20.53\nMullakin taitaa olla joku ton tapainen peitevoidepaletti, mutta eipä sitä oo koskaan tullut käytettyä, ehkä just kokeiltua kerran. Fakta vaan mun osalta on se, että ostan ja käytän mielummin jotain yhtä toimivaa peitevoidetta kuin että joka päivä avaisin esim. 10 sävyä sisältävän paletin, josta sekoittelisin eri puolille kasvoja sopivia sävyjä :D Mitä noin monella sävyllä edes edes loppujen lopuksi tekee, kun ei oo kovin kätevä mukanakaan raahattavaksi :D Mä kyllä myönnän, että käytän usein kahta eri peitevoidetta, toista silmänalusille ja toista muualle kasvoihin, mutta tollaiselle 15 sävyn paletille ei vaan ole mulla käyttöä tai tarvetta :)\nLaura 18. huhtikuuta 2018 klo 7.55\nJep, ihan samaa mieltä :D.\nSofia 20. huhtikuuta 2018 klo 19.40\nMun on varmaan pakko kokeilla jossakin vaiheessa tuota Lumenen meikkivoidetta, koska oon kuullut siitä paljon kehuja ja en oo itse koskaan kokeillut tuota :D Mullakin on muutama H&M:n huulipuna, jotka on lojuneet jo hetken jos toisenkin siellä meikkipussin pohjalla, koska oon löytänyt niin paljon parempia huulituotteita käyttööni :D Kiva, että säkin toteutit tämän postauksen!\nLaura 21. huhtikuuta 2018 klo 5.52\nKannattaa, se on ihan paras <3. Juuri kävin eilen ostamassa taas uuden tuubin Lumenen meikkivoidetta :).


Kirsi Stjernberg, Author at Deeblogi - Page 3 of 3\nTekijä: Kirsi Stjernberg (sivu 3)\n13.3.2015\tKirsi Stjernberg\nOlen sairastanut diabetesta 38 vuotta. Se on pitkä aika. Lisäsairauksia on pakko ajatella. Kohdallani ne ovat kuitenkin vasta toteutumaton uhka, eivät todellinen ongelma. Löytyy niitä pidempäänkin sairastaneita, joilla ei ole mitään ylimääräistä kremppaa. Mutta tiedän, että monilla näin pitkään sairastaneilla on hyvinkin hankalia lisäsairauksia. Pistää se miettimään. Haluaisin olla täällä läheisteni rinnalla mahdollisimman pitkään, iloisena […]


Kupparin blogi – Sivu 2 – Kuppari-Hanna\nPosted on 26.10.2016 27.10.2016\n”Kyllähän meillä kaikilla on aina jotain huolia.” kuulen jonkun juttelevan. ”Mitä elämää se semmonen on?” toteaa mies tunturista, hörähtäen epäuskoisena. Keskustelu päättyy siihen. Hän kääntää huomionsa toisaalle. Häntä ei kiinnosta, mistä kaikesta ihmisen kuuluu olla huolissaan.\nTuntureilta käsin on kovin vaikeaa kurkottaa kohti normaalielämää eläviä ihmisiä. Monet asiat, kuten esimerkiksi huolissaan oleminen, tuntuvat epätodellisilta ja turhanpäiväisiltä. Ja kuitenkin tässä kulttuurissa huolehtiminen ja huolissaan oleminen ovat meille tärkeitä tapoja osoittaa välittämistä. Otamme osaa toisen ahdinkoon ja toivomme, että hän saisi ratkaisun elämänsä vaikeuksiin mitä pikimmiten. Tunnemme itsemme hyväksi ihmiseksi, kun huoli ja vastuu painaa. Pieni kiire siihen päälle antaa viimeisen silauksen statuksellemme – olemme tärkeitä.\nHuolissaan olemisen filosofiaan kuuluu se, että olemme vastuumme kantavia, otamme asiamme vakavasti ja pyrimme tosissaan vaikuttamaan vastuullisesti asioiden kulkuun parhain päin. Huolissaan olemisen kulttuuria olisi mielestäni syytä tarkastella kriittisesti. Usein luulemme, että pidämme yhteyttä toisiin ihmisiin, etenkin lapsiimme, ilmentämällä huolta heidän asioistaan. Olemme huolissamme syömisestä, terveydestä, kaveripiiristä. Lisää voi keksiä, jos kaikki nämä asiat ovat kunnossa.