Puig assegura que aquesta setmana serà "crucial" per a la reactivació del turisme en la Comunitat Valenciana | Valencia Extra\nEl ‘president’ de la Generalitat, Ximo Puig, ha subratllat que aquesta setmana, amb diferents cites “importants” en els pròxims dies i la posada en marxa de diferents mesures, serà “crucial” per a la reactivació del turisme en la Comunitat Valenciana.\nD’una banda, s’ha referit al “recolzament” de la visita dimarts passat del ministre d’Afers exteriors d’Alemanya, Heiko Maas, amb motiu de la reunió bilateral que va mantenir el cap de la diplomàcia alemanya amb la seua homòloga espanyola, Arancha González Laya. Va ser la primera d’un mandatari estranger a Espanya després de l’alçament de l’estat d’alarma i “va evidenciar la condició de la Comunitat Valenciana i d’Espanya com a destinació turística segura”, ha destacat la Generalitat en un comunicat.\nPer al cap del Consell, aquest “aval del responsable d’Afers exteriors alemany al turisme segur en la Comunitat Valenciana” és un fet “molt rellevant” i un “actiu important”, “tenint en compte a més que en els últims anys el turisme alemany ha crescut al voltant del 7% en el nostre territori”.\nD’altra banda, Puig ha destacat que aquest dilluns mantindrà una reunió amb el conseller d’Hisenda, Vicent Soler, i amb el secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer, per a analitzar mesures addicionals de suport al sector turístic de la Comunitat Valenciana, que representa el 16% de l’economia valenciana i el 15% de l’ocupació.\nEn concret, la reunió permetrà “avaluar la situació”, així com “estudiar si es pot avançar en algunes de les limitacions d’aforament que hi ha en aquests moments en el sector de l’hostaleria i la restauració”, a més d'”analitzar quines ajudes es poden implementar per a compensar l’actual situació generada per la pandèmia”.\nAixí mateix, s’abordarà “com es poden complementar les mesures que ja s’han pres fins al moment”, tant pel Govern com per la Generalitat, amb la finalitat d'”incentivar al màxim la presència de valencians i valencianes, així com de la resta de ciutadans espanyols i estrangers als nostres hotels i serveis turístics”.\nPRESENTACIÓ DELS AUXILIARS DE PLATJA\nEl ‘president’ ha indicat que el dimecres presentarà a Dénia la incorporació dels 1.000 auxiliars de platja contractats per la Generalitat entre joves d’entre 18 i 30 anys per a garantir a totes les persones el gaudi segur del litoral valencià enfront de la COVID-19, informant els turistes i a tots els usuaris de les normes de protecció.\nLa setmana es completa amb la visita el divendres dels Reis a Benidorm, dins del recorregut que els reis Felip VI i Letizia, estan realitzant per diverses comunitats per a conéixer la situació de la COVID-19.\nEn aquest sentit, Puig ha ressaltat que la presència dels reis a Benidorm resultarà un factor “clau” en la imatge de destinació turística segura amb la qual la Generalitat treballa i “contribuirà a recuperar posicions” en una temporada turística “colpejada per la pandèmia, especialment de cara a la recuperació del turisme estranger”.\nLa visita el divendres dels Reis a la Comunitat Valenciana es completarà amb l’assistència a una reunió empresarial a Benidorm i, a la vesprada, amb el lliurament de premis d’innovació i disseny a València.\n“Serà un temps difícil i per això hem de ser capaços de lluitar junts per a superar la hipoteca que ens deixa la pandèmia”, ha assenyalat el ‘president’ de la Generalitat.\nXimo Puig destaca el treball realitzat per Educació i Sanitat per a 'garantir la màxima seguretat' dels xiquets i xiquetes i del professorat en el retorn a les aules\nCompromís demana al Govern més efectius de Policia Autonòmica perquè puga exercir "amb eficàcia" les seues competències\nEducació prepara un projecte pilot en centres educatius valencians amb polseres tèrmiques que detecten la febre\ndotze − nou =


