L’osteoporosi » Gabinet del Dr. Miquel Masgrau\nEls nostres ossos no són estàtics, sinó que són un teixit viu que, com la resta de l’organisme, està en un intercanvi continu amb l’entorn. És a dir, que l’os està contínuament destruint-se i regenerant-se. L’osteoporosi consisteix en la pèrdua de teixit ossi, una disminució de les denominades trabècules òssies, amb la consegüent debilitat d’aquest teixit que queda, doncs, reduït en densitat, però el que en resta és normal, químicament indistingible de l’os sa.\nEn el creixement, els ossos es van espessint a mesura que s’hi van dipositant els minerals. El màxim de densitat de la columna vertebral es dóna entre els 25-30 anys i la dels ossos llargs entre els 35-40. A partir dels 45 la major part dels ossos del cos comencen a perdre densitat de manera que als 70-80 anys s’ha perdut d’un 30 a un 50% de la massa total.\nL’osteoporosi és conseqüència d’una pèrdua de vitalitat. Quan una extremitat queda immobilitzada es descalcifica, com quan la gent gran que s’enllita, encara que només sigui una setmana, comença a perdre calci de tots els ossos. Sembla ser que les persones corpulentes tenen menys risc de descalcificació que les primes, ja que les persones amb ossos més grossos tenen més calç per perdre.\nL’osteoporosi també pot ser secundaria a alteracions hormonals, com passa en la menopausa. De fet, és quatre vegades més freqüent en la dona que en l’home. Sembla ser que els estrogens retenen el calci en el cos de manera que quan els seus nivells en sang cauen pot aparèixer osteoporosi en les persones susceptibles.\nTenen més risc d’osteoporosi:\nLes dones que tenen una menopausa precoç, perquè passen més temps de la seva vida sense estrogens.\nAquelles que tenien períodes infreqüents, degut a la poca funció dels ovaris.\nLes dones a qui se’ls ha extirpat els ovaris, ja que després de la menopausa els ovaris continuen produint petites quantitats d’hormones.\nÉs freqüent en malalties com l’hipertiroidisme, l’hiperparatiroidisme, la insuficiència renal, la leucèmia i processos cancerosos; en les carències alimentaries, per exemple en l’alcoholisme, i malalties dels budells (que poden interferir en l’absorció del calci, com la malaltia de Crohn o en la colitis ulcerosa), el síndrome de Cushing i l’artritis reumatoide.\nTambé hi ha medicaments que afavoreixen la pèrdua de calci, com la cortisona, els diürètics presos molt temps (com per exemple en el tractament de la hipertensió) i les hormones tiroidees.\nEls símptomes de l’osteoporosi són el dolor, la pèrdua d’alçada per l’aplanament de les vertebres, la deformació de la columna vertebral i la possibilitat de fractures espontànies (normalment del maluc o del canell) o amb traumatismes mínims. Les radiografies no la detecten fins que ja s’ha perdut una tercera part de la massa òssia. Des fa uns pocs anys, la densiometria permet seguir l’evolució de la descalcificació. Però això no li resta importància a la prevenció.\nEstà clar que quan s’arriba a aquest punt ja és massa tard, i que l’osteoporosi cal prevenir-la molt abans de que es diagnostiqui. L’osteoporosi forma part del procés d’envelliment: no és una malaltia sinó l’acceleració d’un procés normal, que en gran part pot evitar-se amb un estil de vida sa.\nPrevenció natural: salut i bons aliments\nEl calci es troba ben distribuit per la natura, en mengem amb les verdures de fulla verda: les bledes, la carxofa, la col, el bròquil, els creixems, els espàrrecs; també en els fruits secs: ametlles, avellanes, nous, panses, figues seques, festucs, i en el formatge i el iogurt. Si es fa sopa amb ossos, una punta de vinagre ajuda a dissoldre el calci. També en peixos com el salmó i les sardines i, sobretot, en les algues, els naps, el tofu. Entre les plantes medicinals, el trobem en la cua de cavall (junt amb silici, potassi i manganès) i en l’ortiga (amb potassi, magnesi, ferro, silici.\nPerò el problema de l’osteoporosi no és tant la ingesta com l’absorció i l’assimilació, és a dir, que el calci es dipositi en els ossos, el que depèn de la vitalitat de l’organisme.\nLa prevenció passa sobretot per fer exercici, ja que això fa que augmenti la massa òssia. L’universitat de Stanford va examinar un grup de corredors de fons, homes i dones, i va veure que tenien al voltant d’un 40% més de massa òssia que els que no corrien. Caminar ajuda a regenerar els ossos.\nTambé prendre el sol, tal com fa la gent gran als bancs públics o a l’eixida de casa seva. La vida a l’aire lliure dóna molta energia. L’aspecte més descuidat de la prevenció de l’osteoporosi és el de frenar l’eliminació del calci. Per a això convé:\nMenjar poca carn, ja que les proteïnes augmenten l’excreció del calci.\nMenjar amb poca sal: amb el sodi també s’elimina calci, i provoca que les paratiroides treguin el calci dels ossos a fi de restablir el nivell sanguini.\nQuan l’osteoporosi ja està instaurada, el problema fonamental és el dolor: trencar el cercle viciós, ja que el dolor força a la immobilitat i la immobilitat accelera l’osteoporosi. Per tractar el dolor cal recórrer a medicines suaus i deixar calmants i cirurgia per als casos extrems.\nEl tractament general consisteix en augmentar la vitalitat amb un estil de vida sa, tònics i, entre els tractaments mèdics més eficaços i innocus destaca la teràpia d’ozó.


Badanotis :: El Germans Trias i Pujol utilitza la realitat virtual per conscienciar sobre la psoriasi\nEl Germans Trias i Pujol utilitza la realitat virtual per conscienciar sobre la psoriasi\nRedacción - 07/02/2018 06:52\nL'Hospital Universitari Germans Trias i Pujol acull aquests dies 6 i 7 de febrer un projecte pioner de realitat virtual, desenvolupat per Acció Psoriasis i Lilly, que persegueix reduir l'estigma de les persones amb psoriasi, una malaltia inflamatòria i crònica que provoca descamació i inflamació de la pell. De fet, s'estima que aquesta malaltia afecta aproximadament a un 2,3% de la població i que entre un 15 i un 30% dels pacients poden sofrir psoriasi en les articulacions ("artritis psoriásica"). La finalitat d'aquest projecte és millorar el coneixement de la societat sobre aquesta malaltia i facilitar als pacients portar una vida sense donar explicacions sobre les lesions cutànies que poden aparèixer en la seva pell.\nLa iniciativa està disponible i oberta al públic en el vestíbul principal del Hospital Universitari Germans Trias i Pujol de 09.00 a 14.00 hores. A través d'unes ulleres de realitat virtual, l'espectador pot viure l'experiència de formar part de la història real d'una persona amb psoriasi que va a una classe de pilates i ha d'afrontar la visibilitat de les seves plaques.\nL'espectador interactua amb el pacient mitjançant contacte visual i estableix el seu propi judici sobre la situació, generant així un alt grau d'empatia. La directora de l'Hospital, la Dra. Beatriu Bayès, Directora del centre hospitalari, ha visitat aquest dimarts al matí l'espai acompanyada del Cap del Servei de Dermatologia, el Dr. Carles Ferrándiz, Jaume Juncosa, President d'Acció Psoriasis, i Esther Dombón, Relacions Institucionals de Lilly.\nSegons ha explicat Jaume Juncosa, President d'Acció Psoriasi,"des de la nostra associació estem molt involucrats a realitzar campanyes que contribueixin a la normalització de la malaltia donat que, a pesar que afecta a més d'un milió de persones a Espanya, la conscienciació d'aquesta patologia és baixa i existeix una percepció errònia que és una malaltia contagiosa. Hem trobat un aliat a les noves tecnologies, ja que ajuden a les persones afectades a no sentir-se soles i ens permeten traslladar els reptes als quals s'enfronten cada dia els pacients".\nEn el desenvolupament d'aquest projecte que aquests dies alberga l'Hospital Universitari Fundació Alcorcón han participat, des de l'inici, pacients i dermatòlogues per generar una història que pugui resultar quotidiana per a les persones amb psoriasi. Amb aquesta activitat es pretén sensibilitzar a la ciutadania de l'impacte de la psoriasi en la societat per bandejar la percepció errònia que és una malaltia contagiosa i disminuir el rebuig que sofreixen els afectats.\nAixí mateix, per acostar aquesta experiència el més possible a la realitat, s'ha utilitzat l'estereoscòpia, que permet reproduir una situació real a través d'informació visual tridimensional, que al seu torn crea il·lusió de profunditat, i el so binaural, que transmet una sensació de so 3D similar a la d'estar físicament en el lloc on es produeixen els sons.\nLa psoriasi és una malaltia crònica i immune que apareix sobre la pell1. Es produeix quan el sistema immunitari envia senyals erronis que acceleren el cicle de creixement de les cèl·lules de la pell. La psoriasi afecta aproximadament a 125 milions de persones a tot el món, el 20% de les quals té psoriasis en plaques de moderada a greu1,2. La psoriasi pot manifestar-se en qualsevol part del cos i està associat amb altres afeccions mèdiques importants com a diabetis i la malaltia cardíaca3, la forma més freqüent de psoriasis, la psoriasi en plaques, es presenta en forma de taques vermelloses cobertes amb una capa de cèl·lules mortes de la pell de color blanc platejat1.\nSobre Acció Psoriasis (www.accionpsoriasis.org) és l'associació espanyola de pacients de psoriasi i "artritis psoriásica" i familiars, declarada Entitat d'Utilitat Pública. En els seus 24 anys d'existència, s'ha convertit en una de les associacions de pacients més actives i participatives. Durant tot l'any, Acció Psoriasi organitza activitats, divulga les últimes recerques en tractaments i recolza als afectats, amb l'objectiu de reivindicar els seus drets i incrementar la seva qualitat de vida.