\nKuitenkin yhteys toiseen ihmiseen muodostuu syvemmäksi, kun osoitamme hellyyttä ja hyväksyntää. Kuka paranee kuullessaan, miten huolestuttavalta kaikki näyttää? Kenen kivut lievenevät, kun joku istuu vierellä otsa kurtussa? Kuka pystyy kasvamaan ja voimaantumaan, jos läheiset osoittavat syvää huolta milloin mistäkin?\nMinä, vahvojen mieskansanparantajien opettama, olen viimeinkin tavannut naiskansanparantajan. Hän on kovin kipeä ja hauraassa kunnossa. Niin kummalliselta kuin se saattaakin tuntua, en tunne huolta hänen vakavasta tilastaan. Vuosikymmenet toisia hoidettuaan hän voi levätä ja harjoitella ottamaan vastaan. Antajan siirtyminen saajan asemaan ei käy noin vain. Ihmisen mieli on joskus kankea. Se elämänvaihe tuntuu kuitenkin luonnolliselle ja tärkeälle. Nauramme yhdessä kivuista huolimatta ja lähetämme lämpimät ajatukset molempien tuntemalle tunturien miehelle, joka ei enää ihmisten itse kehittelemistä huolista juuri perusta. Hänellä on vain tunturit ja oma polku, jonka varrelta ei sivuille juuri vilkuilla. Hyvästelen naisen tunturituulen viileään huminaan ymmärtäen taas enemmän niistä lainalaisuuksista, jotka koskevat eritoten kansanparantajana olemista. Palaan kotiini pitkän matkan jälkeen ja päätän vetäytyä vanhaan hoitotilaani, saunamökkiin. Tunturien tuulet eivät seisahdu hirsiseinistä.\nNe puhaltavat sinne, missä levoton askel ja vilkas ihmisen mieli seisahtuvat.\nPosted on 3.8.2016 3.8.2016\nOlen harjoittanut tätä ammattia virallisesti 12 vuoden ajan. Niin virallisesti kuin kansanparantaja tässä ajassa voi. Kaikki, mitä täydentävien hoitomuotojen alalla näen, ei ilahduta. Huomaan, että vastukset sisälläni lämpenevät aika ajoin. Hoitopöydällä minulle jaetaan kertomuksia, joiden myötä jaan huoleni heidän kanssa, jotka peräänkuuluttavat vastuuta alan toimijoille. Jokin minussa kertakaikkiaan huutaa totuuden perään. Ei virallisen auktoriteetin, ei kenenkään todisteleman, vaan sellaisen totuuden, jonka me voimme kaikki ihmisinä ja tämän maailman katselijoina hiljaa sisimmässämme allekirjoittaa.\nJos vielä kuulen jonkun myyvän katteettomin lupauksin, että pelkällä kuppauksella hoituvat sepelvaltimotaudit, niskan alueen jäsenkorjauksella kilpirauhassairaudet, aloe veralla vaikea suolistotulehdus tai 10 kerran energiahoitosarjalla ms-tauti, niin tiedoksi, että hän ei tule pääsemään helpolla dialogilla. Mieleni tekee ajaa hänet nurkkaan vikisemään kuin pieni ymmärtämätön supikoira, joka on ehkä liian rohkeasti leikkinyt olevansa karhu. Sama tekisi mieli tehdä heille, jotka ovat sitä mieltä, että ainoastaan virallinen lääketiede tämänhetkisine menetelmineen parantaa, kaiken muun kokeileminen on vaarallista.