Èxit de participació al tercer Ral·li Costa Daurada Legend en un entorn mundialista | Notícies - FCA\nÈxit de participació al tercer Ral·li Costa Daurada Legend en un entorn mundialista\nFantàstica participació la registrada en la tercera edició del Ral·li Costa Daurada Legend. Més de 70 equips de les modalitats de Velocitat, Regularitat Sport i Súper Sport es van donar cita al podi de sortida a Salou en una prova organitzada per l'Escuderia Baix Camp. La cursa tenia com a escenari les carreteres de les comarques del Baix Camp i Priorat, amb un total de 13 trams cronometrats distribuïts en dues jornades. La prova era puntuable en totes les categories per la Copa de Catalunya d’Històrics i Clàssics, i les Copes de Catalunya de Regularitat Sport i Super Sport.\nDues especials a doble pas, les mítiques de la Mussara i Escaladei, formaven el bucle del divendres, però amb la complexitat afegida de realitzar la segona secció ja de nit. Les dues passades per la Mussara eren pel Ford Sierra RS Cosworth de Josep Sola i Robert Izquierdo mentre que a Escaladei s'imposaven Albert Torres i Jordi Noguera, amb un BMW 325i I30, per la qual cosa al final d'aquesta primera jornada s'arribava amb Sola i Izquierdo liderant la classificació provisional Torres i Noguera en segon lloc. Un fenomenal registre en l'última especial de David Espasa i Xavier Estalella al volant d’un Peugeot 205 GTI, els feia pujar a la tercera posició.\nSola i Izquierdo van continuar dominant dissabte, deixant escapar només un escratx en el primer pas pel Priorat. La parella va arribar a l’última secció amb un avantatge de 50 segons respecte Torres i Noguera. El tercer lloc va passarien a ocupar-lo Narcís Pou i Marc Vila, amb un Lancia Delta Integrale, després del prematur abandonament de David Espasa i Xavier Estalella, que van patir una sortida de carretera.\nL'última secció, composta per les especials de la Teixeta, Colldejou i Santa Marina, completaven un nou monòleg del duet Sola-Izquierdo, que seguien mantenint un alt ritme de cursa per imposar-se amb el Ford Sierra RS Cosworth per primera vegada en aquesta prova en la categoria de Velocitat. Al final, Torres i Noguera aconseguien mantenir sense problemes la segona plaça mentre que Pou i Vila completaven el podi.\nEn Regularitat Super Sport la victòria va ser per a Xavier Domingo i Jordi Vilagrà, amb un Porsche 911, que finalitzaven la primera etapa per davant del Porsche 911 SC de Jaume Mas i Jordi Ibarra i del Renault 5 GT Turbo de Rubén Alonso i Óscar Ferreira.\nDesprés de les dues primeres seccions del dissabte, la classificació provisional no variava amb Domingo i Vilagrà consolidant el seu liderat pel que fa a Mas i Ibarra, mentre Joaquim Gummà i Quim Turón, amb un BMW 323 passaven a ocupar el tercer lloc. Les posicions es mantindrien així fins al final, amb emoció en el tercer lloc amb opcions fins al final per a Joan i Jordi Galtés, que van acabar quarts amb el seu BMW 325 I30.\nLa categoria de Regularitat Sport era la que tenia un major nombre d’inscrits i va ser molt igualada. L’Autobianchi A112 Abarth de Juan Pedro García i Núria Bergel acabava el primer dia al capdavant, amb Jordi Gelabert i Albert Sánchez, segons, amb un Porsche 911, i Ignasi Fernández i Jordi Pérez, tercers, amb un Volvo 360 GLT.\nNo obstant això, l'inici de la segona jornada confirmava el pronòstic del dia anterior, ja que Carles Miró i Iván Matavacas, un dels equips de referència en Regularitat Sport amb un Porsche 911 SC, accedien a una primera posició que ja no abandonarien en el que restava de cursa, encara que sempre amb la tensió de saber que qualsevol mínim error podria suposar la pèrdua del liderat. Antoni Verdaguer i María Jesús Mora, amb un Porsche 944 Turbo, es van situar en la segona posició després d'un magnífic final desplaçant així a la tercera a Jordi Gelabert i Albert Sánchez.\nNova versió del calendari del Campionat de Catalunya de Promoció\nCampionat de Promoció i Volant RACC, també a la 15à. Volta a Osona\nXXVIII Premi Ara Lleida Autocròs CEAX


Nike Sportswear Dessuadora amb caputxa curta amb estampat d'animal - Dona. Nike.com ES\nDessuadora amb caputxa curta amb estampat d'animal - Dona\nPotencia el teu costat salvatge amb la dessuadora amb caputxa curta Nike Sportswear. El disseny Swoosh amb estampat d'animal envolta tota la peça.\nTeixit Fleece French Terry que ofereix una sensació suau i còmoda.\nDisseny curt que arriba a la cintura.\nElements elàstics per mantenir el fred a ratlla i retenir l'escalfor corporal.\nTeixit: 52 % cotó, 30 % raió, 18 % polièster.


