1 Fra velfærdsstat til konkurrencestat - Konsekvenser for den danske borger Gruppe 17: Camilla Natasja Brink Henriksen Jeanette Jonasson Matilde Zachariassen Niklas Joensen Roskilde Universitet Det Samfundsvidenskabelige Basisstudium 3. Semester, efterår 2011, Hus 19,2 Vejleder: Tom Kristensen\n2 Ifølge studiehåndbogen for Det Samfundsvidenskabelige Basisstudium skal en projektgruppe på 4 personer på 3. Semester udarbejde en projektrapport på mellem sider à 2400 anslag. Dette vil sige max anslag. Vores projektrapport indeholder anslag og overholder derved de opstillede formkrav. 2\n3 Abstract Fra velfærdsstat til konkurrencestat Denne projektrapports formål er at undersøge og forklare, hvorledes der på visse velfærdsstatslige områder kan ses at Danmark befinder sig i overgangen fra den universelle velfærdsmodel til en velfærdsstat med træk fra både den liberale og den konservative velfærdsmodel. Vi eksemplificerer denne udvikling ved at belyse specifikke ændringer i henholdsvis alderdomssikring, sygesikring og arbejdsløshedssikring. Ydermere analyserer og diskuterer vi disse ændringer med henblik på hvilke konsekvenser de har for den danske borger. From welfare-state to workfare-state The purpose of this report is to investigate in which ways one can see that the state of Denmark is transforming from the Nordic welfare model, to a state with characteristics from both the liberal and the conservative model. We do this by shedding light on specific changes in the pension, health care and unemployment system. Furthermore we analyse and discuss these changes to see what consequences they have for the citizens of Denmark 3\n4 Indholdsfortegnelse Table of Contents 1. INDLEDNING MOTIVATION PROBLEMFELT PROBLEMFORMULERING ARBEJDSSPØRGSMÅL METODE OG VIDENSKABSTEORI AFGRÆNSNING ANALYSESTRATEGI VALG AF EMPIRI VALG AF TEORI EMPIRIENS KVALITET TEORIENS KVALITET VIDENSKABSTEORETISKE OVERVEJELSER Præcision af kritisk teori System og livsverden Illegitim magt og kommunikativ handlen Kritisk teoris anvendelighed KONKLUSIONENS KVALITET PROJEKTDESIGN TEORI FORSKELLIGE TYPER AF VELFÆRDSSTATER Den liberale velfærdsstatsmodel Den konservative velfærdsstatsmodel Den universelle velfærdsstatsmodel INDUSTRIALISERINGSTEORIEN MAGTRESSOURCETEORIEN KONKURRENCESTATEN Ove Kaj Pedersen Jacob Torfing\n5 3.6 GLOBALISERINGEN REDEGØRELSE HVAD ER EN VELFÆRDSSTAT? DEN DANSKE VELFÆRDSSTAT I ET HISTORISK PERSPEKTIV FRA VELFÆRDSSTAT TIL KONKURRENCESTAT DELKONKLUSION ANALYSE ALDERDOMSSIKRING SYGESIKRING ARBEJDSLØSHEDSSIKRING DELKONKLUSION DISKUSSION ALDERDOMSSIKRING SYGESIKRING ARBEJDSLØSHEDSSIKRING VELSTAND VS. VELFÆRD DELKONKLUSION KONKLUSION PERSPEKTIVERING LITTERATURLISTE\n6 1. Indledning 1.2 Motivation Velfærdsstaten er et af de første begreber der falder én ind, hvis man f.eks. skal forklare det danske samfund for en turist. Velfærdsstaten er eller skulle man sige var, et af de allervigtigste danske nationale symboler. Det er også det, der fylder mest i debatten om vores samfund; hvordan var det før i tiden og hvordan skal det være i fremtiden? Velfærdsstaten er således et vigtigt omdrejningspunkt og noget der flittigt diskuteres i Danmark. Som unge i dagens Danmark får vi ofte fortalt, at velfærdsstaten ikke er, hvad den var engang. De ældre generationer fortæller om velfærdsstaten, som et privilegium, de havde kæmpet for og som der derfor skulle sættes pris på og værnes om. Unge i dag er vokset op med velfærdsstatens goder og tager måske derfor i højere grad disse for givet. Af den grund ligger fokus måske ikke længere på, hvorledes der kan værnes om og bidrages til velfærdsstaten, på bedst mulig vis, men i højere grad på hvordan jeg kan få mest ud af velfærdssystemet. Eksempler som uddannelse, SU, børnepenge og diverse understøttelser, påskønnes ikke længere som privilegier, som tidligere, men opfattes nu mere som en ret og ændringer i disse, fra politisk side, mødes derfor ofte med stor modstand.»hvis velfærdssamfundet skal overleve, er der brug for et opgør med krævementaliteteni alt for lang tid har vi været fokuserede på, hvad vi kan få, og for lidt fokuserede på vores eget ansvar for at bidrage til fællesskabet«1 (Hækkerup, 2011) Sådan udtalte Karen Hækkerup, social og integrationsminister, sig i november Vi danskere har, ifølge hende, en krævementalitet der får os til at glemme, at vi skal bidrage til fællesskabet, for at få noget igen. Fællesskabsfølelse og solidaritet er netop fundamentet for vores velfærdsstat, men i dag udfordres solidariteten af vores krævementalitet hver eneste dag. Hvis solidariteten, fællesskabsfølelsen og viljen til at bidrage uden at kræve for 1 6\n7 meget igen er på retur, er vores velfærdsstat som vi kender den, så ikke på vej i samme retning? Det er ikke kun vores krævementalitet der udfordrer velfærdsstaten, dette sker også udefra. Der er i de senere år sket store forandringer, både globalt og nationalt. Verdensmarkedet er blevet liberaliseret og vi måler os og konkurrerer som aldrig før, på tværs af landegrænser. Dette gør sig også gældende for Danmark, hvilket har indflydelse på vores velfærdsstat. Denne er, som før nævnt, ikke som den var engang og vores motivation for dette projekt skal i høj grad findes her. Vi er alle i gruppen født i 1980 erne og har derfor aldrig oplevet andet, end en omfattende velfærdsstat. Af den grund kan vi heller ikke udelukke, at vi ikke vil kunne finde os ligeså godt tilrette og bakke op om, den type stat Danmark er ved at udvikle sig til. Vi føler derfor at det er vigtigt, at sætte os ind i hvad denne indeholder. Ydermere interesserer vi os i gruppen for, om der fra politisk side, er et reelt ønske om at bevare vores velfærdsstat, som vi kender den. I den politiske debat og senest ved valgkampen 2011, var et af de mest omdiskuterede emner, hvad der skulle til for at vi kunne bevare vores velfærdsstat. Samtidig oplever vi store forandringer på nogle af velfærdsstatens fundamentale områder og der kan derfor sættes spørgsmålstegn ved, hvorvidt vi er i færd med at bevare vores velfærdsstat, eller modificere den til en konkurrencestat. 1.3 Problemfelt Velfærdsstat er efterhånden blevet et ord vi hører ofte, både i medierne og fra politikere. Det er især indholdet af begrebet der flittigt diskuteres, både i det offentlige og i det private rum. Hvad en velfærdsstat skal indeholde, synes at være noget mange danskere interesserer sig for og har en mening om. Vi lever i en globaliseret verden og globaliseringen har også fået sit tag i det danske samfund. De seneste år er det især den omtalte finanskrise, der har medført et større fokus på, hvordan vi bruger vores penge og vigtigheden af at have et arbejde, er blevet endnu mere fremtrædende. Dette har også ført til heftige diskussioner om indholdet og ikke 7\n8 mindst omfanget af den danske velfærdsstat, senest med debatten om hvorvidt vi har råd til at bevare efterlønnen. Men finanskrisens eftervirkninger er ikke den eneste udvikling, vi har set i det danske samfund i de senere år. Allerede før finanskrisen var der forandringer på vej og flere mener, at vi er i færd med at bevæge os væk fra den velfærdsstat vi kender og i stedet nærmer os en anden og mere konkurrencepræget udgave, konkurrencestaten. Her skal individet være produktivt, tage ansvar for eget liv og stå til rådighed for arbejdsmarkedet, fremfor velfærdsstatens tanker om solidaritet, fællesskab og lighed. Derfor bliver det interessant at se på, hvordan den danske velfærdsstat har udviklet sig og hvad en konkurrencestat indebærer. De sidste årtier er neoliberale tanker vokset frem i den vestlige verden og ikke mindst i Danmark. I denne tankegang er fokus i høj grad på frihed. Dette indebærer både frie markedskræfter og ikke mindst et frit individ. For at individet skal kunne være frit, skal det tage ansvar for sig selv og den neoliberale tankegang bygger derfor på idéer om selvhjælp, personligt ansvar og iværksætteri. Af denne grund er neoliberalismens hovedmål at rulle statens magt tilbage, da det menes at en stor stat avler en kultur af afhængighed og underminerer individets personlige frihed. Andrew Heywood fastslår, i sin bog Politics, at netop ovenstående værdier er blevet markant mere fremtrædende, i takt med den øgede globalisering. (Heywood, 2007: 52) Da denne tankegang også er vokset mere frem i Danmark, ønsker vi at undersøge hvorledes neoliberale idéer har indvirket på det danske velfærdssamfund, med konkurrencestatens fremkomst. Vi danskere har i mange år identificeret os ud fra vores velfærdsstat og opbakningen til denne synes derfor at være intakt, men samtidig bliver også private velfærdsydelser, som f.eks. private sundhedsforsikringer, mere og mere udbredte 2. Dette paradoks mellem opbakningen til den nuværende velfærd, som overvejende er statsstyret, og de stigende private valgmuligheder, får os til at stille spørgsmålstegn ved, om denne udvikling sker pga. et ønske fra borgernes side om en mere privatiseret 2 ikring_antal_forsikrede_praemier_erstatninger.aspx 8\n9 velfærdsstat, eller om den er resultat af statens stræben efter en billigere og mere konkurrencedygtig stat. Eller er det måske snarere den neoliberale tankegang, der har vundet indpas i både vores og politikernes tankegang og vi derfor ubevidst efterstræber disse nye idealer. Alt andet lige, sker der store forandringer i vores samfund og uanset hvis interesser udviklingen er et resultat af, vil denne medføre nogle konsekvenser. Det bliver derfor interessant at se på, hvilke konsekvenser denne udvikling har for den danske borger. Ovenstående leder os frem til følgende problemformulering. 1.4 Problemformulering Hvilke konsekvenser har udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat for den danske borger? Vi ønsker med ovenstående problemformulering at undersøge, henholdsvis hvori forandringerne i udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat består, samt hvilke konsekvenser denne udvikling kan have for den danske borger. Vi finder det nødvendigt at analysere på konkrete forandringer, for efterfølgende at kunne diskutere mulige konsekvenser for borgerne. Vi vil i vores analyse analysere på forandringer på områder inden for de tre velfærdssøjler; alderdomssikring, sygesikring og arbejdsløshedssikring. Disse tre danner fundamentet for alle velfærdsstater og de indgår derfor, i større eller mindre grad, i alle typer af velfærdsstater. Vi har valgt at behandle efterløn og pension inden for alderdomssikring, private sundhedsforsikringer inden for sygesikring og dagpengeperioden inden for arbejdsløshedssikring. Vi finder det relevant at inddrage kritisk teori, som videnskabsteoretisk retning, da denne giver os mulighed for at undersøge vores problemstilling både ud fra et empirisk-analytisk udgangspunkt, samt fortolke på vores resultater. Kritisk teori kan derved bidrage med redskaber til, at udføre en dybdegående undersøgelse, af de bagvedliggende strukturer af denne udvikling og dens konsekvenser. Dette skal danne baggrunden for vores analyse og diskussion. 9\n10 For på bedst mulig vis at kunne besvare vores problemformulering, har vi valgt at opstille tre arbejdsspørgsmål. 1.5 Arbejdsspørgsmål 1) Hvordan har den danske velfærdsstat udviklet sig gennem tiden? Dette spørgsmål skal give os et overordnet overblik over den danske velfærdsstats begyndelse og udvikling. Afsnittet skal samtidig give os en viden om hvornår, samt hvori overgangen fra velfærdsstat til konkurrencestat består. Denne viden skal vi bruge for at kunne analysere på forandringer i konkrete velfærdsstatslige ordninger. Disse forandringer skal bruges til at tydeliggøre udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat. 2) Hvordan kan der, med konkrete eksempler fra de tre søjler; alderdom-, syge- og arbejdsløshedsforsikring, ses en forskel i de to statstyper? Dette spørgsmål skal foruden at give os en viden om forskellene på en velfærdsstat og en konkurrencestat, give os viden om hvori de konkrete forandringer består, samt mulige følger for den danske borger. 3) Hvilke konsekvenser kan udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat have både for samfund og det enkelte individ? Vi ønsker her at diskutere vores resultater fra analysen. Ydermere ønsker vi at diskutere velfærdsstatens og konkurrencestatens opkomst, ud fra industrialiserings og globaliseringsteorier. Til slut ønsker vi, at diskutere mulige konsekvenser for den danske borger, ved henholdsvis en velfærdsstat og en konkurrencestat. 10\n11 2. Metode og videnskabsteori Vi vil i det følgende gennemgå vores metodiske overvejelser, herunder bl.a. valg af teori og empiri, samt vores valg af videnskabsteoretisk tilgang og analysestrategi. Til slut vil der foreligge et projektdesign, der skal give læseren et visuelt overblik over projektets udformning. 2.2 Afgrænsning Vi ønsker i projektet at tage udgangspunkt i den danske udvikling og derfor i den danske universelle velfærdsstatsmodel. Vi behandler den konservative og den liberale velfærdsstatsmodel i vores teoriafsnit. Dette skal, i vores analyse, bruges til at sammenholde disse velfærdsmodeller med den danske velfærdsstatsmodels udvikling. Vi ønsker derfor ikke at behandle den liberale og den konservative velfærdsstatsmodel yderligere. Ligeledes ønsker vi ikke at behandle eller diskutere den restributive, konfucianske og rudimentære velfærdsstatsmodel. Vi har valgt at tage udgangspunkt i historiker Asa Briggs og samfundsforsker Richard Titmuss definitioner af en velfærdsstat. Derfor vil vi ikke fordybe os i en diskussion af og redegørelse for andre definitioner. I vores redegørelse for en konkurrencestat, tager vi udgangspunkt i professor ved CBS 3 Ove Kaj Pedersens definition af en konkurrencestat og Professor ved Roskilde Universitet Jacob Torfings definition af en Schumpetarian Workfare Postnational Regime. Vi mener at Ove K. Pedersen og Jacob Torfing, langt hen af vejen, beskriver to sider af samme sag, så vi vælger derfor udelukkende at gøre brug af Ove K. Pedersens begreb, konkurrencestat, som betegnelse for den statstype den danske velfærdsstat bevæger sig i retning af. Vi er opmærksomme på, at Ove K. Pedersens og Jacob Torfings definitioner er teorier og derfor ikke den endegyldige sandhed, men vi afgrænser os alligevel fra at behandle andre teorier, omkring den danske velfærdsstats udvikling, da dette kunne være et projekt i sig selv. Ydermere antager vi på baggrund af netop Ove K. Pedersen at Danmark på 3 Copenhagen Business School Handelshøjskolen i København. 