\nOn hienoa, että paranemista tapahtuu tavalla tai toisella. Ihmeestä sen koommin kuin tieteestäkään ei kuulu kuitenkaan tehdä uskontoa, ei itselle eikä toisille, sillä ymmärrämme paranemistapahtumaa edelleen vaillinaisesti. Jaan näkemykseni erään vanhemman herrasmieslääkärin kanssa. Se on seuraavanlainen: ”Jos ihminen on itse päättänyt sammuttaa valot, mikään hoitokeino ei auta.” Ihmisen oman voiman ylitse ei kukaan kävele. Mikä valtava potentiaali tässä voimassa on. Jos sillä on voimaa yli elämän, sillä on voimaa myös yli kuoleman.\nNäen omana tehtävänäni seikkailla tuntemattomilla vesillä, tutkimattomilla teillä. Haluan katsoa, mitä lääketiedettä vanhempi perimätieto ja ikiaikaiset menetelmät kertovat ihmisenä olemisesta ja luonnonlaeista. On tärkeää, että joku on siellä, mutta siellä on oltava valppaana. Kaikki, mitä perimätieto tarjoaa, ei puhuttele tässä ajassa eläjää. Jos se ei puhuttele, se ei myöskään toimi.\nParaneminen ei ole taattu kansanparantajankaan luona. Siihen kuitenkin voi luottaa, että helpotusta pyritään tarjoamaan vaarattomin keinoin. Mikäli sairaudenkulku on väistämätön jonkun ihmisen kohdalla, saa hän tukea sen kantamiseen ryhdikkäästi.\nOmistan tämän kirjoituksen hänelle, jolle tein viimeisen kuppauksen ennen mätäkuun alkua. Viimeinen kuppaus lähentelee riittiä. Siinä kohdataan sairaus ja kuoleman läheisyys ilman oljenkorsiin takertumista. Tämä ihminen eli joidenkin mielestä ehkä pienen, syrjäisen ja karkean elämän. Minä muistan, kun hän ensimmäistä kertaa tuli luokseni muuttuneena. Katse oli näkevämpi, olemus valpas, kädenpuristus luja. Muutos oli valtava verrattuna siihen ihmisenmyttyyn, jonka ensimmäisellä kerralla kohtasin. Hän katsoi lopulta omaa eläämäänsä ja itseään, kaikkea epämiellyttävääkin, ryhdikkäästi ja suoraan. Hän löysi myötätunnon, jonka löytäminen vastaavissa olosuhteissa on ankara ponnistus parempiosaisellekin. Se on sankariutta, jollaisen saavuttamisessa eivät materiaalinen vauraus, kalliit ihmerohdokset ja trimmatut lihakset auta. Hän pääsi perille.


Kauppaopiston naiset – ne todella kääntää mun pään\na la Kari Peitsamo\nKirjoitus on viimeinen nimimerkillä kirjoittamani. Minua oli jo vuosia harmittanut nimimerkki Reviisori, joka ei enää mitenkään mielestäni kuvannut minua. Lehden pitkäaikainen päätoimittaja Ulla Partanen lopetti lehden toimittamisen, joten oli hyvä aika lopettaa Reviisori. Lehden silloinen toimittaja Jukka Väyrynen sanoi, että esiinny omalla nimellä. Se oli hyvä ehdotus, koska olin saanut hyviä arvosteluja lehden lukijatutkimuksissa ja narsisti sydämessäni heräsi: kukaan ei tiedä, että olen nämä itse kirjoittanut. Omalla nimellä kirjoittaminen ei muuten ollutkaan ihan helppoa, sillä minulle tuli rimakauhu, jota kesti toista vuotta.\nKauppaopiston naiset tulivat tietenkin siitä, että olin nuoruudessani ollut rakastunut ja ihastunut moneen kauppakoulun ja –opiston naiseen, no tyttöjähän he silloin olivat: 15-19 vuotiaita. Kun ei ollut rahaa käydä missään koulun ohella, oli selvää, että ihastuin juuri koulussa niin moneen tyttöön. Yksi suurista rakkauksistani oli Anri, joka oli kauppakoulussa samalla luokalla. En kehdannut koskaan tunnustaa tunteitani hänelle. Vaan 36 vuoden jälkeen Anri löytyi Koulukaverit.fi-www-sivuilta. Olen tunnustanut hänelle silloiset tunteeni ja kuten arvasin, ei Anri ollut huomannut mitään kömpelöistä tutustumisyrityksistäni. Ja tehdään selväksi: Anri elää hyvässä avioliitossa Satakunnassa ja hän oli ahkerin kirjoittaja minulle Etelä-Amerikan matkallani vuonna 2003.