IniciEls microfòssils: la clau per entendre l’ext ...\nEls dinosaures són indubtablement les criatures més espectaculars de totes que es varen extingir al final del Cretaci. Però els dinosaures representen tan sols un petit porcentatge de les especies de vertebrats que varen existir en aquells temps.\nQuina és l'evidència científica que pot explicar per què es van extinguir els dinosaures i altres vertebrats al final del Cretaci? Com és que aquesta extinció massiva no va afectar a tots els vertebrats? La nostra evidència l'hem d'anar a cercar al registre fòssil dels vertebrats terrestres a través dels sediments del "límit K/T", un terme que serveix per anomenar la gran extinció que va produir-se fa 65 milions d'anys i que va acabar amb més del 50% de les espècies animals i vegetals!\nActualment, molts vertebrats, per exemple els mamífers, han evolucionat per a ocupar habitats particulars i no estan geogràficament dispersos. Si només estudiem els dinosaures, centrariem la recerca en una part dels animals; el·laborant una visió parcial dels ecosistemes cretacis. Per tant hem de treballar amb altres espècies distribuides pels diferents ambients terrestres; com per exemple cocodrils, mamífers, serps…\nEl registre geològic continental del límit K/T i la recol·lecció de microfòssils ha estat estudiat amb gran precissió a Mèxic, l'oest dels Estats Units i Canadà\nAlgunes de les millors informacions provenen de les dades del registre de vertebrats terrestres recuperats a la Formació Hell Creek, la qual es troba a l'est de les Rocky Mountains a Montana (USA). Durant el Cretaci Superior, l'àrea era una extensa plana creuada per cabalosos rius i limitada per un mar interior cap a l'est. Us resulta familiar? És una interpretació de la paleogeografia molt similiar a la de Fumanya.\nLes primeres investigacions del registre de Montana indiquen que el 60% dels microvertebrats varen sobreviure a l'event d'extinció del límit K/T. Però si aquest mateix estudi examina les diferents espècies de microfòssils segons si es tracta d'animals d'habitats terrestres o animals aquàtics d'aigua dolça, revel·len dades sorprenents; al voltant d'un 90% de les especies d'aigua dolça, tals com el cocodril, sobrevisqueren a l'extinció, i sols el 10% dels vertebrats d'habitats terrestres, entre ells el grup dels mamífers, també varen sobreviure.\nEs a dir, que l'extinció no va afectar amb la mateixa intensitat a les diferents espècies de vertebrats. Per què?. La resposta està relacionada amb l'habitat en el que vivien?. I per què els mamifers van sobreviure?.\nVeieu, a mesura que avança la recerca ens fem més preguntes. A Fumanya també treballem per reproduir el mateix estudi que s'ha fet a Montana. Volem conèixer quins altres animals varen conviure amb els dinosaures, i si pertanyen a espècies extingides o no. I poder comparar els nostres resultats amb els de Montana.\nPoseu-vos en el meu lloc: els microfòssils són tots aquells fòssils que no es veuen a simple vista i que es necessari l'us de microscopi per estudiar-los. Per tant, als microfòssils hi trobem organismes (com ara els foraminífers), restes vegetals (com el pol·len) i fragments d'animals vertebrats ( com ara dents de ratolins, llangardaixos, peixos, vèrtebres de serps, etcétera).\nEn un jaciment de dinosaures, on excavem ossos de més d'un metre de llarg, com trobem aquests microfòssils?. Doncs com que no podem portar el microscopi al jaciment per revisar la terra que excavem, ho fem al revés: portem la terra del jaciment al laboratori. La metodologia és ben senzilla, a mida que excavem el fòssil de dinosaure, el sediment no el llancem, sino que el posem en sacs. Quan són plens, es lliguen per tancar-los i es posa una etiqueta que indica el nom del jaciment i es trasllada al laboratori, per fer una "micro-excavació".\nTot i que és difícils veure'ls a les vitrines dels museus, els microfòssils seran les peces clau de la recerca de les causes de l'event d'extinció del límit K/T.\nEtiquetes: Animals, Arqueologia, Ciència Ficció, Clima i atmòsfera, Cretaci, Dinosaures, Fa 65 milions d'anys, Fumanya, Fòssils, Genètica, Jaciments, Metodologia de treball, Món microscòpic, Paleontologia