Regne de Jerusalem - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Regne llatí de Jerusalem)\nRegne llatí de Jerusalem\nEl Regne de Jerusalem juntament amb altres estats croats.\nFrancès, italià, grec, àrab\nEl Regne de Jerusalem va ser un regne cristià que es va establir al Llevant (actual Orient Mitjà) el 1099 després de la conquesta de Jerusalem en la Primera Croada. Va ser destruït el 1291 amb la conquesta d'Acre. La capital era Jerusalem i el seu territori es troba actualment inclòs en l'estat d'Israel.\n1 Fundació i història inicial\n2 Vida al regne\n2.3 Govern i sistema legal\n3 Jerusalem a mitjans del segle XII\n4 Desastre i recuperació\n4.1 Pèrdua de Jerusalem i Tercera Croada\n5 El Regne d'Acre\n6 Escut d'Armes i Títol de Rei de Jerusalem\n10.1 Fonts primàries\n10.2 Fonts secundàries\nFundació i història inicial[modifica]\nLa Primera Croada es va iniciar a conseqüència del Concili de Clermont, convocat pel papa Urbà II el 1095. El seu principal objectiu era la conquesta de Terra Santa. El Regne com a tal va néixer amb la presa de Jerusalem el 1099, el punt àlgid de la croada. Jofré de Bouillon, duc de Lorena i un dels principals caps de la croada, va ser escollit com a primer rei. No obstant això, va refusar prendre aquest títol, al·legant que un home no havia de dur una corona on Crist havia dut la corona d'espines; en el seu lloc, va triar el títol d'Advocatus Sancti Sepulchri (Defensor del Sant Sepulcre). La fundació del Regne de Jerusalem va quedar finalment assegurada amb la derrota de l'Egipte fatimita en la batalla d'Ascaló.\nAl principi va haver certs dubtes sobre com hauria d'organitzar-se políticament el territori. Alguns croats pensaven que havia de ser governat com una teocràcia pel Papa, una idea que el legat papal, Daimbert de Pisa va tractar d'imposar el 1100. Jofré possiblement hagués estat d'acord amb això i hagués intercanviat el regne teocràtic de Jerusalem per un secular a Egipte, però durant el seu curt regnat es van crear a Jerusalem les bases d'un regne secular, malgrat els esforços de Daimbert. Ràpidament es va establir una jerarquia catòlica que va substituir les autoritats cristianes ortodoxes, gregues i sirianes: un patriarca llatí es va instal·lar a Jerusalem, i amb ell gran nombre de bisbes i arquebisbes que depenien d'ell. Jofré va morir el 1100. El seu germà i successor, Balduí I, es va decantar clarament per una monarquia secular a l'estil de les de l'Europa occidental. Balduí no era tan escrupolós com el seu germà, i es va fer coronar rei de Jerusalem (encara que Daimbert, llavors patriarca llatí de Jerusalem es va negar a coronar-lo en aquesta ciutat i la cerimònia va tenir lloc a Betlem).\nBalduí va estendre amb gran èxit les fronteres del regne, en conquistar els ports d'Acre (1104), Beirut (1110) i Sidó (1111), al mateix temps que exercia la seva sobirania sobre altres estats croats: el Comtat d'Edessa (que ell havia fundat), el Principat d'Antioquia, i més tard, quan es va conquistar Trípoli, el Comtat de Trípoli. Igualment va tenir èxit en la seua defensa dels regne enfront de les successives invasions musulmanes que va haver d'afrontar: la dels fatimites d'Egipte, als quals va vèncer en Ramla i en diferents llocs al sud-oest del regne; i la dels musulmans de Damasc i Mossul, al nord-est, el 1113. Així mateix, va ser testimoni d'un augment del nombre d'habitants llatins, degut al fet que la petita croada del 1101 va portar reforços per al regne. Les ciutats-estat italianes de Venècia, Pisa i Gènova van començar a tenir un paper molt important en el regne. Les seves flotes ajudaven a la presa dels ports, on posteriorment se'ls concedien barris que tenien gran autonomia econòmica. Balduí també va repoblar Jerusalem amb cristians nadius, després de la seva expedició més enllà del riu Jordà el 1115. De totes maneres el regne mai va superar el seu aïllament geogràfic d'Europa, ni va ser capaç d'augmentar les seves fronteres més cap a l'est per tal de crear un front amb més possibilitats de defensa. Durant la major part de la seva història, el regne va restar confinat a una estreta franja de terra entre el Mediterrani i el riu Jordà; els territoris més enllà del Jordà estaven subjectes a guerres i constants razzies, que finalment van provocar la seva caiguda.\nBalduí I va morir sense hereus en 1118 i el va succeir el seu cosí, Balduí de Le Bourg, comte d'Edessa; Balduí II va ser igualment un rei capaç i va saber defensar-se enfront dels atacs de fatimites i seljúcides. En el seu regnat es va establir el primer dels ordes militars i les fronteres del regne van seguir eixamplant-se amb la captura de la ciutat de Tir el 1124. La influència del Regne de Jerusalem es va estendre igualment sobre Edessa i Antioquia, en les quals Balduí II va actuar com a regent en morir els seus governants en el camp de batalla, encara que Balduí mateix va ser derrotat i dut a la presó pels turcs seljúcides diverses vegades al llarg del seu regnat, i el mateix Regne de Jerusalem hagué de ser governat per un regent. Les filles de Balduí es van casar amb familiars del comte d'Edessa i del príncep d'Antioquia. La seva filla Melisenda va ser declarada hereva i el va succeir a la seva mort el 1131.\nVida al regne[modifica]\nLa població del regne va ser sempre escassa: encara que constantment arribava un petit flux de colons i nous croats, la major part dels quals havien lluitat en la Primera Croada van tornar a les seves cases sense res més. Els llatins no van ser més que l'estrat superior situat sobre els musulmans nadius i la població siriana. No obstant això, Jerusalem va passar a ser coneguda com a Outremer, paraula francesa que significa Ultramar, i, conforme les noves generacions creixien en el regne, van començar a considerar-se orientals en comptes d'immigrants. Així, en molts sentits, es comportaven més com els orientals (sirians) que com els europeus occidentals d'aquells dies. Amb freqüència aprenien grec, àrab i altres idiomes orientals, i es casaven amb grecs i armenis. Tal com el cronista Fulqueri de Chartres va escriure: «Nosaltres que érem occidentals ara ens hem convertit en orientals.»\nFulqueri, un participant en la Primera Croada, va continuar la seva crònica fins al 1127. Després no hi ha cap testimoni de l'esdevingut a Jerusalem fins a l'arribada de Guillem de Tir, arquebisbe de Tir i canceller de Jerusalem, que va començar a escriure al voltant del 1167 i va morir cap al 1184. No obstant això, els seus escrits inclouen molta informació sobre la Primera Croada i els anys transcorreguts entre la mort de Fulqueri i el seu temps. Des del punt de vista musulmà, estan les memòries d'Ussama ibn Múnqidh, un soldat i ambaixador de Damasc a Jerusalem i Egipte. Aquestes memòries, Kitab al i'tbiar, inclouen un relat molt viu de la societat creuada de l'est. La resta d'informació es pot obtenir de viatgers com Benjamí de Tudela i Ibn Jubayr.\nEl regne de Jerusalem es va basar en un sistema feudal similar al de l'Europa del seu temps, encara que amb importants trets propis. Per a començar, el regne ocupava només una petita franja de terreny i disposava d'escàs camp agrícola. En la zona, a diferència de l'Europa medieval, l'economia havia estat predominantment urbana des de temps immemorials. Encara que la noblesa tècnicament posseïa terra, preferia viure a Jerusalem o en altres ciutats, prop de la cort. Igual que a Europa, els nobles posseïen els seus propis vassalls, al mateix temps que ells mateixos eren vassalls del rei; no obstant això, la producció agrícola es regulava per l'equivalent musulmà del sistema feudal (denominat itqa), sistema que no va ser qüestionat pels croats. Encara que els musulmans (igual que els jueus i els cristians orientals) van ser perseguits a les ciutats (i als musulmans al principi se'ls va prohibir l'entrada a Jerusalem), en les zones rurals van continuar vivint com abans. Els rais, caps de la comunitat musulmana, eren una mena de vassall del noble propietari de la terra en la qual vivia, però com de fet els nobles croats eren terratinents absentistes, els rais i la seva comunitat tenien un alt grau d'autonomia. Conreaven aliments per als croats, però no estaven obligats a un servei militar com els vassalls europeus. Les ciutats-estat italianes, per la seva banda, no pagaven gens a pesar de posseir barris en les ciutats portuàries. Com a resultat de tot això els exèrcits cristians solien ser petits, i compostos per individus pertanyents a les famílies franceses de les ciutats. El problema més gran de la societat crouada era que un elevat percentatge de la població estava constituït per pelegrins i soldats que només romanien allí durant un temps. Per aquesta raó mai va arribar a consolidar-se una societat occidental estable i, per tant, es va fer necessari recórrer a la població local en la recerca d'efectius militars.\nLa manca de soldats es va solucionar parcialment amb la creació dels ordes militars. Els Templers i els Cavallers Hospitaler, ordes creats en els primers anys de la història del regne, amb freqüència prenien el lloc dels nobles en el camp de batalla. Encara que la seva caserna general estava a Jerusalem, els cavallers habitaven generalment en enormes castells i eren governats directament pel Papa, no pel rei. Eren autònoms i, tècnicament, no estaven obligats a un servei militar, encara que de fet van participar en la major part de les batalles. En el segle XIII, Joan d'Ibelin, va escriure una llista dels feus i els senyors que els governaven; desgraciadament aquesta llista reflecteix el regne en el segle xiii, i no dóna cap indicació de la població que no eren nobles ni dels que eren d'origen no europeu.\nLa composició bàsicament urbana de la zona, juntament amb la presència dels mercaders italians, va dur al desenvolupament d'una economia que tenia molt més de comercial que no pas d'agrària. Palestina des de sempre havia estat una cruïlla de camins on es trobaven diferents rutes comercials; ara aquest comerç es va estendre fins a Europa. Els productes europeus com les llanes del Nord d'Europa, van arribar fins a Orient Mitjà i Àsia, mentre que els productes asiàtics arribaven a Europa. Jerusalem es va dedicar especialment al comerç de la seda, cotó i espècies; altres productes que es van donar a conèixer a Europa per primera vegada a causa del comerç iniciat per aquest regne van ser les taronges i el sucre. D'aquest últim producte diria Guillem de Tir «és molt necessari per a la salut i la humanitat». Les ciutats-estat italianes van extreure d'aquest comerç grans beneficis, que després es reflectirien en l'opulència del Renaixement, uns segles més tard.\nAlhora, Jerusalem obtenia beneficis a través dels tributs, en primer lloc de les ciutats costaneres que encara no havia conquistat, i després dels estats veïns com Damasc i Egipte, als quals no va poder conquistar directament. Una vegada Balduí I va estendre els seus dominis més enllà del Jordà, Jerusalem també va obtenir beneficis de les taxes que cobrava a les caravanes que creuaven de Síria a Egipte o Aràbia. Aquesta economia monetària va permetre que el problema de l'escassetat d'efectius militars se solucionés contractant mercenaris, cosa poc habitual en l'Europa medieval. Els mercenaris podien ser croats europeus, o bé, amb més freqüència, soldats musulmans com els famosos turcoples.\nGovern i sistema legal[modifica]\nLa Torre de David, a Jerusalem, en l'actualitat.\nAmb les conquestes de la Primera Croada la terra va ser repartida entre els vassalls lleials a Jofré de Bouillon, creant-se d'aquesta manera un gran nombre de senyories dintre del regne. Així va continuar amb els successors de Jofré. A més, el rei era assistit per diversos funcionaris de l'estat. Atès que els nobles tendien a viure a la ciutat en comptes del camp, la seva influència sobre el rei era molt més gran del que era habitual a Europa. Els nobles constituïen la Haute Cour (Cambra Alta), una forma inicial de parlament que també s'estava ja desenvolupant a Europa. La Cambra Alta estava formada pels bisbes i els nobles més importants, i era la responsable de confirmar l'elecció del nou rei (o la regència si es donava el cas), recaptar impostos, encunyar moneda, assignar diners al rei i reclutar exèrcits. La Haute Cour era l'únic òrgan judicial per als nobles del regne, i actuava en casos com assassinat, violació i traïció, o simplement en disputes entre senyors feudals tals com recuperació d'esclaus, venda i compra de feus, i incompliment de serveis. Els càstigs podien arribar a la confiscació de la terra i exili, o, en casos extrems, a la mort. Les primeres lleis del regne van ser establertes, segons la tradició, durant el curt regnat de Jofré de Bouillon, però el més probable és que fossin promulgades per Balduí II el 1120, encara que en realitat no ha sobreviscut cap llei escrita d'abans del segle XIII. La compilació legal del segle XIII s'anomena Assizes de Jerusalem.\nHavia altres càmeres o tribunals de menor importància, per a llatins no nobles així com per a no llatins: La Cour des Bourgeois era el tribunal per als llatins no nobles, i també hi havia tribunals especials com el Cour de la Fond i el Cour de la Mer utilitzats per als mercaders de les ciutats costaneres. Els tribunals islàmics van continuar com abans de la invasió, i també els tribunals dels cristians orientals, encara que els crims importants eren jutjats també en la Cour donis Bourgeois (o fins i tot la Haute Cour, si el crim era els suficientment greu).\nEl rei era el president de la Haute Cour, encara que legalment era primus inter pares. El rei i aquesta càmera es localitzaven normalment a Jerusalem, però el rei podia fer reunions (corts) també a Acre, Nablus o Tir, o on es donés el cas. A Jerusalem la família reial vivia en el palau i altres edificis que se situaven als voltants de la Torre de David, o bé, com a alternativa, en la Muntanya del Temple, on els Cavallers Templers tenien la seva caserna general.\nJerusalem a mitjans del segle XII[modifica]\nFresc de l'emperador bizantí Manuel I Comnè, qui es va convertir en un aliat important del Regne de Jerusalem.\nA Balduí II el va succeir el 1131 la seva filla Melisenda, que va regnar juntament amb el seu marit Folc, primer comte d'Anjou (Folc de Jerusalem). Durant el seu regnat va tenir lloc l'apogeu artístic i econòmic del regne, amb l'edició del Missal de la reina Melisenda, encarregat entre el 1135 i el 1143, i la construcció de l'església del Sant Sepulcre, que fou acabada el 1149, en estil gòtic occidental. Folc va haver d'enfrontar-se a un nou i perillós enemic: l'atabeg Imad al-Din Zengi I de Mossul, que es va estendre sobre Alep. Encara que durant tot el seu regnat va aconseguir mantenir-lo a ratlla, Guillem de Tir va criticar Folc per no haver assegurat millor les fronteres; els estats croats del nord, a més, van començar a ressentir-se de la sobirania de Jerusalem i van iniciar intrigues contra el seu rei. Folc va morir en un accident durant una cacera el 1143, i Zengi va aprofitar aquesta mort per a conquistar el Comtat d'Edessa el 1144. La reina Melisenda, en aquell moment regent del seu fill primogènit, Balduí III, va designar un nou conestable que va esdevenir el nou dirigent de l'exèrcit, Manasses de Hierges.\nL'any 1147 va arribar a Terra Santa una Segona Croada. Els components d'aquesta Segona Croada es van trobar a Acre el 1148. Per a intentar frenar els avanços de Zengi i del seu fill i successor Nur al-Din Mahmud, els reis croats Lluís VII de França i Conrad III d'Alemanya van decidir atacar l'emir de Damasc, aliat del regne de Jerusalem. Els croats occidentals veien en Damasc un objectiu fàcil i el jove Balduí III, possiblement desitjós d'impressionar els monarques europeus, va estar d'acord amb els plans, que es van dur a terme a pesar de l'oposició de la reina Melisenda i el seu conestable Manasses, que opinaven que l'objectiu principal hauria de ser la ciutat d'Alep, ja que amb la seva presa hauria més possibilitats de reconquistar Edessa. La croada va acabar en derrota el 1148 en el desastrós setge de Damasc.\nMelisenda va continuar el seu mandat com a regent malgrat que Balduí havia arribat a la majoria d'edat. Finalment Balduí va enderrocar la seva mare el 1153, arribant ambdós a un acord consistent a dividir el regne en dos: Balduí governaria des d'Acre al Nord i Melisenda al Sud des de Jerusalem, però els dos sabien per endavant que la situació era inestable. Així, Balduí, molt aviat va envair els terrenys de la seva mare, va derrotar Manasses, i va assetjar la seva mare, que estava en la Torre de David, a Jerusalem. Melisenda finalment es va rendir i va abandonar la regència deixant al seu fill Balduí III com a únic monarca. No obstant això, Balduí la va tornar a nomenar regent i consellera en cap a l'any següent. Balduí III va conquistar els reis fatimins a Ascaló, el seu últim bastió a la costa palestina. Al mateix temps la situació general dels croats empitjorava cada dia, ja que Nur al-Din Mahmud va aconseguir prendre Damasc i d'aquesta manera es va unificar tota Síria sota el seu mandat.\nBalduí III dugué a terme la primera aliança directa amb l'Imperi Romà d'Orient, en casar-se amb Teodora Comnè, neboda de l'emperador Manuel I Comnè; Manuel també es va casar amb Maria d'Antioquia, cosina de Balduí. Malgrat això, Balduí III va morir sense descendència el 1162, un any després de la seva mare Melisenda, i el regne va ser heretat pel seu germà Amalric I. El regnat d'Amalric es va caracteritzar per la lluita aferrissada pel control d'Egipte, entre Amalric d'una banda i per l'altra Nur al-Din i el seu astut subordinat Saladí (no sempre desitjós d'actuar). La primera expedició d'Amalric va tenir lloc el 1163, i una llarga sèrie d'aliances i contra aliances entre Amalric, els visirs d'Egipte i Nur al-Din va fer que es realitzessin quatre invasions més a Egipte fins a l'any 1169. Les campanyes a Egipte van ser sufragades per Manuel Comnè i Amalric es va casar amb una altra neboda d'aquest emperador, Maria Comnè, encara que de fet, una aliança completa entre croats i bizantins no es va arribar a realitzar. Finalment Amalric no va aconseguir conquistar Egipte i Nur al-Din va obtenir la victòria, establint-se Saladí com a soldà d'Egipte. Tant la mort d'Amalric com la de Nur al-Din el 1174 van afermar el domini de Saladí, el govern del qual es va estendre ràpidament també per les possessions sirianes de Nur al–Din, envoltant completament el regne croat.\nDesastre i recuperació[modifica]\nSaladí, en un còdex àrab del segle XII.\nA Amalaric el va succeir el seu fill Balduí IV, malalt de lepra des de la infància. Durant el seu regnat l'estat va començar a col·lapsar-se internament. Els enllaços matrimonials van desembocar en dues faccions que competien entre si. Una d'elles era el partit de la Cort, que girava al voltant de la família reial i el líder de la qual era la mare de Balduí IV, la primera esposa d'Amalaric, Agnès de Courtenay (aquest matrimoni va ser anul·lat per haver consanguinitat entre ambdós, raó per la qual posteriorment es va poder casar, com s'ha dit, amb Maria Comnè), que tenia una gran influència tant en el regne com sobre el seu fill Balduí IV. Agnès, per la seva banda, rebia suport d'un gran nombre de parents nouvinguts al regne, entre els quals s'incloïen Reinald de Chatillon, Guiu de Lusignan i Amalric II de Lusignan, als quals la reina mare donava el seu suport polític. Heracli, arquebisbe de Cesarea i més tard Patriarca, també donava suport Agnès. La segona facció estava formada, pel partit dels nobles, el líder dels quals era el comte Ramon III de Trípoli, i que rebia suport la noblesa que portava més temps establerta en el regne, descendents tots ells dels primers croats, com la família Ibelin. Balduí IV, en ser leprós, mai podria casar-se i per tant donar un hereu al regne, d'aquesta manera la successió es va enfocar cap a la seva germana Sibil·la. Ramon de Trípoli, que actuava com a regent al principi del regnat de Balduí IV, va fer casar Sibil·la amb Guillem V de Montferrat, de qui va quedar embarassada del futur Balduí V, però al cap de poc Guillem va morir. Mentrestant, el partit dels nobles va obtenir un aliat molt poderós, la mare política de Balduí IV, Maria Comnè, que es va casar amb Balian d'Ibelin.\nBalduí IV va arribar a la majoria d'edat el 1176 i a pesar de la seva malaltia ja no va tenir necessitat alguna del suport legal d'un regent. Sent rei, va derrotar Saladí en la batalla de Montgisard el 1177, donant un respir a Jerusalem enfront dels continus atacs de Saladí. Cap al 1180 la salut de Balduí empitjorà, i Sibil·la fou casada per segona vegada amb Guiu de Lusignan, partidari d'Agnès i a qui es va nomenar regent del regne. Aquesta regència va trobar gran oposició per part del partit de la noblesa, que el consideraven incompetent i es van negar a seguir-lo com a líder en la guerra. El 1183 Ramon i els nobles van obligar que el fill de Sibil·la, Balduí V, fos coronat com a copríncep regnant juntament amb el seu oncle Balduí IV, decidint-se que quan ell morís el seu nebot li heretaria, evitant completament el mandat de Sibil·la i Guiu.\nBalduí IV va morir el 1185, i Balduí V va heretar el regne sent el seu regent Ramon. La crisi successòria va fer que s'enviés una missió a Occident amb la finalitat de recaptar ajuda, el patriarca Heracli va viatjar per totes les corts d'Europa, però ningú va respondre a la seua crida. La Crònica de Ralph Niger explica que les seves enormes despeses així com la seva opulenta vestimenta ofenien les sensibilitats dels europeus occidentals, ostentació que no consideraven adequada per a un patriarca; si Orient era tan ric com per a permetre aquestes despeses, no calia cap ajuda per part seva. Heracli va oferir el regne tant a Felip II de França com a Enric II d'Anglaterra; aquest últim, com a renebot de Folc, cosa que el feia primer de la família reial i a més havia promès anar a la croada uns anys abans, després de l'assassinat de Thomas Beckett, no obstant això, va preferir romandre en el seu regne per a defensar els seus territoris.\nSegons Ralph, el patriarca Heracli va arribar a oferir la corona a qualsevol altre príncep que acudís a Terra Santa, però ningú va mostrar el més mínim interès. Balduí V era un nen malaltís i va morir l'any següent. El regne llavors va ser heretat per la seva mare Sibil·la, amb la condició que el seu matrimoni amb Guiu de Lusignan fos anul·lat, cosa amb la qual ella va estar d'acord sempre que pogués triar el seu següent marit. Sibil·la, al ser coronada va triar com a espòs una altra vegada Guiu. El partit dels nobles havia estat burlat, raó per la qual van intentar portar a terme un cop d'estat, triant com a reina la germanastra de Balduí i Sibil·la, Isabel, casada amb Humfred IV de Toron. No obstant això, Humfred no va voler iniciar una guerra civil, i va abandonar el partit dels nobles. Ramon, disgustat, va tornar a Trípoli, i amb ell altres nobles com Balduí d'Ibelin.\nPèrdua de Jerusalem i Tercera Croada[modifica]\nInterior de l'Església del Sant Sepulcre, sobre el Mont Gòlgota.\nGuiu de Lusignan va demostrar ser un pèssim governant. El seu millor aliat, Reinald de Châtillon, senyor de la Transjordània i de la fortalesa de Kerak, (bandit amb el títol de cavaller que no es considerava lligat per les treves signades) va provocar Saladí iniciant una campanya per arribar al mar Roig i duent-lo a una guerra oberta en atacar caravanes musulmanes i amenaçant la pròpia Meca mitjançant atacs pirates als vaixells de pelegrins. L'atac portat a terme contra una caravana en la qual viatjava la germana de Saladí va ser la gota que va fer vessar el got. Per a empitjorar les coses, Ramon de Trípoli s'havia aliat amb Saladí contra Guiu i l'havia permès ocupar el seu feu de Tiberíades amb una petita guarnició. Guiu, de fet, estava a punt d'atacar Ramon fins que Balian d'Ibelin i el partit dels nobles va aconseguir que es reconciliessin el 1187, d'aquesta manera, ambdós es van unir per atacar Saladí a Tiberíades. No obstant això, Guiu i Ramon no van ser capaços de posar-se d'acord per fer un pla d'atac, i el 4 de juliol del 1187, l'exèrcit del regne va ser vençut totalment en la batalla de Hattin. Reinald va ser executat personalment per Saladí i Guiu va quedar presoner a Damasc. Al llarg dels mesos següents, Saladí prengué Jerusalem i reconquistà la totalitat del regne, a excepció del port de Tir, ciutat que va aconseguir defensar-se sota la direcció del nouvingut Conrad I de Montferrat.\nLa presa de Jerusalem l'octubre d'aquest any commocionà Europa, cosa que va servir perquè es portés a terme la Tercera Croada que va arribar a les costes de Terra Santa el 1189, liderada per Ricard Cor de Lleó i Felip II de França, també conegut com a Felip August (Frederic I Barba-roja precisament va morir en el camí cap a la croada, ofegat al creuar un riu). Gràcies a l'esforç de Ricard la major part de les ciutats costaneres de Síria foren novament conquistades pels croats, especialment la ciutat d'Acre, encara que en aquest cas després d'un llarg setge en el qual el patriarca Heracli, la reina Sibil·la i molts altres van morir d'una epidèmia. Guiu de Lusignan a qui se li va negar l'entrada en la ciutat de Tir quan Conrad de Montferrat la defensava, ara no tenia cap dret legal sobre el Regne de Jerusalem i la successió va passar a Isabel, la germanastra de la reina Sibil·la. Conrad va argumentar contra el matrimoni d'Isabel amb Humfred que era il·legal, ja que ella tenia 11 anys quan es va celebrar i amb el suport de Felip II de França i els croats francesos va anul·lar dit vincle. D'aquesta manera Conrad es va casar amb Isabel, però va regnar per poc temps, ja que va ser apunyalat per la secta dels Hashshashin ("Assassins"). Isabel ràpidament va tornar a casar-se amb el comte Enric II de Xampanya. A Guiu, en compensació per tot l'esdevingut se li va atorgar el nou Regne de Xipre, illa que va conquistar Ricard Cor de Lleó camí d'Acre.\nMentrestant, l'ambient entre Ricard i Felip era de contínues disputes, que no acabaren fins que finalment Felip va tornar a França. Ricard va derrotar Saladí en la batalla d'Arsuf el 1191 i en la batalla de Jaffa el 1192, però no obstant això no va poder recobrar Jerusalem ni tampoc cap territori de l'interior del regne. La croada va arribar a la seva fi pacíficament, amb el Tractat de Ramla que es va negociar el 1192; Saladí va autoritzar el pelegrinatge a la ciutat de Jerusalem, permetent que els croats portessin a terme els seus vots per a després tornar a la seva terra. Els nobles croats nadius van reconstruir el regne, o el que en quedava d'ell, des de la ciutat d'Acre així com des d'altres ciutats costaneres.\nEl Regne d'Acre[modifica]\nDurant els cent anys següents, el Regne de Jerusalem es va mantenir en vida com un regne diminut abraçat a la costa siriana. La seva capital va ser Acre, i tot just incloïa un parell de ciutats destacades (Beirut i Tir), així com la sobirania sobre Trípoli i Antioquia. Saladí va morir el 1193, i els seus fills van lluitar entre ells tant com ell havia lluitat amb el regne croat. Enric de Xampanya va morir en un accident el 1197 i Isabel es va casar per quarta vegada amb Amalaric de Lusignan, el germà de Guiu. Es va idear una nova Croada, que seria la Quarta, però fou un fracàs absolut, ja que no es va fer contra els infidels sinó contra els mateixos cristians, i va finalitzar amb la presa i saqueig de Constantinoble el 1204, ni un sol dels seus croats va arribar al Regne de Jerusalem.\nFrederic II (esquerra) coneix a al-Kamil (dreta).\nIsabel i Amalaric van morir el 1205 i altre cop una nena menor d'edat, Maria de Montferrat, filla d'Isabel i Conrad de Montferrat, va esdevenir la reina de Jerusalem. El 1210 (amb 18 anys) Maria es va casar amb un experimentat cavaller de seixanta anys, Joan de Brienne, qui va ser capaç de mantenir segur el regne. Es van fer plans per a recuperar Jerusalem en conquistar prèviament Egipte, que es va intentar mitjançant la fallida Cinquena Croada contra Damieta el 1217, en la qual Joan de Brienne també va intervenir. Posteriorment, Joan va viatjar per tota Europa buscant ajuda per al regne però solament la va obtenir de l'emperador Frederic II Hohenstaufen, que es va casar amb Violant, la filla de Maria i Joan. Frederic II va dur a terme la Sisena Croada el 1228, i va reclamar el Regne de Jerusalem en nom de la seva esposa, de la mateixa manera que havia fet Joan (i que ja no podia fer atès que Maria havia mort). Els nobles d'Ultramar, liderats per Joan d'Ibelin, es van ressentir dels intents de l'Emperador d'imposar el seu mandat sobre el regne, el que va derivar en una sèrie de confrontacions militars tant en terra ferma com a l'illa de Xipre. Mentrestant, sorprenentment, Frederic II va aconseguir recuperar Jerusalem mitjançant un tractat amb el soldà aiúbida al-Kamil. Aquesta recuperació va ser efímera, ja que la recuperació tot just incloïa una franja de terra que permetés defensar la ciutat, de manera que en 1244 la ciutat novament va ser reconquistada pels aiúbides. Es va dur a terme una nova Croada (la Setena) sota el mandat de Lluís IX de França, però els seus resultats van ser gairebé nuls llevat de què va aconseguir que els aiúbides fossin reemplaçats pels mamelucs, molt més poderosos i que es van convertir el 1250 en els pitjors enemics dels croats.\nDel 1229 fins a l'any 1268, els monarques van viure a Europa i normalment tenien un regne molt més gran del que preocupar-se. Els reis de Jerusalem estaven representats per vàlids i regents. El títol de Rei de Jerusalem va ser heretat per Conrad IV d'Alemanya, fill de Frederic II del Sacre Imperi Romanogermànic i Violant, i després pel seu fill Conradí de Sicília. Amb la mort de Conradí el regne va passar a Hug III de Xipre.\nEl regne es va embardissar en disputes entre els nobles de Xipre i la terra ferma, entre el que quedava dels nobles del Comtat d'Antioquia i comtat de Trípoli (ara unificats) i els governants del qual rivalitzaven per ser qui més influïen a Acre, i, per altra banda amb les ciutats estat italianes i els seus interessos comercials. Aquestes disputes van desembocar en la "Guerra de San Sabas" a Acre el 1257. Després de la Setena Croada ja no arribava des d'Europa cap exèrcit al regne, encara que el 1277 Carles d'Anjou va comprar el títol de Rei de Jerusalem a un pretendent al tron. Mai va posar un peu a Acre, però sí que va enviar un representant, qui, igual que els representants de Frederic II anteriorment va ser rebutjat per la noblesa d'Ultramar.\nAls seus últims anys, les poques esperances dels croats estaven en els mongols, a qui se suposava partidaris dels cristians. Encara que els mongols van envair Palestina diverses vegades, també van ser repetidament rebutjats pels Soldanat mameluc del Caire en la batalla d'Ain Jalut el 1260. Els mamelucs, sota el soldà Bàybars II, es van venjar del Regne, pràcticament indefens, conquistant una a una les poques ciutats que li quedaven, fins a arribar a Acre, que va caure el 1291, l'últim bastió conquistat pel soldà Al-Àixraf Khalil. Així, el Regne de Jerusalem va desaparèixer de la Terra Ferma, però els reis de Xipre durant dècades enginyaren plans per a tornar a Terra Santa, plans que mai es van portar a terme. Durant els segles següents i fins a la data, alguns monarques europeus han utilitzat el títol de Reis de Jerusalem.\nEscut d'Armes i Títol de Rei de Jerusalem[modifica]\nL'escut d'armes del Regne de Jerusalem, en el qual s'han fet diversos canvis és una creu d'or sobre camp de plata, el que és una ja famosa excepció de la regla heràldica que prohibeix posar metall sobre metall, o color sobre color. És un dels primers escuts dels quals es té notícia. Les creus són gregues, una més de les moltes influències romanes d'Orient d'aquest regne.\nSenyoria de Cesarea\nPrincipat de Galilea\nLlista de reis de Jerusalem\n↑ Regan, Geoffrey. Saladin and the Fall of Jerusalem (en anglès). Routledge, 1987, p.79. ISBN 0709942087.\n↑ Nicolle, David. Hattin 1187: Saladin's greatest victory. Osprey Publishing, 1993, p.65. ISBN 1855322846.\n↑ Smail, R. C.. Crusading warfare, 1097-1193. CUP Archive, 1972, p.37. ISBN 0521097304.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Regne de Jerusalem\nFulqueri de Chartres, A History of the Expedition to Jerusalem, 1095-1127, trad. Frances Rita Ryan. University of Tennessee Press, 1969.\nGuillem de Tir, A History of Deeds Done Beyond the Sea, trad. E.A. Babcock y A.C. Krey. Columbia University Press, 1943.\nPhilip K. Hitti, trad., An Arab-Syrian Gentleman and Warrior in the Period of the Crusades; Memoirs of Usamah ibn-Munqidh (Kitab al i'tibar). Nueva York, 1929\nHAMILTON, Bernard, Las cruzadas. Boadilla del Monte: Acento, 2001. ISBN 84-483-0626-0\nHAMILTON, Bernard, The Leper King & His Heirs: Baldwin IV & the Crusader Kingdom of Jerusalem. Cambridge, 2000. ISBN 0-521-64187-X\nHILLENBRAND, Carole, The Crusades: Islamic Perspectives. Fitzroy Dearborn, 2001. ISBN 1-57958-210-9\nHOLT, Peter M., The Age of the Crusades: The Near East from the Eleventh Century to 1517. Longman, 1989. ISBN 0-582-49302-1\nKEDAR, Benjamin Z., MAYER, Hans Eberhard y SMAIL, R. C., ed., Outremer: Studies in the history of the Crusading Kingdom of Jerusalem presented to Joshua Prawer. Yad Izhak Ben-Zvi Institute, 1982.\nLA MONTE, John L., Feudal Monarchy in the Latin Kingdom of Jerusalem, 1100-1291. Cambridge, Massachusetts, 1932.\nMAYER, Hans Eberhard, Historia de las Cruzadas. Tres Cantos: Istmo, 2001. ISBN 84-7090-362-4\nPRAWER, Joshua, The Latin Kingdom of Jerusalem: European Colonialism in the Middle Ages. Londres, 1972.\nPRAWER, Joshua, Crusader Institutions. Oxford University Press, 1980.\nRILEY-SMITH, Jonathan, The Feudal Nobility and the Kingdom of Jerusalem, 1174-1277. The Macmillan Press, 1973.\nRILEY-SMITH, Jonathan, The First Crusade and the Idea of Crusading. University of Pennsylvania, 1991.\nRILEY-SMITH, Jonathan, ed., The Oxford History of the Crusades. Oxford, 2002.\nRUNCIMAN, Stephen, Historia de Las Cruzadas. Madrid: Alianza Editorial, 1973. ISBN 84-206-2997-9\nSETTON, Kenneth, ed., A History of the Crusades. Madison, 1969-1989\nTIBBLE, Steven, Monarchy and Lordships in the Latin Kingdom of Jerusalem, 1099-1291. Clarendon Press, 1989.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Regne_de_Jerusalem&oldid=22351569»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 nov 2019 a les 13:48.