\nMielikuvamme kirjanpitäjistä on, ainakin Suomi-filmeistä päätellen, nutturapää, joka nyhertää numeroidensa kanssa. Halusin kirjoituksella avaa kaikki nutturat ja muistuttaa siitä, että kirjanpitotyötä tekevät naiset ovat aivan niitä samoja, joihin minä ja Kari Peitsamo ollaan ollut niin hullaantuneita.\nMiksi (eräistä) ihanista kauppaopiston naisista tulee kirjanpitäjiä, jotka epäilevät kaikkea vääräksi ja kaikkia rikollisiksi. Miksi he eivät välitä siitä, miten heidän työtoverinsa, asiakkaansa ja yhteistyökumppaninsa selviytyvät, sillä heidän tärkein huolensa on se, että kaikissa papereissa on nimet ja puumerkit, tiliöintileimat ja puukstaavit. He ovat huolissaan ensisijaisesti siitä, ettei tilintarkastaja pääse sanomaan väärästä tiliöinnistä ja epäselvästä puumerkistä ja ettei verotarkastaja pääse jälkiverottamaan.\nKirjanpitäjien, talouspäälliköiden, kassanhoitajien ja heidän taustallaan olevien sisäisten ja ulkoisten tarkastajien nöyryyttämänä pennittömänä vieraassa maassa haluan kuitenkin uskoa, että ne naiset, joita niin suuresti kauppaopiston tyttöinä palvoin, ovat edelleen olemassa. Heidän kauneutensa, hymynsä, ilonsa ja luottamuksensa ihmisiin on vain piilossa. Tämän viimeisen Reviisorin kolumnin myötä haluan palauttaa heidän itsetuntonsa. Itsetunnon, jonka ovat vieneet säännöt, pykälät, tilitoimiston omistajat, tilintarkastajat, verotarkastajat sekä kaikki byrokratia ja byrokraatit, jotka ovat aina käskyillään piilottaneet ne ihanat naiset sanoen, ettette te muuta osaa kuin näppäillä sokkona tili-markkaa. Ja silloinkin teette tiliöintivirheen.\nRiistetyn itsetunnon takia he piiloutuvat nutturoiden taakse, eivät työssään meikkaa eivätkä käytä huulipunaa – kaikkea sitä pientä, jolla miehet on niin helppo saada pikkusormensa ympärille. Ja vaikka olinkin lähettänyt viisi sähköpostia, kaksi kirjettä ja kaksi faksia, joissa oli yhteensä neljä kynällä tehtyä allekirjoitusta, haluan uskoa, että kirjanpitäjä ei ollut ilkeä, vaikka hän vaati viidettä allekirjoitusta, jonkun kaavakkeen faksaamista, vaikka tiesi, ettei rahat (oma palkkani) enää ehdi minulle ja vaikka sen takia jouduin pulaan. Ei, ei hän ollut ilkeä, eikä tyhmä, ja hän osaa ajatella omilla aivoillaan – mutta hän vain noudatti jotain himskutin käsikirjaa ja hyväksymisohjesääntöä. Juuri samanlaista säännöstöä, joilla he pilaavat niin monen ihmisen työpäivän. Omalla työpaikallani samanlainen kassanhoitaja hyvällä tuulella ollessaan pilaa vain muutaman ihmisen päivän – normaalitilassaan melkein kaikkien. Hänkin on ihana nainen, joka on nöyryytetty noudattamaan sääntöjä liian kirjaimellisesti.