L’ofrena floral al Vinyet i l’entrega de premis clouran el Corpus 2017\nEls actes principals van tenir lloc el passat cap de setmana. Més de 30 trams de carrers i 300.000 clavells van servir per guarnir la vila de Sitges.\nEls Jardins de El Retiro acolliran el proper diumenge, a les set de la tarda, la cloenda de Corpus 2017 amb el repartiment de premis als concursos i els diplomes a les persones participants. Durant l’acte es lliuraran els premis del Concurs de balcons, finestres i façanes i de l’Exposició Nacional de Clavells.\nFinalitzat el lliurament de premis, tindrà lloc la tradicional ofrena col·lectiva de clavells a la verge al Santuari de Nostra Senyora del Vinyet. La Barqueta, guarnida de flors i ambientada amb música, traslladarà fins al Santuari a totes les persones que vulguin participar en l’ofrena.\nEls actes principals de la Festivitat però van tenir lloc durant el passat cap de setmana. El periodista Jaume Freixes va ser l’encarregat de la lectura del pregó amb el que es donava el tret de sortida oficial a la festa. Freixes va fer un viatge històric pel Corpus a través de moments literaris, històrics i vivencials. El pregoner del Clavell va destacar també la presència “del clavell en el folklore de Sitges”, i en moments com el ball de les gitanes, entre d’altres.\nL’alcalde Miquel Forns va elogiar el fet que Sitges treballi per “mantenir les seves tradicions amb vocació també de renovació, com és el cas del Corpus”. En aquest sentit, l’acte va servir per oficialitzar la petició a la Generalitat de declarar la festivitat del Corpus com a Festa Patrimonial d’Interès Nacional. El Batlle va entregar a Lluís Puig, director general de Cultura Popular, Associacionisme i Acció Cultural del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, el document oficial a través del que es fa la petició i el llibre sobre el Corpus d’Eduard Tomàs.


Pel·lícula Zoolander 2: la moda masculina de passarel·la en la vida real | CAT.rickylefilm.com\nDeixaries que el teu nòvio es vesteix com Derek Zoolander? Posem un tipus a prova\nDesafiem editora de moda GQ Nick Carvell per aconseguir la seva acer i blau en la prova de ruta S / S16 de la majoria fora d'allà es veu.\nDimarts, 18:05, i encara estic a l'oficina. El meu iPhone zumba. És un missatge del nostre intern, Max. "És de 50 € massa barat per a una jaqueta?" Ell és d'uns vint anys i en l'actualitat buscant un vestit de Marks & Spencer a portar a un casament.\nSóc un editor de moda, pel que no és el primer noi a venir a mi a la recerca de consells de moda. Però sens dubte ha estat succeint cada vegada més en l'últim parell d'anys. Més sovint que no, es tracta del que ha de portar a la primera cita.\nDes del boom dels blocs d'estil masculí es va iniciar fa gairebé una dècada, la idea que la moda és 'per a les dones' és cosa del passat. Però després d'una infinitat d'estacions de vestits grisos, els dissenyadors han posat de color nou a l'agenda masculina per S / S16, amb gairebé totes les etiquetes derivant cap estampats cridaners, ballsy. Model masculí del moment blau afortunat Smith es veu increïble en ells - però la majoria dels homes no són blau afortunat. Llavors, pot un home de veritat esquinçar una mirada des de la pista d'aterratge i portar al pub? Vaig trucar en quatre dels meus looks favorits d'espectacles dels homes d'esbrinar...\nJo he estat un fan de Valentino des que vaig comprar el meu primer parell de stud'n'camo Rockrunners. Vostè sap qui és també un ventilador? Anna Wintour. És per això que al març passat es va posar a Ben Stiller i Owen Wilson per tancar espectacle de roba de dona de l'etiqueta com a models ficticis més famosos de la moda masculina, Derek Zoolander i Hansel.\nEl més destacat de la col·lecció nova temporada de l'etiqueta és la seva seda patró-que fa esclatar, sovint abocat sobre un altre patró de seda-que fa esclatar. Pub en un diumenge? Potser no. No obstant això, els elements individuals són increïblement afavoridor. La camisa de coll obert, juntament amb una longitud més curta en el cos, fa que el seu tors sembli una mica més àmplia. En resum: un viatge al gimnàs en forma de roba. Win.\nPotser va ser el jeans, potser va ser el fet que estava girant al voltant d'un cartell del carrer, però aquest equip té un munt d'atenció dels transeünts. Per descomptat, quan es fa servir com una mirada completa de la pista, el xoc patró - també conegut com àcid pantalons de camuflatge i ratlles de tigre - no cridar immediatament, 'Vaig a portar això a fer compres a Oxford Street', però jo tipus de encantat.\nA més, és una lliçó magistral de com el to de les coses. La lliçó: si els seus pantalons de cridar, la resta ha de xiuxiuejar. I cuir negre d'alta tapes són recte-cap amunt relliscosa.\nConfiar en els sicilians per prendre les llimones de collita pròpia de la seva illa i fer Limoncello. Els gravats de la col·lecció d'aquesta temporada van ser Itàlia a través de la Xina - el tipus de cosa que vostè podria imaginar que recobreix les parets d'un elegant palau ple de llum, del segle 17.\nQuan s'aplica a una combinació de pol de la camisa-i-pantalons, això vol dir que no tenia cap problema aturant un taxi per això quan el meu autobús no va arribar.\nSiluetes Vestit han estat cada vegada més prima des que Don Draper va barrejar el seu primer Martini a Mad Men el 2007, però afortunadament (a aquells de més substancial de la cuixa) tot està afluixant de nou. A la pista, aquesta mirada va arribar amb la samarreta cadira d'impressió de seda botonada i sabates negres, però l'addició d'aquests Alexander The Great digne de sandàlies i una mostra considerable de pit fa que sigui més estiuenc.\nNo em fa vergonya dir que em vaig sentir com una estrella de cinema dels 70 poderosos en aquest equip. Només dóna'm un còctel en un got d'huracans. Donatella, et saludo.\n14 tendències dominants de la manera de conèixer en 2016


Cairo (Ohio) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n40° 49′ 53″ N, 84° 05′ 04″ O / 40.831388888889°N,84.084444444444°O / 40.831388888889; -84.084444444444\nCairo és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia una població de 499 habitants.\nSegons el cens del 2000, Cairo tenia 499 habitants, 181 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 802,8 habitants per km².\nDels 181 habitatges en un 40,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,2% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 18,2% no eren unitats familiars. En el 15,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 32.917 $ i la renda mediana per família de 39.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.250 $ mentre que les dones 25.313 $. La renda per capita de la població era de 14.365 $. Aproximadament el 6,8% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nBeaverdam (9 km)\nColumbus Grove (10 km)\nElida (11 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cairo_(Ohio)&oldid=19217535»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 nov 2017 a les 23:39.


Little London Club - Acadèmia d'Anglès a Girona | Anglès per adolescents (13 a 17 anys)\nAnglès per adolescents (13 a 17 anys)\nClasses i cursos d'anglès > Anglès per adolescents (13 a 17 anys)\nCreiem que cada persona té un potencial il·limitat i que està preparada per als idiomes igual que ho està per caminar. Creiem en ensenyar l'anglès com si fos una llengua materna i en encoratjar el procés natural d'aprenentatge de l'anglès. Així els estudiants aprenen, en la nostra experiència, més ràpid, bé i gairebé sense adonar-se'n.\nAquesta metodologia única, "Anglès espontani", és fruit de més de 25 anys de treball, formació i experimentació i està basada en metodologies punteres i àmpliament comprovades com Montessori, Total Physical Response i Steiner Waldorf.\nCursos especialment adaptats per a cada franja d'edat amb atenció 100% personalitzada i grups molt petits (màxim de 8 estudiants).\n13 a 17 anys: Escoltar, parlar, llegir i escriure avançat\nAls estudiants de l'escola secundària vinculem l'anglès amb els seus plans d'estudi escolars. L'objectiu és que consolidin la gramàtica a un nivell més avançat i preparar-los per exàmens oficials com els de Cambridge.\nEls professors ajuden els estudiants a parlar de molts temes en anglès amb sessions de conversa i el debat. També fem sessions on d'una forma amena revisem la gramàtica, la lectura, l'escriptura i la parla.\nTornar a "Classes i cursos d'anglès"


IB3 | Els velers fondejats a la badia de Sóller ho han fet legalment i van cap al seu port d’orígen\nPortada > societat > Els velers fondejats a la badia de Sóller ho han fet legalment i van cap al seu port d’orígen\nEls velers fondejats a la badia de Sóller ho han fet legalment i van cap al seu port d’orígen\nUn veïnat del port ha denunciat que els vaixells han fondejat davant la platja de'n Repic.\nLa Guàrdia civil ha explicat a IB3 Ràdio que els vaixells denunciats tenien com a destinació final França i que els seus tripulants no han baixat a terra. Per tant, segons apunten, els seus ocupants no haurien comès cap il·legalitat.\nUn veïnat del port de Sóller ha explicat a IB3 i ha denunciat davant la Guàrdia Civil la presencia d’aquests quatre velers al port de Sóller. “Tots han arribat avui, son quatre vaixells ocupats per un grup d’amics, tots se saluden entre ells, van d’embarcació a embarcació bevent cervesa i tot indica que han vengut fins aquí a esquivar el confinament”, ha explicat Xavier Ferrer, qui ha denunciat els fets.\nAquest veïnat del Port de Sóller lamenta que tot plegat suposi un greuge comparatiu per als ciutadans de l’Estat respecte als turistes estrangers. “Jo no puc anar a veure mon pare i encara menys anar a arrancar el motor del vaixell que tenc al port. Si hi vaig me posaran una multa i segurament en poder anar fins allà hauré de canviar les bateries i me costarà uns 300 euros. Però mentrestant els estrangers poden venir fins aqui i passejar-se només perquè venen d’un altre país”, conclou el denunciant.