IMAK ADVOCATS neix a principis dels anys 90, de la ma de l’advocada Teresa Collado (nº de colegiada 961) amb una clara vocació per oferir al client un servei de màxima qualitat.\nSom un bufet mitjà, i això ens permet oferir una atenció i un tracte absolutament personalitzats, la qual cosa finalitza en un anàlisi i un procediment molt més eficient i dinàmic dels temes que vulgi plantejar el client.\nEl nostre bufet té especialistes en totes les àrees del dret i aplica una clara filosofia de servei, tant al client particular com empreses privades i institucions públiques, sempre amb total confidencialitat i garantia per al client.\nIMAK ADVOCATS compta amb un equip de professionals, advocats i economistes que li ofereixen un servei personalitzat i adaptat a les seves necessitats.\nCadascún dels professionals d’IMAK ADVOCATS està especialitzat en una o dues branques del dret. Aquesta especilització, unida a l’exigència del despatx, li assegura un servei de la màxima garantia i qualitat.


DIA 22 DE MAIG VAGA – PÚBLICA.CAT\nmaig 4, 2012 vaga\nLa consellera Rigau substituirà algunes de les retallades educatives que ja havia aprovat el Govern de la Generalitat per les noves de Wert un abast molt més extens i aconseguiran un estalvi més gran i, per tant, contribuiran en una mesura molt més gran a pagar els beneficis del deute públic dels nostres banquers.\nP3 i 1r de primària fins a 27 alumnes; 1er d’ESO fins a 35 alumnes; al batxillerat fins a 40 alumnes; a l’FP 35 alumnes. Aquestes ràtios poden venir modulades per dos factors: el principi d’inclusió escolar i les característiques socioeconòmiques del centre.\nNo es nomenarà personal extern al centre per cobrir les substitucions fins transcorreguts deu dies lectius des de l’inici de la baixa. Aquesta mesura pretenen aplicar-la ja aquest mateix curs.\nDia 10 de maig: jornada de lluita amb xerrades als centres, localitats, concentracions en centres, zones, tancaments… assemblees de zona.


Pere Joan Ferrer i des Torrent - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Pere Joan Ferrer)\n1504 (Gregorià) (72/73 anys)\nPere Joan Ferrer i des Torrent (1431 –1504) fou un noble, militar i escriptor català. La seua figura continua essent present, ja que tant els Gegants de Mataró com els de Cabrera de Mar tenen una figura a cada colla que el representa.\nEn esclatar al Principat de Catalunya el 1462 la guerra contra Joan II d'Aragó, Ferrer i des Torrent, que residia al castell de Burriac (Cabrera de Mar), es llença a la lluita i poc temps després anà a Perpinyà en defensa del Principat contra Lluís XI de França, dirigint les operacions amb tant d'encert, que els diputats de la Generalitat l'anomenaren capità general i governador dels comtats de Rosselló i Cerdanya. Perduda aquesta ciutat (8 de gener de 1463), Ferrer i des Torrent continuà la guerra en altres llocs d'aquells comtats, assolint l'octubre del mateix any el comandament de les tropes destacades al Llobregat i el Penedès.\nEl 1464 socorregué Cervera, Besalú i altres poblacions i assistí a la presa de Torroja del Priorat, i l'any següent fou elegit diputat de la Generalitat pel braç militar, cooperant en el setge i presa de La Bisbal. El gener de 1466 va socórrer amb 20 vaixells, la vila de Puigcerdà, i el 6 de juliol fou nomenat capità general de l'Empordà, junt amb Juan de Armendariz. El març de 1467 fou cridat a Barcelona per a disculpar-se de diverses inculpacions, i tornat a l'Empordà, prengué part en el combat de Viladamat, on s'escapolí de caure a les mans del príncep Ferran d'Antequera.