Reiniciar un MacBook congelat ▷ ➡ IK4 ▷ ➡\nEl sistema operatiu macOS, a l'igual que la resta dels productes d'Apple, és famós per la seva estabilitat. No obstant això, ningú és immune als problemes, i de vegades el maquinari dóna errors, per exemple, es congela. Avui li direm com tractar amb aquests problemes.\n1 Causes i remeis\n1.1 Macbooks anteriors a l'any de producció 2016\n1.2 MacBooks 2017 i posteriors\n1.3 El MacBook no s'encén després d'un apagat forçat\nCauses i remeis\nEl MacOS i el MacBook es pengen només a causa de problemes amb un dels programes: l'aplicació s'executa en mode anormal o es bloqueja. Per regla general, en aquesta situació, el portàtil d'Apple segueix funcionant, i el programari penjat pot ser acabat a la força.\nLlegir més: Com forçar el tancament d'un programa en macOS\nSi l'ordinador es penja per complet i no respon a tots els intents de "reviure", cal reiniciar-lo. El procediment és diferent per als dispositius fabricats abans de 2016 i els que van sortir de la cadena de muntatge després.\nMacbooks anteriors a l'any de producció 2016\nLocalitza el botó d'encesa en el teclat de l'dispositiu: ha d'estar a la cantonada superior dreta.\nCliqueu aquest botó i manteniu-lo premut durant uns 5 segons, fins que el portàtil s'apagui del tot.\nEspera uns 10 segons i torna a prémer el botó d'encesa: el teu MacBook hauria encendre i funcionar amb normalitat.\nMacBooks 2017 i posteriors\nTouchID ha substituït el botó d'encesa en els portàtils més nous, però la funció de reinici també està disponible a través d'ell.\nAssegura't que el portàtil està connectat a el carregador.\nPremeu TouchID durant 20 segons fins que la pantalla de la TouchBar i la pantalla s'apaguin.\nRecordeu que l'anterior és la ubicació de l'sensor per al model MacBook Pro. En el model Air, l'element desitjat es troba a la zona indicada en la imatge següent.\nDeixa anar el botó, espera entre 10 i 15 segons, i després simplement prem el TouchID una vegada.\nLa unitat hauria d'arrencar i funcionar amb normalitat.\nEl MacBook no s'encén després d'un apagat forçat\nSi el dispositiu no dóna senyals de vida després de ser forçat a apagar-se, és un clar símptoma d'un problema de maquinari. Això sol passar quan s'apaga un MacBook que està funcionant amb la bateria gairebé esgotada. En aquest cas, només cal endollar l'aparell al corrent, esperar 30 minuts i intentar tornar a engegar, hauria de funcionar.\nSi tot i així, el portàtil segueix sense encendre, el problema pot ser degut a una d'aquestes tres raons:\nProblemes amb el disc dur o el SSD;\nProblemes en el circuit d'alimentació;\nEl processador o un altre component de la placa base ha fallat.\nNo és possible fer això pel seu compte, de manera que la millor solució és posar-se en contacte amb un centre de servei autoritzat d'Apple.\nCom pots veure, reiniciar un MacBook penjat és un procediment bastant senzill, però val la pena recordar que un pengi pot ser un símptoma d'un problema més seriós que una simple aplicació defectuosa.