Cap a mitjans dels 90, quan Internet va començar a sortir de l'amagatall on era present, bàsicament s'explicava que aquesta eina revolucionaria el món de la comunicació. En aquella època ja es venien serveis de correu electrònics i fins i tot es pronosticava la mort del servei de correus ordinari.\nEl correu electrònic encara no ha mort Correus, però poc li falta. Al principi vam deixar d'enviar-nos cartes per enviar-nos correus electrònics. Més endavant vam deixar d'enviar publicitat per enviar-nos campanyes amb eines 2.0. I ara, algunes empreses ja envien les factures per correu electrònic en format PDF.\nConèixer totes les eines que hi ha al voltant dels correus electrònics és fonamental per l'èxit de funcionament de la teva entitat. Amb aquest recurs, l'únic que pretenem és fer-te una aproximació a la majoria d'eines que existeixen al voltant del correu electrònic. Algunes segurament ja les deveu conèixer, però altres són molt interessants. Esperem que aquest recurs us sigui de gran ajuda!\nCorreus electrònics. Serveis gratuïts i de pagament.\nApps de mòbils i tauletes\nExtensions per a navegadors\nCuriosament, un dels grans serveis gratuïts que van començar a oferir les grans empreses del sector tecnològic. Hotmail, Gmail, Yahoo, AOL, Mixmail... són moltes les companyies que ofereixen un correu gratuït.\nPerò quines són les avantatges d'utilitzar un correu gratuït?\nPoder guardar coses al núvol de la companyia.\nEl cost econòmic també és important.\nAccés des de la web i possibilitat d'accedir també des d'un client de correu.\nLes desavantatges són\nQue sempre utilitzareu el domini de la companyia en ves del domini de la teva entitat.\nAlgunes companyies poden utilitzar les dades per esbrinar quines ofertes de publicitat et poden interessar més.\nNormalment aquests serveis són molt estables, però tot depèn d'una altra companyia i per tant el correu electrònic d'aquella companyia podria desaparèixer.\nQue heu de tenir en compte? Moltes companyies us oferiran espai il·limitat sobre el correu electrònic però ara, principalment, el que hauríeu de tenir en compte són els productes que van dins el paquet del correu electrònic, com espai d'emmagatzematge en el núvol, aplicacions, possibilitat de gestionar el correu des d'un client etc...\nMoltes entitats opten per un servei de correu electrònic propi. Aquest tipus de servei, normalment es contracta a les empreses de hostatge web. És un servei que va molt lligat a la contractació de dominis.\nEl control absolut sobre els correus electrònics que envieu i què rebeu\nLa utilització del vostre domini amb el correu electrònic. Reforçament del vostre nom.\nLa possibilitat de fer còpies de seguretat del correu electrònic.\nPoc espai d'emmagatzematge respecte els serveis de correu electrònic gratuït.\nPoques empreses ofereixen altres serveis que es poden utilitzar conjuntament amb el correu electrònic.\nCost econòmic que normalment va lligat amb el contracte d'un hostatge web.\nAlgunes empreses no ofereixen accés des de la web.\nUna llista de correu electrònic, és una adreça de correu que a dins conté moltes altres adreces de correu electrònic. Quan algun membre d'aquesta llista de correu electrònic envia un correu a la llista, ho rebran tots els membres. És ideal per enviar correus a grups de voluntaris, socis, periodistes etc.\nUn dels programes més utilitzats per a la creació i gestió de llistes de correu electrònic, és Mailman. Mailman és una aplicació que s'instal·la en el vostre servidor web is'executa en el navegador d'Internet. Aquesta aplicació està creada per funcionar en sistemes operatius basats en Unix, com per exemple Linux. Amb Mailman podreu crear llistes de correu electrònic, afegir membres, treure'ls, moderar la llista etc.\nHi han altres eines 2.0 amb funcions molt específiques que incorporen la possibilitat de crear llistes de correu electrònic. A continuació en detallarem alguna.\nGoogle Groups serveix per crear un grup d'usuaris amb adreça electrònica que poden discutir sobre temes concrets. A part també, funciona com a llista de correu electrònic, els membres del grup es poden enviar correus electrònics a l'adreça del grup. Una de les avantatges que té Google Groups es que es pot integrar amb tot el paquet que ofereix Google: Google Docs, Gmail o Google Calendar.\nThunderbird és un aplicació que fa la funció de client de correu electrònic. Això significa que podrem gestionar el vostre correu electrònic des d'una aplicació. Quan es gestiona el correu electrònic des del navegador web, s'acostuma a dir que estem utilitzant un webmail.\nThunderbird és una aplicació de programari lliure creat per Mozilla. Actualment la versió 24, incorpora novetats molt interessants com la integració de xarxes socials. Thunderbird també disposa la possibilitat d'afegir extensions al programa. Algunes extensions són realment molt interessants, com la possibilitat d'incorporar un calendari.\nOutlook és una aplicació que també fa la funció de client de correu electrònic. Outlook és de la casa Microsoft, s'ha de pagar per utilitzar-lo i no és programari lliure. Les últimes novetats d'aquesta aplicació és la possibilitat de connectar les xarxes socials i visualitzar-les des del mateix programa.\nNo s'ha de confondre amb el servei gratuït de correu electrònic Outlook, que és l'antic Hotmail.\nMailchimp és una eina 2.0 que serveix per realitzar campanyes a través del correu electrònic. Amb Mailchimp podreu elaborar el contingut i enviar-lo a totes les adreces electròniques que teniu recollides. Una de les característiques principals de Mailchimp són les estadístiques, podent saber els correus que han estat oberts, qui els ha obert etc.\nA Xarxanet-Tecnologia vam elaborar un recurs sobre aquesta eina, el podeu consultar aquí.\nAquaMail: és una app que permet gestionar diferents comptes de correus electrònics de protocols estàndards com IMAP, POP3 i SMTP. També pot gestionar comptes de serveis de correu electrònic gratuïts com Gmail, Yahoo i Outlook.\nK9 Mail: és una app que és un client de correu electrònic. Permet sincronització multicarpeta, firmes, descarregar correus,\nEvomail: És un gestor de correu electrònic molt fàcil d'utilitzar. Podreu respondre els correus electrònics d'una forma molt ràpida o organitzar els correus per carpetes.\nBirdseye: És un altre gestor de correu electrònic que es caracteritza per utilitzar l'aplicació des d'una òptica molt tàctil.\nYahoo! Mail Notifier: Amb aquesta extensió, rebreu una notificació quan algú us ha enviat un correu al vostre compte de Yahoo.\nGmail Manager: Aquesta extensió facilita accedir a les opcions de control del Gmail.\nEmail this!: Amb Email This! instal·lat, quan us arribi un correu electrònic us sortirà l'enllaç il·luminat perquè hi accediu des del navegador.\nNotifier: Aquesta extensió us avisarà quan us hagi entrat un correu electrònic al vostre compte de Gmail, Hotmail, AOL, Yahoo...\nCorreu electrònic, MailChimp, google groups, comunicació associativa, comunicació interna, Direcció i gestió ONG, xarxes socials i internet, aplicacions i programari


FAQ’s – Inderach – Passió pels llegums cuits\nPorten gluten els vostres llegums?\nEls llegums no contenen gluten de manera natural; però sí que la combinació dels conreus dins una mateixa extensió, particularment en el cas de les llenties, pot provocar que esporàdicament pugui haver-n’hi traces. Des d’Inderach treballem intensament per evitar-ho al màxim:\nes duen a terme 3 processos de cribratge: el sedàs, la separació per diferència de densitats i la detecció colorimètrica, per tal de minimitzar la presència de grans de cereals.\nfem analítiques internes de control de tots els lots de llenties en sec i analítiques aleatòries de producte acabat per comprovar la no presència de gluten, sortint sempre negatives (< a 10 ppm). No obstant això, malgrat una aplicació exhaustiva d'aquests procediments no és possible assegurar al 100% l'absència de grans de cereals que contenen gluten.\nQuina és la millor manera de consumir els llegums d’Inderach?\nNosaltres aconsellem consumir-los en qualsevol de les 3 modalitats que us detallem:\na) si és per consumir-los en fred, com per exemple, per preparar una amanida, recomanem obrir l’envàs i deixar-lo a temperatura ambient 10 minuts abans de consumir;\nb) si és per escalfar al microones recomanem punxar el film i escalfar a màxima potència durant 2 minuts;\nc) i si és per escalfar a la paella, recomanem escalfar-la amb un raig d’oli, afegir-hi els llegums i escalfar-ho durant 2-3 minuts, remenant de tant en tant per evitar que s’enganxin.\nPodeu descobrir moltes més receptes al nostre blog de receptes\nCom s’han de descongelar els llegums?\nRecomanem treure’ls el dia abans de consumir-los i sense obrir l’envàs, deixar-los dins la nevera. Millor si els deixeu a la part inferior d’aquesta, per evitar les zones més fredes i aconseguir que la descongelació sigui més ràpida.\nQuè és el semàfor del “nutri-score” i què vol dir categoria A?\nNutri-score és un sistema d’etiquetat per facilitar als consumidors una informació nutricional més clara i entenedora que valora, tant les propietats nutricionals positives (contingut en fibra i proteïnes) com les negatives (greixos saturats, sucres i sal).\nEls nostres llegums estan catalogats amb el grau A de l’escala, el que significa que són dins el grup d’aliments més saludables, amb les propietats nutricionals positives molt altes i les negatives baixes. Recordeu que es recomana consumir-ne entre 3 i 4 vegades a la setmana.\nEls vostres llegums són aptes per vegans i/o vegetarians?\nEls llegums en general, són aliments aptes per a vegans i vegetarians. Però per tal de certificar-ho oficialment, tots els productes elaborats per Inderach, disposen de la certificació V-Label, per a productes vegans, reconeguda internacionalment.\nÉs la quinoa un llegum o un cereal?\nNi una cosa ni l’altra. La quinoa és un pseudocereal molt nutritiu, fins al punt de ser considerat un ‘superaliment’. És un dels únics aliments vegetals que conté tots els aminoàcids i vitamines essencials, i és molt proteica, a més de no contenir gluten.\nA Inderach la preparem, dins la nostra gamma de COMBOS, convinant-ne 3 varietats: la blanca, la vermella i la negra. Es pot fer servir com a substitut de l’arròs i preparar com a plat principal o com a acompanyament, així com en amanides, amb verdures, etc.\nDESCOBREIX MOLT MÉS DE LA QUINOA TRICOLOR


La 28a Mitja Marató de Mollerussa, que espera 900 atletes, estimula la participació amb 500 euros si es bat el rècord – Comarques de Ponent\nLa 28a Mitja Marató de Mollerussa, que espera 900 atletes, estimula la participació amb 500 euros si es bat el rècord\nLa 28a Mitja Marató de Mollerussa, que tindrà lloc el proper 18 d’octubre, espera la participació de 900 atletes, dels quals 600 correran els 21 quilòmetres de la prova reina mentre que els altres 300 diputaran la de 5 quilòmetres. Enguany com a novetat i amb l’objectiu d’estimular la participació, es donarà un premi especial de 500 euros a aquells corredors que batin el rècord de la cursa que se situa en 1:05:14 (1992) en categoria masculina i en 1:15:42 (2007) en femenina. Així ho han explicat l’alcalde de Mollerussa, Marc Solsona, i Juli Niubó, president de l’Associació Atlètica Xafatolls, entitat que coorganitza conjuntament amb l’Ajuntament la prova. Aquesta serà la tercera cita de la Lliga de Ponent, després de les mitges de Balaguer i Tàrrega i abans de la Lleida, un lliga liderada precisament per l’atleta dels Xafatolls, Ricard Pastó, present a la roda de premsa juntament amb el regidor d’Esports, Bernat Díaz, i el coordinador de la regidoria d’Esports, Jordi Aymerich.\nPel que fa a l’atenció als corredors, hi haurà punts d’avituallament repartits a cada 5 quilòmetres del recorregut i a l’arribada s’oferirà servei de crioteràpia i de massatges. per als atletes que ho vulguin. També hi haurà animació musical durant el recorregut. Les inscripcions es poden fer fins el proper divendres dia 16 a la web www.mollerussa.cat/mitja, on a hores d’ara ja hi ha inscrits 435 corredors a la mitja i uns 150 a la de 5 kilòmetres.


espeleobloc: Shuanghedongqun - Kaolin 2006\nShuanghedongqun - Kaolin 2006\nEn el 20é aniversari de les expedicions espeleològiques del grup francès P.S.C.J.A. a Xina, en el districte de Suiyang és realitzà una filmació per televisió que ara els espeleòlegs xinesos l’han penjat a la xarxa i nosaltres gustosament incloem en aquest post fragmentat en quatre parts.\nEn la filmació es mostra la realització d'un curs de formació tècnica pels espeleòlegs locals i especialment les descobertes al sistema Shuanghedongqun on aconsegueixen superar la mítica xifra dels 100 kilòmetres en aquesta expedició.\nPerò primerament permeteu-me que inclogui alguns documents sobre aquesta gegantina xarxa subterrània.\nProducció televisiva de la cadena de Shaanxi sxtvs7.\nTot i la dificultat idiomàtica resulta una filmació interessant sobre el immens carst xinés.\n1a part (9'22)\n2a part (9’42)\n3a part (8’56)\n4a part (5’28)


Un tal Romeo i una tal Juliette es coneixen, s’enamoren a primera vista i de seguida tenen un fill. Però les guerres no triguen a arribar: la de l’Iraq i la d’una greu malaltia que patirà la criatura i posarà a prova la solidesa de la parella. Malgrat aquest punt de partida, Valérie Donzelli, en el seu segon film, defuig qualsevol tipus d’exhibicionisme ploraner i es deixa apadrinar per Truffaut i Demy, entre altres referents, per aconseguir una proesa: no tan sols convertir un esquema purament fulletonesc en una mixtura enlluernant entre drama i comèdia (de vegades, fins i tot, comèdia musical), sinó també explicar una emotiva història d’amor. Aquesta pel·lícula certifica, així, que a aquestes altures només es pot parlar de la vida acceptant que en el fons no és més que una altra ficció, un artifici construït a còpia de totes les històries que consumim. El dolor, això sí, sempre és real. –Carlos Losilla.