11\n12 nuværende tidspunkt er i en overgangsfase, hvor velfærdsstaten er ved at udvikle sig til en konkurrencestat. Vi behandler i vores gennemgang af en konkurrencestat og i vores analyse også neoliberale overbevisninger. Neoliberal teori er en stor og omdiskuteret tilgang, og vi er bevidste om, at vi kun berører et lille udsnit, af de værdier denne tilgang repræsenterer. Dette har vi valgt, da vi ikke finder alle værdier lige relevante for at besvare vores problemstilling og vi ønsker derfor ikke at indgå i en nærmere redegørelse eller diskussion af disse, da fokus i dette projekt ikke udelukkende er på neoliberal teori. For at kunne opretholde en klar tværfaglighed, uden for mange dominerende aspekter, har vi måtte afgrænse vores fagområder, til at omhandle det sociologiske og politologiske felt. Vi er klar over, at det økonomiske aspekt også har stor relevans for vores problemstilling, men dette ønsker vi at afgrænse os fra at behandle. Vi har i vores projekt valgt, at gøre brug af kritisk teori, som videnskabsteoretisk tilgang. Vi ønsker imidlertid hovedsagligt at gøre brug af den senere kritiske teori, som er repræsenteret ved Habermas og derfor afgrænser vi os fra at behandle den tidlige kritiske teori, som er repræsenteret ved Adorno og Horkheimer, samt Honneths videreudvikling af Habermas kritiske teori. 2.3 Analysestrategi Vi vil her redegøre for vores fremgangsmåde i analysen. Som det fremgår af kapitel 1, arbejder vi med tre underspørgsmål til vores problemformulering. Disse skal være med til at lede vores projekt mod en besvarelse af selve problemformuleringen. Vores analyse skal hjælpe os til, at give en nuanceret diskussion af velfærdsstatens udvikling og konsekvenser for borgerne. Vi vil i projektet anvende en hypotetisk-deduktiv metode, idet vi opstiller en teoretisk funderet hypotese, nemlig at udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat har konsekvenser for den danske borger, som vi forsøger at efterprøve og beskrive konsekvenserne af. Vi anvender i vores analyse både kvantitative og kvalitative analysestrategier. Den kvantitative vægter hårde data, der kan behandles statistisk, og med hvilke der kan 12\n13 formuleres generaliserende teorier (Pedersen, 2009: 152). Denne type anvendes især i vores analyse af det stigende antal private sundhedsforsikringer, hvor vi gør brug af statistikker fra Forsikring & Pension 4. Dette gør vi, for at kunne dokumentere et stigende antal af sundhedsforsikringer og påvise at der er en generel tendens blandt danske borgere, til at tegne private sundhedsforsikringer. Den kvalitative analysestrategi vægter beskrivelse og forståelse af sociokulturelle fortolkningsskemaer, relationer og identitetsdannelse. Her vil der typisk søges efter konstruktionen af idealtyper, dvs. modeller der kan forklare de fænomener, der fortolkes og iagttages (Pedersen, 2009: 152). Denne type anvender vi i alle tre delanalyser, hvor vi bruger den liberale og den konservative velfærdsstatsmodel, samt neoliberale tendenser, til at tydeliggøre og forklare de ændringer, der er sket og hvilken betydning disse har for individet. 2.4 Valg af empiri Vi gør i vores analyse brug af tre forskellige eksempler, som hver skal repræsentere en af de tre velfærdssøjler, som tidligere nævnt. I vores analyse af alderdomssikring, eksemplificeret ved efterløn og pensionsordningen i Danmark, gør vi brug af Fremtidens velstand og velfærd. Dette er et udspil til en reform af det danske velfærdssystem, fremsat af den tidligere regering under Anders Fogh Rasmussen i april Denne kommer med forslag til, hvorledes det danske samfund kan blive rustet til, at møde udfordringerne fra globaliseringen. Dette reformudspil skal, ifølge regeringen, skabe bedre betingelser for vækst, velstand og velfærd i fremtiden. Derfor opstilles der forslag til konkrete tiltag, inden for bl.a. efterløn og pensionsområdet. I vores analyse af sygeforsikring, eksemplificeret ved private sundhedsforsikringer, gør vi brug af statistisk materiale fra brancheorganisationen Forsikring og Pension. Den første statistik vi anvender viser antallet af danskere med en privat sundhedsforsikring, både privattegnede og arbejdsgiverbetalte. Den anden viser hvor stor en andel af danskerne, der har en henholdsvis privattegnet eller arbejdsgiverbetalt forsikring. Begge statistikker er baseret på indsamling af data fra forsikring og pensionsselskaber, der udbyder 4 Forsikring & Pension er forsikringsselskabernes og de tværgående pensionskassers brancheorganisation. 13\n14 sundhedsforsikringer i Danmark. Eksempelsvis Tryg, Danica Pension, Top Danmark, PFA og Codan, m.fl.. Statistikkerne offentliggøres årligt. I vores analyse af den tredje søjle, arbejdsløshedssikring, eksemplificeret ved dagpengeperioden, gør vi også brug af statistisk materiale. Dette er udarbejdet af AKsamvirke 5 på baggrund af data fra AE 6. Materialet viser hvor mange danskere der i perioden juli 2010 marts 2011, ville have mistet retten til dagpenge, hvis forkortelsen af dagpengeperioden fra 4 til 2 år allerede var trådt i kraft. Alle tre eksempler og derved vores empiri, tager udgangspunkt i de tre grundsøjler, der er at finde i alle velfærdsstater og dermed også den danske, som har været under udvikling siden 1891, hvor alderdomssikring blev indført i Danmark (Jensen, 2011: 41). På denne måde tjener vores historiske gennemgang af den danske velfærdsstats udvikling også som empiri, da forståelsen for baggrunden af disse søjler er vigtig, for at kunne analysere forandringerne. 2.5 Valg af teori Vi ønsker i dette afsnit at give et indblik i vores valg af teori. Da vi ønsker at beskæftige os med den danske velfærdsstat, finder vi det relevant at inddrage forskellige velfærdsstatsmodeller. Vi har valgt at tage udgangspunkt i følgende modeller; den liberale, den konservative og den universelle velfærdsstatsmodel, hvor sidstnævnte repræsenterer Danmark. Disse modeller skal tjene som redskaber i analysen og gøre os i stand til at differentiere velfærdstatsbegrebet. Dette er relevant for at opnå en forståelse af, hvilke tendenser der dominerer den danske velfærdsstats udvikling. Vi antager i vores problemformulering, at den danske velfærdsstat har udviklet sig væk fra den universelle model og mod en konkurrencestat. Sidstnævnte begreb er taget fra Ove K. Pedersens bog konkurrencestaten. Vi ønsker at inddrage Ove K. Pedersen, da han beskriver ændringerne i statens idégrundlag og funktionsmåde, dvs. forskellen på de velfærdsstatslige og de konkurrencestatslige værdier og logikker. På denne måde opstiller Ove K. Pedersen et teoretisk billede af og ramme for hvad denne nye statsform 5 Brancheorganisation for danske a-kasser. 6 Arbejderbevægelsens Erhvervsråd. 14\n15 indeholder. Dette er relevant, for at vi i vores projekt, kan identificere tendenser i den danske stats udvikling, som er medvirkende til at understøtte pointer i vores analyse. Ove K. Pedersen er ikke den eneste der har beskrevet og begrebsliggjort denne udvikling. Professor ved Roskilde Universitet, Jacob Torfing, påpeger i sin bog Det stille sporskifte at Danmark er gået fra en tilnærmelsesvist Keynesian Welfare National State i retning af en, som før nævnt, Schumpeterian Workfare Postnational Regime. Vi inddrager Jacob Torfing i vores teoriafsnit, omhandlende konkurrencestaten, da Torfing i høj grad, skal være med til at understøtte Ove K. Pedersens pointer, om at den danske velfærdsstat ikke længere er den samme. Vi har valgt ikke kun at benytte Ove K. Pedersens teori, da vi mener at vores opgave vil blive styrket ved at have to forskellige kilder, der begge bekræfter udviklingen i den danske velfærdsstat, hvilket er en fundamental betingelse for vores opgave. For at se teorien om konkurrencestaten i en historisk kontekst, har vi valgt at inddrage globaliseringsteori. Både Ove K. Pedersen og Jacob Torfing beskriver, hvordan en øget globalisering har medført denne udvikling, i den danske velfærdsstat, hvorfor vi også finder det relevant at inddrage. Vi har også valgt at inddrage industrialiserings - og magtressourceteori, da disse skal medvirke til at forklare velfærdsstatens opståen. 2.6 Empiriens kvalitet Som belyst ovenfor, består vores empiri af en betydelig mængde statistisk materiale, udarbejdet af forskellige brancheorganisationer. Vi anser disse kilder for værende pålidelige, da både AK-samvirke og Forsikring & Pension, indsamler generelle data fra flere forskellige virksomheder inden for deres brancher. Vi får derfor et bredere billede af udviklingen, frem for hvis vi blot gjorde brug af enkelte virksomheders resultater, som f.eks. Top Danmarks salg af private sundhedsforsikringer. Ydermere anser vi statistikker fra Forsikring & Pension som værende særdeles pålidelige, da Lægeforeningen og DSI 7 også gør brug af netop disse statistikker i deres rapporter. 7 Dansk Sundhedsinstitut 15\n16 Vi gør, som tidligere nævnt, ydermere brug af den tidligere regerings reformudspil Fremtidens velstand og velfærd, hvilket vi også anser for at være en pålidelig kilde. Vores empiri bliver dog en anelse svækket, da vi gør brug af materiale fra den tidligere borgerlige regering, men på grund af regeringsskifte i efteråret 2011, har det ikke været muligt at behandle Tilbagetrækningsreformen fra 2011, pga. tidsmæssige årsager. Dog ser det ud til at reformen af efterløn og pensionsalderen ikke vil blive ændret betydeligt med den nye socialdemokratisk ledet regering. Vi tager i vores analyse, som før nævnt, udgangspunkt i tre konkrete eksempler fra de tre velfærdssøjler. Vi er bevidste om at vi kunne have valgt andre eksempler inden for de tre søjler, som derved måske kunne have tegnet et andet billede end det opstillede. Men de valgte eksempler viser efter vores mening en klar tendens i udviklingen og det er det vi vil prøve at bekræfte. Vi er dermed også opmærksomme på at vores resultater bygger på en analyse af et begrænset udsnit af de velfærdsstatslige ordninger. 2.7 Teoriens kvalitet Vi er klar over at vi benytter os af en betydelig mængde teori. Dette har vi valgt, da vi finder det relevant at belyse, hvilke samfundsudviklinger der kan ligge til grund for både den universelle velfærdsstat, som vi kender den, og konkurrencestatens opståen. Samtidig finder vi det, som før nævnt, relevant at klargøre nogle karakteristika ved de forskellige statsformer. Ove K. Pedersen udlægning af begrebet konkurrencestat er relativt nyt, og der er derfor grund til at forholde sig kritisk til det. Begrebet er imidlertid ikke hans eget, det er hentet fra traditionen marxistisk statsteori. Han skriver i sin bog, hvordan begrebet har en historie, der starter i 1990'erne, hvor forskere som Philip G. Cerny, Joachim Hirsch og Bob Jessop introducerede dette (Pedersen 2011: 72). At begrebet er funderet i tidligere politologisk forskning, mener vi validerer teorien. Jacob Torfing analyserer, i føromtalte bog, ud fra en diskursanalytisk tilgang og hans resultater bærer derfor også præg af dette. Da vi i vores opgave anvender kritisk teori, som vores videnskabsteoretiske grundlag, har vi valgt ikke at gøre brug af selve Torfings analyseresultater, men blot at gøre brug af hans tanker om konkurrencestaten. Der kan 16\n17 derfor argumenteres for, at vi har taget hans teori ud af kontekst og på den måde er der risiko for, at vi har misset nogle pointer. Vi mener dog, at vi ved også at gøre brug af Ove K. Pedersens teori om konkurrencestaten, kan skabe et helt billede af begrebet konkurrencestaten. 2.8 Videnskabsteoretiske overvejelser Vi vil i det følgende afsnit redegøre for vores videnskabsteoretiske tilgang og præcisere, hvorfor vi netop finder kritisk teori relevant for vores problemstilling. Kritisk teori har ordet kritisk i sin betegnelse, fordi den bygger på en videnskabsopfattelse, der indebærer at samfundsvidenskaber må og bør, forholde sig kritisk over for de samfundsforhold de undersøger. I delvis modsætning til den kritiske teori står, står empirisk analyse, som positivismen er en del af. Denne betoner kravet om værdineutralitet, som en forudsætning for at opnå objektiv og derved gyldig viden. Empirisk analyse er kendetegnet ved, at der ud fra iagttagelser, foretaget ud fra en tilskuerposition, søges at opstille og teste teorier om lovmæssigheder, til forklaring af et hændelsesforløb. Den positivistiske ideologi er således, at man udelukkende skal fokusere på det observerbare, dvs. hvad der er i samfundet og ikke hvad der bør være. Groft sagt måler den positivistiske forskningstradition kun fænomener i bredden og ikke i dybden, sådan som kritisk teori forsøger at gøre det. (Fuglsang & Olsen, 2009: 17) Her adskiller positivismens ideologi sig fra den kritiske teoris ideologi, som bygger på, at det ikke er tilstrækkeligt videnskabeligt kun at beskæftige sig med hvad der er i samfundet, man må også fokusere og inddrage hvad der bør være. (Fuglsang & Olsen, 2009: 18f) Vi kan ikke udelukkende tage en empirisk-analytisk tilgang i projektet da vi, ved selv at være borgere i Danmark, er en del af det genstandsfelt vi undersøger og vi kan derfor ikke forholde os værdineutrale. Da vi ønsker at beskæftige os med en samfundsvidenskabelig problemstilling, kan der argumenteres for, at den naturvidenskabelige metode, som eks. positivismens lægger op til, ikke er anvendelig, da samfundet er menneskeskabt. Samtidig kan vi ikke undgå at påvirke resultaterne i projektet, da vi ved at udvælge bestemte eksempler, frem for andre, i f.eks. vores analyse, retter vores projekt i en bestemt retning. 