\nEl 1469 prengué part en el setge de Girona, a finals de 1470 assistí al setge de Cadaqués, i el 1471 es passà, junt amb altres militars, a la causa de Joan II, que li entrega en penyora la vila de Mataró, el castell de Burriac i els pobles d'Argentona, Cabrera, Vilassar i Premià que una dècada més tard s'afranquirien del domini feudal per passar al carreratge de Barcelona.\nFerrer i des Torrent prengué part en el combat de la torre Baldovina, on fou ferit; el 1472 prengué Argentona, i acabada la guerra, reedificà el castell de Burriac, convertint-lo en la seva residència habitual. El 1474 compartí amb Joan II les penalitats de la campanya del Rosselló, distingint-se pel seu valor. Com a remuneració a llurs serveis, el següent any se li concedí la jurisdicció civil i criminal sobre llurs vassalls, i des d'aquesta data continuà residint en el seu castell, on degué escriure llurs obres Pensament, inclosa en el Jardinet de Orats, i Sumari de batalla á ultrança, editada aquesta última per Francesc Carreras i Candi (Mataró, 1898), precedida d'una biografia.\n↑ Gegants de Mataró \n↑ Alexis Serrano. «Pergamí gegant de les franqueses de la Baronia del Maresme». Arxiu Comarcal del Maresme. [Consulta: 8 setembre 2016].\nFrancesc Carreras i Candi, Pere Joan Ferrer, militar i senyor del Maresme Mataró : Alta Fulla, 1987 ISBN 978-84-86556-24-2\nenciclopèdia Espasa, Tom Núm. 23, pag. 930\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pere_Joan_Ferrer_i_des_Torrent&oldid=20183328»


El Barça fa els deures i la Penya avança el Manresa\nEl Barça fa els deures a última hora i la Penya avança el Manresa\nEls blaugranes i el Joventut han guanyat, mentre que els manresans van perdre davant l'Obradoiro\nEls equips catalans han saldat la jornada d’aquest cap de setmana a la Lliga ACB amb dues victòries i una derrota. El Joventut de Badalona es va imposar dissabte a la pista del Casademont Saragossa i el Barça ha guanyat al camp del Morabanc Andorra aquest diumenge. La mala notícia ha estat protagonitzada pel Manresa, que va perdre davant l’Obradoiro.\nLa Penya li pispa el tercer lloc al Manresa\nEl BAXI Manresa i el Joventut de Badalona arribaven empatats a victòries a aquest cap de setmana, però els manresans ocupaven la tercera posició perquè la seva diferència entre els punts a favor i en contra que acumulen durant la Lliga era superior a la dels badalonins. No obstant això, la Penya ha aprofitat l’ensopegada del conjunt del Bages en aquesta jornada per assolir la tercera posició.\nEls manresans van perdre a la pròrroga a la pista de l’Obradoiro per 98-91. L’equip de Pedro Martínez va forçar el període extra gràcies a una cistella de Sima quan faltaven 17 segons i a un tap de Moneke a l’última possessió dels gallecs. No obstant això, els locals es van acabar imposant a la pròrroga. Hores després, el Joventut de Badalona va escalar fins al tercer lloc de la taula en superar el Casademont Saragossa per 63-77 en un partit que el conjunt de Carles Duran va resoldre a l’últim quart gràcies a un parcial d’11-21. Manresa i Penya s’enfrontaran la setmana vinent, concretament, el dissabte 9 d’abril a les 20:45 hores al Nou Congost. L’equip del Bages arribarà cinquè a aquest duel perquè el València també l’ha avançat a la classificació.\nVictòria del Barça a Andorra amb un recital al darrer quart\nEl Barça ha guanyat a la pista de l’Andorra per 74-86. L’equip de Sarunas Jasikevicius no ho ha tingut gens fàcil per obtenir el triomf. De fet, no ha aconseguit trencar el partit fins a l’últim quart, quan ha protagonitzat un parcial de 4-17 que ha deixat sense cap opció al conjunt local. Els màxims anotadors del conjunt blaugrana han estat Dante Exum i Kyle Kuric amb 14 punts. El conjunt blaugrana continua líder de l’ACB.\nBàsquet Manresa Joventut de Badalona Lliga ACB Morabanc Andorra Obradoiro Penya