Fundació Rafael Campalans. Reflexions entorn del Federalisme\nImpulsar la reflexió i el debat sobre el federalisme a Catalunya i a Espanya, contribuint a la redefinició del catalanisme en una perspectiva federal espanyola, és un dels objectius principals de la Fundació Rafael Campalans. En els darrers mesos, de fet, la fundació ha organitzat una sèrie de trobades amb diversos experts per tal d’aprofundir en el tema, tot dibuixant la situació actual, possibles escenaris de futur i centrant l’atenció en el cas alemany. Per tot això hem considerat oportú oferir-vos una tria d’articles en aquesta direcció.\nL’article del professor Eliseo Aja, “La Conferencia de Presidentes del Estado Autonómico”, fa una valoració de les reunions celebrades el 2004 i 2005 per tal d’esbossar algunes propostes de futur sobre el seu caràcter mixt, el procediment consensuat per arribar a acords i la regulació de la Conferència de Presidents. Per Aja és important que aquest nou òrgan tingui les funcions de racionalitzar i potenciar les relacions interautonòmiques, de resoldre els problemes encallats o enverinats a través de la col·laboració, i de debatre i opinar sobre les grans línies de la política estatal que interessen les CCAA, especialment les reformes constitucionals i estatutàries.\nPer la seva banda, l’article “Federalisme, descentralització i pluralisme nacional. Teoria política i anàlisi comparada”, de Ferran Requejo, reflexiona sobre el grau d’acomodació política de les nacions minoritàries en federacions plurinacionals. A partir d’un enfocament teòric i comparat, les conclusions d’aquest estudi el porten a establir algunes condicions necessàries perquè un sistema federal acomodi de manera més o menys estable i harmònica les realitats plurinacionals: el reconeixement polític i constitucional del pluralisme nacional de l’estat; l’establiment d’un ampli grau d’autogovern per part de les institucions de les nacions minoritàries; i la participació i la protecció de les nacions minoritàries en el “govern compartit” de la federació (que pot incloure o no el dret de secessió).\nTambé hem considerat interessant adjuntar un parell d’articles sobre la recent reforma del federalisme alemany, que és considerada com la reforma de més calat des de l’aprovació de la Llei Fonamental de Bonn (juntament amb la de 1969, que va introduir les “tasques comunes” i va reformar la constitució financera, i la de 1992, que va introduir la clàusula europea).\nA “Sentido y alcance de la reforma del federalismo alemán”, Ignacio Gutiérrez ens explica els antecedents, procediment i línies generals de la reforma constitucional alemanya, analitzant els efectes de la globalització i de l’europeïtzació en l’articulació territorial, la seva adaptació a les transformacions socials i econòmiques i els límits polítics de la reforma.\nMentre que a “Las reformas territoriales en Alemania y en España y la sostenibilidad del paradigma autonómico español” Enoch Albertí intenta determinar l’orientació de les reformes que s’han produït en el sistema federal alemany i en l’autonòmic espanyol per tal d’establir-hi possibles coincidències.


classes de meditació més importants en nyc que heu de provar | portobelloartgallery.com\n1/10 Comença el 2/10 A mesura que cada cop són més els joves professionals ocupats de la ciutat de Nova York, que aporten mitja hora de quietud als seus programes de benestar setmanals al costat dels entrenaments i el mercat de pagesos, el nombre de llocs que ofereixen classes de meditació augmenta per donar suport a la creixent demanda i no ho són tots. gestionat per monjos envellits als quals no us podeu relacionar.\n“L’assistència a les nostres classes d’introducció a la meditació s’ha duplicat en els darrers sis mesos, amb més de 40 persones a cadascuna, afirma Kimberley Brown, la directora executiva del popular centre de East Village The Interdependence Project. 'L'estigma de la meditació com a estrany o hippie ha estat ressaltat. (La gent ha après) que la meditació pot ajudar-vos quan esteu ansiosos o tristos més que anar a prendre una copa per oblidar-vos.\nMés Lectura: Coneix la generació de meditació\nTant si teniu pensat provar aquest enfocament per primera vegada com si sou un meditador intern que vol trobar una multitud, hem trobat set punts fantàstics a la ciutat (que no figuren en cap ordre) que ofereixen meditació moderna i de gran qualitat. de totes les novetats, des del nou a provat i cert. I no us preocupeu, no us direm si encara en feu una beguda (amb una mentalitat clara i tranquil·la al seu lloc). -Jamie McKillop\n3/10 El Projecte d'Interpendència\nFundat per l’autor popular i modern professor de meditació Ethan Nichtern, el projecte Interdependència ofereix estudis budistes, cursos amb líders com Sharon Salzberg i classes d’introducció a la meditació. 'Són excel·lents per a persones que no saben res del budisme, però han sentit a parlar de consciència i meditació i estan interessats en aprendre què pot fer per beneficiar-se de la seva pròpia vida', afirma Brown.\nMés Lectura: Com estimar als teus enemics\n(Foto: El Projecte d'Interpendència)\n4/10 El camí\nThe Path és un grup de meditació modernista amb idees modernes amb classes a la ciutat de Nova York i als Hamptons. És part de la sessió de meditació, part del grup de networking per a joves empresaris creatius. Les sessions es duen a terme en llocs frescos i sempre canviants com les terrasses del terrat privat, el W Hotel i The Montauk Beach House.\nMés Lectura: Com es practica el mindfulness fins que el domini\n5/10 Centre Del Cilindre\nCentre Of The Cyclone va ser fundat per la noia italià Biet Simkin (que també imparteix classes per a The Path). Simkin dirigeix meditacions setmanals de grups pop-up a galeries d'art i altres llocs i escenaris interessants com ara els Jardins Botànics i les noces.\nMés Lectura: Consells sobre la ràbia per a gent generalment agradable\n6/10 Gust viu\nLa Donna D'Cruz de Rasa Living és una venerable professora de meditació de rockstar que imparteix les seves populars classes de Dip Into Bliss en llocs com la Soho House tant a Nova York com a Los Angeles.\nMés Lectura: Coneix el professor de meditació de rockstar\n7/10 Meditació Ben Turshen\nL'ex instructor de SoulCycle Ben Turshen (germà de la sorprenent autora del llibre de cuina Julia Turshen) va obrir el seu propi centre de meditació al districte de Flatiron el passat mes d'abril, que se centra en cursos que ensenyen l'art de la meditació vèdica per després donar suport a aquells que s'han compromès amb una pràctica vèdica. .\nMés Lectura: 5 coses que heu de saber sobre la meditació vèdica\n8/10 Centre de meditació de Kadampa\nAquest centre de meditació budista a Chelsea es va obrir molt abans del moment de moda de la meditació i ofereix tones d’opcions, des de programes d’estudi espiritual a llarg termini fins a classes de meditació a l’hora de dinar de 30 minuts, tot centrat en l’aprenentatge de maneres pràctiques d’aplicar la meditació i els principis budistes a la vida diària. Convenientment, també acull classes en espais llogats fora de Manhattan, a Brooklyn, Queens, Nova Jersey i molt més.\nMés Lectura: Consells de desplaçament d'un budista\n9/10 Meditació transcendental\nSi esteu interessats en aprendre la pràctica estimada per una gran varietat de famosos com Russell Brand i Russell Simmons, la Meditació Transcendental gestiona diversos centres a Nova York, amb ubicacions a Midtown, el districte financer i Long Island, on podeu assistir a un xerrada de presentació gratuïta abans de decidir si el compromís (que és bastant gran quant a temps i diners) és adequat per a vosaltres.\nMés Lectura: Per què els consellers delegats, els actors i les estrelles pop fan la meditació transcendental\nNo voldràs perdre la meditació de grups més rècord\n3 maneres de fer front al vostre pròxim freakout en el lloc de treball\nSecrets de meditació d'un antic que no fos creient\n7 destinacions de vacances a tot el món perfectes per a principiants\nCom corre el president del Trek Bicycle per tancar la bretxa de gènere en el ciclisme


Reloj Calypso K5770/2 Analògic/Digital amb detalls taronja\n> Rellotgeria>Reloj Calypso K5770/2 Analògic/Digital amb detalls taronja\nRellotge esportiu per a home amb agulles en plata i blanques i la secundària en taronja. Es tracta d'un rellotge analògic i digital. Té l'esfera que és una pantalla on s'indica la data, dia de la setmana, llum, cronòmetre i hora digital, coberta per un vidre de plàstic. És submergible a 10ATM i té un moviment de quars alimentat per pila. La corretja és de silicona negra.\nEstalvieu 4,50 €


Kovcheg Guest House Sterlitamak Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBerezovaya Ulitsa 23, Sterlitamak, Sterlitamak, Rússia, 453100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Kovcheg Guest House\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Sterlitamak, no busqui més enllà de Kovcheg Guest House. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Kovcheg Guest House asseguren una estada plaentera als seus clients. Recepció 24 hores, express check-in/check-out, servei d'habitacions, servei de bugaderia, caixa forta són només algunes de les comoditats que fan que Kovcheg Guest House sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent sauna. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Kovcheg Guest House.


GNU General Public License - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nllicència per a programari\n(S'ha redirigit des de: Llicència GPL)\nLa Llicència Pública General GNU (GNU GPL, de l'anglès GNU General Public License) és un tipus de llicència per a programari que permet la còpia, distribució (comercial o no) i modificació del codi, sempre que qualsevol modificació es continuï distribuint amb la mateixa llicència GPL. La llicència GPL no permet la distribució de programes executables sense el codi font corresponent o una oferta de com obtenir-lo gratuïtament. És la llicència lliure de programari més utilitzada.\nCompatible amb DFSG\nAprovada per l'FSF\nAprovada per l'OSI\nEnllaç des del codi amb una llicència diferent\nNo (excepte per enllaçar la GNU AGPLv3 amb la GNU GPLv3)\nAquesta llicència va ser dissenyada originalment per Richard Stallman i el grup GNU, principalment Eben Moglen, com a alternativa al model de programari propietari predominant. Actualment, Linux és el programa sota llicència GPL amb més difusió.\n1 Controvèrsies legals\n1.1 Punt 11. "No garanties"\nDins de diferents marcs reguladors i legislatius de països al voltant del món, la inserció i ús de la GPL pot trobar dificultats des del punt de vista de l'aplicació i validesa, a causa de la fermesa o intervencions de lleis i normes en defensa dels drets dels consumidors (ciutadans). Aquests casos generen propostes de canvis i modificacions d'aquests marcs legals que, en general, cauen en favor de la GPL, tot i això són processos de mitjana o llarga durada i moltes vegades el que s'hauria de tractar des d'un punt de vista tècnic es deriva en conflictes polític-empresarials i al revés.\nNomés amb efecte de mostrar els inconvenients, es pot anomenar el Punt 11 de la llicència, recollit en moltes altres llicències.\nPunt 11. "No garanties"Modifica\n(Sense garanties) diu: "Com que el programa està lliure de càrrecs, no existeix cap garantia per a ell mateix (...), els propietaris dels drets d'autor proporcionen el programa "tal com és" sense cap garantia de cap tipus, ja sigui implícita o explícita, incloent, però no de manera limitada. Les garanties que implica la venda per a un propòsit particular.\nGNU Free Documentation License (GNU FDL)\nLlicència Creative Commons (CC)\n↑ «Debian – License information». Software in the Public Interest, Inc.. [Consulta: 10 desembre 2009].\n↑ 2,0 2,1 «Licenses – Free Software Foundation». Free Software Foundation. [Consulta: 10 desembre 2009].\n↑ «Licenses by Name». Open Source Initiative. [Consulta: 10 desembre 2009].\n↑ «Copyleft: Pragmatic Idealism – Free Software Foundation». Free Software Foundation. [Consulta: 10 desembre 2009].\n↑ «Open Source License Data». Blackducksoftware.com. [Consulta: 13 juliol 2012].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: GNU General Public License\nLlicència GPL (anglès)\nTraducció no oficial de la llicència GPL al català\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=GNU_General_Public_License&oldid=23540534»\nDarrera modificació: 16 maig 2020 a les 09:33\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 maig 2020 a les 09:33.