17\n18 Hvis andre eksempler var blevet valgt, kan der derfor argumenteres for, at resultaterne ligeledes kunne have været anderledes. (Andersen, 1994:188) Kritisk teori tager også delvis afstand fra fortolkningsvidenskaben. Denne tager udgangspunkt i, at aktørenes livsverden er deres subjektive billeder af den sociale verden, som indeholder nøglen til forståelse af sociale handlinger og hændelsesforløb. Undersøgelser der foretages ud fra fortolkningsvidenskaben, bliver begrænset til at omhandle det manifeste niveau. Den fortolkningsvidenskabelige fremgangsmåde forudsætter, at en udtømmende forståelse af sociale handlingsforløb kan opnås, ved at fortolke og sammenføje til et meningsfuldt hele, som allerede findes i aktørernes bevidsthed. Den sociale verden er derfor det samme som helheden af de oplevelser af den, som findes i bevidstheden hos de enkelte aktører. Deltagersynsvinklen er dermed den relevante metodemæssige angrebsmåde i fortolkningsvidenskaben. (Andersen, 1994: 188f) Spørgsmålet er så, om der findes mekanismer og sammenhænge i de sociale processor, som aktørerne ikke selv er bevidste om, men som alligevel er styrende for deres handlinger. Således at de legitimeringer, som indgår i folks livsverden, er falske eller mangelfulde billeder af det, der faktisk styrer handlinger og hændelsesforløb. Dette er tilfældet i vores projekt, da vi ønsker, som en del af vores diskussion at diskutere hvorledes de danske politikere tilslører mekanismer og sammenhænge, som er styrende for borgernes livsverden. Da vi mener, at der foregår tilslørede processor, som aktørerne ikke er bevidste om, bliver den fortolkningsvidenskabelige, deltagerorienterede fremgangsmåde i dette tilfælde utilstrækkelig som metode. Dette fordi denne metode nemt kunne føre til, at man i sin undersøgelse reproducerer de illusioner, som findes hos aktørerne. For at undgå dette, må man forlade den rene deltagersynsvinkel og gå over til en tilskuersynsvinkel, for at søge efter mekanismer og sammenhænge, der er ukendte for aktørerne selv. Her ved bevæger vi os over til det latente niveau, som netop er kendetegnet ved, at det indeholder en række mekanismer og træk, som er ukendte for aktørerne (Andersen, 1994: 188). Ovenstående betyder dog ikke, at vi ser os nødsaget til at forkaste den fortolkningsvidenskabelige metode, eller den empirisk-analytiske position fuldstændigt og det er på dette grundlag, at kritisk teori bliver brugbar for os. 18\n19 Inden for kritisk teori, ønsker man både at inddrage en deltagersynsvinkel og en tilskuersynsvinkel, da begge er nødvendige for at opnå en udtømmende forståelse af den sociale virkelighed. Dette bunder i en opfattelse af, at alt socialt liv grundlæggende rummer både et subjektivt og et objektivt plan. De handlinger og sociale processer, der foregår i samfundet, i virksomheder, i det politiske liv osv. vil altid være et resultat af et sammenspil mellem bevidste, hensigtstyrede handlinger og objektive lovmæssigheder, som fungerer uden om aktørernes bevidsthed. (Andersen, 1994: 197) Vi mener derfor, at kritisk teori er en oplagt videnskabsteoretisk retning, set i forhold til vores problemformulering. Vi ønsker i projektet, at beskæftige os med den fortolkningsvidenskabelige tilgang, ved at tolke på de konsekvenser det kan have for den danske borger, at Danmark har udviklet sig til en konkurrencestat. Samtidig ønsker vi at undersøge den danske stats udvikling og overgang fra velfærdsstat til konkurrencestat, ud fra en tilskuersynsvinkel, som derved bærer præg af en empirisk-analytisk metodisk tilgang. Vi har i det ovenstående begrundet vores valg af kritisk teori, som videnskabsteoretisk tilgang. I det følgende vil vi se nærmere på, hvad kritisk teori indebærer Præcision af kritisk teori Kritisk teori lægger, modsat fortolkningsvidenskaben og positivismen, stor vægt på en sammensmeltning af objektivitet og subjektivitet. Den kritiske teori kan derfor, af samme grund, både være normativ og subjektiv. Epistemologien i kritisk teori bygger derfor på tanken om, at genstandsfeltet kun kan studeres ved en sammensmeltning mellem det subjektive og det objektive. (Elling, 2009: 208) Den moderne kritiske teori bygger videre på den videnskabsteoretiske grundopfattelse, at samfundsanalyser indgår i selve den samfundsudvikling, som de omhandler. Samfundsvidenskab er vores samfunds måde at tænke over sig selv på. Dette er herved også ontologien bag kritisk teori. (Andersen, 1994: 197) Kritisk teori sigter hverken imod, at man som forsker enten kan forstå verden udelukkende empirisk, eller udelukkende teoretisk, men derimod at man, med et kritisk udgangspunkt, 19\n20 må opfatte verden som en vekselvirkning af disse to, for at opnå et udtømmende svar, vedrørende den sociale virkelighed. Den sociale virkelighed og sociale handlen er, ifølge moderne kritisk teori, styret af relationen mellem system og livsverden. Disse to størrelser er, i kritisk teori, så generelle, at de kan anvendes på de fleste samfundsmæssige niveauer. (Elling, 2009: 209) System og livsverdenen vil blive yderligere behandlet senere i kapitlet. Den tidlige kritiske teori er repræsenteret ved samfundsforskere som Max Horkheimer og Theodor W. Adorno, som blev repræsentanter for det berømte Institut für Sozialforschung i Frankfurt am Main i (Elling, 2009:207) Jürgen Habermas blev, i 1960 erne, kendt som repræsentant for den senere udvikling inden for kritisk teori. Det er netop denne senere form for kritisk teori, og dermed Habermas, der skal danne den videnskabsteoretiske ramme om vores projekt. Habermas arbejder med opdelingen; system og livsverdenen, hvilket er to grundlæggende forskellige måder, hvorpå det sociale liv, etableringen og koordinationen af værdier, samt menneskers liv, organiseres i samfundet. (Andersen, 1994: 197) Netop disse to begreber vil vi gøre brug af, i forsøget på at klarlægge overgangen fra velfærdsstat til konkurrencestat, for at se hvilken betydning denne overgang har for den danske borger. System og livsverden vil blive uddybet i det følgende System og livsverden Ifølge Habermas kan virkeligheden, teoretisk set, deles op i to og disse styres af hver deres rationalitetsform. I systemet styrer målrationaliteten (strategisk handling). Her består rationaliteten i, at foretage egocentriske nyttevurderinger af forskellige handlingsinitiativer. Det er denne form for rationalitet, man bl.a. i den økonomiske teori antager er enerådende, når virksomheder og forbrugere handler økonomisk. Denne opfattelse af hvad rationalitet er, har været så udbredt, at man ikke kan forestille sig, at der kan findes andre former for rationalitet. Hvis handlinger ikke er rationelle, i den ovenfor anførte betydning af målrationalitet, anses de ofte for ikke at være rationelle overhovedet, men derimod irrationelle, følelsesstyrede eller lignende. (Andersen, 1994: 200) 20\n21 I livsverdenen styrer værdirationaliteten (kommunikativ rationalitet). Der handles her ud fra personlige værdivurderinger af forskellige handlingsinitiativer. Det er altså personlige værdiafvejninger, normer og følelsesmæssig logik der lægges vægt på, frem for en profitorienteret nyttemaksimering. (Andersen, 1994: 200) Systembegrebet repræsenterer det økonomiske, samt det politisk administrative, som er styret af penge og magt, ud fra et krav om effektivitet og funktionsevne. Dette er, som før nævnt, præget af målrationalitet og strategisk rationalitet hos aktørerne. Styringsmedierne i systemet virker som anonyme medier, der under gunstige forhold kan koordinere og organisere store komplekse handlingssystemer, så de virker på en relativt stabil og effektiv måde. På trods af, at aktørerne handler egocentrisk rationelt, for at opnå egne fastsatte mål om nytte eller økonomisk profit, kan der stadig tales om en vis grad af integration og stabilitet. Habermas taler her om systemintegration, hvor aktørerne stadig er i stand til at koordinere handlinger i forhold til systemkrav. Der handles inden for systemet, med et minimum af kommunikation og indforståethed som normer, hensigter, handlingsmål og personlige motiver. Disse gøres således ikke til genstand for kommunikativ refleksion eller vurdering. (Andersen, 2007: 373) Livsverdenen derimod er verdenen set fra et deltagersynspunkt og denne er, som før nævnt, styret af værdirationalitet eller kommunikativ rationalitet. Livsverdenen er struktureret af meningsfulde symboler, der formidles gennem sproglig, forståelsesorienteret kommunikation. Her bygger handlingskoordination og integration på konsensus. Indholdet kan således gøres til genstand for rationel refleksion, samt kritisk dialog. Her er der tale om det Habermas kalder for social integration. (Andersen, 2007: 374) I livsverdenen handles der på baggrund af indforståethed om situationsfortolkninger, handlingsmål, moral og selvforståelse. Konsensus er således baseret på sproglig formidlet kommunikation, og kan derfor i princippet altid anfægtes, samt gøres til genstand for diskussion. Indforståetheden bygger på frivillig anerkendelse af gyldigheden af argumenter for sandhed, moralsk rigtighed og personlig oprigtighed. (Andersen, 2007: 374) Habermas kritiserer systemet for at reducere det menneskelige, samt det sociale, således at det kan underlægges styringsmedier, penge og magt. Habermas mener, at der er en stor 21\n22 mangel i systemet, der potentielt lader individet opsluge i systemroller og lader det underlægge systemets krav om funktionseffektivitet, da solidaritet og personlig identitet ikke kan skabes kommercielt eller administrativt, men kun gennem den sproglige kommunikation, som findes inden for livsverdenen. (Andersen, 2007:374) Livsverdenen er altså formidlet kulturelt og organiseret sprogligt, i modsætning til systemet, som er organiseret og koordineret gennem de institutionaliserede styringsmedier - penge og magt. En af opgaverne i den senere kritiske teori er, at undersøge hvorledes samspillet mellem system og livsverdenen er, ideelt set og i praksis, på forskellige områder i samfundet. Kernen er at fastlægge hvor meget hver enkelt aspekt skal fylde, således at der opnås størst mulig balance mellem de to. Ifølge kritisk teori er det livsverdenen, der bør spille den overordnede rolle, men således fungerer det ikke altid i virkeligheden. (Andersen, 1994: 201) Illegitim magt og kommunikativ handlen Habermas ser opgaven for kritisk teori, som at undersøge hvornår konsensus om ideer og forestillinger er rationelt begrundet og i overensstemmelse med almene interesser og hvornår den er udtryk for åben eller skjult magtanvendelse, bedrag eller manipulation, dvs. illegitime magtforhold. Magt kan, ifølge Habermas, i nogle udgaver være funktionel og et middel til at opnå effektiv organisering i forsøget på at realisere fælles mål. Men magt kan også, i andre udgaver, være undertrykkende og udtryk for klasseinteresser eller andre isolerede mål. (Andersen, 2007: 371f) Sidstnævnte magtform er, ifølge Habermas, illegitim magt, da denne ikke er baseret på konsensus og fælles anerkendelse af argumenternes egen vægt. Illegitime magtforhold kan undgås, ved det Habermas kalder den herredømmefri dialog. (Andersen, 2007: 372) Denne er en samtale hvor alle berørte, af de beslutninger der skal træffes, må kunne deltage i diskussionen og argumentere frit for sine indstillinger, ønsker og behov. Ingen må forhindres i disse rettigheder gennem tvang. (Andersen, 2007: 378) Sker dette, eller har den berørte ikke fået muligheden for at deltage i diskussionen, kan dette ses som udtryk for illegitime magtforhold. Disse kan altså ses som negative følger for 22\n23 en person, der ikke har været en del af beslutningsprocessen. Den erkendelsesledende interesse er altså den emancipatoriske og kritisk teori fungerer således, som et medium for kollektiv selvrefleksion og frigørelse fra illegitime magtstrukturer. (Andersen, 2007: 371f) Vi har, i det ovenstående, gennemgået vores videnskabsteoretiske overvejelser i forbindelse med vores projekt, samt gennemgået nogle af de centrale begreber i Habermas senere kritiske teori, som skal danne den videnskabsteoretiske ramme om vores projekt. Vi vil, i det følgende, se nærmere på kritisk teoris anvendelighed i projektet Kritisk teoris anvendelighed Habermas begreber om system og livsverden er meget centrale i kritisk teori, men de er også meget opdelte og abstrakte i forhold til de konkrete forhold. Vi mener derfor, at Habermas begreber er mindre brugbare i den virkelige verden, da denne ikke lader sig opdele i kasser eller kategorier og derfor er der ikke vandtætte skodder mellem system og livsverden. (Andersen, 1994: 199) Umiddelbart falder både konkurrencestaten og velfærdsstaten ind under systembegrebet og det kan derfor undre, hvor livsverdensbegrebet kommer til sin ret og skal anvendes. Vi mener, at både livsverdenens og systemets rationaler findes i velfærdsstaten, mens det hovedsagligt er systemets rationalitet, der intervenerer i livsverdenen i konkurrencestaten. I velfærdsstaten er de velfærdsstatslige ydelser, baseret på politisk konsensus mellem politikerne og borgerne, samt mellem borgerne indbyrdes. Der er værdirationelle elementer i velfærdsstaten, da der tages hensyn til borgernes ve og vel, i udformningen af de velfærdsstatslige ordninger. I konkurrencestaten er fokus i højere grad, baseret på systemets rationalitet om økonomisk og magtmæssig rationalitet mellem politikere og borgere, samt mellem borgerne indbyrdes. Det er hensynet til målrationaliteten og det at få mest for pengene, der er styrende i konkurrencestatens måde at håndtere velfærd på. Dette ses f.eks. ved tanken om at det skal kunne betale sig at arbejde. Her tages der altså ikke det sammen hensyn, som i velfærdsstaten, til borgernes behov, i udformningen af de velfærdsstatslige ordninger. 23\n24 Vi vil således forsøge, ved hjælp af Habermas begreber, at tydeliggøre hvori forandringerne består, for derved, i vores diskussion, at se på hvilke konsekvenser det kan have, når det i højere grad er systemets rationalitet, der er den dominerende. Som nævnt ovenfor, påstår vi, at livsverdenen har haft indvirkning på systemet i velfærdssamfundet. Med dette mener vi, at der eksempelvis findes livsverdens kommunikationsformer i systemet. Der forekommer en subjekt-subjekt relation i mange forskellige situationer, f.eks. på en arbejdsplads, hvilket i teorien hører ind under livsverdenen. Rent teoretisk burde den kommunikative rationalitet derfor være stærkt reduceret, eller ikkeeksisterende, men dette ses både når vi danner kollegiale bånd gennem samtaler på arbejdspladsen, eller når der forhandles løn mellem medarbejder og direktør. Den kommunikative rationalitet forekommer altså også i systemet. Om den kommunikative rationalitet får mindre betydning i konkurrencestaten, er således det vi ønsker at undersøge. I denne sammenhæng er det vigtigt at påpege, at vores projekt kun er relevant og muligt, fordi vi fra starten stiller os kritiske over for Habermas meget hårde opdeling mellem system og livsverden. Vi påpeger, som udgangspunkt for denne opgave, at der i velfærdsstaten ikke var denne rigide opdeling mellem system og livsverden, men at det først er noget, der i stigende grad er kommet med konkurrencestaten. Vi mener dog, til trods for at Habermas begreber er meget afgrænsede, at system og livsverdensbegreberne er brugbare, som en teoretisk model. Disse begreber gør os i stand til at simplificere de faktorer, som vi ønsker at analysere, hvilket derved giver os nogle redskaber til udfærdigelsen af vores analyse, som skal danne baggrund for vores diskussion. 2.9 Konklusionens kvalitet Vi drager vores konklusion ud fra en analyse baseret på tre konkrete reformeringer af den danske velfærdsstat. Dette giver os et billede af udviklingens omfang inden for de tre velfærdssøjler og konsekvenserne for den danske borger. Det skal dog i denne forbindelse påpeges, at vi kun berører et udpluk af de mulige konsekvenser udviklingen fra 24\n25 velfærdsstat til konkurrencestat kan have for borgeren. Med det sagt mener vi dog også, at vi har forsøgt at forholde os både til positive og negative konsekvenser, for på denne måde at give et så nuanceret billede som muligt. Derudover er det vigtigt at tage højde for, at de mulige konsekvenser vi opstiller i vores opgave, ikke nødvendigvis stemmer overens med de faktiske forhold. Der forelægger en mulighed for, at vi på baggrund af vores analyse og diskussion tillægger de danske borgere følelser og holdninger, som måske ikke er reelle. Vi konkluderer at nogle grupper i samfundet vil være i risiko for at blive stigmatiserede og at uligheden i samfundet vil øges, men dette behøver nødvendigvis ikke være tilfældet. Der foreligger også den mulighed, at disse borgere i højere grad vil forsøge at tilpasse sig samfundets nye krav og udviklingen dermed kan være med til at afhjælpe den afhængighedskultur og krævementalitet, som den universelle velfærdsstat kan siges at have skabt hos den danske borger. Hvis udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat har de konsekvenser vi påpeger i konklusionen, kan denne til gengæld medvirke til at sætte fokus på en samfundsmæssig problemstilling, som er aktuel og som den danske borger bør være bevidst om. 25\n26 2.10 Projektdesign 26\n27 3. Teori Vi har i det foregående kapitel gennemgået vores metodiske, samt videnskabsteoretiske overvejelser. I det følgende afsnit vil vi gennemgå de tre velfærdsstatsmodeller; den liberale, konservative og universelle. Ydermere vil vi inddrage Ove K. Pedersens teori om konkurrencestaten og Jacob Torfings tanker om en Schumpeterian Workfare Postnational Regime. Sidst men ikke mindst, vil vi inddrage industrialiserings - og globaliseringsteori. Disse skal danne det teoretiske fundament for vores projekt. 