El passat divendres 20 de gener els alumnes de quart de l’ESO vam anar al barri de Sarrià a veure l’adaptació teatral de l’obra Terra Baixa, escrita per Àngel Guimerà.\nVISITA AL BANC DE SANG / TEIXITS\nEl passat dia 24 de gener els alumnes de 4t d‘ ESO que imparteixen la matèria de Biologia junt amb les professores Sílvia Puyuelo i Inma García vam visitar les instal·lacions del Banc de Sang i Teixits de Catalunya.\nL’alumna Nerea V. M. primer premi de lectura Lèxit.\nA 3r d’ESO, des de la matèria de castellà, estem fomentant el gust per la lectura. Amb aquest propòsit hem presentat als nostres alumnes el portal educatiu Lèxit “Llegir té premi”. En ell troben guies de lectura d’una àmplia gama de llibres de diverses temàtiques.\nEls alumnes de 1r ESO vam fer una sortida al Museu d’Arqueologia de Catalunya, on vam aprendre moltes coses de les quals ni tan sols havíem sentit a parlar. A part de fer una passejada pel museu, vam participar en un petit taller de ceràmica en què cadascú va fer el seu gerro de fang que ens vam endur a casa.\n3ESOA - Mannequin Challenge\nEls alumnes de 3ESOA han estat els primers ha apuntar-s'hi al Mannequin Challenge de l'escola. Felicitats!!\nEl passat 2 de desembre, els alumnes de 3r i 4t d’ESO i els alumnes de Batxillerat van assistir a una xerrada de divulgació i sensibilització sobre l’ Ictus i les lesions medul·lars i cerebrals traumàtiques.\nEls alumnes de 4t d'ESO han anat el 30 de novembre i l’1 de desembre al Centre Municipal Esportiu Carmel.\nESO Resum informatiu de les reunions de mares i pares\nLiteratura de proximitat. Escriptor Km 0: en Màrius Serra\nHoraris exàmens extraordinaris setembre ESO\nCançó per acomiadar el curs


La Pobla de Vallbona compta amb un viver municipal - Noticias CAMP DE TURIA\nLa Pobla de Vallbona ja compta amb un Viver Cultural Municipal. Aquest es troba ubicat en tres parcel·les properes a la Depuradora Municipal, les quals es trobaven en desús i han estat rehabilitades com a àrea de conreu i reservori d’espècies autòctones.\nAquestes actuacions han estat realitzades amb fons procedents de la Diputació de València, a través del programa de Recuperació d’Espais Degradats. El diputat de Medi Ambient, Josep Bort, acompanyat per l’alcalde del municipi, Josep Vicent Garcia, ha estat l’encarregat de recepcionar aquesta obra i conèixer els treballs realitzats en aquesta demarcació.\nEs tracta d’un projecte cultural i agrícola, a través del qual s’aposta per la defensa del medi ambient local i més proper a la ciutadania. Així mateix, les tasques de conreu es complementaran amb la realització de tallers i xerrades adreçades a l’agricultura.\nEl pressupost per a l’execució del projecte ha estat de 55.893 euros, dels quals la Diputació de València ha efectuat una aportació de 44.714 euros, mentre que els 11.179 euros restants han estat sufragats pel consistori de la Pobla de Vallbona.\nLa zona que alberga el Viver Cultural Municipal està rodejada de parcel·les conreades. La seua proximitat amb l’hort urbà permet l’organització d’activitats conjuntes amb els veïns, a més de celebrar tallers de cultiu ecològic i servir de planter per a espècies d’hortalisses i fruites endèmiques que facen servir els usuaris.\nL’objectiu principal és poder disposar d’un reservori d’espècies autòctones a la localitat, com ara la tomata i la ceba per tal de procedir al seu cultiu. Així mateix, es pretén disposar d’una zona on mantenir, de forma segura, tots aquells exemplars arboris i arbustius que habiten a altres àrees del municipi, amb la seguretat de proporcionar-los la cura i atenció requerides per a la seua preservació.