Exigint la negociació...\nL’any 2012 el govern de la Generalitat es va afanyar a retallar el salari i les condicions de treball dels empleats públics igual que el va fer el govern espanyol.\nAra que tant el govern central, les administracions locals de Catalunya i 14 comunitats autònomes estan retornant part dels drets que ens van arrabassar el 2012.\nA la Generalitat, CCOO, IAC i UGT hem demanat, des del mes de setembre, una reunió de la Mesa de la Funció Pública per negociar els terminis d’aplicació del retorn de drets als empleats de la Generalitat. En concret, la proposta sindical era ―i és―:\nRetornar la resta de la paga de 2012 durant els exercicis 2015 i 2016\nDeixar sense efecte l’Acord de Govern de març de 2015 que impedeix el retorn efectiu de la paga.\nPoder gaudir dels dies de permís i vacances per antiguitat amb efectes de 2015 i al llarg de 2016.\nIncrement salarial, pel 2016, de l’1% a tots els treballadors i en tots els conceptes salarials per normativa bàsica estatal.\nEstablir un calendari per seguir negociant la resta de reivindicacions.\n... ens trobem amb un govern prepotent i mentider\nEl govern no va fer la primera convocatòria fins el 6 de novembre, i ni en aquesta reunió ni en les següents dels dies 13 i 23, ha fet cap proposta seriosa que ens permeti recuperar drets. La proposta governamental es limita a:\nUn dia de permís el 2015 i un altre el 2016 a partir del 6è trienni.\nCap compromís concret sobre la paga extra de 2012 i la recuperació de la resta de dies.\nIncrement salarial de l’1% pel 2016.\nEn resum, nosaltres volem negociar com es fan efectius els drets i el govern vol “negociar” els drets. Però...... els nostres drets son irrenunciables. Els nostres drets no són una mercaderia que pugui utilitzar el govern per quadrar comptes. Per tant, el retorn de la paga i la reposició dels dies no és negociable. És negociable els terminis d’aplicació del retorn.\nL’argument principal del govern per negar-se a la negociació és que no pot atendre les nostres peticions perquè està en funcions i no pot comprometre governs posteriors . Menteixen.\nEl DOGC publica cada dia decisions preses per aquest “govern en funcions” que hipotequen, no ja el proper govern, sinó els tres o quatre següents i que sumades comprometen molts més diners del que suposa la paga.\nDavant aquesta situació de bloqueig, CCOO, IAC i UGT, no hem parat ....\nHem fet arribar les nostres demandes a la Consellera i al President.\nEns hem reunit amb tots els grups parlamentaris i hem aconseguit que facin una iniciativa parlamentària que insti al Govern el retorn dels nostres drets.\nHem fet concentracions de protesta davant el Palau de la Generalitat.\nLa representació sindical a la Mesa, les diferents Juntes de Personal i Comitès d’Empresa ens varem tancar la nit del 23 al 24 per exigir al govern el retorn a la Mesa de negociació i una resposta positiva a les nostres demandes.\n... i des d’ara\nParticipació i lluita...\nDel 30 de novembre fins el 10 de desembre assemblees als centres de treball.\nEl dia 10 de desembre, concentracions als centres de treball.\nDia 15, concentracions a Barcelona, Girona, Lleida i Tarragona\n... pels nostres drets\nTenim el dret a percebre el sou íntegre perquè fem la nostra feina.\nTenim dret als dies perquè no ens podem treure el dret de conciliació.\nTenim el dret a recuperar el que ens han arrabassat en els darrers anys.\nTenim el dret a que aquest Govern compleixi la seva part del contracte amb els treballadors i treballadores.\nLluitem! Ho aconseguirem perquè és nostre.\nBarcelona Pl. Sant Jaume, 17’30h.\nTarragona, Lleida i Girona (properament us comunicarem llocs i hores)\n28/04/2020 15:37 (1)