3.2 Forskellige typer af velfærdsstater Til trods for at der findes mange definitioner på en velfærdsstat, så findes der nogle fællestræk og bestemte karakteristika, som alle velfærdsstater er baseret på. Der tales her om de tre grundsøjler for velfærdsstater, henholdsvis; alderdomssikring, sygesikring og arbejdsløshedssikring. Disse tre forsikringsformer findes i alle typer velfærdsstater og er, i større eller mindre grad, finansieret af staten. Alt efter hvilken velfærdsstatsmodel der er tale om, kan ydelsernes størrelse og målgruppe, samt fordelingsprincipperne variere. Dette gør det herved muligt, at opsætte nogle rammer for forskellige typer af velfærdsstater. Vi skal, i det følgende, se nærmere på henholdsvis den liberale, den konservative og den universelle velfærdsstatsmodel Den liberale velfærdsstatsmodel Den liberale, også kaldet den residuelle velfærdsstatsmodel, bygger som navnet antyder, på liberale værdier og er karakteriseret ved en lille velfærdsstat og devisen; det skal kunne betale sig at arbejde. Derfor er skatter og afgifter lave og de sociale ydelser beskedne og hovedsagligt tiltænkt de allermest trængende. De beskedne sociale ydelser medvirker også til, at lønniveauet ikke behøver at være særlig højt, for at det kan betale sig at arbejde. Desuden er den liberale velfærdsstat karakteriseret ved behovstestet og statsborgerskabsbaseret socialhjælp, samt beskedne socialforsikringssystemer for erhvervsaktive. Socialhjælpen er altså i princippet for alle i landet, men kun hvis de beviseligt ikke kan forsørge sig selv. (Jensen, 2011: 31) 27\n28 Derudover er omfordelingen mellem rig og fattig meget lille, og primus motor i denne model er markedet, hvor den enkelte må søge sin lykke. Den liberale stat foretrækker frie markedskræfter, uden væsentlige bindinger fra staten, hvilket også er grunden til ønsket om en så lille velfærdsstat som muligt, da en velfærdsstat nødvendigvis må modificere de frie markedskræfter. (Jensen, 2011: 31) Af lande med en liberal velfærdsstatsmodel kan nævnes bl.a. USA, Canada og Storbritannien Den konservative velfærdsstatsmodel Denne velfærdsstatsmodel kaldes også for den kontinentaleuropæiske velfærdsstatsmodel. Denne er karakteriseret ved at tilstræbe minimumsordninger for de fattigste, men fremhæver ellers betydningen af en opretholdelse af de statusforskelle, der måtte være mellem personer og klasser i samfundet. Derudover er omfordelingen gennem skatter lav, hvilket resulterer i middellave skatter og afgifter. (Jensen, 2011: 30) Derudover gøres der brug af arbejdsmarkedstilknyttede socialforsikringsordninger. Dette betyder, at ydelserne afhænger af ens tilknytning til arbejdsmarkedet og da velfærdsstaten samtidig skal være med til at opretholde klasseforskelle, indebærer det at en højtlønnet person, skal have højere ydelser end en lavtlønnet person, hvis vedkommenet f.eks. bliver arbejdsløs. Til trods for at disse udbetalinger til forsikrede ofte er generøse, så er de samtidig særdeles skævvredne, til fordel for højtlønnede og mænd, fordi de kan være med til at fastholde kvinderne i hjemmet og i ægteskabet, da kvinder udenfor arbejdsmarkedet ikke har forsikringsordninger. Statens rolle i denne model har altså stadig en forholdsvis stor betydning, da de sociale forsikringsordninger bliver til, i et samarbejde mellem staten og arbejdsmarkedet. (Andersen & Larsen, 2007: 162) Det er ikke kun klasseforskelle velfærdsstaten medvirker til at opretholde, men også forskelle mellem kvinder og mænd, da denne model understøtter opretholdelsen af den traditionelle familiestruktur. Her det er manden der arbejder og skaffer mad på bordet og kvinden som hjemmegående husmor, der passer børnene og eventuelle ældre i familien. For at opretholde dette, optjenes velfærdsydelserne overordnet set kun gennem arbejdsmarkedet og udelukker på den måde husmødre, samtidig med at den konservative 28\n29 velfærdsstatsmodel kun tilbyder et minimum af børne og ældreplejeservices. Socialforsikring er således knyttet til arbejdet og er derfor ikke en ordning for alle. Ydermere ligger det i denne model, at staten kun vil træde til, når familiers egne forsørgelsesmuligheder og evner er udtømte. (Andersen & Larsen, 2007: 162) Denne velfærdsmodel benyttes af mange centraleuropæiske lande som f.eks. Tyskland, Østrig, m.fl Den universelle velfærdsstatsmodel Den universelle velfærdstatsmodel er kendetegnet ved, at staten spiller en stor rolle i forhold til at sikre alle borgere, kvinder som mænd og gamle som unge. Der er et ønske om lighed i samfundet, hvilket medfører et ønske om at gribe ind i de frie markedskræfter. (Jensen, 2011: 30) Dette sker gennem en struktureret omfordeling fra rig til fattig af de penge, som staten kræver ind gennem skatter og afgifter. Staten sørger i mange tilfælde for borgeren fra vugge til grav og skal med politikker imødegå, at sociale problemer såsom fattigdom og arbejdsløshed overhovedet opstår og dermed yde borgeren mere end minimal sikring. (Andersen & Larsen, 2007: 163) Af lande med den universelle velfærdsstatsmodel kan nævnes Danmark og de øvrige skandinaviske lande, derfor kaldes denne model også populært den skandinaviske velfærdsstatsmodel. I Danmark findes der flere gode eksempler på, hvorledes staten tager hånd om dens borgere, fra fødsel til død. Vi har et stort udbud af universelle ordninger, eksempelsvist har vi som danske borgere ret til gratis sygesikring livet igennem, i form af vores gule sygesikringskort. Kortet giver os ret til fri læge - og sygehushjælp, hvad enten det drejer sig om almindelige konsultationer, eller omfattende operationer. Derudover optjener alle også tilskud til medicin, hvis beløbet årligt overstiger 865kr og medicinen er tilskudsberettiget m%20medicintilskud.aspx 29\n30 Den danske stat tilbyder desuden også fri uddannelse, både folkeskolen, ungdomsuddannelse og ikke mindst videregående uddannelse. Dette giver, institutionelt set, alle borgere lige muligheder for at skabe sig et liv, hvor de er i stand til at forsørge sig selv og dette er et udtryk for ønsket om lighed, som er karakteriseret ved den universelle velfærdsstatsmodel. Ydermere kan man som borger over 18år modtage SU under sin uddannelse, hvilket også er finansieret af staten. Derudover findes der i de skandinaviske velfærdsstater nogle ydelser som ikke er bestemt af trang. Eksempelsvis folkepension og børnefamilieydelse, som gives til alle. Vi har ovenfor set en kort gennemgang af de tre dominerende definitioner på velfærdsstatsmodeller. Der kan argumenteres for, at nogle af de lande vi har nævnt som eksempler, har eller er i gang med at gennemgå en forandring af deres velfærdsstatsmodel, herunder Danmark, hvilket vi vil komme nærmere ind på senere. Der er forskellige opfattelser af, hvad der har skabt den danske velfærdsstat. Er velfærdsstaten et produkt af f.eks. industrialiseringen, eller er den et udtryk for normative ideer og verdenssyn hos politiske partier? Vi vil i det følgende se nærmere på industrialiserings - samt magtressourceteorien, da der kan argumenteres for, at disse kan være medvirkende til at forklare velfærdsstatens opkomst. 3.3 Industrialiseringsteorien Set ud fra industrialiseringsteorien anses velfærdsstatens opståen, som en følge af selve industrialiseringen. Denne periode bestod i særdeleshed af økonomiske fremskridt og store ændringer i markedsstrukturen, som fordrede et øget demokratisk samfund. Under industrialiseringen skete der et stort skifte i mange borgeres levevilkår. Store dele af befolkningen flyttede fra landet og gårdarbejdet ind til byerne, hvor de blev arbejdere i de nye industrier. Der opstod derved en stor arbejderklasse i byerne, der begyndte at samle sig, således at der i 1871 var tale om en regulær arbejderbevægelse. Denne bevægelse kæmpede for bedre arbejdsvilkår, samt højere løn og det politiske arbejderparti Socialdemokratiet udsprang af denne arbejderbevægelse. ( Danmark før og nu, 2007: 38) 30\n31 Ifølge den amerikanske sociolog Harold. L. Wilensky, var det de store ændringer i samfundsstrukturerne under industrialiseringen, der medførte at socialpolitikken opstod. Grunden hertil skal findes i de problemer, der udsprang af de samfundsmæssige forandringer under industrialiseringen. Socialpolitikken blev dermed et svar og en løsning på disse problemer. (Andersen & Larsen, s. 163f) Velfærdsstaten opstod altså, ifølge industrialiseringsteorien, ikke udelukkende ud fra et ønske om at forsøde livet for den enkelte borger, men fordi borgerne under industrialiseringen udviklede sig til arbejdere, som det industrielle system var afhængige af som arbejdskraft. Denne afhængighed gav arbejderne magt til at kræve noget til gengæld af systemet. Kritikken af teorien går på, at selvom industrialiseringen muligvis kan sandsynliggøre socialpolitikkens opståen, så kan den ikke præcist forklare hvordan eller hvornår socialpolitikken opstod, samt dens udvikling. (Andersen & Larsen, s. 164) 3.4 Magtressourceteorien Et andet perspektiv på velfærdsstatens opståen, kan opnås ved at se på magtressourceteorien. I denne teori fokuseres der på, at det er de historiske og politiske styrkeforhold, der har igangsat og formet velfærdsstaten. Der findes fællestræk i neo-marxismens teorier, i forhold til betragtningen af, at de kampe og magtstrukturer der finder sted i kapitalistiske demokratier, er betingede af klassedelingen mellem lønarbejde og kapital. Dog adskiller magtressource-teoretikere sig ved at påpege, at velfærdsstaten er grundlaget for socialisme, da kapitalismen i høj grad muliggør, at politiske reformer kan skabe og forandre en stat. Dette skulle være muligt gennem den stærke organisering, som arbejderne kan opnå i et demokratisk kapitalistisk samfund. Arbejderne kan bruge den stærke organisering til at flytte klassekampen ind i den politiske arena, frem for den industrielle. Dette gøres ved at indøve politisk indflydelse på statens udformning, ved at vælge regeringer der varetager arbejdernes interesser. Disse interesser er nærmere betegnet, en større omfordeling af goderne fra rig til fattig. (Andersen & Larsen, 2007: 165f) 31\n32 Kritikken af denne teori er imidlertid, at heller ikke denne kan stå alene, såfremt det ønskes at forklare, hvorfor der opstod sociale forsikringsprogrammer i de spirende europæiske velfærdsstater. Dette skyldes, at der historisk set ikke er belæg for at tillægge arbejderbevægelsen hele æren, for alle de socialforsikringsprogrammer der opstod under industrialiseringen. Der findes imidlertid også en variant af magtressourceteorien, der i højere grad tillægger den udenomsparlamentariske mobilisering æren for en del af de opståede socialforsikringsprogrammer. Dette vil sige, at de velfærdsstatslige ydelser der er opstået og gennem tiden blevet forbedret, kun har været mulige, fordi arbejderne har været i stand til, gennem en stor og effektiv mobilisering, at presse overklassen til dette. Samfundets elite har altså benyttet sig af socialpolitiske forbedringer, som et middel til at undertrykke oprør og andre samfundsforstyrrende elementer, under f.eks. økonomiske kriser. Når krisen er overstået, er hensigten dog at genvinde kontrollen, ved at forringe og underligge velfærdsydelserne bureaukratisk kontrol. (Andersen & Larsen, 2007: 165f) Vi har i det ovenstående, beskæftiget os de tre velfærdsstatsmodeller, samt teorier der kan være medvirkende til at forklare velfærdsstatens opståen. Vi vil i det følgende beskæftige os med konkurrencestaten, samt teorier der kan være med til at forklare dennes opståen. 3.5 Konkurrencestaten Ove Kaj Pedersen Udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat er, ifølge Ove K. Pedersen, den mest gennemgribende samfundsændring, der er sket i løbet af de seneste tyve år. Ove K. Pedersen mener, at denne udvikling skyldes internationale begivenheder og begyndte i 1993, da Præsident Bill Clinton tiltrådte som USA s præsident. Clinton udtalte, at der fremover skulle fokuseres langt mere på international konkurrence og efterfølgende oprettedes et utal af handelsaftaler verden over. Globaliseringen blev herefter for alvor sluppet løs. 9 Konkurrencestaten er ikke en ny statsform og adskiller sig ikke fuldstændig fra velfærdsstaten. Konkurrencestaten er en videreudvikling af velfærdsstaten, for ligesom 9 32\n33 tidligere, sørges der stadig for mange af de samme ydelser og services. Samfundets goder og ressourcer skal stadig omfordeles mellem samfundets sociale grupper, men dette menes nu gjort, i en mere ulige retning. Trods førnævnte ligheder, bygger konkurrencestaten på nye idealer og anvender andre politikker og redskaber, f.eks. en neo-liberal retorik, samt ageren inden for nogle andre internationale betingelser, end den traditionelle velfærdsstat gør. I konkurrencestaten arbejdes der aktivt på påvirkning af de internationale omgivelser, som f.eks. gennem EU, hvor der anvendes mange ressourcer på, at få plads til danske interesser, både i Europa men også globalt. (Pedersen 2011:12ff) Konkurrencestaten søger at mobilisere virksomheder og befolkningen til deltagelse i den globale konkurrence. Tidligere prøvede (velfærds)staten i højere grad i stedet, at beskytte virksomhederne og befolkningen mod konjunkturudviklinger i den internationale økonomi. Den enkelte borger skulle sikres en livsindkomst i dårlige tider, hvor konkurrencestaten fokuserer mere på at fremme virksomhedernes konkurrenceevne, ved at påvirke udbuddet af kapital og arbejdskraft. Der er gennem tiden sket en forskydning i forhold til hvilke politikker der er de vigtigste og hvilke politikker der reelt skal gennemføres. Ligeledes er der sket en ændring i synet på mennesket. Fra i velfærdsstaten at have fokuseret på skabelsen af det gode, demokratiske samfund og menneske, samt at skabe lighed og tryghed for alle, til i konkurrencestaten at se mennesket, som en del af den produktive arbejdskraft og derved som et afgørende konkurrenceparameter. Mennesket skal nu, i højere grad end tidligere være effektivt, produktivt og til rådighed for arbejdsmarkedet længst muligt. 