L'eScLaFiT: Villakonga es fa amb el Paciència C.F.\nVillakonga es fa amb el Paciència C.F.\nEl màxim accioniste del Paciència C.F., Pastiste Solfer, ha signat hui un acort amb el conegut empresari de llimonaes, Juan Villakonga, pel que este últim asumix els poders plenipotenciaris del club furgolístic. D'esta manera el màxim accioniste dóna un pas més en la seua retirada de la direcció del club pacientiste.\nA partir de la pròxima Chunta d'Accionistes del Paciència C.F., Juan Villakonga i el seu equip assumiran totes les decissions. En este sentit, i al voltant dels rumors de l'interés de diferents clubs per fitxar als cracks del Paciència, Villakonga ha manifestat que: "Lo rat de l'escut no està en venda, ni les barres, ni la franja blava. Si que és cert que volem modernitzar la pilota per una d'estil eurofoca, pero això no significa l'eixida de la tradicional a la que li buscarem lloc al nou organigrama profesional que estem preparant."\nAl mateix temps, amb l'entrada de l'afamat empresari, s'espera millorar els ingresos atípics del club, augmentant la venda de pipes, cacaus i tramusos durant els dies de partit; i diversificar l'oferta d'entrepans, afegint al típic bocata de blanc i negre, el de llomello amb creilles i caragols amb bledes.\nEtiquetes: juan villakonga, paciència c.f., pastiste solfer\nEls metiders diuen que:\nVillakonga li va dir Pastiste Solfer que tambe vol incorporar al Paciència C.F STOP-OPTIONS.\nALgu sap de que juga este stop? sera el recamvi del "21" Xiulit.