Anarcoefemèrides | [30/04] «La Cuestión Social» - Actes FORA - «¿Spanje - 1936, 1986 anarchisme?» - Keller - Chevenet - Nettlau - Gervasini - Moucheboeuf - Correia - Lachèvre - Castellà - Rosquillas - Nebot - Baldó - Pey - Puentes Tudurí - Moñino - Artero - Cipriani - Bassoli - Gálvez - Del Nudo - Pollastri - Iñigo - Morales\n[30/04] «La Cuestión Social» - Actes FORA - «¿Spanje - 1936, 1986 anarchisme?» - Keller - Chevenet - Nettlau - Gervasini - Moucheboeuf - Correia - Lachèvre - Castellà - Rosquillas - Nebot - Baldó - Pey - Puentes Tudurí - Moñino - Artero - Cipriani - Bassoli - Gálvez - Del Nudo - Pollastri - Iñigo - Morales\nefemerides | 30 Abril, 2018 21:37\n- Surt La Cuestión Social: El 30 d'abril de 1892 surt a València (País Valencià) el primer número de La Cuestión Social. Periódico semanal ácrata. Aquest primer número portava els epígrafs «Ante los desvaríos y arbitrariedades de los tiranos el derecho de rebelión debe ser la divisa de los pueblos ¡A bajo las tiranías! R.» i «Los gobiernos todos, llámense como quieran, son tiranos; los pueblos, pues, deben perseguir su anulación. ¡A bajo los gobiernos! Oenor», epígrafs que van canviar en el segon número. El primer número va ser segrestat per les autoritats i Fabio, autor dels articles denunciats, fugí cap a França. Hi van col·laborar Francisco Abayá, des de la presó de Barcelona, Jean Faurt, C. Oemor i Luisa Plaus, entre d'altres. En sortiren quatre números, l'últim el 4 de juny de 1892, número en el qual s'incita els treballadors dels ferrocarrils a la vaga revolucionària.\n- Charles Keller: El 30 d'abril de 1843 neix a Mülhausen (Alsàcia) el poeta, membre de la Internacional, communard i bakuninista Charles Keller, també conegut com Jacques Turbin. Nascut en una família republicana i burgesa, després de treballar alguns anys en una filatura de llana i de fer els seus estudis a Estrasburg, amb el títol d'enginyer civil va ser contractat com a director d'una filatura a Willer. Denunciat el febrer de 1868 per les seves lectures subversives, va haver d'acomiadar-se i s'instal·là a París, on va viure de la traducció i va entrar en contacte amb els germans Élie i Élisée Reclus, i amb Aristide Rey. El setembre de 1868 va prendre part com a delegat de la secció parisenca de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT) en el II Congrés de la Lliga de la Pau i de la Llibertat a Berna i forma part, amb Bakunin, de la minoria que agrupa 18 congressistes, entre ells V. Jaclard, A. Richard, Élisée Reclus i Aristide Rey; es van separar de la Lliga, que no va acceptar la proposta bakuninista d'«igualtat econòmica i social de les classes i dels individus» i van crear l'Aliança Internacional de la Democràcia Socialista (AIDS), que va constituir-se com a branca ginebrina de l'AIT. A París participarà activament en l'organització de la Internacional, declarada il·legal el juliol de 1870. Durant aquest any va escriure una cançó que arribarà a ser molt popular entre els obrers, que va ser musicada per James Guillaume sota el pseudònim de Jacques Glady, i publicada sota el títol Le droit du travailleur en l'Almanach du Peuple pour 1874, i que també es coneguda com L'Alsacienne o La Jurassienne. Alguns dies abans de la declaració de guerra entre Alemanya i França, va signar --juntament amb Tolain, Pindy, Camélinat, Eugène Pottier, Thomachot i altres-- una crida de la Internacional contra la guerra. Va ser mobilitzat en 1870 en una companyia de franctiradors. Quan van cessar els combats, va marxar a peu a Mülhausen i després a París per combatre en les files de la Comuna. Va arribar a París el 10 de maig de 1871 i va ser ferit a la barricada del Château-d'Eau el 25 de maig. Va aconseguir escapar de la repressió amb sa família gràcies a un passaport alsacià i va refugiar-se a Basilea (Suïssa). En 1876 es va casar amb Mathilde Roederer, militant de l'AIT i de la Federació del Jura. En 1880, després de l'amnistia es va establir, a Belfort i després a Nancy, on va fundar la Casa del Poble i la Universitat Popular. Entre maig i juliol de 1912 va ser gerent de Le Libertaire. Va publicar poemes, cançons i pamflets sota el pseudònim de Jacques Turbin: Prise de possession (1893?), Du fer (1897), À l'oreille (1899), Délivrons-nous nous-mêmes (1905), La grève générale (1906), L'action directe (1907), Ouvriers et paysans (1907), Marchons à la bataille (1908), etc. Charles Keller va morir el 19 de juliol de 1913 a Nancy (Lorena, França).\n- Benoît Chevenet: El 30 d'abril de 1864 neix a Donzy-le-Pertuis (Borgonya, França) el terrelloner anarquista i sindicalista Benoît Chevenet, conegut com Chalbret. Sos pares, pagesos, es deien Jean Chevenet i Reine Descours. Després de fer el servei militar en el 137 Regiment d'Infanteria, va ser obligat a retornar a la caserna, de la qual desertà el 14 de novembre de 1886. Fou un dels representants dels terrelloners parisencs i l'1 de maig de 1891 reuní una assemblea d'uns 200 terrelloners en un local d'un comerciant de vins del carrer Croix-Nivert de París per decidir sobre la vaga general, que va ser acceptada. El 28 de juliol de 1892 va ser condemnant per l'Audiència de Versalles a 12 anys de treballs forçats i 10 anys de prohibició de residència per robatori de dinamita durant la nit del 14 al 15 de febrer de 1892 a Soisy-sous-Étiolles (actual Soisy-sur-Seine, Illa de França, França) amb complicitat amb François Claudius Koënigstein (Ravachol), Julien Drouhet, Auguste-Alfred Faugoux i Georges Étiévant; la dinamita furtada va ser trobada al seu domicili del número 32 del carrer Broca de París. Va ser enviat, amb la matrícula 25.673, a la colònia penitenciària de les Illes de la Salvació. Benoît Chevenet va ser assassinat el 22 d'octubre de 1894 a l'illa de Sant Josep (Illes de la Salvació, Caiena, Guaiana Francesa) d'un tret a la nuca a boca de canó durant la revolta dels deportats.\n- Max Nettlau: El 30 d'abril de 1865 neix a Neuwaldegg, a prop de Viena (Àustria), l'anarquista, historiador i historiògraf del moviment anarquista internacional Max Heinrich Hermann Reinhardt Nettlau (Max Nettlau). De pares prussians, a partir de 1882 va estudiar a Berlín filosofia i lingüística i es va especialitzar en llengües cèltiques, especialment el gal·lès, i va rebre el doctorat en 1887 per la tesi Beiträge zur cymrischen Grammatik. Va descobrir molt jove les idees llibertàries, vivint entre Viena i Londres i viatjant arreu d'Europa col·leccionant i estudiant documents relatius al moviment anarquista i socialista, però també manuscrits celtes, alhora que entrevistava els vells militants anarquistes. Entre 1885 i 1900 va ser membre de la Lliga Socialista, l'única organització a la qual pertanyerà durant sa vida, on va fer propaganda antiparlamentària, i va col·laborar amb el cercle de Bloomsbury. El juliol de 1889 va assistir com a delegat de la Lliga Socialista de Norwich al Congrés Internacional Socialista de París, que donarà lloc a la II Internacional. Va escriure en 1890 el seu primer article --un estudi sobre Joseph Déjacque-- en Freiheit, el periòdic de Johann Most. Entre maig i setembre de 1890 va editar i finançar el periòdic The Anarchist Labour Leaf, que consistia en articles seus i de Henry Davis, un dels anarcocomunistes més actius de la Lliga Socialista. En 1895, gràcies a l'impuls d'Élisée Reclus, redacta una Bibliographie de l'anarchie, obra d'erudició que fa una relació de tot el que s'havia escrit sobre el tema al món en aquell moment. Va acumular nombrosos arxius que li van permetre, gràcies a una gran mestria de llengües, escriure nombrosos articles a més d'una monumental biografia de Bakunin, pel qual tenia una gran admiració, en tres toms i de la qual va fer 50 còpies entre 1896 i 1900. L'herència de son pare, mort en 1892, li va permetre, mentre vivia senzillament, continuar els seus treballs històrics als quals va consagrar sa vida. En aquests anys va col·laborar amb els grups anarquistes «Freedom» i «The Torch». Entre 1900 i 1907 va intimar sentimentalment amb Therese Bognar, l'única llarga relació de sa vida i que es va veure trencada amb la mort d'aquesta per un problema d'insuficiència renal. Molt afectat per la Gran Guerra --la inflació sorgida del conflicte el va arruïnar fins al punt d'haver de viure dels paquets de caritat que li lliuraven els quàquers nord-americans--, la victòria del feixisme a Itàlia i del nazisme a Alemanya, va trobar esperances durant els anys trenta en el moviment anarquista de la Península Ibèrica, lloc on va passar nombroses temporades convidat per la família Urales i investigant a la Biblioteca Arús i altres arxius del moviment obrer català. Va defensar aferrissadament la revolució sorgida arran de l'aixecament feixista de juliol de 1936. En 1938 es va instal·lar a Amsterdam i va continuar les seves recerques a l'Institut Internacional d'Història Social. Encara que tenia prohibit entrar a Àustria, no obstant això va aconseguir recuperar part dels seus importants arxius que hi tenia i que va vendre en 1935 a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam. Durant sa vida va escriure per a infinitat de publicacions llibertàries, com ara Der Syndikalist (Berlín), La Protesta (Buenos Aires ), Freie Arbeiter Stimme (Nova York), La Revista Blanca (Barcelona) o Probuzhdenie (Detroit). És autor de nombroses biografies de militants anarquistes (Bakunin, Kropotkin, Reclus, Malatesta, Buonarroti, etc.), d'una historia de l'anarquisme en set volums (Geschichte der Anarchie) i de nombrosos estudis sobre el moviment anarquista de diferents països, com ara Michael Bakunin. Eine biographie (1896-1900), Bibliographie de l'anarchie (1897), Errico Malatesta: Das leben eines anarchisten (1922), Anarchism in England (1924), Der Vorfrühling der Anarchie (1925), Miguel Bakunin, la Internacional y la Alianza en España (1868-73) (1925), Der Anarchismus von Proudhon zu Kropotkin. Seine historische Entwicklung bis zum 1880 (1927), Élisée Reclus. Anarchist und Gelehrter (1928), Anarchisten und Sozialrevolutionäre der Jahre 1880-1886 (1931), Esbozo de historia de las utopías (1934), La anarquía a través de los tiempos (1935), La première internationale en Espagne (1868-88) (1969, pòstuma), etc. Max Nettlau va morir el 23 de juliol de 1944 a Amsterdam (Països Baixos), a resultes d'un càncer d'estómac. Amic de Rudolf Rocker, aquest li consagrarà una biografia que serà publicada en castellà en 1950 sota el títol Max Nettlau. El Herodoto de la anarquia.\n- Luigi Gervasini: El 30 d'abril de 1868 neix a Milà (Llombardia, Itàlia) el tipògraf republicà irredemptista i, després, anarquista Luigi Gervasini. Sos pares es deien Antonio Gervasini i Carolina Conti. Componedor tipogràfic de professió, quan tenia 12 anys ja participava en el moviment revolucionari milanès. En 1883 entrà a formar part del Nucli Anticlerical «Monti e Tognetti» i el 4 de maig de 1884 aquesta organització anticlerical participà en la inauguració del monument a Giuseppe Garibaldi a Caravaggio (Llombardia, Itàlia). Descontent amb la política de «Monti e Tognetti», amb altres companys, s'uní al Cercle Republicà Irredemptista «XX Dicembre». L'agost de 1884 la policia confiscà la bandera social del cercle, la primera vegada de les 25 vegades que ho farà, i ell fou dels màxims defensors contra aquesta agressió. En aquesta època freqüentà la redacció d'Il Fascio Operaio i ajudà en la seva edició. El 5 de desembre de 1884 va ser jutjat en l'Audiència, juntament amb altres companys (Brambilla, Ornesi, Girola i Brianzoni), per un delicte de premsa i per rebel·lió, i ell, per la seva joventut, va ser absolt. Dies després, el 19 de desembre, amb altres cinc companys del cercle, col·locà bombes de pólvora a diverses seus institucionals de la ciutat (la Direcció de Policia, el Palau Reial, el Tribunal, l'Arquebisbat, la Governació, etc.) per a commemorar l'execució, dos anys abans, de l'irredemptista italià Guglielmo Oberdan; detingut, va ser jutjat i condemnat a quatre mesos de presó. L'estiu de 1885, amb l'entrada al cercle de nous membres gens ni mica revolucionaris, abandonà amb altres companys el «XX Dicembre» i s'integrà en el Partit Obrer Italià (POI). Fou un dels secretaris del II Congrés del POI, que se celebrà entre el 6 i el 8 de desembre de 1885 a Mantova (Llombardia, Itàlia). El 8 de desembre de 1886 va ser detingut amb el professor Bottini en una manifestació anticlerical; jutjat, va ser condemnat a un mes de presó. En sortir de la garjola, encalçat per la policia i sense feina, decidí emigrar a Amèrica i durant la primavera de 1888 marxà cap a Buenos Aires. A la capital argentina a partir de 1890 entrà a formar part del moviment llibertari i destacà com a orador. El novembre de 1892 participà activament en la vaga dels sabaters, organitzada conjuntament amb els socialistes. El novembre de 1892 fou un dels fundadors del periòdic anarquista en llengua italiana Lavoriamo, a més de col·laborar en El Perseguido i La Libre Iniciativa. Luigi Gervasini va morir el 13 de juny de 1893 a l'Hospital Rawson de Buenos Aires (Argentina) de febre groga –altres fonts diuen que morí d'una pulmonia desencadenada per les complicacions sorgides arran de l'empresonament que patí després de ser detingut durant els aldarulls de l'enterrament de l'anarcocomunista Rafael Roca. Son germà petit Rinaldo Gervasini també milità en el moviment anarquista.\n- Maurice Moucheboeuf: El 30 d'abril de 1880 neix a Dreux (Centre, França) l'anarquista i antimilitarista Maurice Eugène Moucheboeuf. Va ser expulsat de Bèlgica per les seves activitats anarquistes. Membre de la Federació Comunista Revolucionària (FCR) i de l'Agrupació Lliure de Propaganda Antimilitarista, vivia al núm. 4 del carrer d'Orsel del XVIII Districte de París (França). Es guanyava la vida com a empleat de comerç. En 1905 fou un dels signats del manifest de protesta contra l'acomiadament de la feina de professor de l'aleshores socialista antimilitarista Gustave Hervé. Va ser un dels 21 signants del cartell Aux Soldats!, que s'aferrà als carrers parisencs durant la nit del 22 al 23 d'abril de 1907, i per això va ser processat, juntament amb 11 companys (Gaston Delpech, A. Vallet, André Véber, Binet, Firmin Salle, Aulagnier, Turpin, Lelong, Lucien Prieur, F. Grandvogel i Louis Coriol), per «provocació a l'assassinat i a la desobediència dirigida a militars», delicte pel qual va ser absolt el 25 de juny d'aquell any per l'Audiència del Sena. Signà, amb altres nou companys, el cartell Aux crimes, répondons per la révolte!, que s'aferrà als carrers parisencs el 8 d'agost de 1907, per a denunciar la violenta repressió exercida contra la revolta dels vinyataires del Llenguadoc i les vagues de Raon-l'Etape (Lorena, França) d'aquell any. Detingut el 28 d'agost de 1907 al bulevard Magenta de París, va ser encausat en l'anomenat «Procés als Antimilitaristes», amb la resta de companys signats d'Aux crimes (Jean Goldschild, Adolphe Molinier, Pierre Ruff, Aimé Léon Paris, Jean Tafforeau, Henri Josse, André Picardat i René Mahé), i el 14 de setembre condemnant per l'Audiència del Sena a 15 mesos de presó i 100 francs de multa. En 1909 va ser gerent dels primers números del diari parisenc La Révolution. Quotidien de lutte sociale, fundat per Émile Pouget, i l'11 de març d'aquell any va ser reemplaçat per Raphaël Cassignol. En aquesta època vivia al núm. 21 del carrer de la Charbonnière de París. L'11 d'agost de 1909 va ser detingut quan feia passar monedes de cinc francs falses pels comerços del carrer Belleville; jutjat per aquest delicte, va ser finalment absolt el 25 d'octubre d'aquell any. El 31 de juliol de 1911 va ser condemnat pel VIII Tribunal Correccional del Sena a sis mesos de presó per «robatori de plomes estilogràfiques». En aquesta època treballava com a empleat en Le Libertaire. El 16 de març de 1913 la seva habitació del núm. 15 del carrer Belleville de París es calà foc mentre dormia i hagué d'acabar a l'Hospital de Saint-Louis per asfíxia. Després va fer feina de venedor ambulant i el 6 de juliol de 1913 fou detingut al carrer Bolivar de París quan arrabassava els segells postals aferrats en uns cartells; jutjat per la VIII Tribunal Correccional, va ser condemnat a un mes de presó. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\nMiguel Correia al seu despatx. Foto de Salon da Graça de Lisboa (ca. 1925)\n- Miguel Correia: El 30 d'abril de 1889 neix a Beja (Alentejo, Portugal) el periodista i ferroviari anarcosindicalista Miguel Maria de Almeida Correia. Va fer els estudis primaris a la seva ciutat natal i tingué una educació autodidacta. Entrà a treballar a la Companyia de Ferrocarrils Portuguesos i, després de fer feina a diverses petites localitats de l'Alentejo, s'establí a Barreiro (Setúbal, Lisboa, Portugal), on es casà i tingué set infants. Posteriorment entrà com a telegrafista a l'estació de Barreiro de la Companyia dels Ferrocarrils Portuguesos del Sud i Sud-est. Durant els anys de la I República portuguesa defensà els interessos dels treballadors ferroviaris i fou un dels sindicalistes més destacats de la seva època. En aquests anys va col·laborar en la premsa anarcosindicalista (A Aurora, A Batalha, Germinal, A Questão Social, Rail, etc.). En 1917 creà l'associació sindical Oficinas Gerais (OG, Tallers Generals), de majoria anarcosindicalista, i aquest mateix any fou delegat a la Conferència Obrera Nacional. En 1918 va ser nomenat secretari general de l'acabada de crear Confederació General del Treball (CGT). El novembre de 1918, gairebé coincidint amb l'armistici de la Gran Guerra, fou un dels convocants d'una gran vaga general, que deixà sense trens el sud de Portugal durant dies, però finalment la vaga resultà un fracàs i ell, juntament amb altres companys, acabà empresonat. Entre 1918 i 1926 patí nombrosos empresonaments de manera intermitent. En 1919 fundà a Barreiro, amb altres companys (Tomás Fernandes Calheiros da Gama, José Nobre Madeira, António José Piloto, Jorge Teixeira, etc.), el periòdic O Sul e Sueste, Órgão da Classe Ferro-Viária, quinzenal d'antuvi i després setmanal, del qual fou el seu redactor principal. En 1919 va ser nomenat secretari adjunt del primer Comitè Confederal de la CGT i aquell mateix any fou membre de la comissió organitzadora del Congrés Obrer. El novembre de 1919 fou membre de la comissió organitzadora del Congrés Ferroviari de la CGT. Entre 1919 i 1920 va fer costat, amb altres companys (Leopoldo Calapez, José Nobre Madeira, António José Piloto, etc.), una onada de vagues, entre elles la coneguda com «Vaga dels 72 dies», que donà lloc a acomiadaments en massa dels treballadors que quedaren en una situació molt tràgica. El 30 d'octubre de 1920, amb António José Piloto i altres ferroviaris, parlà en una grandiosa assemblea clandestina a Alto da Paiva de Barreiro de més de 800 ferroviaris. Durant anys fou l'animador del Congrés Ferroviari que se celebrava a la Societat Geogràfica de Lisboa, on participaven especialment delegats francesos. Segons alguns, a començament de la dècada dels vint coquetejà amb el Partit Comunista Portuguès (PCP), però sense gaire convenciment. L'estiu de 1921 fou membre de la Comissió Pro Subscripció Nacional a favor d'Alexandre Vieira i Alfredo Marques, aleshores malalts. Assistí al Congrés Obrer de 1922. Entre 1922 i 1926, amb Mário Castelhano, fou redactor del periòdic A Federação Ferroviaria. Orgão da Classe Ferroviária. Propriedade da Federação Nacional de Transportes dos Caminhos de Ferro de Portugal e Colónias. En 1925 va ser novament acomiadat de la Companyia dels Ferrocarrils Portuguesos. En el cop militar del 28 de maig de 1926, els ferroviaris, desil·lusionats amb la I República, cooperaren en el transport del comandant José Mendes Cabeçadas i les seves tropes, vinguts del sud per a prendre el poder a Lisboa. No obstant aquest suport, el 18 de setembre de 1926 la dictadura militar el va deportar a l'Illa de São Vicente (Cap Verd). Després de tornar a la metròpoli el 14 de gener de 1933, gràcies a una amnistia, l'abril d'aquell any va ser empresonat novament sota l'acusació de «propaganda il·legal». En 1933 es declarà partidari del «sindicalisme integral» i adversari dels comunistes. Patint tota classe de penúries, decidí emigrar amb sa família a Moçambic, desembarcant el 6 de juny de 1935, a bord del vapor Mousinho, a Lourenço Marques. A la capital moçambiquesa treballà de rellotger i després d'empleat forense. A partir de juliol de 1936, i fins 1937, fou cap de redacció del diari O Jornal, on signà els articles com MC. També va col·laborar en diversos periòdics com ara Notícias. A principis de 1937 es va veure afectat per una terrible malaltia que el deixà semi paralitzat. Miguel Correia va morir, malalt i en la més extrema pobresa, el 3 de juliol de 1940 a Lourenço Marques (Moçambic; actual Maputo, Moçambic).\nMiguel Correia (1889-1940)\n- Raymond Lachèvre: El 30 d'abril de 1894 neix a Bolbec (País de Caux, Normandia, França) el militant antimilitarista, anarquista, sindicalista revolucionari de l'Havre i francmaçó Raymond Lachèvre. Mobilitzat arran de la Gran Guerra, va servir com a mecànic 27 mesos en un creuer, però en 1917, destinat a l'Arsenal de Brest (drassanes de vaixells de guerra), és detingut i condemnat per propaganda anarquista i antimilitarista, i enviat als batallons disciplinaris de la ciutadella de Donibane Garazi. Un cop alliberat, treballarà com a emmotllador als taller de l'Havre. Va ser elegit secretari del grup llibertari adherit a la Unió Anarquista Comunista (UAC). El 5 de novembre de 1919 va esclatar una vaga dels emmotlladors que durarà 76 dies i serà elegit secretari del comitè de vaga del sindicats d'obrers metal·lúrgics i editarà el periòdic L'Ouvrier Métallurgiste. El desembre de 1919 es presentarà com a «candidat antiparlamentari» a les eleccions. Va abandonar la Confederació General del Treball (CGT) per adherir-se a la Confederació General del Treball Unitari (CGTU), que va abandonar després d'oposar-se a les maniobres de control per part dels comunistes. El 10 d'agost de 1924 va fundar un sindicat autònom d'emmotlladors i n'assumirà les tasques de secretari. En aquesta època va ser inscrit en la llista negra de les empreses de la regió i per poder treballar va haver d'adoptar la identitat de son cunyat. Durant els anys vint serà una figura destacada del grup llibertari de l'Havre, uns anys marcats per la mobilització en defensa de Sacco i Vanzetti, però també per nombroses conferències i reunions que tenen temes d'allò més divers (sexualitat, ateisme, antifeixisme, etc.). En 1926 s'adhereix a la Confederació General del Treball Sindicalista Revolucionària (CGT-SR), creada per Pierre Besnard, i en 1927 va reconstituir el sindicat autònom. A finals de 1928 va deixar la UAC per formar la Unió Federalista dels Anarquistes Comunistes Revolucionaris (FACR) i s'adherirà a l'Associació dels Federalistes Anarquistes (AFA). Va ser delegat en el II Congrés de la CGT-SR de París en 1928 i assumirà, fins al 1935, la responsabilitat de la biblioteca del grup llibertari d'Havre. També va participar en nombrosos concerts de propaganda. Com a maçó, va ser membre a partir del 29 de gener de 1929 de la lògia «L'Olivier Écossais», pertanyent a la Gran Lògia de França, i el 28 d'octubre de 1930 va ser nomenat mestre. Detingut per pràctiques abortives en 1938, serà condemnat a dos anys de presó, però en el tribunal d'apel·lació va ser absolt. En 1940 es refugiarà al camp a casa de sa germana fugint de la Gestapo i retorna a treballar a l'Havre sota una falsa identitat. Va ajudar alguns «refractaris» (pròfugs) gràcies a les seves relacions amb la francmaçoneria i després de la guerra reprendrà l'activitat militant. A finals dels anys 60 encara actuava dins la Federació Anarquista (FA). Raymond Lachèvre va morir el 27 d'agost de 1976 a Le Mans (País del Loira, França).\nNecrològica de Dolors Castellà Vallmajó apareguda en el periòdic tolosà CNT del 6 de desembre de 1953\n- Dolors Castellà Vallmajó: El 30 d'abril de 1900 neix a Riudarenes (La Selva, Catalunya) l'anarcosindicalista Dolors Teresa Elisa Castellà Vallmajó. Sos pares es deien Esteve Castellà i Rita Vallmajó. Abans de la guerra civil fou una activa militant llibertària de Lloret de Mar (La Selva, Catalunya). En 1939, amb el triomf franquista, passà a França, amb son company Pere Soliva Banús, també confederal, i s'instal·là a Agde, on continuà militant en la Confederació Nacional del Treball (CNT). Dolors Castellà Vallmajó va morir el 19 de novembre de 1953 al seu domicili d'Agde (Llenguadoc, Occitània).\n- Jaume Rosquillas Magrinyà: El 30 d'abril de 1901 neix a Barcelona (Catalunya) l'anarquista i anarcosindicalista Jaume Rosquillas Magrinyà --signava Jaume R. Magriñà i va fer servir diversos pseudònims (Sesma, Jaime Rosma, etc.). Establert a Tarragona, entre l'11 i el 13 d'abril de 1920 participà en el I Congrés Provincial de Tarragona de la Confederació Nacional del Treball (CNT). Aquest mateix any marxà a França fugint del servei militar. En 1923 formava part del grup anarquista «Fecundidad» del barri barceloní de Sants. En 1924, en plena dictadura de Primo de Rivera, marxà a Tarragona, on conegué el propagandista anarquista Hermós Plaja. Entre els anys 1925 i 1926 va estar empresonat i el març de 1925 signà, des de la presó de Barcelona, una carta reclamant el paper hegemònic de les idees anarquistes dins dels sindicats de la CNT. El gener de 1926 fou un dels patrocinadors del trasllat des de Blanes a Barcelona de la redacció del periòdic anarquista El Productor, dirigit per Manuel Buenacasa. Després s'exilià a França i durant aquest mateix 1926 assistí, en representació dels grups anarquistes catalans, al congrés organitzat a Marsella pe la Federació de Grups Anarquistes de Llengua Espanyola a França. També assistí al congrés de la Confederació General del Treball (CGT) de Portugal. A França treballà de paleta. En 1927 edità a Brussel·les, amb Wolney Solterra, el periòdic El Rebelde. Amb el valencià Francisco Morales i el seu grup «Verbo», va col·laborar en Prismas (1927-1928), òrgan oficiós dels grups anarquistes a França que s'editava a Besiers. Des d'aquesta publicació, el juliol de 1927, saludà entusiàsticament la creació de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). El maig de 1928 assistí, com a representant de la FAI, al congrés fundacional de la Internacional Juvenil Anarquista (IJA) celebrat a Holanda. En 1929, establert a Mataró, col·laborà en ¡Despertad! i Acción Social Obrera, participant en la polèmica (Gaston Leval, Ángel Pestaña, Juan López, etc.) sobre la reorganització i la conveniència o no d'organitzar-se en tendències llibertàries i essent partidari de la unitat confederal, tot i defensar alhora el lligam entre grups anarquistes i sindicats confederals que la FAI advocava. El juny de 1930, s'incorporà en representació del Sindicat de la Construcció al Comitè Regional de Catalunya de la CNT i en fou nomenat vicepresident. L'agost de 1930, substituí Pere Massoni --que havia estat detingut amb Joan Peiró i Eusebi Carbó--, en representació del Comitè Regional català cenetista, en les relacions amb el comitè format després de la signatura, el març d'aquell any, del «Manifest d'Intel·ligència Republicana». L'octubre de 1930 representà la CNT en el Comitè Revolucionari de Catalunya (CRC) acabat de crear. Poc després, formà part del conspirar Subcomitè Pro Llibertat, que reclamà la llibertat dels detinguts, entre ells el dirigent independentista català Francesc Macià. El desembre de 1930, com a membre del Comitè Regional de Catalunya de la CNT, donà suport al moviment de Jaca i participà en el fallit intent de prendre l'aeròdrom del Prat de Llobregat, fet pel qual fou detingut amb altres companys i tancat a la presó Model de Barcelona fins a la primavera de 1931. El juny de 1931, en representació del Sindicat de la Construcció de Mataró, participà en el Congrés Nacional de Madrid de la CNT, on prengué una actitud conciliadora vers el projecte de Federacions Nacionals d'Indústria, defensat pels dirigents cenetistes més moderats, però es manifestà contrari a una hipotètica entesa amb les futures Corts constituents republicanes. Durant aquest 1931 va fer mítings a Manresa i l'any següent a Campdevànol, Igualada, El Pont de Vilomara i Tortosa. Arran del rebuig que el Sindicat Mercantil, adepte al comunista Bloc Obrer i Camperol (BOC), va rebre en el Ple Regional de Catalunya de la CNT d'agost de 1932, participà en la reorganització anarquista d'aquesta sindicat i presidí els sectors mercantils cenetistes fins al març de 1933 que presentà el Sindicat Mercantil cenetista en el Ple Regional de Catalunya de la CNT celebrat a Barcelona. En 1933 publicà a Barcelona, amb el mallorquí Bernat Pou Riera, Un año de conspiración (antes de la República). El 22 de setembre de 1933 intervingué en el gran míting a la plaça de braus de la Monumental de Barcelona, amb Francisco Isgleas, Avelino González Mallada, José Corbella i altres. Aquest any també va fer un míting a Igualada. L'estiu de 1934 participà en la premsa cenetista en les discussions sobre les alternatives a l'Aliança Obrera. L'agost de 1935 participà en el Míting Pro Hospital Proletari de Barcelona, amb Félix Martí Ibáñez, Serrano, Cano Ruiz i Alberto Carsí. En 1936 formà part del Comitè Regional de Catalunya de la CNT. L'estiu d'aquell any, anà a Ginebra, a instància de Joan García Oliver i designat pel Comitè de Milícies Antifeixistes, per discutir amb el Comitè d'Acció Marroquina uns plans de col·laboració revolucionària que dificultés les accions de les tropes franquistes al Marroc que no van reeixí. De tornada, fou nomenat membre del Departament de Propaganda del Comitè de Milícies Antifeixistes. L'octubre de 1936 s'incorporà, en representació de la CNT, en el Consell Municipal de Barcelona. Després de la dissolució del Comitè de Milícies Antifeixistes, fou nomenat comissari de Transports de Guerra de L'Exèrcit de l'Est, depenent de la Conselleria de Defensa de la Generalitat de Catalunya. Durant aquests primers mesos bèl·lics, va realitzar nombrosos mítings i gires propagandístiques (Rodes, Blanes, Mataró, Sabadell, Ripoll, Olot, Granollers, Rubí, Arenys de Mar, Verdú, Tarrassa, Molins de Rei, Castella, Lleó, etc.). Després dels «Fets de Maig» de 1937, s'incorporà a l'Exèrcit Popular republicà com a comissari polític de brigada. Amb el triomf feixista passà a França. En 1941 aconseguí arribar a Mèxic on s'establí i encapçalà la Subdelegació de la CNT al país asteca. Amb el pas dels anys esdevingué empresari de la construcció, explotant, segons alguns, la mà d'obra indígena. En 1960 fou nomenat secretari de la CNT reunificada de Mèxic. El 8 de desembre de 1961 morí sa companya, Adelaida Bou Cañalda, que compartia sa vida des de 1920. En 1965 es mostrà favorable a l'estratègia cincpuntista i retornà a la Península, assistint en 1968 al Ple Nacional d'aquesta tendència sindical. Entre 1975 i 1977 participà en la revista Sindicalismo, que fou una de les plataformes de la reorganització de la CNT després de la mort del dictador Franco. Trobem col·laboracions seves en nombroses publicacions, com ara Açao Directa, Acción Social Obrera, Albada, Boletín Interno, Comunidad Ibérica, ¡Despertad!, Espoir, Nervio, El Porvenir del Obrero, El Productor, Rebelde, Sindicalismo, Solidaridad, Solidaridad Obrera, Terra Lliure, Tiempos Nuevos, Tierra y Libertad, etc. Jaume R. Magrinyà va morir el novembre de 1975 a Mèxic.\nPere Pey Sardà\n- Pere Pey Sardà: El 30 d'abril de 1911 neix a Cabanelles (Alt Empordà, Catalunya) l'anarcosindicalista Pere Pey Sardà. Sos pares es deien Isidor Pey i Rosa Sardà. Fuster de professió, en 1930 va ser nomenat secretari del Sindicat Únic de Treballadors (SUT) de la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Palafrugell (Baix Empordà, Catalunya), on amb Pau Palaureorganitzà el sindicat. En 1933, mentre feia el servei militar a Barcelona, participà en la creació dels Comitès de Soldats i de Paisans dins de les casernes. Participà activament en l'aixecament revolucionari d'octubre de 1934 i per aquest fets va ser detingut, processat i tancat fins el 7 de gener de 1935, data en la qual va ser alliberat amb càrrecs en espera de judici. Quan l'aixecament feixista de juliol de 1936, va exercir diversos càrrecs orgànics a Palafrugell i fou president del seu Comitè Popular Antifeixista. El febrer de 1937 va ser nomenat comissari-delegat de la Comissaria de Defensa a les Comarques de Girona i com a tal presidí diversos judicis per deserció dels Tribunals Especials de Guerra. A mitjans de 1937 va ser processat per un Tribunal Especial en el sumari sobre cementiris i dipòsits clandestins de cadàvers acusat de crims a Palafrugell, però el febrer de 1938 va ser eximit de tots els càrrecs. En substitució de Ricardo Rionda Castro, el 7 de març de 1938 va ser nomenat comissari de Batalló i el 26 de desembre d'aquell any comissari delegat de la 119 Brigada Mixta de la 26 Divisió (antiga «Columna Durruti») de l'Exèrcit Popular de la II República espanyola al front, encapçalada per Ricard Sanz García, càrrec que exercí fins gairebé el final de la guerra. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França i fou internat a diversos camps de concentració. Quan esclatà la guerra, entrà a formar part d'un Batalló de Marxa del 22 Regiment. Durant l'ocupació alemanya el 5 de juny de 1940 va ser fet presoner i deportat. Primer va ser internat a Chaulnes (Picardia, França), després a l'Stalag VII-A de Moosbourg an der Isar (Bavièra, Alemanya), sota la matrícula 11.771, i finalment, en 1941, sota la matrícula 4.713, acabà en el camp de concentració nazi de Mauthausen (Alta Àustria, Àustria). L'hivern de 1941 va ser enviat al kommando de construcció de l'anomenat «Camp Rus» per als deportat que havien de venir de la Unió Soviètica. A Mauthausen patí els experiments mèdics del metge de les SS Aribert Heim (Doctor Mort). El febrer de 1942 va ser integrat en el «Kommando Steyr», conegut com «Kommando de la Mort». En 1944 formà part de l'organització clandestina del «Kommando Steyr» i el maig de 1945 participà en els combats per a l'alliberament del camp. Després de la II Guerra Mundial s'establí a Arcaishon (Aquitània, Occitània), on va ser nomenat vicepresident de la Federació Espanyola de Deportats i Internats Polítics (FEDIP). En 1946 col·laborà en la publicació Exilio, lligada a la tendència «col·laboracionista» de la CNT. En 1964, juntament amb Josep Tur Ivars, va ser nomenat secretari del departament de la Gironda de la Zona IV de la FEDIP. Sa companya fou Neus Bosch. Pere Pey Sardà va morir el 22 de setembre de 1974 a Arcaishon (Aquitània, Occitània) per les seqüeles de la deportació i fou enterrat al cementiri d'aquesta localitat.\nPere Pey Sardà (1911-1974)\n- Juan Puentes Tudurí: El 30 d'abril de 1916 --algunes fonts citen erròniament 1917-- neix a Barcelona (Catalunya) l'anarcosindicalista Juan Puentes Tudurí. Sos pares es deien José Puentes i Mercedes Tudurí. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT), treballava en el sector editorial. Quan el cop feixista de juliol de 1936 s'enrolà voluntari en la «Columna Terra i Llibertat» i participà en els combats de Talavera de la Reina, al front de Madrid (Espanya). De bell nou a Barcelona, des de la caserna de Pedralbes marxà cap el front d'Aragó i participà en diversos combats a Casp, Lécera i Belchite. A Lécera va ser nomenat responsable de la IV Centúria «Proletarios». Després de la militarització, va ser nomenat capità de la IV Companyia del IV Batalló de la 117 Brigada Mixta de l'Exèrcit Popular de la II República (antiga «Columna Ortiz») i participà en la batalla de Terol. Amb el triomf franquista, va ser capturat a l'estació de València i empresonat. Enviat al Reformatori per a Adults d'Alacant, fou alliberat el 21 de gener de 1943. Participà en la CNT clandestina i per aquest fet va ser empresonat en dues ocasions a la presó Model de Barcelona. Cada vegada que el dictador Francisco Franco viatjava a la capital catalana, era detingut preventivament per la policia. Després de la mort de Franco, participà activament en el Sindicat d'Arts Gràfiques de la CNT de Barcelona i col·laborà en el seu òrgan d'expressió Tinta Negra i també en Solidaridad Obrera. Juan Puentes Tudurí va morir el 12 de novembre de 1985 a Barcelona (Catalunya) i, segons expressa voluntat seva, el seu cos fou enterrat al cementiri de Collserola amb la bandera confederal.