10 Konkurrencestaten ser fællesskabet som knyttet til arbejdet og frihed er muligheden for at realisere egne behov og der lægges vægt på, at den enkelte skal gøres ansvarlig for eget liv (Pedersen, 2011:12). Økonomisk er der også sket en ændring i rammebetingelserne for staten. Tidligere var staten omgivet af en international økonomi, som var baseret på nationalmarkedet, til nu hvor den internationale økonomi i højere grad, er baseret på post-nationale markeder, som det indre marked i EU. Det er nu ikke længere muligt at beskytte hjemmemarkedet med told og afgifter, eller at beskytte virksomhedernes konkurrenceevne gennem subsidier. Den videreudbyggede velfærdsstat er en konkurrencestat, fordi staten nu handler inden for\n34 en international økonomi, baseret på post-nationale markeder. Staten er pålagt at fremme arbejdskraftens og virksomhedernes konkurrencedygtighed, hvorimod der tidligere blev kompenseret for konsekvenserne af den internationale konkurrence. (Pedersen, 2011:71f) Jacob Torfing Ove K. Pedersen er, som tidligere nævnt, ikke den eneste der har beskæftiget sig med den udvikling, den danske stat har gennemgået de sidste år. Professor Jacob Torfing mener også, at den danske stat har gennemgået en udvikling og netop denne beskæftiger han sig med i bogen Det stille sporskifte i velfærdsstaten fra Som titlen indikerer, mener Torfing at overgangen er foregået stille og meget smertefrit, men han påpeger samtidig, at der ofte inden for samfundsvidenskaberne tales om, hvor svært det kan være at ændre den politiske kurs. Torfing argumenterer for, at grundparadigmet i velfærdsstaten er blevet forandret igennem ganske få år, og at sporskiftet, som nævnt ovenfor, er sket uden de store konflikter og politiske sværdslag. (Torfing, 2004: 9) Fra slutningen af 1980 erne til slutningen af 1990 erne blev grundkonceptet i den danske velfærdsstat stille og roligt ændret, fra en stat med fokus på forsørgelse, til en stat med fokus på aktivering. (Torfing: 2004: 7) Hvis der skal sættes et overordnet navn på udviklingen i denne periode, kan det siges at Danmark er gået fra Welfare to workfare. Torfing er enig med Ove K. Pedersen i, at overgangen primært skyldes påvirkning fra andre vestlige lande, som er bygget op omkring andre velfærdsstatslige modeller, end den danske. For at forklare forandringerne i velfærdsstaten, gør Torfing brug af Sociologen Bob Jessops tanker om en Keynesian Welfare National State (KWNS) og et Schumpeterian Workfare Postnational Regime (SWPR). Den førstnævnte er kendetegnet ved at velfærdssystemet, både af navn og gavn, byggede på universalistiske principper. Velfærd er i denne statsform en rettighed for alle medborgere, ydelserne er generøse og skattefinansierede og landet styres gennem en stærk nationalstatslig orientering. Der er etableret et stærkt skæbnefællesskab og den statslige regulering er ganske omfattende. På 34\n35 grund af tidligere traumatiske begivenheder gennem historien, er der en betydelig skepsis over for national suverænitetsafgivelse. Endelig er denne statsform karakteriseret ved en stærk stat, i et velorganiseret forhandlingssamfund. Denne type velfærdsstat kan, med visse modifikationer, bruges til at beskrive den danske velfærdsstat i efterkrigstiden. (Torfing, 2004: 26) I starten af 1970 erne begyndte denne form for velfærdsstat at komme i krise. En lang række reformer, fra 1980 erne, syntes at føre en lang række vestlige lande i retning af en ny form for velfærdsstat, nemlig SWRP. Hovedtrækkene i denne nye form for velfærdsstat er; at den økonomiske politik forsøger at skabe permanente innovationer og fleksibilitet i en åben økonomi, socialpolitikken underlægges økonomiske krav om større arbejdsmarkedsfleksibilitet og lavere socialudgifter, den nationalstatslige styring udhules og der er ikke længere tale om en stat, men derimod et polycentrisk 11 regime. (Torfing, 2004: 27) Med visse forbehold giver det god mening at se de sidste års forandringer i den danske velfærdsstat, som et udtryk for et skift i retning af et SWRP, som forsøger at tilpasse den liberale velfærdsstatsmodel, eller workfare-politik, til de mere europæiske modeller, der generelt vægter forsørgelseselementet relativt højt. (Torfing, 2004: 27) Jacob Torfing og Ove K. Pedersen er altså enige om at Danmark, og ikke mindst den danske velfærdsstat, allerede har gennemgået nogle store forandringer. De er også enige om, at den danske stat er blevet mere optaget af konkurrencedygtighed og at denne er blevet påvirket, af neoliberale tendenser og det store udland. Der kan altså, som før nævnt, argumenteres for at Ove K. Pedersen og Jacob Torfing i store træk, er enige om den samfundsudvikling Danmark gennemgår, samt baggrunden herfor. 3.6 Globaliseringen 1990 erne blev det årti, hvor globaliseringsprocesserne for alvor begyndte og dette kan derfor kobles sammen med den udvikling, vi ser fra velfærdsstat til konkurrencestat, i samme periode, på en række områder. Derfor kan globaliseringsprocessen bruges til at 11 Et samfund hvor beslutningsprocesserne uddifferentieres og fordelingen af magt foregår i forskellige uafhængige centre. 35\n36 opnå en forståelse af, hvilke ydre faktorer, der har spillet en rolle i udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat. I denne forbindelse, finder vi det relevant at inddrage moderniseringsteorien, til beskrivelse af de forandringer der har fundet sted. Men globaliseringen, er der nu både en økonomisk og politisk afhængighed landene imellem, som gør, at nationer ikke længere er upåvirkede af udefrakommende handlinger. Derfor gælder det, for et lille land som Danmark, om tilpasning, effektivisering og produktivitet i både den offentlige og private sektor, for at kunne opretholde konkurrenceevnen. Grundet dette kan det siges, at globaliseringen har været medvirkende til, en række nedskæringer i den universelle velfærdsstat, for at have råd til konkurrencedygtigheden. 12 Det er netop denne udvikling vi vil behandle, i vores analyse, for at få klarlagt hvilke konsekvenser dette kan have for den danske borger Moderniseringsteorien Moderniseringsteorien menes at udspringe i perioden erne. Vi ønsker at gøre brug af moderniseringsteorien til at forklare samfundsudviklingen mod en konkurrencestat, med start i industrialiseringen. Industrialiseringen indebar en uddifferentieringsproces, hvor den kollektive produktion og kapitaliseringen blev adskilt fra hjemmeproduktionen. På denne måde blev samfundet hurtigt rigere, og andre lande ønskede derfor også at følge samme udvikling. (Kaspersen, 2007: 572) Familien blev uddifferentieret som forbrugsenhed, uddannelsessystemet blev forbedret og specialiseret, da der opstod et behov for forskellige kvalifikationer, i det nye, moderne, differentierede samfund. Den enkeltes plads i samfundet, blev primært bestemt af placeringen i arbejdsdelingen og da denne nu blev mere specialiseret, gik man fra et mekanisk baseret solidaritetssamfund, mod et mere organisk solidaritetsbaseret samfund. Det er nu den individuelle forskellighed, som åbner muligheder i den komplekse arbejdsdeling. Med moderniseringsprocessens globale spredning, udbredes individualiseringen og rationaliseringen blandt befolkningen. Globalt set kommer nationer i stigende grad, til at leve under mere ens vilkår og bliver derved lettere sammenlignelige. (Kaspersen, 2007: 572f)\n37 Netop på dette område, kan der trækkes en parallel til konkurrencestaten, da denne ønsker, at nationen skal være blandt de bedste lande i verden på mange områder, hvilket kræver at nationer ensrettes og gøres sammenlignelige. For at kunne opnå denne form for succes som nation, er tilpasning til ydre eksistensbetingelser essentielt og netop dette er et af kerneområderne, inden for moderniseringsprocessen. (Kaspersen, 2007: 573) Vi har nu beskrevet projektets metodiske og teoretiske grundlag, der danner rammen om hele projektet. Vi vil i det følgende se nærmere på hvad en velfærdsstat egentlig er, samt give læseren et historisk overblik over den danske velfærdsstats udvikling og udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat. Dette skal tjene som baggrundsviden og bidrage med en viden om hvad der karakteriserer den danske velfærdsstat og ligger til grund for konkurrencestatens opståen. Dette skal efterfølgende, på bedst mulig vis, gøre os i stand til at foretage vores analyse. 37\n38 4. Redegørelse Vi ønsker i dette kapitel at redegøre for velfærdsstatens historie og udvikling, ud fra hovedsagligt den empirisk-analytiske tilgang. 4.2 Hvad er en velfærdsstat? Begrebet velfærdsstat er et begreb, der er og altid har været omstridt. Der findes ikke blot modstandere og tilhængere, men et utal af forskellige opfattelser af og definitioner på, hvad en velfærdsstat er og bør være. Selve begrebets indhold er historisk afhængigt og har derfor ændret sig over tid. Tidligere taltes der om tiggerne og de fattige, dette gled over i debatten om arbejdsspørgsmål, som igen blev generaliseret til det sociale spørgsmål. På et senere tidspunkt vandt begrebet socialpolitik frem og til sidst kom velfærd og velfærdsstaten ind, som kerne i diskussionen. Hvis vi kigger på nutidens brug af begrebet velfærdsstat, kan det deles i to hoveddefinitioner; de brede og de smalle definitioner. De brede definitioner forstår velfærdsstaten, som en overordnet betegnelse for samfundsarkitekturen. Det er den måde vi bruger velfærdsstat på, når vi taler om den danske model og når vi drøfter værdierne bag den danske velfærdsstat. Den smalle definition fokuserer derimod på konkrete politiske områder. (Petersen, m.fl., 2010: 7) Der findes, som før nævnt, mange definitioner på hvad en velfærdsstat er og bør være, en af dem er givet af den norske historiker Asa Briggs: En velfærdsstat er en stat, hvor organiseret magt er anvendt (via den politiske proces og den offentlige administration) til at modificere markedskræfterne på mindst tre måder. For det første ved at garantere individer og familier en minimumsindkomst uafhængigt af markedsværdien af deres arbejdskraft og ejendom. For det andet ved at reducere usikkerheden i forbindelse med en række sociale begivenheder (for eksempel sygdom, alderdom og arbejdsløshed). For det tredje ved at befolkningen uden hensyn til social status bliver tilbudt adgang til en på forhånd afgrænset række serviceydelser. (Jensen, 2011: 14) 38\n39 Briggs giver en bred definition af en velfærdsstat og i definitionen ligger, at der er tale om en autoritativ fordeling af værdier i samfundet og at der derfor kun kan være tale om en velfærdsstat, hvis det offentlige har truffet beslutningen herom. Enkeltpersoner kan, uanset formue, altså ikke etablere en velfærdsstat. Inden for velfærdsstater kan der tales om negativ eller positiv selektivisme. Førstnævnte fører til residualisme, hvor velfærdsstatsrettigheder opfattes som en offentlig byrde, der skal forbeholdes de absolut dårligst stillede grupper i samfundet. Den negative selektivisme kan risikere at stigmatisere modtageren. Positiv selektivisme betyder, på den anden side, at hvis bestemte grupper og områder har særlige behov, så skal der i tillæg til de universelle rettigheder, etableres selektive former for ydelser og service. (Andersen & Larsen, 2007: 179f) Samfundsforsker Richard Titmuss forsvarer princippet om positiv selektivisme og mener at: Services specifically for the poor tends to be poor services (Andersen & Larsen, 2007: 180) Titmuss påpeger her, at en velfærdsstat ikke blot bør sigte mod minimale ydelser til de svageste i samfundet, men derimod stræbe efter universelle ydelser, med mulighed for ekstra hjælp og service til de med behov herfor. Princippet om positiv selektivisme findes mange steder i den danske velfærdsstat, f.eks. inden for skolepolitikken, da alle børn har ret til gratis skolegang, men børn med særlige behov kan få adgang til særlig tilrettelangt undervisning. (Andersen & Larsen, 2007: 180) 4.3 Den danske velfærdsstat i et historisk perspektiv Nogle vil mene, at den danske velfærdsstat har sine rødder helt tilbage i middelalderen, hvor man allerede dengang følte sig forpligtet til at hjælpe de svageste mennesker i samfundet Grunden hertil var at kirken, som dengang var en dominerende faktor, anså det som en kristen pligt at hjælpe sine medmennesker. (Jensen, 2004: 16) Mere nøjagtigt er det måske at sige, at den danske velfærdsstat for alvor fik sit gennembrud, efter den danske industrialisering i 1890 erne og frem (Jensen & Tranæs, 39\n40 2011: 118). I de følgende år skete både store økonomiske, sociale, samt arbejdsmarkedsmæssige fremskridt. Vi har tidligere nævnt de tre forsikringsformer, som danner grundsøjlerne for alle velfærdsstater. I Danmark så indførelsen af disse således ud; alderdomssikring i 1891, dernæst sygesikring i 1892 og arbejdsløshedssikring i Alderdomssikring 1891 I 1891 blev alderdomspensionen indført i Danmark. Dette skyldes primært et ønske fra danske gårdejere om, at forbedre den sociale situation for deres arbejdskraft. Landbruget var dengang meget afhængig af billig arbejdskraft, såsom husmænd der ikke ejede jord nok til at forsørge sig selv og derfor måtte arbejde hos større gårdejere. Men med industrialiseringen skete der en stor afvandring fra landbruget og oveni kom i 1880 erne en landbrugskrise, som medvirkede til, at gårdejerne fik sværere ved at betale deres arbejdskraft, da deres egen indtjening var blevet betydelig mindre. (Jensen, 2011: 41) Ovenstående medvirkede til et forslag fremsat og presset igennem af gårdejernes parti Venstre, om en alderdomspension, som skulle fungere som kompensation for højere løn til landbrugsmedarbejdere. Forslaget bar i høj grad præg af gårdejernes interesser, dette ses bl.a. ved, at det var hele samfundet der, via skatten, skulle betale til alderdomspensionen. Dette gjorde det attraktivt for både gårdejere og medarbejdere, da de på denne måde ikke selv skulle spare penge op til pensionen. Derudover skulle statsborgerskabet anvendes som adgangsprincip og da det var vigtigt for gårdejerne, at ordningen fik en hurtig virkning, blev tildelingsalderen sat til 60 år. En andet krav for modtagelse af alderdomspension var værdighedskravet, som fordrede at borgeren havde haft fast ophold i de seneste 10 år og i de år ikke havde modtaget fattighjælp. Havde man det, kunne borgeren stadig få alderdomspension, men mistede så sin stemmeret. Det var hensigten, at kun de fattigste i samfundet havde ret til alderdomspension, hvorfor borgeren skulle kunne dokumentere sit behov herfor. (Jensen, 2011: 41ff) Sygesikring 1892 Sygesikringsloven af 1892 adskiller sig i høj grad fra, hvad vi i dag kender til den offentlige sygesikring. Dengang var det private sygesikringskasser der varetog 40\n41 sundhedsområdet, men med sygesikringsloven begyndte staten at yde tilskud til de private sygesikringskasser. Det var frivilligt at være medlem af en sygesikringskasse, men for at staten ville yde borgeren tilskud i tilfælde af sygdom, skulle borgeren selv melde sig ind og betale kontingent til sygesikringskassen. Det var første gang, at den danske stat ydede tilskud på sundhedsområdet. 