Pre-inscripcions colònies 2014 | Centre d'Esplai Drac Màgic\n10 de març de 2014 20 de febrer de 2018 Puff el Drac Màgic Notícies\nHola famílies, infants, joves i a tu que ens llegeixes!\nUs volem donar una informació molt important: PRE-INSCRIPCIONS DE COLÒNIES 2014.\nSeran la primera setmana d’Abril i estarem a l’ermita de 19 a 21h els següents dies: dimarts 1 i dijous 3\n– Cal fer un ingrés de 50€ indicant NOM i COGNOMS de l’infant i GRUP (Cigronets, Piules, Espurnes, Xiuladors, Trons o Trakes) al que pertany.\nUs recordem que aquest és el moment per assegurar-vos plaça a tots i totes les que veniu durant el curs a l’esplai.\nNo es tornaran els diners de les pre-inscripcions, excepció de força major.\n– DIES: 17-27 de juliol\n– CASA DE COLÒNES: La Manreana, Juneda (Les Garrigues).\n– DIES: 14-24 de juliol\n– LLOC: Euskadi


La campanya Fes-li un gol a l’Homofòbia fa una crida a eradicar qualsevol discriminació homòfoba en l’àmbit de l’esport\nL’acte central de la campanya tindrà lloc el proper diumenge, 17 de febrer, a les 16.45 h a l’Estadi de la Nova Creu Alta. Tot just abans del partit entre el CE Sabadell i el Villareal FC, es llegirà un text commemoratiu a càrrec de Panteres Grogues i es realitzarà un xut d’honor. Així mateix, durant el partit, s’ubicarà en un lloc visible una pancarta amb el lema “Fes-li un gol a l’homofòbia! A l’esport, hi juga tothom!”. La pancarta amb el mateix lema es podrà veure durant el cap de setmana del 16 de febrer al Complex Esportiu de Sant Oleguer.\nDurant la campanya, es distribuiran flyers i cartells als usuaris i usuàries dels diferents equipaments esportius de la ciutat, sobre la importància de rebutjar qualsevol tipus de discriminació homòfoba. I es tornarà a recordar el vídeo promocional realitzat pel CES l’any passat, comptant amb la participació de diferents clubs i persones reconegudes en el món futbolístic a Sabadell.\nExposició i formació\nUna altra de les activitats serà l’exposició "Contra las reglas: lesbianas y gays en el deporte", que vol contribuir a eliminar els tabús existents en el món de l’esport sobre l'homosexualitat i, al mateix temps, denunciar les diferents formes de discriminació que, en ocasions de manera subtil, s’hi produeixen contra les minories sexuals. La mostra es podrà veure a les instal·lacions del Centre d’Esports Sabadell, del 14 al 21 de febrer.\nAixí mateix, s’està treballant per impulsar una acció formativa sobre la prevenció d’accions discriminatòries per raons de gènere al futbol. La formació s’adreçaria a grups d’arbitratge de la Federació Catalana de Futbol.


Duran creu que les declaracions de Zapatero sobre el final d'ETA són innecessàries i poden "trencar la unitat de tots"\nEl portaveu de CiU al Congrés, Josep Antoni Duran Lleida, ha fet una crida a tots els partits polítics perquè respectin la decisió de la justícia sobre el cas d'Iñaki de Juana Chaos. Des de Brussel·les, Duran també ha qualificat d'innecessàries les declaracions de José Luis Rodríguez Zapatero en què afirmava que ETA es troba en la fase final; una paraules que, segons ha dit, poden "trencar la unitat de tots". En aquest sentit, ha reclamat al president espanyol que "cuidi les seves intervencions públiques" en relació amb l'organització terrorista per donar més garanties al procés, així com que "es guardi les seves paraules".\n25/01/2007 - 11.30 Actualitzat 25/01/2007 - 14.13\nL'endemà que Zapatero considerés que el terrorisme estava en la seva fase final, el secretari general de CiU ha demanat al president del govern espanyol que cuidi els seves paraules i les seves intervencions públiques pel que fa a ETA, ja que, segons ha dit, "com menys sapiguem del que es fa més garanties tindrem que el que es fa es fa bé". En aquest sentit, l'ha advertit que per recuperar la unitat el millor que pot fer és "guardar-se les seves paraules per a ell a La Moncloa". I és que, segons ha assegurat, "explicar les opinions que es tenen dels adversaris no porta enlloc" i "no s'haurien de produir". Per Duran, les paraules de Zapatero no només no són "ni felices ni afortunades", sinó "completament innecessàries" i poden "trencar la unitat de tots".\nTot i recriminar-li que no pot "anar airejant la seva posició", el portaveu nacionalista ha recordat a Zapatero que té el seu suport per fer tot el estimi en matèria terrorista.\nD'altra banda, Duran ha suggerit silenci davant la decisió del Consell General del Poder Judicial sobre si l'atenuació de la presó preventiva de l'etarra José Ignacio de Juana Chaos. Segons Duran, "se senten massa veus sobre el que s'ha de fer, correspon fer-ho als jutges" i ha lamentat que té la impressió que "ens estem equivocant en aquest procés". En qualsevol cas, ha reclamat als partits polítics que respectin la decisió del CGPJ i no facin més comentaris "sigui quina sigui" la resolució.


Perd les cames en un accident laboral a l'aeroport del Prat\nDos agents de seguretat estan ferits greus per la caiguda de les càrregues que transportava un carro.\nEl 3 i 4 de maig també hi ha convocades vagues.\nEl fort vent a Bilbao obliga a fer tornar avions i cancel·lar vols\nDilluns 4 van haver de tornar al seu lloc d'origen i altres dos es van desviar.\nEls vols nacionals han crescut amb un increment del 9,5%. Els aeroports de Girona i de Reus també han experimentat un creixement en el primer semestre de 2017, respecte a les dades de l'any passat.\nDe moment hi ha un mort, però podria haver-hi més. Aquestes són les primeres imatges aportades per 'Le Soir'.\nAlerta a l'aeroport de Barajas per amenaça de bomba\nL'aeroport Adolfo Suárez Madrid-Barajas ha rebaixat l'alarma general a alarma local, després que aquest matí s'hagi decretat l'alarma general en les seves instal·lacions després de rebre una comunicació del comandant d'un vol de Saudian Arabian Airlinesque havia de sortir cap a Riad a les 10.30 , informant d'una amenaça a bord.\nEls aeroports catalans van registrar més de mil vols "ambulància" el 2015\nEls aeroports els aeroports catalans van ser base de més de mil moviments de vols 'ambulància' durante el 2015, una operativa especial que engloba vols 'hospital', els quals traslladen a pacients; vols 'trasplantament', que transporten òrgans, i vols en què es traslladen equips sanitaris.\nL'Aeroport de Barcelona-el Prat tanca novembre amb 2.788.922 passatgers, un 12,7% més respecte al mateix període de l'any passat, sent així el millor mes de novembre de la història de l'aeroport. En el còmput anual, s'han assolit els 37.106.504 usuaris, el que suposa un increment del 5,6% respecte a les dades registrades en aquest mateix període de 2014.


S'acosta el concert final #25ACEM -ACEM\nHome › Notícies › S’acosta el concert final #25ACEM\nEl passat diumenge l’ACEM va organitzar a Sant Cugat l’última trobada instrumental d’aquest 25è aniversari, la Trobada de Percussió. L’ACEM ha organitzat un total de 7 concerts instrumentals arreu de Catalunya: El Fiddle de Barcelona (4 de febrer), la Trobada de Cor de Manresa (3 de març), el concert de Baixos i Guitarres de Lleida (10 de març), la Trobada de Banda al Tarraco Arena de Tarragona (18 de març), la Jazz Ensemble a la Seu d’Urgell (25 de març), Tradicional i Cobla a Sant Feliu de Guíxols (14 d’abril) i Percussió a Sant Cugat del Vallès (15 d’abril).\nAra ja només queda la Trobada de Dansa del 12 de maig al Teatre La Passió d’Esparraguera, i el gran concert final del 10 de juny, al RCDE Stadium de Cornellà – El Prat. L’ACEM culminarà el programa d’actes de celebració dels 25 anys amb una gran festa de cloenda: Més de 6.000 músics provinents de diferents racons de Catalunya (82 escoles de música) oferiran un concert multitudinari. Cada formació tocarà un tema i la trobada acabarà amb una obra de Manel Camp creada per l’ocasió i interpretada conjuntament.\nRecordeu que si voleu consultar les fotos de les Trobades instrumentals, ho podeu fer en aquest enllaç:\nCategories: Notícies, Notícies ACEMEtiquetes: 25, 25 aniversari, acem, associació catalana d'escoles de música, banda, concert, cor, dansa, escoles de música, fiddle, final, guitarres i baixos, instruments, jazz band, percussió, tradicional, trobades, xarxa


(S'ha redirigit des de: Nasibin)\nEl 69 aC Tigranes II d'Armènia en la lluita contra els romans es va retirar cap al nord, a l'Armènia pròpia junt amb totes les tropes dirigides pel governador de Síria Magadates, deixant la zona del sud del Tigris defensada pel seu germà Guras a la fortalesa de Nisibe, i el seu lloctinent Mankaios a Tigranocerta. Lucul·le va arribar davant Tigranocerta, i en va ocupar la rodalia i algun palau fora ciutat, però els mercenaris grecs i cilicis van resistir amb coratge i van usar nafta en flames, versió armènia del foc grec. Mentre ja estaven arribant a la regió del llac Van les forces enviades pels vassalls: els reis d'Adiabene i Atropatene amb els seus exèrcits, i nombrosos contingents d'ibers, albans i àrabs. Al mateix temps Mitridates marxava cap a la regió amb els seus lleials, precedit pel seu general Taxil, i va avançar cap a Tigranocerta on va entrar i sortir a través de les línies romanes. Lucul·le, assabentat de l'arribada del rei armeni, va deixar davant la ciutat sis mil homes sota el comandament del seu lloctinent Murena i amb la resta, uns dotze mil homes i tres mil cavallers, va sortir a buscar a Tigranes. El combat decisiu ocorregué el 6 d'octubre del 69 aC a la riba del Tigris, probablement una mica més amunt del lloc de confluència del Centrites (Bohtan). Lucul·le, amb una brillant estratègia, va obtenir una victòria completa i Tigranes i els seus es van retirar, però Síria i la regió al sud del Tigris ja es podia donar per perduda. Els mercenaris grecs i cilicis a Tigranocerta van desertar i Lucul·le i féu la seva entrada i va permetre el retorn a casa seva de tots aquells que ho volien, especialment els grecs. Els dinastes locals van haver d'acceptar el protectorat romà, entre ells el rei de Commagene, Antíoc. Els romans van passar l'hivern a la Gordiene. Nisibe encara resistia sota la direcció de l'enginyer grec Calimac. Tigranes va recórrer Armènia i va reunir un nou exercit per passar a l'atac al bon temps de l'any següent, és a dir a la primavera del 68 aC. Oficials grecs van instruir a tota presa a quaranta mil soldats i trenta mil cavallers, armenis, ibers i gent de Mèdia, entre d'altres. Aprofitant els saquejos dels temples i santuaris que feien els romans, es va poder donar a la lluita un caire de defensa de la nació i de la religió. A la primavera del 68 aC Lucul·le va decidir atacar Artaxata, al cor d'Armènia, i va sortir de Migdònia, davant de Nisibis, cap a aquella capital una mica tard, ja a l'estiu i va tenir problemes de subministraments sobre el terreny a causa del clima. Tigranes, acompanyat de Mitridates, van refusar la batalla frontal, i amb la cavalleria intentaven evitar el proveïment dels romans. Per forçar el combat Lucul·le va pujar l'Arsànies (Murad Su) cap a Artaxata. Prop d'un riu a la vora de Malazgird els armenis van presentar batalla. Finalment Lucul·le va poder conservar el camp i els armenis van perdre cinc mil homes, però després de la batalla els romans van quedar molt afeblits. L'estiu s'estava acabant i en avançar cap al nord el fred es va fer sentir. L'avanç no portava enlloc (Artaxata era encara lluny) i aviat les aigües es glaçaven i el menjar mancava; la gent del país era hostil i les forces armènies i els seus aliats els atacaven en punts estratègics. Les legions amenaçaven d'amotinar-se i Lucul·le va haver d'ordenar la retirada. A la tardor es va presentar davant Nisibe, que finalment fou conquerida.\nEl 66 aC el rei Tigranes, en fer la pau amb els romans, va cedir els regnes de Commagena i Osroene, i els territoris de Migdònia i Síria a Roma, quedant així la ciutat sota domini romà. Al segle i hi va viure Judah ben Bethera que hi va fundar una famosa yeshiva. Després de la guerra els romans van mantenir una relació especial amb Osroene i Commagene que la república va reconèixer com independents i aliats; els territoris més orientals (la Migdònia) amb Nisibis foren retornats a Armènia pels romans el 62 aC i segurament també Osroene en va rebre una part (al sud de Nisibis). Des del 60 aC el regne d'Osroene es va acostar a l'Imperi Part, la influència del qual va ser bastant forta al regne, però sense trencar les seves bones relacions amb el romans; Plini el Vell diu que els seus habitants eren àrabs i dóna al seu rei el títol de filarca o toparca dels sarraïns. El 54 aC els romans van demanar al rei Abgar II la seva aliança contra els parts; el rei va nedar entre dues aigües, va acceptar però al mateix temps assegurava als parts la seva bona disposició; el 53 aC el rei va conduir a les forces romanes de Marc Licini Cras Dives I a una posició desfavorable en la guerra a conseqüència del que el romà fou derrotat a la batalla de Carrhae i la zona va caure per molt de temps sota influència dels parts, si bé Nisibis restava en mans del regne d'Armènia.\nEl 240 el perses sota Sapor I van ocupar la fortalesa d'Hatra pels perses (240) iniciant-se una guerra; els perses van avançar per Mesopotàmia; Gordià III va aixecar un exèrcit el 242 i va passar l'hivern a Antioquia des d'on va lluitar en repetides batalles contra els sassànides, als que va arrabassar Hatra, Nisibis i Carrhae i els va derrotar a la batalla de Resaena (moderna Ras al-Ain, prop de Nisibis). La proclamació de Filip l'Àrab, prefecte pretorià, com a corregent, va minar l'autoritat de Gordià III i va portar a la retirada romana cap a la frontera quan podien haver arribat a Ctesifont; en la retirada Gordià III va morir o fou assassinat l'11 de febrer del 244 amb 19 anys; algunes fonts pensen que Gordià va morir terres perses endins, com Eusebi de Cesarea, Zòsim i Zonaras. Llavors Filip va fer un tractat d'amistat amb Sapor i va acabar la guerra i fins i tot va cedir Armènia i Mesopotàmia, encara que després va trencar el tractat; segons els sassànides a la seva inscripció trilingüe, romans i perses van lliurar una batalla a la frontera d'Asurestan (Assíria) a un lloc anomenat Misike on l'Eufrates corria prop del Tigris, i en aquesta batalla va morir Gordià (les versions romanes que accepten la mort de Gordià en combat diuen que va caure de cavall i va morir de les ferides); els romans van proclamar emperador a Filip que va demanar la pau i va pagar 500.000 denaris de rescat per les seves vides i va esdevenir tributari sassànida. Aquesta versió és considerada més probable pels moderns historiadors. Sapor va incorporar l'Armènia occidental sota domini romà i va commemorar la seva victòria amb un relleus a la roca a Fars el principal dels quals a Darabgerd. Així sembla que la cessió de Mesopotàmia no es va fer efectiva i Nisibin va restar en mans romanes.\nHulagu va ocupar Nasibin, Urfa i Harran el 1259. Segons Barhebraeus, el 26 d'abril de 1282 va morir enverinat a Djazirat Ibn Umar el khan mogol Mangu Timur quan es disposava a sortir cap a Nisibin. Tamerlà va passar per la zona per nar contra el Tur Abdin, i els habitants de Nisibin es van amagar a les coves, però foren asfixiats amb fum. El 1403 la ciutat fou assolada pels kurds hasanaye.\n↑ Abdisho bar Berīkā, István Perczel. The Nomocanon of Metropolitan Abdisho of Nisibis. Gorgias Press, 2005, p. xii.\n↑ l'Enciclopèdia de l'Islam es refereix a aquest khan com si fos Mongke Temur o Mangu Timur de l'Horda d'Or, però podria ser una confusió\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Nisibis&oldid=26809921»\nDarrera modificació: 29 març 2021 a les 16:07\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 març 2021 a les 16:07.