katablok: De la saleta a La Salita\nLa Salita. Sèneca, 12. Algirós - Tel. 963 817 516\nNo ens ha tocat la loteria, però tenim salut (encara que jo tinc la gola molt perjudicada) i de la saleta de la fàbrica, passem directament a la gran Salita, amb Begoña Rodrigo al cap.\nDetall: cruixent d'algues i de tinta de calamar\nHi ha un menú de 44,95 € i un altre de 63,95 €. Triem el primer.\nEmbruix 2014 DOQ Priorat\n42% Garnatxa, 24% Carinyena, 12% Syrah, 22% Merlot\n14 mesos en bóta usada de roure francés, amb trafegament\n39,95 € x 2 (18,80 € Vinissimus)\n- La Barraca: pepito de pisto, cavalla agredolça, dau de bacallà (?), cucurutxo d'humus de garrofó, bombó de xocolate blanc i formatge blau.\n- Versió de l'ensalada César, fumada, amb formatge\n- Mollet, fenoll i tortellini cruixent.\n- Perdiu escabetxada, vi dolç i arepa. Divertit (has de preparar-te l'arepa xafant el bombonet).\n- Risoto de bolets, foie i aire de PX\n- Anguila fumada, a baixa temperatura, amb els seu ous fregits i tirabecs (Horror: és el plat que més m'ha agradat, i no tinc foto!!! La robaré del Tripadvisor.)\n- Colomí, nyàmera (pataca, moniato de la noguera, topinambur; tubercle), agerola (rossinyolic, rebozuelo) i tòfona.\nEns serveixen les dues postres que hi ha per a compartir (també hi ha l'opció de plat de formatges, amb un suplement de 4 €)\n- Carlota, api, anet (eneldo) amb sopa de xocolate blanc especiat i cremós de iogurt cítric.\n-Gelat de torró, cacau i torrefactes, sobre galeta amb mantega.\nL'arbre dels petit fours: cireres amb gelat (de maracuià?), cucurutxo de merenga cremada, macaron de violeta, pipeta (de mojito?) i galeta de Nadal (és molt complicat fer la foto, hauria de buidar tota la taula...)\nCafé i tallat (2,75 € x 2), rebentat (3,85 €), te (4 €; hi ha carta de tes).\nTotal: 68,25 € x 4\nSé que hi ha molta il·lusió i molt de coratge en el projecte, i voldria mostrar més satisfacció. Tot està molt bo, però sols m'ha emocionat el plat de l'anguila, tot i que la presentació ha sigut lamentable: per a enaltir la meravellosa cocció a baixa temperatura de l'anguila fa falta destrossar la tradicional de l'allipebre?\nI un altre punt negatiu ha estat el de les al·lèrgies: quan reserves, t'hi pregunten, quan arribes t'hi pregunten, i a l'hora de servir el plat... bolets!!! Al segon plat que en portava ja ho han tingut en compte.\nHem vist la cuinera saludant els de la taula del costat i firmant-los el llibre, El sabor de la elegancia (Montagut Editores. 42 €)\n"Diez tentaciones gastronómicas de Begoña Rodrigo"\nPublicat per Almàssera a 11:30