13 Septemberforliget 1899 I 1899 blev grundlaget for den danske model, som vi kender den i dag, for alvor skabt med Septemberforliget ; modellen hvor henholdsvis arbejdsgiver og arbejdstager forhandler sig frem til ordninger på arbejdsmarkedet. Staten forholder sig passiv, men kan træde ind i forhandlingerne, hvis det er nødvendigt og desuden lovgive på særlige områder. Desuden blev det muliggjort for staten, qua den stigende skatteindkomst i perioden, at skabe en stor offentlig sektor og derved sørge for arbejde til mange. (Mørch, 2004: 72) Arbejdsløshedssikring 1907 Loven om arbejdsløshedsforsikring af 1907 medførte, at staten ydede tilskud til arbejdsløshedskasserne og dermed borgeren hvis denne havde en arbejdsløshedsforsikring. Tidligere var det praksis, at såfremt staten ydede tilskud til en borger, mistede denne borger nogle rettigheder, eksempelsvis sin stemmeret, som konsekvens af synet på tilskuddet som fattighjælp. Men med loven om arbejdsløshedssikring blev det tilladt værdigt trængende over 60 år, at modtage understøttelse fra staten, uden at miste stemmeretten. Dog kun hvis disse borgere ikke tidligere havde modtaget fattighjælp. 14 De tre grundsøjler til den danske velfærdsstat var nu opført og de skulle vise sig at blive mere og mere udbyggede, i mange år fremover. Aldersrentereformen 1922 I 1922 kom aldersreformen. Det var med denne reform, at tanken om en fast takseret pension fik sit gennembrud og man bevægede sig væk fra tanken om, at alderdomshjælp var det samme som fattigdomshjælp. Det var også med denne reform, at den / 41\n42 skattefinansierede pension blev tilgængelig for alle borgere. (Petersen & Petersen, 2005: 97) K.K. Steinckes socialreform 1933 I 1930 fremsatte den daværende socialminister K.K. Steincke, forslag om en socialreform. Til grund for forslaget lå, at der i datidens sociallovgivning var stor diversitet i bestemmelserne og der manglende således, ifølge Steincke, et ledende og koordinerende princip. Det var dengang ikke sjældent set, at eksempelsvist to naboer, med nogenlunde samme helbreds og økonomiske situation, fik vidt forskellig økonomisk hjælp. Dertil kommer, at der ikke var noget i datidens sociallovgivning, der forhindrede beregnende borgere i at skaffe sig hjælp fra flere institutioner, samtidig med at andre ikke kunne få nogen hjælp. Denne problematik fik, som før nævnt, Steincke til at fremsætte forslaget. Socialreformen skulle samle bestemmelser fra ca. 55 gældende love og samle dem til 4 store love, henholdsvis; loven om arbejdsanvisning og arbejdsløshedsforsikring, loven om ulykkesforsikring, loven om folkeforsikring og det egentlige hovedforslag, loven om offentlig forsorg. (Rasmussen, 1978: 432ff.) Socialreformen blev gennemført i maj 1933, som en del af kanslergadeforliget. Hidtil havde det været frivilligt at lade sig sikre mod sygdom og sådan blev det i princippet ved med at være, men det blev pålagt alle mellem 21 og 60år at melde sig ind i en sygekasse eller sygeforsikring. Der var tale om tre medlemsordninger; nydende medlem af en statsunderstøttet sygekasse, blot bidragydende, eller at stå i en sygeforsikringsforening der ikke fik offentlig støtte. Man kunne dog kun være nydende medlem, hvis ens formue og indtægt var under den såkaldte sygekassegrænse, der adskilte hvem der skulle betale for lægehjælp og medicin. Og kun borgere, som var bidragydende medlemmer eller var i sygeforsikring, kunne blive nydende medlemmer, hvis deres indtægt senere forringedes. Alt dette bevirkede at flere meldte sig ind i en sygekasse. (Rasmussen, 1978: 434) De største ændringer skete imidlertid gennem loven om offentlig forsorg. Det havde helt fra grundloven blev vedtaget i 1849, været pålagt det offentlige at hjælpe dem, som ikke 42\n43 kunne forsørge sig selv, mod at de skulle opfylde de forpligtigelser loven påbød dem. Denne hjælp havde gennem længere tid været fattighjælp, som medførte at borgeren mistede sin stemmeret. Med den nye lov kom bestemmelser om, at borgeren kun i tilfælde af forsømmelighed eller kriminalitet, kunne pålægges afskrækkende følger, hvis denne modtog hjælp. Derfor skelnede loven mellem tre slags hjælp; særhjælp, kommunehjælp og fattighjælp. (Rasmussen, 1978: 436) I forsorgsstatens tid skulle hjælp ydes således, at modtageren ikke følte det nedværdigende, med mindre hjælpetrangen var selvforskyldt. Således forblev det også med særhjælpen og kommunehjælpen, hvorimod det at modtage fattighjælp, oftest føltes som noget ydmygende og stigmatiserende. Et stort fremskridt ved socialreformen var, at offentlig forsorg nu blev samlet under én myndighed, nemlig kommunalbestyrelsen. Samtidig bortfaldt mange af de tidligere indviklede regler og byrden blev mere ligeligt fordelt mellem kommunerne, pga. oprettelsen af et kommunalt refusionssystem og ved at staten overtog en stor del af udgifterne. Forsorgsstaten blev altså udbygget, samtidig med at der, i højere grad, skete en statslig regulering af erhvervslivet og en større omfordeling af indtægter fra én samfundsgruppe til en anden. Velfærdsstaten var nu for alvor ved at udfolde sig. (Rasmussen, 1978: 437) Efterkrigstiden Efter anden verdenskrig var Danmark stadig præget af smalhals og rationeringer, samt en stor og vigtig landbrugssektor. I løbet af 1950 erne tog industrialiseringen fart og den offentlige sektor begyndte at vokse hurtigere end den private. Det offentlige forbrug voksede fra 14% af BNP i 1960 til 27% i Den offentlige beskæftigelse voksede i takt og gik fra i 1960 til i (Nielsen, 2011: 99f) Det var i netop denne periode, at de grundlæggende velfærdsordninger blev styrkede og udbyggede, så som retten til; folkepension, dagpenge og senere efterløn, folkeskoler, offentligt sundhedsvæsen, fri uddannelse osv. 43\n44 Folkepensionsreformen 1956 I mange år efter Steinckes socialreform blev vedtaget, var der megen politisk debat om, hvorledes en pensionsydelse skulle fordeles i Danmark, hvor høj den skulle være, tildelingsalder, osv. I maj 1952 fremsatte Socialdemokratiet forslag om en pensionsreform der, i store træk, ligner den folkepensionsordning Danmark har i dag. Reformen sigtede efter at hæve pensionsbeløbet betragteligt og gøre pensionen universel. Til gengæld skulle tilgangsalderen hæves. Dette forslag medførte store politiske diskussioner. (Petersen & Petersen, 2005: 111) Alt dette endte med, at det danske folketing i september 1956 indførte en folkepension, der gjaldt for alle danske borgere. Denne reform bygger på mange års ideer om en alderdomspension for alle borgere. Reformen opererede med to gældende beløb; et mindstebeløb som var for alle, uanset indtægt og et indtægtsbestemt tillæg, der aftrappedes ved stigende indtægt. Aldersgrænsen blev forhøjet, hvilket også var en del af forslaget fra Socialdemokratiet i 1952, således at pensionsalderen gradvist steg fra 65 til 67 år for mænd og fra 60 til 62 år for kvinder. Der blev på denne måde ryddet op i den jungle, der tidligere havde været af særtillæg til pensionen, og kun nogle enkelte blev bibeholdt. (Petersen & Petersen, 2005: 114) Slutresultatet var altså en reform, der gav en universel folkepension og som lagde vejen for senere universelle løsninger, samt udbygning af flere socialpolitiske ordninger. Det helt store skridt mod den nutidige velfærdsstat blev taget i 1960 erne, da kvinderne forlod hjemmene og satte deres ben på arbejdsmarkedet. Dette resulterede i, at opfostringen og plejen af børn og ældre rykkede sig fra hjemmet til offentlige institutioner, da begge forældre nu var en del af arbejdsmarkedet. (Mørch, 2004: 77) I 1960 erne var arbejdsløsheden nærmest ikkeeksisterende, og ligheden i det danske samfund voksede i samme periode og det er i høj grad disse forhold, vi forbinder med den danske velfærdsstat. På den ene side opbygning af velfærd gennem offentligt forbrug, universelle offentlige ydelser og lighed, og på den anden side en samtidig opbygning af velfærden, gennem det private forbrug og fuld beskæftigelse, med acceptabel løn- og arbejdsforhold. Dog var udvidelsen af frihed også på dagsordnen på dette tidspunkt og arbejdstiden blev 44\n45 nedsat over flere omgange, ligesom retten til ferie med løn blev udvidet. (Nielsen, 2011:100) Efterlønsreformen 1978 Et godt eksempel på en efterfølgende overbygning på velfærdsstaten, er efterlønsreformen fra Efterløn giver dens modtagere mulighed for, før pensionsalderen, at trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet og samtidig opnå en ydelse, der er højere end almindelige pensionsydelser. Inden det blev muliggjort for den almene borger at gå på efterløn, sås det kun hos særlige grupper, såsom afgående folketingsmedlemmer, tjenestemænd osv. Baggrunden for efterlønnens indførelse i velfærdssamfundet skal findes i, at der i 1970 ernes Danmark var fokus på, at der var en gruppe der på grund af deres arbejde, blev tidligt nedslidte. Ydermere var der en overrepræsentation af disse arbejdere, der søgte førtidspension og invalidepension. LO s formand i 1975, Thomas Nielsen, gjorde opmærksom på en ønsket mulighed for en nemmere og tidligere tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet, for den førnævnte gruppe af arbejdere. (Petersen, 2005: 160) I september 1975 fremsendte SID 15 et forslag om en efterlønsordning til folketingets partier. Det skulle, ifølge SID s forslag, være muligt for borgere der var fyldt 60 år og som havde haft minimum 20 år med hårdt arbejde at gå på efterløn. Samtidig skulle borgere med særlig hårdt belastende arbejde kunne gå på efterløn allerede som 55-årige. SID s begrundelse for, at en sådan ordning var nødvendig, var at denne, foruden at hjælpe de nedslidte arbejdere, ydermere ville hjælpe på de arbejdsløshedsproblemer, der var i Danmark på det tidspunkt, hvor en stor del af de unge borgere var arbejdsløse. Ideen var, at med de ældre arbejdere på efterløn, blev der mere plads til de unge på arbejdsmarkedet. Derudover var opfattelsen dengang, at efterlønsordningen ville være mere eller mindre udgiftsneutral, pga. besparelser på områder som dagpengesystemet, sygehusvæsenet osv. Efterlønnen blev vedtaget i 1978 med et stort og bredt flertal i folketinget. (Petersen, 2005: 160) 15 Det tidligere Specialarbejderforbundet i Danmark. Nu en del af 3F. 45\n46 4.4 Fra velfærdsstat til konkurrencestat Velfærdsstatens højdepunkt var i 1970 erne, hvorefter den fredsommelige sameksistens mellem velstand og velfærden gik i stykker. Det der tidligere var en relativ harmonisk helhed, blev nu klare modsætninger. De velfærdsstatslige ordninger havde nået et økonomisk omfang, der fik politikere til at tale om reducering og nedskæringer i de offentlige ydelser. (Nielsen, 2011: 103) Den stigende liberalisering af verdensmarkedet og den deraf følgende skærpede konkurrence mellem nationalstater og virksomheder, sammen med en omfattende italesættelse af såkaldte nødvendige liberale reformer, skabte en ny dominerende liberal ideologi neoliberalismen. Denne bredte sig fra England og USA til resten af verdenen. I Danmark blev den dels italesat som nødvendigheden af minimalstaten, dels som nødvendigheden af privatisering af velfærdsstaten og indførelse af nye liberale og markedsorienterede styringsformer for velfærdsstaten. 16 På det økonomiske område, viste den succesfulde vækstformel sig ikke at være langtidsholdbar, men at have en begrænset anvendelsesperiode. De politiske partier, specielt socialdemokratiet, der tidligere havde haft enorm opbakning, samt arbejderbevægelsen blev genstand for udbredt kritik. Ungdomsoprøret og nye sociale bevægelser satte nye emner på den politiske dagsorden så som køn, etnicitet, fred, miljø og seksualitet. Med 1968 er- oprøret voksede kritikken af velfærdsstaten. Dette indebar, at staten nu blev set som en del af problemet på linje med væksten, markedet og kapitalismen. Det var nu ikke længere kun kapitalismen, men også velfærdsstaten, der var en forhindring for progressiv udvikling hen mod større autonomi, radikalt demokrati og reel velfærd. (Nielsen, 2011:103) Den klassiske velfærdsstat kom derved for alvor under pres\n47 Neoliberalisme Neoliberalismen voksede frem i slutningen af 1970 erne, i forbindelse med den økonomiske krise, som Danmark oplevede i samme periode. Neoliberalismen blev styrket i erne, hvor både de socialdemokratiske og borgerlige partier tilpassede sig den neoliberalistiske model. I perioden blev der skabt politisk konsensus om en transformation af den danske velfærdsstatsmodel, fra almene til private rettigheder. Der etableredes et skifte fra Wellfare til Workfare. Hen mod folketingsvalget i 2007 var der således næsten total politisk konsensus om nødvendigheden af en modernisering af velfærdsstaten og økonomisk ansvarlighed. (Nielsen, 2011: 180) Neoliberalismen indebærer en generalisering af velstanden, som samfundets styrende princip, samtidig med at grænsen mellem stat og marked flyder ud. Med neoliberalisme sker der som sagt en generalisering af velstand således, at også staten primært er orienteret mod at skabe større velstand og ikke bedre velfærd. (Nielsen, 2011:136) Neoliberalismen skelner ikke mellem velfærd og velstand og ifølge lektor Peter Nielsen, arbejder neoliberalismen politisk aktivt på at skjule velfærdstabet, da der tales om øget velfærd samt kvalitet, samtidig med at det i virkeligheden er velstand og kvantitet der fremmes, på bekostning af velfærd. Disse to ting kan ikke siges at være sammenlignelige, da velstand i høj grad ses som penge, materielle goder, varer, tal og abstrakte relationer, mens velfærd ikke kan prissættes, eller måles og kontrolleres. (Nielsen, 2011: 173f) Staten var i efterkrigstiden det primære felt for styring og udvikling. Med neoliberalismen, har vi oplevet en omfordeling af rollerne mellem stat og marked, således at det nu er marked og den private sektor, der udgør kilden for samfundsøkonomisk dynamik og regulering. Overgangen til neoliberalisme indebærer altså, at det samfundsøkonomiske centrum forskydes og omformes. Statens mål, rolle og organisering forandres. Både inden for stat og marked hersker der nu økonomisk fornuft og staten er nu medspiller i skabelsen, samt udbredelsen af den markedsmæssige adfærd og de økonomiske relationer. Kvantificering, effektivisering og vækst er således i dag blevet almene normer i staten og på markedet, såvel som individuelt og socialt. (Nielsen, 2011: 168) 47\n48 Det er således ikke længere statens primære mål at beskytte borgerne i samfundet, mod markedets negative konsekvenser, men i lang højere grad at ruste borgerne til international konkurrence, for på den måde at sikre Danmark en topplacering på de internationale ranglister. Der kan herved argumenteres