\nNämä samat ihanat naiset vapaa-aikanaan opiskelevat ranskan kieltä, he laittavat ihania antipasto- ja kala-aterioita, he huolehtivat lapsilleen yliopistokoulutuksen, he rakentavat omakotitaloja ja kesämökkejä, ja maksavat velkansa tunnollisesti, he käyvät oopperassa Helsingissä, Roomassa ja Pariisissa, he ihailevat Firenzen taideaarteita, he jatko-opiskelevat, he kirjoittavat runoja, he pukeutuvat tyylikkäästi ja ovat hurmaavia… Huomisaamusta lähtien nämä ihanat naiset ovat työpaikallaan samanlaisia – suurenmoisia kauppaopiston naisia, jotka ovat vuosien myötä muuttuneet kaunottarista naisiksi – naisiksi, joiden älykkyys hurmaa kaikki, joiden olemus saa miesten sydämen sykkimään, jotka ajattelevat ensisijaisesti sitä, mikä toimii. Sillä vaikka seitsentoistavuotisna nainen on kauneimmillaan, elämänkokemus tekee heidät haluttaviksi, eroottisiksi ja lumoaviksi.\nHe sanovat hankalille tilintarkastajille: oliko muuta, saisiko olla kahvia. Mutta he eivät enää tanssi ripaskaa, jos tarkastaja niin käskee. Päinvastoin – he tanssittavat näitä kaiken osaavia, pikkutärkeitä pykäläsimulaattoreita – pistävät heidät ryömimään lattialla, jos ystävällinen “Jo riittää simputus, kiitos” ei riitä. Nämä ihanat naiset tanssivat, mutta eivät käskystä, vaan mielihyvästä ja nautinnosta – halusta tehdä itselle hyvä mieli ja joku toinen onnelliseksi edes hetkeksi. Mies tekee mitä vain kun nainen niin haluaa. Noudatetaan tätä luonnonlakia myös kirjanpidossa.\nNämä ihanat kauppaopiston naiset heittävät merkkipohjaisella kirjanpito-ohjelmallaan vesilintua ja vaativat itselleen työkalut, jotka vastaavat heidän ammattitaitoaan ja osaamistaan. Samassa yhteydessä työpaikalta hävitetään kirjoituskone, laskukone, tositemappihyllyt, matriisikirjoittimet, paperiset kirjanpitokirjat, kellokortit ja kellot. Tylsien papereiden täyttämien huoneiden sijasta heille tarjotaan tilaa, avaruutta, palmupuita ja maalauksia. Aamulla hän ei enää keitä kahvia, vaan hänelle tarjotaan gourmet-aamiainen. Kahvin ja iänikuisten pipareiden sijasta hänen työpaikallaan on jatkuvasti saatavilla tuoreita hedelmiä, vihanneksia ja donitseja. Suomalaisen kirjanpitäjän ammattitaito on maailman paras – hän ansaitsee maailman parhaat työkalut. Virtuaalisen taloushallinnon. Ja viihtyisän työympäristön.\nJoulu lähestyy. Nämä ihanat naiset eivät enää syö lanttulaatikkoa firman pikkujoulujuhlissa. Turha hänelle on tuoda firman pyyhettä joululahjaksi. Vihje kirjanpitäjien joululahjalistaksi: Koonuga Hill chardonnay viiniä, silkkilakanat, Chanel 5 hajuvettä, lippu lentolippuineen Cats-musikaaliin Broadwayllä. Ja sitoumus olla puuttumatta pikkuasioihin. Ja tämän jouluaterian haluan tarjota kaikille ihanille naisilleni a la Lehtovaara: alkucocktail dry martini, etanoita tirisevässä tyrnivoissa, ranskalaisessa ankanrasvassa paistetut perunat ja coeur de filet, suklaapyramidi ja valkosuklaa-passionhedelmäkuula, ruokajuomana 1990 Cuvée Palmes d´or Brut, Nicoles Feuillet (siis samppanjaa koko illan) ja lopuksi espressokahvin kera Martell Cordon Bleu.\nOodi kauppaopiston naisille:\nVirtuaalinen kirjanpito on kivempaa\nKauppaopiston naiset ovat kivoimmat.\nNe todella kääntää mun pään.