El MoraBanc confirma que Karnowski no seguirà\nEl club fa efectiva la clàusula de rescissió de contracte del polonès després de no complir les expectatives\nActualitzada 08/07/2018 a les 17:26\nPrzemek Karnowski no continuarà al MoraBanc Andorra. El club confirmat el que era un secret a veus aquesta tarda anunciant que ha fet efectiva la clàusula de rescissió del seu contracte, que expirava el 15 de juliol. El polonès va signar pel conjunt del Principat l'estiu passat per dues temporades i tenia el difícil paper de substituir Giorgi Shermadini. Al llarg del curs no va anar complint les expectatives i al desembre va patir una forta lesió que el va apartar de les pistes un parell de mesos, però ja no va tornar a vestir la samarreta del MoraBanc. L'entitat tricolor el va cedir al Montakit Fuenlabrada, i allà tampoc va tenir protagonisme.\nFinalment, Francesc Solana i Ibon Navarro han decidit no comptar amb ell per a la nova campanya. "El MoraBanc Andorra vol destacar la professionalitat de Karnowski durant el temps que ha format part del projecte i li desitja molta sort en el futur", ha assenyalat el club en el comunicat que ha emés.\nEra dolen amb ganes, sort que marxa.\nUffffffffff menys mal !!!!!


Koeman: “No puc negar que estava molt content i orgullós a Granada” – CATzona\nKoeman: “No puc negar que estava molt content i orgullós a Granada”\nEl Barça visita demà el camp del Betis en la lliga i dimecres tornarà a Sevilla en la copa del Rei. Malgrat la proximitat dels dos partits, no pensa concentrar l’equip a la capital andalusa, on espera aconseguir dues victòries més i allargar la bona ratxa de l’equip. Aquí detallem les frases més destacades de la roda de premsa de Ronald Koeman abans de jugar contra el Betis.\nEL DESGAST DE LA COPA DEL REI: “Portem molts partits. Quatre partits amb pròrroga i molts fora de casa. Hem de recuperar i es pot fer molt millor quan guanyes que quan perds. Estem contents, l’equip està preparat i els veig bé per afrontar un xoc complicat.”.\nFARÀ ROTACIONS?: “Mai és bo per part d’un entrenador dir quin partit és més important. El que ve és el més important. Sóc d’anar dia a dia i anar partit a partit. És la millor manera de preparar els partits.”.\nL’ESTAT D’ANSU FATI: “Per respecte al jugador, no sóc la persona que ha de parlar sobre la seva recuperació. Cal tenir respecte per ell i no sóc partidari de treure coses. Quan hi hagi alguna cosa, la comunicarem i el més important és que es recuperi amb tranquil·litat. Té molt de futur per davant i cal fer les coses bé.”.\nARBITRATGES FAVORABLES AL MADRID?: “No puc parlar d’anys anteriors. Només puc opinar dels partits fins al dia d’avui i si hi ha hagut decisions en què no hem tingut molta fortuna però no vull dir que els tenim en contra. Penso que xiulen el que veuen i a més a més hi ha el VAR. A Granada no és suficient per a mi per ser penal però són decisions i tenen el VAR. Sempre penso que l’àrbitre és honrat i no penso si va a favor o no d’un equip.”.\nOPTIMISTA AMB LA RENOVACIÓ DE MESSI?\n“Només hi ha una persona i és ell qui pot decidir sobre el seu futur. M’agradaria que es quedés molts anys més. Intento que tingui bones sensacions aquí com està tenint. Dona molta qualitat a l’equip i el necessitem. Està amb molta moral i energia d’ajudar a l’equip i el futur és a les seves mans.”.\nEL SEU MILLOR MOMENT?: “No puc negar que estava molt content i orgullós a Granada amb la qualitat i l’actitud de l’equip però no sé per quant temps. El futbol és un esport estrany. Avui fa sol i demà pot ploure. Demà és un altre partit i el que hem fet no importa . Cal demostrar que estem en un bon camí.”.\nSERGI ROBERTO?: “Es pot descartar per a l’anada davant el PSG. És un pal per a tothom i per al jugador mateix. Em va dir en el descans que no tenia cap molèstia i vuit minuts després es va lesionar una altra vegada. Cal tenir ànims. Hem parlat avui un moment i li he donat ànims per recuperar-se i ajudar a l’equip una altra vegada.”.\nLENGLET: “És important per a nosaltres. Ha jugat molts partits. Tenim competència perquè Umtiti ha estat bé després de la seva lesió i es millor per a tots tenir els centrals disponibles. No és que un estigui millor que un altre. De vegades un fa bé la feina i en el següent partit ha d’esperar.”.\nARAUJO, CANSAT?: “Com altres jugadors, sé que porta molts partits però cal afrontar una altra setmana complicada i si hi ha un risc, el reservarem però és una cosa que hem de decidir encara.”.\nEL CANVI DE DEMBÉLÉ: “Per a qualsevol jugador és molt important el seu estat físic. Físicament l’equip ha millorat. Si no, no es pot aguantar un partit cada tres dies, amb quatre pròrrogues i tants viatges. Ha estat impressionant com hem acabat les pròrrogues. El treball des de la pretemporada ha estat impressionant i l’equip està molt fort. i pel que fa a Ousmane, no sé què ha passat en anys anteriors però veient-lo ha millorat molt físicament i el ritme dels partits. és boníssim, té un contra un, és ràpid. M’encanta aquest jugador. està molt ficat.”.\nGRIEZMANN: “Recordo la trucada que li vaig fer quan vaig signar pel Barça. Li vaig dir que tenia molta confiança en ell. Sé que no va tenir l’efectivitat a l’inici com ara últimament. Mai vaig tenir els meus dubtes sobre ell i té autocrítica. És important tenir-ho com a jugador. Sempre ha treballat per recuperar i donar el millor de si mateix. No se li pot demanar més.”.\nPRESSIONAR A L’ATLÉTICO: “Sempre hi ha esperances però depèn de nosaltres mateixos. Toca seguir guanyant partits però segueix sent dificilíssim perquè tenim un partit complicat fora de casa però tenim esperances perquè estem millorant i l’equip està molt ficat.”.\nSUPLÈNCIA NETO A GRANADA: “Jo ja vaig dir que no sóc dels que deixen jugar a el segon porter a la Copa. A cada partit parlo amb Dela (De la Fuente, entrenador de porters) i no hem decidit tampoc sobre el partit de dimecres. Penso en fer el millor equip per guanyar però no sóc tan estricte de dir que si és la Copa juga el segon porter. Depèn de moltes maneres, de l’actitud.”.\nCÀRREGA DE DOS PARTITS PER SETMANA: “És veritat que és molt difícil el número de partits per als grans clubs en cada competició i amb aquest moment del Covid. Cal anar comunicant-se amb els jugadors per saber com es troben i de vegades és possible donar una mica de descans. Ho hem fet ja i ho farem segur en el futur. Són 12 partits en el que va d’any i 11 seguits fora de casa amb el de Copa de dimecres que ve. Hem d’ajudar els jugadors. Tant de bo la FIFA i la UEFA pensin en els jugadors per reduir el nombre de partits. És massa i aquest calendari mata els jugadors però no sóc el primer que ha parlat sobre això. Hem de parar aquesta situació. Hi ha moltes lesions pel desgast i els viatges.”.\nVictòria plàcida de l’Atlètic Barceloneta contra el Dinamo Tbilisi (6-14)\nSemifinals pels títols de lliga, a Sant Sebastià, per al Puigcerdà


EDR Balears : Plou i fa sol amb Salvatge Cor\nGuanyadors del Premi Joventut 2017 del Sona9, els mallorquins Salvatge Cor van debutar de llarg amb 'Hi ha gent que entra dins la teva ànima i ja no en sortirà mai més' (DiscMedi, 2018), ambiciós exercici de bedroom pop. Un any i mig després, passant per un moment d’extrema fertilitat creativa, la banda liderada pel cantant i guitarrista Llorenç Romera presenta 'Bruixes' (DiscMedi, 2019), en què sintetitza totes les virtuts que ja van deixar entreveure en el debut.\nText: Oriol rodríguez. Fotos: Aida Domínguez.\nLLORENÇ ROMERA: En principi, Bruixes havia de ser un EP amb les quatre cançons del Premi Joventut del Sona9. A més, per a la fase final del concurs també vam enregistrar l’adaptació del poema de “Chen la commoció (el tro)” de Pere Vilanova, així que ja en teníem cinc. I després en vam escriure una de nova, i aleshores eren sis... Finalment, amb el productor, Jordi Bastida, vam estar escoltant les peces instrumentals que teníem, i també vam decidir incloure-les.\nI a tu, també t’interessen artistes de rap i trap com el mateix Kendrick Lamar?