for, at vi i Danmark har bevæget os fra en velfærdsstat til en konkurrencestat Konkurrenceevnen I vinteren 2010 lancerede VKO regeringen arbejdsprogrammet Danmark Denne arbejdsplan er et glimrende eksempel på, hvor vigtig nationens konkurrenceevne er blevet og hvor dominerende denne diskurs derfor også er blevet i debatten om Danmarks fremtid. Programmet er også et godt eksempel på, hvordan der fra politisk side er et klart og konkret ønske/mål om en dansk konkurrencestat. Programmet indeholder ti konkrete målsætninger for Danmark, hvor hver eneste af disse fokuserer på konkurrencen mellem Danmark og de øvrige lande i verden. I disse gøres rigdom, udbud af arbejde og kompetencer til indikatorer for konkurrenceevnen. Der laves en kobling mellem konkurrenceevne og velfærd; Danmark skal være blandt de ti lande i verden, hvor man lever længst 17 ligesom der også drages paralleller mellem social lighed og tillid og tryghed; Danmark skal være blandt de bedste til at skabe lige muligheder 18. Den offentlige sektors effektivitet gøres til redskab for konkurrenceevnen. Økonomiske mål blandes således sammen med spørgsmål om social sammenhængskraft og strategien for en social vækstmodel fortsættes. Der er flere centrale faktorer der har spillet ind i udviklingen fra velfærdsstat til konkurrencestat, men der er især et begreb der er vigtigt i forståelsen af denne udvikling, nemlig international konkurrence, i forbindelse med globalisering og liberalisering af verdensmarkedet, som eksemplet ovenfor også påpeger. Tidligere var international konkurrence set som en farlig tanke, hvorimod det nu er et af de mest omdiskuterede emner, blandt økonomiske teoretikere i den politiske debat. (Pedersen, 2011: 49f) Punkt Punkt 7 48\n49 4.5 Delkonklusion Det der startede som et system, der skulle hjælpe borgere der led under arbejdsløshed, sygdom eller var blevet gamle og uarbejdsdygtige, blev til et omfattende og komplekst system, der fortsatte med at inddrage nye områder, hvor staten tog sig af borgeren. De velfærdsstatslige ordninger blev frem til slut 1970 erne massivt udbyggede. Men dette skulle snart ændre sig. Faktorer som liberalisering af verdensmarkedet og neoliberalismens opkomst, var medvirkende til at politikkerne begyndte at fokusere på at nedjustere omfanget af velfærdsstaten, og med tiden der fulgte, blev mange af de tidligere ordninger modificerede. Den danske velfærdsstat stod overfor store forandringer og udfordringer og konkurrencestaten var dermed i støbeskeen. Til forskel fra velfærdsstaten, der i høj grad søgte at forbedre de sociale forhold for borgerne og sørgede for en bred vifte af velfærdsordninger, er konkurrencestaten mere fokuseret på både at nedjustere omfang og størrelse på diverse velfærdsydelser, samt at forøge velstanden i samfundet, gennem de frie markedsmekanismer. Dette bliver ofte betegnet som skiftet fra wellfare to workfare. Ovenstående tydeliggør, at der i konkurrencestaten ikke længere i så høj grad er fokus på bløde værdier, som lighed, fællesskab og opbygning af det gode, demokratiske menneske. Der er i stedet, som tidligere nævnt, et større fokus på borgeren som arbejdskraft og som en aktiv bidrager til den øgede velstand, der søges i konkurrencestaten. Vi har i dette kapitel gennemgået hvorledes den danske velfærdsstat opstod og har udviklet sig historisk, samt overgangen fra velfærdsstat til konkurrencestat. Dette skal tjene som baggrundsviden, for at opnå en bedre forståelse for både karakteristika ved de to velfærdsstatsformer, samt hvori forskellene består. Vi vil i det følgende analysere hvori forandringerne består, ud fra udvalgte eksempler. 49\n50 5. Analyse Vi vil i det følgende afsnit analysere de forandringer den danske velfærdsstat har gennemgået i de seneste år. Med udgangspunkt i de tre velfærdssøjler; alderdomssikring, sygesikring og arbejdsløshedssikring, som karakteriserer enhver velfærdsstat, vil vi fokusere på udvalgte forandringer og analysere disse. Vi vil i vore analyse gøre brug af statistisk materiale, som vi vil behandle ud fra en empirisk-analytisk tilgang, for derved at kunne påvise ændringer i den danske velfærdsstat. Qua vores kritisk teoretiske tilgang, vil det være ufuldstændigt udelukkende at tage et empirisk-analytisk udgangspunkt for analysen. Derfor gør vi også brug af fortolkningsvidenskaben, for på denne måde at kunne opnå et mere udtømmende svar vedrørende de analyserede områder, for herved at kunne analyse på mulige konsekvenser for borgerne. 5.2 Alderdomssikring I 1891 blev alderdomssikring indført i Danmark, som gennemgået i det historiske afsnit. Tildelingsalderen var dengang 60 år og hensigten med alderdomssikringen var, at kun de fattigste i samfundet skulle have ret hertil. Borgeren skulle derfor kunne dokumentere sit behov for denne understøttelse. I 1922 kom aldersreformen, som sikrede en fast takseret og skattefinansieret pension, til alle borgere i samfundet. Herved blev pension en universel velfærdsgode for danske borgere uanset stand. I 1978 kom efterlønsreformen, denne gav borgerne mulighed for at trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet inden pensionsalderen og samtidig opnå en relativ høj ydelse. I 2006 fremsatte den daværende borgerlige regering, under Anders Fogh Rasmussen, et forslag om en reformering af både efterløns og pensionsalderen i programmet Fremtidens velstand og velfærd fra april Alene titlen på programmet indikerer, at reformens tiltag ikke kun skal sikre fremtidens velfærd, men også på lige fod, sikre fremtidens velstand. Disse to begreber, som langt fra har samme betydning, hvilket vi behandler i vores redegørende afsnit, vidner om, at implementeringen af konkurrencestaten 50\n51 allerede er iværksat. Forslaget gik i hovedtræk ud på, at efterlønsalderen fra 2017 til 2021 gradvist skal hæves med 3 år. Konkret foreslås det at hæve efterlønsalderen trinvist, med 1 år ad gangen i 2017, 2019 og Efterlønsperioden er herefter 4 år, for alle der går på efterløn i Modtagerene skal selv bære et større ansvar for finansieringen af deres tidlige tilbagetrækning, til gengæld skal det være billigere at være medlem af en a-kasse. Ydermere skal den kvartalsvise præmie, til dem der ønsker at blive på arbejdsmarkedet, øges således, at det skal kunne betale sig at blive ved med at arbejde. På pensionsområdet foreslås der at pensionsalderen gradvist hæves med 2 år fra 2023 til Pensionsalderen hæves fra 65 til 67 år med et år første gang i 2023 og med yderligere et år i Efter 2025 skal der være mulighed for justeringer, hvilket betyder at aldersgrænserne i tilbagetrækningssystemet skal stige i takt med levetiden for en 60-årig. Med de anvendte prognoser svarer det til en stigning på ½ år hvert 10. År. Stiger levetiden alligevel ikke, sker der heller ikke noget med aldersgrænserne. ( Fremtidens velstand og velfærd, 2006: 39) Det er ovenstående tilbagetrækningsreform, der i den senere tid er blevet diskuteret, hvorvidt den skal fremrykkes og/eller justeres i forbindelse med regeringsskiftet Flere af den daværende regerings forslag til ændringer af efterløn og pension, lægger umiddelbart afstand til den universelle velfærdsstatsmodel og har i stedet træk fra en anden velfærdsstatsmodel, som vi vil komme ind på i det følgende. Et af punkterne i programmet er, som før nævnt, at det skal kunne betale sig at arbejde, hvorfor der opstilles en belønning, for dem der udskyder deres efterløn, i form af en ekstra høj kvartalsvis præmie. Der er altså tale om et økonomisk incitament. Her ses der tydelige tegn på den økonomiske rationalitet, der er styrende i systemet og den neoliberale tankegang, der i høj grad fokuserer på incitamentsstyring og at det skal kunne betale sig at arbejde. Sidstnævnte faktor er også et af karakteristikaene ved den liberale velfærdsstatsmodel, som er behandlet i vores teoriafsnit. Desuden lægges der op til, at efterlønsmodtagerne selv skal tage større andel i finansieringen af deres efterløn, ved en længere bidragsperiode, højere efterlønsbidrag og kortere efterlønsperiode. Dette indebærer, at den offentlige støtte til tilbagetrækning før pensionsalderen reduceres. På den måde bærer den enkelte altså et større ansvar for finansieringen af sin efterlønsret og der bliver større sammenhæng mellem, hvad borgeren 51\n52 selv har indbetalt og hvad denne kan få udbetalt i efterløn. Der er altså tale om en mindre omfordeling af goder end hidtil. Høj omfordeling af goder har ellers været et af karakteristikaene for den universelle velfærdsstat, hvor en lav omfordeling af goder i højere grad karakteriserer den liberale velfærdsstatsmodel. Igen skal den enkelte borger udvise en økonomisk rationalitet og omfanget af ydelsen skal bestemmes ud fra ens pengepung og ikke ud fra behov. Dette medfører, at der lægges et større ansvar for egen forsørgelse på individet, hvilket er et omdrejningspunkt i den neoliberale tankegang. Samtidig er dette en måde at mindske statens ansvar på dette område. Denne reform kan dermed ses som et forsøg på at ændre den universelle velfærdsstat i retning af en liberal, som er kendetegnet ved at staten spiller en mindre rolle i offentlig forsørgelse. En ændring af pensionsalderen fra 65 til 67 år over perioden fra kan, ud fra et neoliberalt synspunkt, ses som noget positivt, da man alt andet lige på denne måde mindsker ældrebyrden, holder flere i arbejde og derved bidrager til en høj konkurrencedygtighed. Samtidig er udskydelsen af pensionsalderen en måde at tvinge borgerne til at forsørge sig selv længst muligt og derved ikke ligge staten til last. Der findes altså flere neoliberale træk i regeringens program, hvilket kan ses som tegn på, at vi er i færd med at bevæge os væk fra den universelle velfærdsstatsmodel og mod en mere konkurrencepræget velfærdsstatsform. - En konkurrencestat hvor individets personlige behov og mulighed for trække sig tilbage efter et langt arbejdsliv ikke er i fokus, men hvor det derimod er vigtigt, at individet står til rådighed for arbejdsmarkedet længst muligt, er arbejdsdygtigt og funktionseffektivt. Dog skal det nævnes, at pensionsalderen i perioden ligeledes var 67 år, så i forhold til dette eksempel, ville der ikke nødvendigvis kunne findes belæg for ovennævnte udvikling og denne kunne i stedet evt. ses, som et udtryk for skiftende regeringers politik og landets økonomiske situation. Sættes valgte eksempel, udskydning af efterløns og pensionsalder, i sammenhæng med Habermas begreber om system og livsverden, kan der argumenteres for, at systemets logik koloniserer livsverdenens logik, ved at diktere hvor længe borgeren skal være på arbejdsmarkedet. Ved at opstille økonomiske incitamenter for efterlønnen, så underlægges borgeren de 52\n53 styringsmedier, der ligger i systemet, altså penge og magt og det menneskelige behov og sociale aspekt reduceres hermed. Yderligere underlægges borgeren systemet i en længere periode, ved at hæve pensionsalderen to år og der gives derved mindre plads til livsverdenen. Systemet kommer på denne måde til at fylde mere i borgerens liv, i en længere periode. Borgeren underlægges dermed systemets krav om funktionseffektivitet og en systemrolle, frem for at kunne nyde sit otium og derved dyrke livsverdenens muligheder for social, kommunikativ og konsensuspræget interaktion. Hvis tendensen fortsætter og pensionsalderen skal blive ved med at stige i takt med en forlænget levetid, forelægger en mulighed for at dette kan ramme bestemte grupper i samfundet. Det følgende citat er et uddrag fra regerings program: Samtidig vil sundhedstilstanden efter alt at dømme blive endnu bedre fremover. Om år kan de årige, i gennemsnit, være lige så sunde og friske, som de årige er i dag. Arbejdsmarkedspensioner og øvrige pensioner vil være mere udbredte, uddannelsesniveauet vil være højere, og arbejdet mindre fysisk nedslidende. ( Fremtidens velstand og velfærd, 2006: 38) Den daværende regering påpeger, i ovenstående citat, at der i fremtiden vil være mindre fysisk nedslidende arbejde og et højere uddannelsesniveau, hvilket gør det muligt for den danske borger at være længere på arbejdsmarkedet. Ydermere gøres der opmærksom på, at arbejdsmarkedspensioner m.fl. vil være mere udbredte og derfor er der, set ud fra en neoliberal optik, et incitament for at arbejde, da der herigennem kan optjenes endnu flere penge end tidligere til at forsøde otiumtilværelsen. Der fokuseres på denne måde igen på systemets styringsmedier, penge og magt. Men der vil stadig være behov for borgere til at udføre fysiskkrævende jobs i fremtiden og disse skal også, hvis tendensen fortsætter, arbejde længere og længere, såfremt levealderen bliver ved med at stige. Dette kan medføre, at borgere der måske ikke er nedslidte nok undervejs i deres arbejdsliv, til at få eks. førtidspension, vil være særdeles nedslidte når de når pensionsalderen. Set ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt, er det positivt at beholde befolkningen længst muligt på arbejdsmarkedet, men hvad nytter det at borgeren bliver belønnet med flere penge, via diverse pensionsordninger, hvis denne er for nedslidt til at nyde dem. 53\n54 Ved den konkurrenceprægede tankegang gøres borgeren opmærksom på, at den eneste vej frem hvis Danmark skal kunne begå sig i en konkurrenceorienteret og globaliseret verden, er gennem flere år på arbejdsmarkedet. Hermed gøres den enkelte i høj grad ansvarlig for landets fremtid og der kan argumenteres for, at borgeren udelukkende ses som det der skal drive Danmark frem og borgeren reduceres hermed til en arbejdskraft, fremfor et følende og socialt individ med behov. Der kan være tale om at det moralske og behovsmæssige aspekt, som vi kender fra livsverdenen og på sin vis også fra den universelle velfærdsstat, ikke er til stede på samme måde i konkurrencestaten. Der drages ikke på samme måde omsorg for individets liv og livskvalitet efter et langt arbejdsliv, omsorgen består i højere grad af økonomisk støtte. Inden for søjlen alderdomssikring og på baggrund af vores valgte eksempel ang. stigningen i antallet af år på arbejdsmarkedet, finder vi belæg for at påstå, at den danske velfærdsstat ikke længere blot bygger på universelle tanker, inden for dette område, men i højere grad på tanker om konkurrencedygtighed. De menneskelige behov bliver altså nedprioriteret til fordel for økonomiske behov. 