300 m² Realparkinkatu 4, 37570 Lempäälä Toimistotila vuokrattavana - Oikotie 16883561\nKatutason liiketilaa Lempäälän RealParkissa.\nTämä siisti 300m2 liiketila sijaitsee katutasossa. Se soveltuu myös toimistokäyttöön.\nRealGate on moderni toimitilakiinteistö Lempäälässä. Alue tunnetaan erityisesti teknisen kaupan keskittymänä. Se sijaitsee hyvällä ja näkyvällä paikalla 3-tien varrella. Kiinteistön pihalla on hyvin pysäköintitilaa.\nKiinteistössä lounasravintola. Lyhyt matka myös Ideaparkiin.\nKiinteistö sijaitsee 3-tien varrella.


Perheenjäsenen lihavuusleikkaus laihduttaa koko perhettä - Lääkealalla - Ajankohtaista - Lääketietokeskus\nLääketietokeskus › Ajankohtaista › Lääkealalla › Perheenjäsenen lihavuusleikkaus laihduttaa koko perhettä\nPerheenjäsenen lihavuusleikkaus laihduttaa koko perhettä\nLihavan perheenjäsenen lihavuusleikkaus näyttäisi auttavan koko perhettä laihtumaan ja muuttamaan elintapojaan terveellisempään suuntaan.\nStanfordin yliopiston tutkijoiden havainto on tervetullut, sillä usein lihavuus kulkee perheessä. Esimerkiksi lapsen riski lihoa on suuri perheissä, joissa vanhemmat ovat erittäin lihavia.\nTulokset perustuvat 35 laihdutusleikkauksen läpikäyneen ja heidän perheenjäsentensä seurantaan. Potilaiden lisäksi perheissä oli yhteensä 15 lasta ja 35 aikuista. Ennen leikkausta potilaiden aikuisista perheenjäsenistä 60 % ja lapsista 73 % oli erittäin lihavia.\nLeikkausta seuraavan vuoden aikana erittäin lihavat perheenjäsenet olivat laihtuneet keskimäärin 3 % painostaan, mikä on samaa suuruusluokkaa kuin yleisillä laihdutuskuureilla saavutetaan vuodessa. Myös perheiden lihavat lapset laihtuivat hieman vanhempansa leikkauksen jälkeen, ja monet lapsista olivat laihdutuskuureilla leikkausta seuraavan vuoden aikana.\nLihavuusleikkauksen jälkeen potilaan pitää noudattaa tarkkaa ruokavaliota, joten todennäköisesti puolisot omaksuvat ruokavalion heidän kanssaan, tutkijat arvelevat. Perheenjäsenet kertoivat myös vähentäneensä alkoholin käyttöä ja tunnesyömistä.\nTulokset julkaistiin Archives of Surgery -lehdessä.\n(Archives of Surgery 2011;146:11851190)


Logosuunnittelussa lähdetään liikkeelle yrityksen olemassaolon perusteista eli liikeideasta, toiminta-ajatuksesta ja arvoista. Hyvä logo paitsi jää asiakkaiden mieleen, myös viestii yrityksestä itsestään.\nHyvän logon suunnitteluun kannattaa uhrata hetki aikaa ja pohtia, mitä ja millaisia asioita haluaa sen viestivän. Myös värit ja muotoilu ovat tärkeitä – miten oma liikemerkki erottuu kilpailijoiden liikemerkeistä?\nHyvin suunniteltu logo kestää vuosia, jopa vuosikymmeniä. Joskus kuitenkin vanhan logon osalta voi tulla vastaan tilanne, jolloin sitä olisi ehkä syytä päivittää. Muutosten ei tarvitse olla suuria, mutta ripaus uutta ilmettä saattaa joskus piristää ja vaikuttaa paljonkin mielikuviin.\nLogosuunnittelun hinta on alkaen 480 € + alv 24 % sisältäen web- ja painokelpoisen aineiston (pdf, eps, jpg, png ym.) toimittamisen asiakkaalle. Kun haluat huolellista ja harkittua logosuunnittelua, ota yhteyttä.