Fitxes de situacions - Creaduca\nTrobareu fins a 36 fitxes amb diferents imatges per treballar comprensió lectora, lectoescriptura, emocions i habilitats socials.\nTrobareu fins a 36 fitxes amb diferents imatges, on la persona amb la qual la treballeu haurà de buscar, 5 coses que vegi a la imatge, pel que treballarem vocabulari i ortografia, una altra de les preguntes que trobaran és un apartat on han d’inventar dos possibles històries que els podria passar als personatges de la foto, amb aquest apartat fomentem la imaginació i la creativitat, i també la seguretat, perquè no us podeu imaginar la de vegades que tenen dubtes sobre si ho estan fent bé o no.\nPer últim, descripció d’algun personatge de la imatge, apartat que ens ajudarà a desenvolupar la capacitat descriptiva, així com l’expressió escrita i l’estructuració de text.\nEn el PDF de descàrrega, trobareu totes les imatges soles, podeu no imprimir-les si no les heu d’utilitzar, tot i que jo les utilitzo bastant per afer activitats rapides en moments de tensió, o quan no tenim massa temps.\nLes utilitzem en diferents línies, descripció, interpretació del que veiem, generar noves històries…\nPodeu treballar aquestes fitxes amb moltes edats diferents i col·lectius.\nSigueu els primers a ressenyar “Fitxes de situacions” Cancel·la les respostes


Si no hi ha consens en la Mesa de Les Corts, els diputats de Compromís renunciaran al complement "de manera individualitzada"\nEls diputats autonòmics del PSPV-PSOE donaran la indemnització per l'exercici del seu càrrec a entitats que lluiten contra el coronavirus\n02/04/2020 - 18:59h\nDiputats de Compromís durant un ple de les Corts Valencianes celebrat la passada legislatura.\nEl síndic de Compromís en Les Corts, Fran Ferri, ha proposat que el concepte d'indemnització per l'exercici de la funció de diputats que inclou les nòmines dels parlamentaris es destine a recursos per a la lluita contra el coronavirus.\nL'acord que regula l'estructura de retribucions dels parlamentaris valencians inclou la figura de la indemnització per l'exercici de la funció representativa que abasta les despeses segons la distància entre el domicili del diputat i el Palau dels Borja.\nEl decret de l'estat d'alarma, indica Compromís en el seu escrit a la Mesa de Les Corts registrat electrònicament aquest dijous, modifica "substancialment l'exercici de les funcions vinculades al càrrec".\nAixí, la formació ha demanat a la Mesa del parlament autonòmic que destine els imports a sufragar despeses de la Generalitat Valenciana "vinculades a l'assistència sanitària, la salut pública i l'assistència sociosanitària derivades de la crisi provocada" pel coronavirus.\nLa mesura, expliquen fonts de Compromís, podria aplicar-se automàticament si hi haguera consens entre els grups parlamentaris representats en la Mesa de Les Corts. En cas contrari, indica Ferri, els 17 diputats de Compromís renunciaran a aquest complement "de manera individualitzada".\nEl PSPV donarà les seues indemnitzacions\nEn aquesta mateixa línia s'han expressat des del PSPV-PSOE. Els diputats autonòmics socialistes han anunciat que renuncien a cobrar la indemnització per l'exercici del càrrec. Tal com han acordat els 27 parlamentaris, aqueixa quantitat es donarà a entitats de caràcter social que estan treballant per a pal·liar les greus conseqüències socials que està generant la crisi del coronavirus.\nEs tracta de part de la nòmina que perceben els representants socialistes en les Corts i el muntant de les quals, des de l'inici de l'estat d'alarma fins a la seua finalització, serà destinat a organitzacions que al llarg d'aquesta crisi estan col·laborant per a aconseguir que ningú es quede arrere. "La pandèmia global que patim està generant situacions molt complicades" i els diputats autonòmics volen reconéixer així la gran tasca social que estan realitzant moltes organitzacions sense ànim de lucre en les últimes setmanes.\nQuan passe la crisi de la COVID-19 i es reprenga el període de sessions, es continuaran prenent més decisions des del Parlament autonòmic. "Mesures per a garantir que, a diferència del que va succeir en la crisi de la dècada passada, la societat valenciana isca unida sense que ningú es quede arrere", subratllen.


Vagi-se'n a la merda! | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nVagi-se'n a la merda!\n30 de Gener de 2017, per Jordi Roig\nVagi-se'n a la merda!, 'métete la tarjeta sanitaria por el culo!', aquestes han estat algunes de les expressions que com administratiu de consultes externes a l'hospital Sant Joan de Reus he rebut darrerament d'alguns usuaris.\nSovint i per desgràcia l'hospital de Reus és notícia en la premsa per causes negatives, pel cas Innova, per les DPO no pagades als professionals, pel col·lapse de les urgències, etc, etc. A voltes i per sort també se'n parla en positiu. Es parla molt dels facultatius, de la tasca sens dubte important que realitzen amb el diagnòstic de les malalties. Es parla també de la important tasca del col·lectiu d'infermeria, de la seva dedicació, delicadesa en el tracte. En aquest grup sovint també hi entren les auxiliars sense les quals les feines més bàsiques i feixugues no es farien i no seria possible el benestar dels pacients. Ja no es parla tant dels portalliteres que no paren d'anar amunt i avall pels passadissos del centre fent els serveis que els requereixen, però i dels administratius?, qui se'n recorda dels administratius?\nSi, administratius i administratives, treballadors que sovint constitueixen la porta d'entrada a l'hospital, que són a la recepció d'urgències, de consultes externes, de proves especials, d'admissions... i que entomen de primera mà la bondat però també el mal humor dels pacients, els nervis, les preses, les angoixes, els dubtes, les confusions i els errors del sistema.\nAra i aquí vull reivindicar i enaltir la tasca dels administratius. Els administratius, estem per ajudar, per informar el pacient, en definitiva per facilitar que tot el complex engranatge de l'hospital funcioni. Però no sempre els mitjans estan a favor nostre. La informàtica que és una eina que està per agilitzar la nostra tasca, a vegades no ho fa, els procediments no sempre funcionen correctament, però no vull entrar en el tòpic de pilotes fora, tal vegada també en ocasions fallem com a professionals.\nEn cap cas però sigui quina sigui la situació, ningú té dret a perdre'ns el respecte. Avancem cap a una societat amb molts drets i molt pocs deures. S'estan perdent els valors humans vers als altres i un nombre d'usuaris potser insignificant però significatiu s'oblida dels seus deures i es creu en el dret de carregar contra l'eslavó amb menys autoritat del procés.\nNo em vull deixar els restants col·lectius que també no es recorden massa quan es parla dels professionals de la sanitat, el meu suport al personal de tècnics, neteja, manteniment...\nPacient recordi que quan vingui a l'hospital la primera persona que trobarà és un administratiu que procurarà informar-lo i ajudar-lo sempre dins de les seves possibilitats. Pensi que com a usuari té uns drets però també uns deures. Té dret a què l'atenguin amb professionalitat qualitat i sobretot amabilitat però recordi que té l'obligació d'identificar-se de forma segura, que sovint no està en les mans de l'administratiu respondre a les seves més que certes necessitats, però sobretot pensi que té el deure de respectar a la persona que l'atén, sigui administratiu,\nfacultatiu, infermer o netejador.\nJordi Roig és secretari d'organització de la secció Sindical UGT-HUSJR.\nDemanen la reobertura dels lavabos de la platja de Llevant de Salou\nL’Oficina de Consum del Baix Camp va realitzar més de 3.000 tràmits el 2019\n5Certàmens amb continuïtat


VPV | FOTO\nJoan Colomo, també a la Diagonal\nText: Paula Pèrez\nHi ha gent que sempre t'ajuda a no estar sol,\nHi ha amics que sempre t'acompanyaran.\nAmb el seu pèl curt fregant-li les orelles va entrar en aquell túnel metàl·lic que desemboca a la Sala Bikini. Sabates de xarol color burdeus de taló alt, camisa folgada de ratlles per dins d'uns vaquers slim negres. Es va girar per comprovar que els altres peus que retrunyien en el sòl eren els de la seva amiga, i es va sentir reconfortada al veure-la per sobre de les rodones ulleres. Ni tan sols coneixia a Joan Colomo, però aquí estava, acompanyant-la. A casa havien escoltat alguns dels seus temes més coneguts: L’ocell, de “Contra todo pronóstico” (B-Core, 2009); Màgic, de “Producto interior bruto Vol. 1” (B-Core, 2011); i Les coses, del seu nou disc “Sistema” (B-Core, 2016), i al cotxe van posar el disc sencer de “La fília i la fòbia” (B-Core, 2014), el seu favorit.\nBaixant les escales van escoltar la veu d’Elsa de Alfonso. Tenien el mateix cabell. Serà que totes les undergrounds barcelonines com tu porteu el mateix estil, li va dir la seva amiga amb la clara intenció de putejar-la. Era graciós perquè era veritat. El públic no era massa heterogeni. A Elsa la acompanyaven Los Prestigio: Borja Rosal (Extraperlo), Pau Riutort (Beach Beach, Extraperlo), Laura Antolín i Marc Ribera (ambdós de Doble Pletina). I a ella li acompanyaven unes ganes boges de beure, fumar i ballar. Hi havia un noi al altre costat del escenari que no deixava de mirar-la. Estava amb un grup, dels quals una dona portava un vestit que ja semblaria old-fashioned a la època de Sonrisas y Lágrimas. La veritat és que aquest dijous solament li venia de gust estar amb la seva amiga.\nde vegades no me'n adono que tinc molta sort.\nAl fi, Joan Colomo. Setmanes esperant aquest moment. Mesos, fins i tot. Com serà en directe? El més a prop que havia estat de veure a Joan Colomo en concert va ser l'estiu passat, quan va visitar una amiga a Andalusia. Un dels seus companys de pis havia viscut una temporada a Barcelona i, entre birres i porros, va agafar la guitarra i adaptant una actitud de lletraferit va murmurar les cançons del cantautor català mentre que les nou persones que estaven en aquest saló pobrament il·luminat li van fer els cors. Va ser màgic i meravellós.\nA la Diagonal estava la cosa més animada. Van fer palmes, van saltar, van riure amb les bromes chanantes que feia. “Tocarem 29 cançons, però no crec que ens deguem donar molta pressa perquè cadascuna dura un minut JAJA”, va dir el celoní. Ja estaven gairebé al final quan, desprès de moments de baixada i pujada emocional, va tocar Els Amigos. La seva amiga estava despistada demanant el segon Gintònic, però a ella li va caure una llàgrima d’emoció... Joan Colomo. Qui es Joan Colomo? Reuneix a modernetes i a gent més madura. És friki i és seriós. Combina castellà i català sense molt criteri. I sobre tot es feliçment trist, o tristament feliç.\nSistema by JOAN COLOMO


Arxius de Loli Gutiérrez | Diari La República Checa\nBonavista protesta contra Salut i exigeix un CAP 24h\nEl CAP de Bonavista\nUna vintena de veïns del barri tarragoní de Bonavista s’han mobilitzat davant la seu de la Regió Sanitària del Camp de Tarragona, davant del Camp de Mart. La seva reclamació principal és un Centre d’Atenció Primària (CAP) que cobreixi les 24 hores del dia, ja que actualment no té servei nocturn. A banda, també demanen la contractació de més personal sanitari pel centre i la presencialitat de consultes.\nA partir de les 20h, els 9.000 tarragonins de Bonavista i els més de 5.500 canongins han de desplaçar-se fins al CAP La Granja o l’Hospital Joan XXIII en cas d’urgència. La presidenta de l’Associació de Veïns, Loli Gutiérrez advertia: “No pot ser que hi hagi un infart sense serveis mínims, són temes que van de minuts”.\nRespecte a l’ampliació del personal sanitari, Gutiérrez explicava que “calen més metges de capçalera, per tal que vagin menys atabalats i més de pressa”. “O ens posen urgències, o seguirem lluitant”, concloïa la presidenta de l’entitat veïnal.\nL’alcalde Javier Fontcuberta\nÉs cert que mai no plou a gust de tothom. Això és el que podria estar passant a Bonavista, més concretament a l’Associació de Veïns, liderada per Loli Gutiérrez. Ha estat una de les plataformes que més s’ha implicat a l’hora de defensar més seguretat a causa del sector químic. En la memòria col·lectiva continua el terrible accident mortal d’Iqoxe. Un succés que va provocar morts, danys materials i psicològics. Una fatalitat que marcarà un abans i un després en el sector químic.\nL’Associació de Veïns de Bonavista va fer mans i mànigues perquè l’explosió d’Iqoxe no passés desapercebuda i que les administracions fessin la seva feina, perquè en definitiva l’accident i les seves conseqüències van ser un cúmul d’errors o distraccions.\nEl que va passar a l’interior de la planta química ho està investigant la justícia, però hi ha altres preguntes que continuen en l’aire. S’haurà de respondre a la pregunta per què no va sonar les alarmes i sobretot si es podria haver evitat el fatídic accident del 14 de gener del 2019.\nIqoxe, pressionada social, judicial i mediàticament, ha decidit canviar el seu model de comunicació i fins i tot de relacionar-se amb la ciutadania. La companyia està “immersa en una reflexió interna” i està fent un “esforç extraordinari” “sense victimisme” per “millorar” i “complir amb els seus compromisos” legals i socials. I en aquest aspecte, el portaveu d’Iqoxe, l’advocat Xavier Fontcuberta, ha explicat als periodistes, en una roda de premsa telemàtica, que l’empresa està arribant a acords. Ahir mateix, confirma el portaveu, “vam arribar a un acord amb l’Associació de Veïns de Bonavista”.\nFontcuberta, tot i parlar de transparència, no ha volgut concretar – malgrat la insistència dels periodistes – sobre el pressupost d’Iqoxe per “reparar” els desperfectes i els danys morals provocats per l’accident. “L’empresa no està sent premirada i està assumint el cost” de l’accident.\nLa companyia asseguradora està tractant els casos individualment, fins i tot està sufragant els gestos de desperfectes que res tenen a veure amb l’accident. Tot i no parlar de quantitats, se sap que l’Associació de Veïns de Bonavista podria cobrar uns 150 mil euros, els quals serien invertits en infraestructures de caràcter social, algunes d’elles reclamades per la ciutadania.\nFontcuberta no ha dit si les compensacions convingudes van acompanyades d’una clàusula que obliga els afectats a renunciar a possibles accions judicials. La pregunta que es formula en aquests moments és si Iqoxe està intentant comprar els veïns i alleugerir així la pressió social i fins i tot legal. Són bons samaritans els d’Iqoxe que, de sobte, ho resolen tot a cop de taló?\nLa presidenta de l’entitat veïnal, Loli Gutiérrez és peremptòria a l’hora d’asseverar que “Bonavista no es ven ni es calla”. Tot i no voler parlar dels diners que l’associació rebrà per part d’Iqoxe, la líder veïnal defensa l’esforç, el treball i la dedicació que es va fer a l’hora de reclamar el Plaseqta, més seguretat en el sector químic i protegir els drets dels afectats.\nConscient que sempre hi haurà critiques, Loli Gutiérrez entén que s’ha de fugir de polítiques i pensar més en les víctimes, les seves famílies i els afectats. La líder associativa recorda que s’ha arribat a acords per a habitatges damnificats que no tenien cap tipus d’assegurança. “Això és el fruit de moltes hores de treball”, insisteix, tot afegint que “és el barri que guanyarà”. On s’invertiran els diners? “Abans de decidir res hem de consensuar amb les entitats del barri”: les Ampas, els gremis culturals… Però una cosa és segura: tot repercutirà en el barri.\nLoli Gutiérrez liderant una protesta\nConfrontada amb les crítiques que apunten que l’associació s’ha venut a Iqoxe, Gutiérrez deixa clar que “aquí ningú s’ha venut”. Ans el contrari, “estem lluitant pels afectats i pel barri”, subratlla una presidenta que reconeix sentir “impotència” perquè sempre critiquen i enfanguen aquells que mai ni han fet res per Bonavista i per la seva gent.\nLoli Gutiérrez recorda que hi ha molts danys psicològics que no tenen solució amb diners. “Hi ha gent que té encara les maletes a la porta”, conclou.