5.3 Sygesikring Som vi så i det historiske afsnit, var startskuddet til velfærdsstatens sygesikringsordning, K. K. Steinckes socialreform i 1933, hvor det blev pålagt alle mellem år at melde sig ind i en sygekasse eller på anden måde forsikre sig mod sygdom. Det skelsættende var, at al offentlig forsorg blev samlet under en offentlig instans, kommunalbestyrelserne, og der skete dermed en omfordeling gennem skatter til at finansiere disse nye sundhedsordninger, i lighed med den universelle sygesikring vi kender fra den senere universelle velfærdsstat. I de senere år er den universelle sygesikring blevet suppleret af private sundhedsforsikringer. I 2003 var antallet af danske borgere med en privat sundhedsforsikring , hvor tallet i 2010 var steget til danskere. ( Privat/offentligt samspil i sundhedsvæsenet, 2009: 8) 54\n55 Antal forsikrede Kilde: Pension & Forsikring Ud fra ovenstående empiriske data kan man sige, at private sundhedsforsikringer altså er blevet mere udbredte i Danmark i det seneste årti. Disse er et supplement til den offentlige sygesikring, som giver borgeren mulighed for at modtage behandling på privathospitaler. F.eks. forundersøgelser, operationer og genoptræning. Private sundhedsforsikringer giver altså borgeren mulighed for dobbelt sikring, da denne stadig er omfattet af den offentlige sygesikring, men samtidig har den private som alternativ. Der ligger også en forskel i de to begreber sundhedsforsikring og sygeforsikring. Som det fremgår af ordet sundhed, er der i denne forsikringstype også fokus på forebyggelse af sygdom, eks. i form af dækningen af helbredsundersøgelser, hvor sygeforsikringen dækker når sygdom er opstået. 100,0 80,0 60,0 40,0 20,0 0,0 Forsikrede (pct.) Individuelt tegnede ordninger Arbejdsgiverbet alte ordninger Kilde: Pension & Forsikring 55\n56 Vi ser her en kvantitativ fordeling mellem privattegnede og arbejdsgiverbetalte sundhedsforsikringer. Generelt set er der markant flere arbejdsgivere, der tegner sundhedsforsikringer på vegne af deres medarbejdere, end der er privatpersoner som tegner en sundhedsforsikring. Dog er antallet af privatpersonstegnede forsikringer stigende fra og andelen af private ordninger er mere end fordoblet siden Årsagen til dette kan bl.a. være, at flere forsikrede med en arbejdsgiverbetalt ordning, vælger at betale for at medforsikre deres ægtefælle og evt. også børn. Disse medforsikrede har en privattegnet ordning. Der er altså en stigende tendens til, at danske borgere ikke finder den offentlige sygesikring tilstrækkelig, men i langt højere grad ønsker at supplere denne. Udviklingen af det stigende antal af private sundhedsforsikringer kan tolkes ud fra et arbejdsgiversynspunkt og et individuelt synspunkt. For arbejdsgiveren kan det være fordelagtigt at tegne private sundhedsforsikringer for sine medarbejdere af flere forskellige årsager. Der kan f.eks. være tale om, at medarbejderen vil få færre sygedage. Årsagen hertil kan både findes i følelsen af større tryghed for medarbejderen, men også i forbindelse med sygdom, hvor medarbejderen evt. kan komme hurtigere i behandling pga. Uafhængighed af ventelister. Dermed kan antallet af sygedage reduceres og medarbejderen kan komme hurtigere tilbage på arbejdsmarkedet. Desuden kan hurtig behandling mindske risikoen for følgesygdomme. Ydermere kan en privat sundhedsforsikring være med til at forebygge sygdom hos medarbejderne. Dette kan, som før nævnt, ske ved generelle helbredsundersøgelser med fokus på kondition, blodtryk og vægt og/eller via rådgivning om overvægt, rygning og motion. 19 Disse tiltag kan være med til at skabe et godt arbejdsmiljø, samtidig med et højt sundhedsniveau på arbejdspladsen, hvilket kan medvirke til større velvære, bedre humør og højere effektivitet. Arbejdsgiverbetalte sundhedsforsikringer kan også have en positiv effekt på privatlivet. Dette kan, foruden ovennævnte, være i form af mindre belastning og bekymring for familien og dermed være medvirkende til at skabe mere tryghed i hverdagen. Dette kan dog også medføre et større pres på borgeren, i forhold til at bibeholde sit arbejde, da denne\n57 vil miste sin arbejdsgiverbetalte forsikring, i tilfælde af endt samarbejde og borgeren vil hermed være henvist til den offentlige sygesikring. Da de fleste private sundhedsforsikringer er arbejdsgiverbetalte forsikringer, kan dette ses som tiltag inden for systemets rationalitet og dermed ser vi også hvordan tiltag i systemet evt. kan have en positiv effekt på livsverdenen og hvordan systemet har en interesse i at indvirke på livsverdenen. Denne interesse kan begrundes med at medarbejderens familieliv og trivsel har stor indflydelse på, hvorledes denne er i stand til at yde et optimalt stykke arbejde. Dette kan også være årsagen til at der ofte i sundhedsforsikringer, forelægger muligheden for at medarbejderen selv kan forsikre ægtefælle og evt. børn, for et væsentligt mindre beløb end hvad en sundhedsforsikring ellers ville koste. Arbejdsgiveren er altså nødt til at tage højde for ikke blot medarbejderens deltagen i systemet, via arbejde, men også medarbejderens livsverden. Men også her findes en ulighedsskabende effekt af reformen, idet dem med flest penge kan få de bedste sundhedsforsikringer og dem med lavest indkomst og uden arbejde, er henvist til offentlige sygesikring. Hermed bliver sundhed og sygdom også gjort til en privat sag, hvor det tidligere var kollektivets og statens ansvar. Tendensen indenfor private sundhedsforsikringer leder tankerne hen på en anden velfærdsstatsmodel end den universelle, vi som tidligere nævnt kender fra Danmark. Denne tendens, hvor specielle goder, i særdeleshed, er afhængige af det at have et arbejde, er et af karakteristikaene ved den konservative og den liberale velfærdsstatsmodel, som vi behandlede i vores teoriafsnit. Dette kan endnu engang tyde på, at den danske velfærdsstatsmodel er under afvikling. Udover konservative og liberale velfærdstræk, ses der også neoliberale tendenser. Disse bliver tydeliggjort ved det stigende antal af private sundhedsforsikringer. F.eks. kan arbejdsgiverens ønske om færre sygedage og hurtig tilbagevenden til arbejdsmarkedet, ses ikke blot som omsorg for medarbejderen, men også som udtryk for et ønske om stærk konkurrencedygtighed. Medarbejderne skal hurtigst muligt ud på arbejdsmarkedet igen, og det udtrykker klart systemets målrationelle adfærd. For at en virksomhed skal være konkurrencedygtig i en globaliseret verden, er den nødt til at være særdeles effektiv og da vi også i Danmark i høj grad er afhængige af viden og ekspertise, kan arbejdskraften ikke altid erstattes med anden eller billigere arbejdskraft, 57\n58 hvilket kan give den enkelte medarbejder en høj værdi. Set ud fra et neoliberalt synspunkt, er det derfor essentielt for virksomheden at vise interesse og tage del i medarbejderes sundhed og trivsel, for at sikre en stærk konkurrencedygtighed. Vi så ovenfor også en stigning i antallet af privattegnede sundhedsforsikringer, hvilket kan ses som et udtryk for en øget individualisering, hvor fokus er på at sikre sig selv og at den neoliberale holdning, til at alle skal tage og stå til ansvar for dem selv og eget liv, er blevet mere udbredt. En øget individualisering og det at flere og flere tegner private sundhedsforsikringer, eller får dem tildelt via deres arbejde, kan også skabe et billede af at behovet for offentlig sygesikring er faldende. En anden årsag til det stigende antal arbejdsgiverbetalte - og privattegnede sundhedsforsikringer, kan findes i at der fra statens side gives tilskud til disse. Dette kan ses som et udtryk for, at staten ønsker at flytte ansvaret for sundhed mere over på borgerne selv og derved rulle noget af de velfærdsstatslige goder tilbage. I takt med at flere og flere vælger at tegne private sundhedsforsikringer, vil de offentlige forsikringer antageligt blive nedprioriteret og derved mindsket. Dette kan igen være med til at forstærke den neoliberale tendens, til at hver enkelt skal være sig selv nærmest. På den måde kan uligheden i sundhed øges, da dem som ikke får en arbejdsgiverbetalt sundhedsforsikring og ikke selv har mulighed for at betale for en sådan, er dårligere stillet end store dele af befolkningen. Dette vil ofte være i forvejen udsatte borgere og dermed kan uligheden ramme dobbelt. Det skal dog nævnes at det offentlige tilskud til private sundhedsforsikringer, på nuværende tidspunkt er under forhandling grundet regeringsskiftet Det stigende antal private sundhedsforsikringer kan, som vi har gennemgået ovenfor, ses som tegn på at det universelle sundhedssystem, som vi kender fra den universelle velfærdsstat, er ved at blive ændret. Dette sker ikke kun fra politisk side, men det er i høj grad også den danske borger selv, der er med til at skabe ændringen. Dette kan tyde på, at de sidste års neoliberal fremgang, har sat sit præg på den danske befolkning. Vi er dermed begyndt at tro på konkurrencestatens budskaber om, at vejen til overlevelse går gennem intern konkurrence og personligt ansvar, hvor kun den stærkeste overlever. 58\n59 Inden for søjlen sygesikring og på baggrund af vores valgte eksempel ang. stigningen i antallet af private sundhedsforsikringer, samt ovennævnte tendenser på området, finder vi belæg for at påstå, at den danske velfærdsstat ikke længere blot bygger på universelle tanker, inden for dette område, men i højere grad på tanker om konkurrencedygtighed. 5.4 Arbejdsløshedssikring Som vi så i vores redegørende afsnit, kom startskuddet til det vi i dag kender som dagpenge, med indførslen af arbejdsløshedssikring i Vi vil i det følgende fokusere på den udvikling, der har været inden for dagpengesystemet, især i de senere år. Vi ønsker her udelukkende at behandle temaet arbejdsløshedsdagpenge. Inden for den universelle velfærdsstatsmodel er det essentielt, at tage hånd om borgerne ved at etablere et sikkerhedsnet, der er spædt ud under hver enkelt. En del af dette sikkerhedsnet består i dagpenge, da arbejdsløshed i den universelle velfærdsstatsmodel, ses som et samfundsskabt problem og som den enkelte derfor ikke kan holdes ansvarlig for. Dagpenge er en overførselsindkomst, som borgeren kan modtage under arbejdsløshed. For at modtage dagpenge kræves der medlemskab af en a-kasse og borgeren skal derudover være registreret hos et jobcenter som arbejdssøgende. Ydermere skal borgeren opfylde beskæftigelses - og rådighedskravet og desuden ikke selv være skyld i sin ledighed. 20 Siden indførslen af dagpengeordningen er synet på denne dog blevet forandret og den er derfor gennem tiden blevet reformeret. I 1990 erne, under Poul Nyrup Rasmussens socialdemokratisk ledet regering, blev perioden nedsat fra 7 til 4 år 21 og på nuværende tidspunkt er der igangværende forhandlinger, med henblik på at nedsætte dagpengeperioden yderligere, til 2 år. Dette sker med udgangspunkt i politiske ønsker om alt andet lige at øge arbejdsudbuddet og derved forbedre konkurrenceevnen. Der er altså igennem tiden blevet skåret i længden af dagpengeperioden og det omfattende sikkerhedsnet, den universelle velfærdstat tidligere spændte ud under borgerne eksisterer 20 https://www.borger.dk/emner/arbejde-dagpenge-orlov/dagpenge-ogkontanthjaelp/sider/arbejdsloeshedspenge.aspx#richhtmlfield2bookmark\n60 stadig, men er blevet mindre i form af forkortelsen af dagpengeperioden. Staten er altså ikke længere villig til at vente så længe, på at borgerne kommer i arbejde, med argumentet om at dette skader landets konkurrenceevne. Borgeren presses altså til at komme hurtigere ud på arbejdsmarkedet igen og dermed til at være en del af den effektive arbejdsstyrke, samtidig med at der lægges vægt på, at den enkelte er ansvarlig for at være til rådighed for arbejdsmarkedet, hvilket kan ses som neoliberale tendenser, hvor det enkelte individ alene er ansvarlig for sit liv også på arbejdsmarkedet. Ydermere kan forkortelsen af dagpengeperioden ses som, at den universelle velfærdsstat er ved at udvikle sig i retning af eks. en liberal velfærdsstatsmodel, da der i denne model, som gennemgået i teoriafsnittet, tilstræbes minimumsordninger for de udsatte og svageste i samfundet. Det er således ikke længere statens primære mål at beskytte alle sine borgere mod markedets negative konsekvenser, men nu i højere grad at ruste dem til den internationale konkurrence. Et andet faktum der forstærker formodningen om, at den danske velfærdsstat bevæger sig mod en mere liberal/konservativ velfærdsstatsmodel er de private arbejdsløshedsforsikringer, også kaldet privat lønsikring. De private lønsikringer er ikke en del af det statsstøttede a-kasse system og henvender sig især til de højtlønnede 22, da der er et maksimum på hvor mange procent af lønnen der kan udbetales som dagpenge 23. Derimod kan borgeren med privat lønsikring sikre sig op mod 80% af sin månedsløn. Privat lønsikring er til gengæld ofte dyrere og er derfor i praksis ikke tilgængelig for alle. Der er altså en gruppe af borgere der kan sikre sig en højere udbetaling under arbejdsløshed. Dette kan medføre større ulighed mellem de arbejdsløse og være medvirkende til at underminere af det statsstøttede dagpengesystem. I Danmark har vi som bekendt en flexicurity model. Denne model forsøger, gennem et dynamisk arbejdsmarked, at holde den danske økonomi konkurrencedygtig i en globaliseret verden. Et af nøglepunkterne er, at det er nemt for arbejdsgivere både at ansætte og afskedige medarbejdere. Dette er fordelagtigt, da virksomheden kan hyre i gode og travle tider og fyre i mindre travle tider og dermed undgå unødvendige løn - og Den nuværende dagpengesats er på 766 kr. pr. arbejdsdag 60\n61 afskedigelsesudgifter. Det er også fordelagtigt for medarbejderne, da dette kan gøre det nemmere at få arbejde, fordi arbejdsgiverne er mere villige til at ansætte nye folk, da de ikke mister penge på at afskedige dem igen, hvis nødvendigt. Samtidig opnår medarbejderne en stor bevægelsesfrihed, da de ikke er bundet til at blive i samme virksomhed i mange år. Årsagen til at en sådan fleksibilitet er mulig, er i høj grad pga. det universelle sociale sikkerhedsnet, i form af dagpenge eller kontanthjælp. Forkortelsen af dagpengeperioden kan ses, som et hårdt pres på den danske flexicurity model, da denne ændring kan medføre at medarbejderen fremover vil søge større sikkerhed i ansættelsen i form af længere afskedigelse og kompensationsbetaling herfor og at virksomhedernes ansættelsesvillighed dermed vil falde. Hvis dette bliver tilfældet, vil grundlaget for flexicurity modellen, dvs. den universelle velfærdsstatsmodel, være svækket, hvilket kan resultere i, at den hidtidige universelle velfærdsstatsmodel udvikler sig mere i retning af den konservative model. Kilde: AK-samvirke Ovenstående empiriske data viser med de blå søjler i figur 1, hvor mange arbejdsløse, der hver måned ville miste retten til dagpenge, hvis de nye regler allerede var fuldt ud implementeret. De røde søjler viser det samlede tal fra og med juli Det fremgår desuden af figur 1, at antallet, der passerede 2 års dagpengeklip pr. måned, har været stigende i de tre kvartaler, hvor der er målt. Således var gennemsnittet i 3. kvartal 2010 på ca personer pr. måned, i 4. kvartal 2010 var det ca personer pr. måned, mens det i 1. kvartal 2011 var oppe på ca personer pr. måned, som overskred 2 års dagpengeklip. 61\nFra velfærdsstat til konkurrencestat ANNEMETTE ENGELL HANSEN LANG FORVALTNING K1 RUC 2012 VEJLEDER: MOHAMMAD AZHAR HUSSAIN - 1 - INDHOLDSFORTEGNELSE INDLEDNING... - 5 - MOTIVATION... - 5 - PROBLEMFELT...