Universitats Gratuïtes en França - Directori - Llistat - Guia - universitats - Gratuïtes - França - Universitiesintheworld\nPàgina d'inici › Per categoria › Gratuïtes › França\nUniversitats gratuïtes en frança\nUniversitats Gratuïtes en França recomanades:\nQue els futurs estudiants a trobar una universitat en França que s'adapti als seus interessos i particularitats no és una tasca fàcil. Però si deixa que la seva universitat es coneix amb els detalls més precisos sobre tot el que poden interessar, que va a fer-ne un gran favor. Introdueixi les dades de la seva institució i afegir una breu descripció, sinó mostrar els seus punts forts. Això li dóna un valor afegit al seu centre i és possible que molts estudiants indecisos decidirà finalment per ell.\nEn aquest precís moment en què s'està pensant en la qual desitja fer els seus estudis universitaris? Universitiesintheworld pot ajudar a triar la millor opció entre tots Universitats Gratuïtes en França. Recordeu que aquest és un moment crític i un dels més importants en la seva vida, ja que aquesta elecció dependrà tota la seva professional, treball i fins i tot futur personal. Accedir al mapa de tota la informació de cada centre i analitzar-la sense presses i amb cura. Perquè, com ja hem dit, aquesta elecció pot condicionar tots els altres aspectes de la seva vida per sempre.\nPer tenir èxit i sentir-se feliç durant el període d'estudi en Universitats Gratuïtes en França sovint dependrà del context trobem. Tot depèn de si ens agrada viure en llocs grans o petits, o si volem compartir pis, viuen en un pis d'estudiants o viuen sols. França Té 64768389 habitants i això pot semblar molt a alguns o poc per als altres. És important pensar en tots els detalls al moment de decidir on anar.\nSi vostè és el representant d'una institució d'educació superior entre tots Universitats Gratuïtes en França i són responsables de la difusió d'informació sobre els seus serveis a Internet, comproveu el registre de la seva escola, a Universitiesintheworld. Saber manejar les xarxes socials o la presència en llocs web com això li dóna la possibilitat de comptar amb estudiants potencials interessats en la seva escola.\nMostrant 265 Universitats Gratuïtes en França\nUniversitats Gratuïtes en França per ciutat important\nParís és una ciutat de gran atractiu i rep milers d'estudiants cada any. Tothom està sorprès per la gent és hospitalària i és per això que estudia a qualsevol de les universitats en París o ve es converteix en una tasca difícil.\nEstàs pensant en canviar d'aires i viure una nova experiència? La ciutat de Marsella ofereix tot el que està buscant, i quina millor manera de passar una llarga temporada estudiant a moltes de les universitats de Marsella o entorn.\nVols estudiar a Lyon? França és el somni de milers d'estudiants que fan la seva millor esforç cada any per estudiar allà, encara que per a molts és difícil de complir el seu somni, no és impossible, entrar i buscar a la universitat que li interessa, i se'ls va informar.\nSi vostè està interessat en estudiar un semestre a Nantes, li mostre una llista de les universitats més properes a aquesta ciutat. Entrar i trobar la universitat que t'interessa i esbrinar tots els procediments que ha de seguir.\nUniversitats Gratuïtes en França per l'estat\nveure tot: Universitats Gratuïtes en França per l'estat\nMés destacats Universitats Gratuïtes en França


Cordada AEE: El Bisaurín (Pirineu Aragonès) Pont de la Mercè\nEl Bisaurín (Pirineu Aragonès) Pont de la Mercè\nTitol: El Bisaurín (Pirineu Aragonès) Pont de la Mercè\nLloc de trobada: Estació de La Sagrera (Hora: 06.00h)\nLloc de trobada 2: Palau Reial (Hora: 06.30h)\nPel pont de 3 dies de la Mercè anem a terres Aragoneses, a fer tot un seguit de cims a la zona de Lizara, on trobem el cim principal i objectiu d’aquesta sortida, El Bisaurin, una muntanya amb molta entitat, ja que, des del Port de Somport cap al mar Cantàbric, cap muntanya supera la seva altitud (2670mts), tenint el rang de ser el cim més alt del Pirineu Occidental. Encara que per la seva alçada no ho sembla, és un cim mític i amb caràcter, d’aquests que s’han de fer almenys una vegada a la vida. Durant els 3 dies les vistes que tindrem de tots els massissos de la zona seran impressionants.\nEl primer dia farem una ruta senzilla; caminarem per camins boscosos de la Vall del Riu Osia i pujarem al Pic de Espelungueta. Tot just davant tindrem el massís del Bisaurín, ja ens podrem fer una idea de la feina que ens espera al dia següent.\nEl segon dia pujarem al Bisaurín tot fent una ruta circular. Des del seu cim podrem gaudir d’unes magnífiques vistes a la selva de Oza, Pirineu Navarrès (Ori, Annie, Mesa de los Tres Reyes, Petretxema, Castillo de Acher, etc..) en direcció al nord, la mole del Midi d’Osseau i al est Los Infiernos amb la seva marmolera, Aspe, etc.. Després ja només ens quedarà baixar fins al Refugi de Lizara on ens espera una cervesa ben fresqueta i bon sopar per recuperar forces.\nPel tercer dia farem una ruta circular que ens portarà a pujar 2 cims, El Puntal del Bozo i el Ruabe del Bozo, on podrem veure una imatge molt bonica del Bisaurín, veient bona part de la pujada del dia anterior a vista d’ocell. Després baixarem a buscar El Valle de Los Sarrios, una zona molt solitària i on és molt probable de poder veure ramats d’Isards pujant i baixant per les muntanyes. Ja només ens quedarà arribar al Refugi on tenim el vehicle i fer la tornada a Barcelona.\nFarem nit al Refugi de Lizara, certificat amb la ISO 14001 des de l’octubre del 2004, experiència pionera a Espanya i Pirineus en matèria de refugis de muntanya, des d’on s’aposta per un model de gestió ambiental amb la instal·lació de fonts d’energia renovables, la pràctica habitual de la recollida selectiva de residus i les campanyes de sensibilització mediambiental.\nAquesta sortida és de Nivell Mig-Alt, tant pel desnivell com pel tipus de terreny, ja que caminem per terreny d’alta muntanya i ocasionalment per tarteres.\nSi esteu interessats poseu-vos en contacte amb secretaria el més aviat possible, per tal d’assegurar la plaça al refugi.\n1er dia: Pic de Espelungueta\n2on dia: Bisaurin\n3er dia: Puntal del Bozo i Ruabe del Bozo\nNo socis: 130€\nSocis *50*: 120€\nPreu de l’allotjament en règim de mitja pensió (Refugi de Lizara):\nFederats FEDME: 28€/nit (56€ total)\nNo Federats FEDME: 34€ /nit (68€ total)\nTransport: 35€ aprox.\nInformació facilitada per Cordada AEE Revisat el 08/09/2017