Handbol - bàsquet - Esports - pilota\n14 de març de 2020 - 09: 43\nLes últimes Federacions en pronunciar-se a favor de les suspensió o l'ajornament de les seves competicions van ser la Federació de Bàsquet de la Comunitat Valenciana i la de Pilota Valenciana i la Federació d'Handbol de la Comunitat Valenciana.\nUn partit de lliga de l'Garbí Dénia\nEn el cas de la de Pilota, després de reunir-se amb l'Associació de trinquets i Representants de jugadors, va publicar a la seva pàgina web la suspensió de la propera jornada a les competicions com Lligues Bankia Professionals d'Escala i Corda i Raspall i tota competició oficial. També les sessions previstes de pilota, Trobades, campionats Finals, Escoles Municipals i Jocs Esportius de la Comunitat Valenciana.\nAl principi, la suspensió o l'ajornament no té data, encara que s'adverteix que cada dilluns es reunirà una comissió mixta de seguiment que avaluarà l'evolució de la situació. Aquestes mesures s'adopten per col·laborar en què no s'estengui el corona virus.\nRecordeu que a Dénia aquest diumenge estava prevista que es disputés al Trinquet "El Rovellet" una partida de la Lliga Bankia que ha quedat ajornada.\nParalitzades competicions i entrenaments\nPel que fa a la Federació de Bàsquet de la Comunitat Valenciana, la situació que dijous al matí era de tranquil·litat amb el manteniment de totes les activitats, va canviar a l'migdia quan es va comunicar el cessament de totes les activitats i partits, a més es va fer la recomanació als clubs de suspendre els entrenaments.\nDes del Dénia Bàsquet Club es va emetre una nota adreçada a tots els pares de jugadores i jugadors on se'ls indicava que atenent les instruccions rebudes des de la Federació i des de l'Ajuntament de Dénia, la suspensió dels partits de la lliga local, els entrenaments de tots els equips des del dia 12 a el 23 de març. Suspensió de competicions comarcals així com de les Lligues IR. També les dels equips federats de l'Dénia Bàsquet Club fins a el menys el 23 de març, quan la Federació faci un nou comunicat.\nEn el món de l'handbol també s'adopten les mateixes mesures de manera que el xoc que el garbi Dénia havia de jugar aquest dissabte, al pavelló Joan Fuster, Davant el CB Maristes Alacant no es jugarà.


Novel·la: La sirenita\nTorrent Riba, Dani - Il·lustració i adaptació\nUna inusual i adulta interpretació de un dels contes més famosos de H. C. Andersen en una adaptació il·lustrada per Dani Torrent.\nLa sirenita és no només un dels contes més famosos de H C Andersen, sinó de tota la literatura universal. Però, realment coneixem aquesta història fosca i pertorbadora? La majoria de les versions que se n’han fet són adaptacions edulcorades, que resten potència a l’original amb la intenció de fer-la amable i apte per a un públic infantil. Nosaltres amb aquesta edició hem volgut fer el camí contrari i allunyar-nos d’una visió complaent.


Detingut a Banyoles per presentar-se armat a comissaria\nDetingut a Banyoles per presentar-se a comissaria amb dues armes blanques i un punxó\nL’individu ja havia obligat a mobilitzar a la Policia Local i als Mossos d’Esquadra una estona abans perquè estava llançant objectes des del balcó de casa seva\nper Alba Francín dijous, 6 de desembre 2018 - 16:00h | Actualitzat a 06/12/2018 16:29h\nL'individu es va presentar a comissaria amb un ganivet, una navalla i un punxó | Mossos d'Esquadra\nUn veí de Banyoles ha estat reduït aquesta passada matinada per agents de la Policia Local després de presentar-se a comissaria amb dues armes blanques i un punxó. Abans, però, ja havia causat aldarulls i havia obligat a mobilitzar tant a la Policia Local com als Mossos d’Esquadra, perquè s’estava dedicant a llançar objectes al carrer des del balcó de casa seva. Finalment, ha estat detingut al voltant de les cinc de la matinada.\nL’individu ja havia causat aldarulls a casa seva\nAixí les coses, durant la nit d’ahir els agents van rebre l’avís d’un veí de l’individu, que resideix al barri de La Farga de la capital del Pla de l’Estany, queixant-se del detingut perquè estava llançant objectes des del balcó de casa seva. Tant la Policia Local com els Mossos d’Esquadra es van desplaçar fins al lloc dels fets, concretament al carrer Barcelona de la mateixa ciutat, però van descartar la idea d’intervenir en veure que l’home s’estava alterant cada cop més amb la seva presència.\nEl que no esperaven era que, tan sols unes hores després, el mateix individu es presentaria a la comissaria de la Policia Local duent diverses armes. Al voltant de les cinc del matí el detingut s’ha personat a dependències policials mostrant-se força alterat i ha trucat al timbre, moment en el qual els membres del cos s’han adonat que estava amagant alguna cosa. Per aquest motiu, han pres la decisió de registrar-lo.\nL’home duia un ganivet, una navalla i un punxó\nCom han pogut comprovar els efectius de la Policia Local, l’home guardava un ganivet de cuina d’uns 55 centímetres ocult a l’avantbraç. Després de forcejar amb ell, han aconseguit reduir-lo i immobilitzar-lo, una tasca que no ha estat gens fàcil perquè l’individu no ha col·laborat en cap moment.\nL’escorcoll dut a terme pels agents de seguretat ha fet patent que el detingut portava a sobre més armes, ja que li han trobat una navalla en una butxaca de la jaqueta i un punxó que s’havia amagat a la zona dels genitals. Per tot això, la Policia Local ha procedit a identificar-lo i a detenir-lo, i posteriorment ha traslladat el cas als Mossos d’Esquadra, que s’encarregaran de posar-lo a disposició judicial.\nJoan Carles I, denunciat per 13 delictes\nARA MATEIX: Gran tensió i càrregues en una manifestació en contra de VOX a Girona\nMossos d'Esquadra Detingut Policia Local Pla de l'Estany


rba salut i gestió: Canvi a la direcció de l’AQuAS\nDesprés d’un dinar amb la consellera de Salut, el Dr. Toni Dedeu deixa la direcció de l’AQuAS a la que havia arribat fa tot just dos anys i mig. El Dr. Dedeu formava part del grup “dels Tonis”, que incloïa també al Dr. Toni Andreu i al propi conseller Toni Comin. Quan es va produir el nomenament d’Alba Vergés com a consellera de Salut, Toni Dedeu era dels que havien escoltat, per tota confirmació, “tu, de moment continues”. Una continuïtat que ha durat pocs mesos perquè en el dinar de la setmana passada es va acordar que el Dr. Toni Dedeu seria cessat al front de l’AQuAS.\nEl pas del Dr. Dedeu per l’AQuAS por considerar-se correcte, però sense anar més enllà. En la vessant positiva, cal destacar l’elaboració d’un índex socioeconòmic per avaluar les desigualtats en salut, l’aplicació del qual s’ha dut a terme en el marc del model d’assignació de recursos a l’atenció primària i ha permès identificar quins són els equips d’atenció primària als que caldria incrementar la seva dotació pressupostària en aquest exercici i en els propers anys.\nI en el plat negatiu de la balança, l’acord al que finalment es va arribar sobre la utilització de les dades sanitàries dels catalans. És l’anomenat programa PADRIS que té la voluntat de posar a disposició de la comunitat científica les dades sanitàries, però que per un excés de cercar un consens impossible es va quedar a mitges i ha perdut una bona part del seu potencial atès que aquests dades només poden ser utilitzades per el personal investigador dels centres de recerca acreditats per el CERCA, els agents del SISCAT i els centres de recerca universitaris públics, així com la mateixa administració sanitària, quedant per tant fora tota la investigació privada, a l’igual que les dades sanitàries dels catalans que s’atenen a la medicina privada. Val a dir que a l’any 2017 el PADRIS ha rebut un total de 135 sol·licituds, 66 de les quals provenen del propi departament de Salut. És una llàstima que els potencials beneficis derivats de la utilització d’aquestes dades es vegi limitat per criteris estricament polítics. Val a dir fins avui que no hi ha hagut excessiva transparència en la gestió d’aquesta activitat, i encara menys, sobre els resultats obtinguts, tot i que evidentment per a moltes recerques ha transcorregut molt poc temps. Tanmateix en descàrrec del Dr. Dedeu, val a dir que ell va fer el que se li va ordenar des de la màxima responsabilitat política del departament de Salut.\nTanmateix la manera com el Dr. Dedeu ha pilotat l’AQuAS no crec que estigui en la base del seu recanvi. És una persona ben connectada en el món de la recerca a nivell internacional, que viatja molt, i ben posicionat en els àmbits científics. Segurament el canvi té més a veure amb la decisió del departament de renovar les direccions estratègiques del departament de Salut que no pas en la valoració del balanç del Dr. Dedeu. Aquest canvi forma part, segurament, de la sèrie de relleus que s’han produït en el càrrec de conseller, de director i subdirector del CatSalut, de secretari general del departament, de gerent de l’ICS, de tres (pel moment) gerències territorials del CatSalut, etc. Una cadena de canvis que no deixa de sorprendre si es té en compte que tots ells portaven aproximadament dos anys i mig en el càrrec, i tots ells havien estat nomenats sota els criteris d’ERC. De tots aquests canvis, el de la conselleria era obvi atès que el conseller Comin és injustament a l’exili; altres dos estaven cantats (ICS i secretaria general del departament), mentre que la resta... no està clar el motiu i tampoc s’han donat explicacions.\nCasualitat? un indici de per on poden anar els trets?\nEs fa difícil entendre que en aquests dos anys i mig tantes persones ho hagin fet malament i hagin de ser canviats. M’inclino molt més a creure que alguns dels canvis es deuen a una qüestió de confiança, i vagin molt més dirigits a reforçar l’obediència a les directrius de partit que no pas a fer millor la feina. El temps ho dirà.\nPel que fa al relleu del Dr. Dedeu, pel moment no hi ha rumors al respecte. Segurament es deu estar aclarint una qüestió que ja es va suscitar en temps del Dr. Toni Andreu quan estava al front de la direcció general de recerca i innovació en salut. Hi havien veus que avalaven que aquesta direcció general s’integrés en el AQuAS, mentre que altres es mostraven contraris a aquesta proposta. El fet que hagi transcendit que el Dr. Dedeu deixa l’AQuAS i que no hi hagi per ara un substitut, ni cap rumor al respecte, podria indicar que encara no hi ha una decisió ferma sobre aquest possible integració.\nPer altre banda sembla que el departament de Salut està preparant una remodelació important de la seva estructura, i segons algunes fonts aquesta remodelació podria afectar a l’AQuAS i també a la direcció general de recerca i innovació en salut. Haurem d’esperar una mica per saber com es decanta tot, com afecta aquesta remodelació de l’AQuAS i quina és la persona que finalment es tria per ocupar la seva direcció. El futur de l’AQuAS estarà més proper a la NICE britànica? Tot el contrari? Ho sabrem aviat.\nPublicat per Ricard Bosch a 08:16