Abracadabra, il·lusionisme i ciència - Fundación "la Caixa"\nInformació de CosmoCaixa Barcelona\nAbracadabra, il·lusionisme i ciència\nBarcelona, 18 Novembre 2009\nConvertir-se en el protagonista de la pel·lícula La mosca, practicar la teletransportació, veure levitar un gran engranatge, créixer i empetitir com ho va fer l’Alícia al país de les meravelles\nEls visitants de l’exposició Abracadabra a CosmoCaixa Barcelona podran experimentar totes aquestes il·lusions i moltes més, creades pels sentits.\nEl cervell és una fàbrica d’il·lusions. Però, què és una il·lusió? És un producte mental, resultat de fenòmens sensorials i cognitius, una combinació entre el que es percep de la realitat i el que se n’espera. El nostre cervell és el responsable de tot aquest procés.\nCrear una il·lusió és preparar tots els ingredients per fer possible la percepció d’una realitat improbable. En aquesta tasca, intervenen les disciplines més variades, des de la psicologia fins a les tècniques de comunicació, les arts escèniques, la física, la química, l’arquitectura, l’enginyeria o la matemàtica. Ciència i tecnologia treballen conjuntament per crear un món d’il·lusions.\nAbracadabra, organitzada per l’Obra Social ”la Caixa”, mostra la base científica de l’il·lusionisme i convida a descobrir com s’aconsegueix la sensació que el que és impossible resulti probable als nostres ulls. En la mostra, completament interactiva, no hi falten experiments i trucs. Aquest recorregut màgic el podrem gaudir a CosmoCaixa fins al març del 2011.\nNota de premsa de la inauguració de l’exposició Abracadabra, il·lusionisme i ciència.\nLevitació: un dels mòduls de l’exposició Abracadabra, il·lusionisme i ciència, a CosmoCaixa Barcelona\nUn gran engranatge que levita en l’aire, posar-se en la pell del protagonista de la pel·lícula “La mosca”\nHabitació d’Ames (1946). En aquesta habitació un objecte tan familiar com una persona apareix distorsionat per un marc de referència de geometria enganyosa. Una habitació d’Ames està representada a la pel·lícula de 1971 “Charlie i la fàbria de xocolata”\nVídeo brut 2 minuts exposició Abracadabra a CosmoCaixa Barcelona (arxiu MOV; 32,3 mb)\nExposició Abracadabra, il·lusionisme i ciència a CosmoCaixa Barcelona\nDeclaracions Jorge Wagensberg. Exposició Abracadabra, il·lusionisme i ciència. CosmoCaixa BCN\nÀudio declaracions Jorge Wagensberg exposició Abracadabra a CosmoCaixa Barcelona (arxiu MP3; 4,8 mb)


TREMPAPICS: EN FRA GARÍ ENCARA NO RAPPELAVA A MONTSERRAT\nEN FRA GARÍ ENCARA NO RAPPELAVA A MONTSERRAT\nVet aquí un meravellós diumenge de setembre (12/IX/2010) que dos valents Trempapics es van atansar a Montserrat per practicar un dels seus entreteniments favorits: llançar-se per una corda entre freus i canals.\nPerò aquell dia va ser especial, primerament, per l’aproximació. De la mà d’un expert montserratí (esperem que no es faci frare), al més jove dels dos se li va obrir una nova porta a la muntanya màgica: un camí que surt de Collbató, enfilant a Sol ixent....\nPer aquest mateixa vessant, pels volts del segle IX, vivia un ermità, en Fra Joan Garí. Aquest monjo, que estava tot el dia d’oració i que fins i tot, quan anava cada any a visitar el Papa, sota les seves passes naixien flors i feia vogar les campanes totes soles, contínuament demanava 3 gràcies al Cel: no caure en temptació de luxúria, ésser guardat de pecat de crim i no caure en falsedat.\nFora de tot problema celestial, l’equip muntanyenc es disposà a deixar-se caure, ja no als inferns, sinó per la canal de Santa Caterina. Equipada amb certes cordes nuades, però també amb salts de fins a 25 metres en els quals s’havia de comptar amb una corda pròpia, els va servir per posar en pràctica una enginyosa i diabòlica eina d’autodetenció del segle: el nus Maxard.\nPerò heus ací que un dia, el diable, envejós de l’asceta, va sortir per l’anomenat “Pou del diable”, dins de les coves de Salnitre de Collbató; i es va disfressar de frare per captivar-li el cor. Un cop li tingué confiança, el dimoni li va parar un parany: va endimoniar una filla de Guifré el Pilós, el qual la va enviar a Montserrat per a que Fra Garí li guarís. Un cop allà, temptat pel dimoni i per la bellesa de Riquilda, va caure en pecat, i el fingit frare li va aconsellar que la matés per evitar descobrir-lo .\nPer altre banda, els dos sagals, en la seva descoberta muntanyenca, van embogir de felicitat en veure les meravelles d’aquell nus que els hi permetia dominar el medi funicular. I tot d’una, se’ls hi va presentar el pecat: uns esbarzers amb banyes i cua que els temptava amb unes saboroses mores. Com en fra Garí, van caure en pecat.\nDescoberta la careta del Banyeta, el clergue va anar a confessar el seu pecat al Papa. Pel seu camí va enfonsar pedres pel pes de la seva falta, va emmetzinar les flors i va cremar la terra. A Roma el Papa li va condemnar a ser una bèstia, doncs com una bèstia havia pecat. Fins a 7 anys diuen que es va passar pelut i amb les 4 extremitats a terra, fins que va ser caçat i portat com a fera curiosa davant el mateix Comte de Barcelona, durant un convit. Després de fer riure tota la taulada amb salts i magarrufes, un infant (el príncep Miró) li va fa fer saber que estava perdonat, tal i com el pontífex va predir. Ja dret, dempeus, va explicar el succeït i va mostrar el lloc on va enterrar la princesa, que era miraculosament viva gràcies a l’aliment que li donava la Mare de Déu.\nEls joves trescadors, horroritzats per la seva golafreria, van voler redimir-se buscant la gresca castellera a Collbató. I que millor penitència que prendre’s unes mitjanes i unes prodigioses braves, satisfets d’haver tastat les bondats de la divina tècnica rappeladora.\nPD: el meu més sentit record a un llibre que, des que vaig fer 6è d’E.G.B., ha tingut un sempre un forat preferent en el meu palmar: “Les millors llegendes populars”, de Joan Amades. Un autèntic tresor per a Catalunya que m’ha ajudat a recordar aquesta història.\nRessenyat per En PotaVerda en 9/23/2010 08:55:00 a. m.\nVaja, vaja, m'agrada aquesta manera de redimir pecats!!! JAJAJAJA!! Què rebé us ho passeu, ja sigui caminant cap a munt o baixant... cap a baix ;p\nnen, per fi se el final de la història. I tot i que les mores estaven de conya, no hagués estat malament trobar també una donzella, jejejeje, a veure la propera vegada\n27 d’octubre de 2010 a les 16:46


YOSAKU I L'OCELL MÀGIC | Missatge Rebut! YOSAKU I L’OCELL MÀGIC – Missatge Rebut!\nYOSAKU I L’OCELL MÀGIC\nFa molts anys hi havia un noi molt pobre, que vivia en una caseta al mig d’un bosc. Aquest noi s’anomenava Yosaku. En Yosaku es guanyava la vida recollint llenya a la muntanya per després vendre-la a la ciutat.\nUn dia que nevava i feia molt fred, Yosaku va anar a vendre la llenya. Dels diners de la venda es comprà menjar. Pel camí de tornada sentí uns sorolls estranys. S’hi acostà i va veure un ocell en una trampa.\n– Pobre ocell -va dir Yosaku-. Ara t’ajudaré.\nEl deslligà de la trampa. L’ocell va marxar volant, content, fent vols d’alegria pel cel i donant-li les gràcies a Yosaku.\nYosaku, que tenia molta gana i molt fred, se’n va anar cap a casa seva. Mentre encenia la llar de foc, van trucar a la porta.\n-Passa i escalfa’t.\nYosaku va preguntar a la noia on anava, i ella li va dir que anava a visitar un familiar que vivia a prop d’aquell camí.\n– Sí, m’agradaria, però sóc pobre, i no tinc llit, tampoc gaire menjar.\n– No em cal, gràcies.\n– Doncs bé, pots quedar-te – va dir Yosaku.\n– Puc quedar-me fins que acabi de nevar?\n– És clar que sí -va dir Yosaku.\n– Què et vols casar amb mi? I així sempre estarem junts.\n– Sí -va contestar Yosaku.\n– A partir d’avui em pots dir Otsuru -va dir la noia.\nUn dia, quan Yosaku sortí per vendre la llenya, Otsuru li demanà que comprés fils. Otsuru preparà mentrestant el teler per teixir. Quan van tenir els fils, Otsuru va demanar a Yosaku que no entrés a l’habitació mentre ella estigués teixint la roba.\nOtsuru va passar tres dies teixint sense sortir de l’habitació i no menjava ni dormia. Quan va acabar de teixir va sortir de l’habitació i immediatament li ensenyà el teixit AYANISHIKI a Yosaku. Yosaku quedà meravellat:\n– Quina roba més bonica!\n– Podries vendre el teixit a la ciutat i així podries treure molts diners -va dir-li Otsuru.\nPerò el rei, mentre passava pel mercat, va veure aquell teixit d’ AYANISHIKI tan bonic i el va voler comprar. Llavors li va donar molts diners a Yosaku per aquell teixit tan i tan bonic.\n– Ja en faré més -va contestar Otsuru.\nAquesta vegada també trigà quatre dies per fer-la sense ni menjar ni dormir. Estava molt dèbil, quan va sortir de l’habitació.\n– He acabat de fer-lo però és l’última vegada que ho faig.\n– Però per fer el quimono de la princesa -li va dir el rei- necessitaré més teixit.\nYosaku li va dir que ja no se’n podia fer més, que era impossible; però davant l’amenaça del rei que, si no ho feia, el degollaria, Yosaku va haver de cedir a la força.\n-Estic molt preocupat, triga molt a sortir de l’habitació; cada vegada s’aprima més.\nCom que ell estava tan trist, volia mirar com es trobava Otsuru.\nJa no tenia paciència. Va trencar el compromís i va mirar dins de l’habitació.\nOh! Un ocell! Un ocell estava teixint amb les seves plomes. Llavors l’ocell es va girar i va veure Yosaku i es transformà en Otsuru.\n-Al final m’has descobert el secret. Jo sóc l’ocell que un dia vas ajudar. He vingut per tornar-te el favor, però he de marxar perquè ja saps el meu secret!! -Otsuru li va dir.\n-Perdona’m! No marxis! -li va dir Yosaku.\nPerò ella es va transformar en ocell una altra vegada i se’n va anar.\n– Espera’m si et plau, torna aquí!\nL’ocell es va enlairar fent uns sons de tristesa.\n« « Cap al passat: Perseguint Quimeres.\nCap al futur: TRES COSES. » »\n2 Responses to "YOSAKU I L’OCELL MÀGIC"\n27 febrer 2006 a les 23:59\nés el típic conte que adaptarien a l’arare o al shin chan\nuna mica firefox el dibuix\n1 març 2006 a les 22:14\nPerò molt hermós, sens dubte


III Fòrum Barcelona Seguretat Alimentària BSA 2021\nDesprés d’aquest any tan especial i en el que ens hem hagut d’enfrontar a situacions desconegudes tenim ganes de retrobar-nos de nou per compartir experiències i aprenentatges en la tercera edició del Fòrum Barcelona Seguretat Alimentària. Aquesta edició, igual que l’anterior, serà online.\nSeguim en una situació de no-normalitat a la qual la indústria alimentària s’ha adaptat per tal de poder seguir assortint de productes el mercat.\nS’ha hagut de fer front a un context desconegut que ha suposat un desafiament a l’hora de disposar de fonts d’informació fiables que permetessin definir les millors estratègies, ha provocat la incorporació de noves formes de treball, la utilització de noves tecnologies… ha afectat la indústria en tots els seus vessants. I molts d’aquests aspectes han vingut per quedar-se.\nI sota aquesta premissa hem definit el programa de la tercera edició del Fòrum Barcelona Seguretat Alimentària (BSA) que està impulsat, igual que en les edicions anteriors, pel Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya, la UAB (Universitat Autònoma de Barcelona), l’IRTA (Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries) i les empreses Bioser i ITRAM Higiene.\nNo et perdis aquesta sessió virtual del BSA.