L’obra de Loreto Xifra i Pagès (1966-2019) s’exposa a la galeria Dual | Bonart\nL’obra de Loreto Xifra i Pagès (1966-2019) s’exposa a la galeria Dual\nDel 18 de desembre (inauguració a les 18.30 h) al 30 de gener del 2021, la galeria Dual de Girona presenta una exposició amb un recull de les obres de la desapareguda artista gironina Loreto Xifra i Pagès. Els beneficis de la venda de les obres es destinaran, per exprés desig de la família, a una fundació.\nIgnasi Esteve i Bosch ha escrit sobre l’artista: “L’estiu del 2019 ens deixava Ietu Xifra, o Loreto Xifra (Girona 1966), a la seva casa taller de Banyoles, un espai obert al sol i a les persones que cercaven la llum i l’harmonia: Present Space. A les parets del taller quedaven les traces recents de pinzellades de colors saturats i vius: rosats, verdosos i blavosos. Eren els cromatismes que Ietu Xifra va aplicar amb gestos ràpids, amb pinzellades contundents, a les darreres teles en les quals va projectar emocions intenses, explosives. Es tracta de teles en bastidors de gran format agermanades en díptics. Aquests colors no havien estat freqüents en l’obra pictòrica d’aquesta artista.\nLlicenciada a la Facultat de Belles Arts de Barcelona el 1992, s’endinsà simultàniament en les tècniques de gravat artístic a l’escola Eina (1989-1992). Els estudis universitaris també li van obrir la possibilitat d’exposar treballs a la mateixa facultat (1991) o en estades acadèmiques a Itàlia (Fondazione Ratti, Como, 1989). El llenguatge més adient a les tècniques calcogràfiques és el de la força i el contrast del blanc i del negre, amb els infinits matisos dels grisos, això sí. Ietu Xifra excel·lí en els dibuixos i pintures monocromàtics. Investigà i jugà amb el grafit, la tinta i el pigment per a suggerir paisatges oberts i urbans, figures abstractes, camps de monocromia intensa. Les aplicacions, sempre tàctils i físiques, responien amb l’acció als impulsos de la sensibilitat, exquisida i contundent alhora.\nLa formació en fotografia a l’IEFC de Barcelona, al curs 1994/95, confirma la comoditat amb la qual Loreto Xifra explorava en monocromia el seu entorn immediat i els seus records íntims. Trobem transferències i fotografies on les vivències familiars es troben amb escrits que s’interpel·len. L’escriptura, velada i integrada en collage, sovint com un cal·ligrama, esdevé un diàleg amb la creadora mateixa i un element plàstic amb prou entitat, que ara pren nous significats.\nLa dansa és una resposta emocional al ritme vital, a la recurrència, però també a la música i als impulsos interns. Loreto estimava la dansa tant o més que l’expressió plàstica i la compartia en sessions col·lectives o també amb els gestos performàtics del dibuix i la pintura d’acció (exposició a l’espai Ocells Perduts de Taialà, Girona, 2012). Si la dansa podia transportar a la intensitat del moviment, les vibracions del bol tibetà que ha romàs al seu taller, al costat de les pintures de colors esclatants, ens obren les portes d’un món interior que s’explica a través del silenci i de la connexió amb ritmes interns i tel·lúrics imperceptibles però necessaris. La cerca interior es va desenvolupar mitjançant la formació de tècniques i conceptes que requerien el desplaçament, el viatge iniciàtic i de perfeccionament a indrets llunyans: el Nepal, Alemanya, Israel…\nSuïssa també fou el marc d’un període de la vida i l’obra de l’artista gironina, que es va visualitzar en una mostra col·lectiva (galeria Ambiance, Lucerna, 1997) i dues d’individuals (galeria Kleinkammer de Basilea, el 1997, i a la mateixa galeria Ambiance de Lucerna, el 1998). L’admiració per artistes com per exemple Georg Baselitz, caracteritzat per les seves pintures expressionistes capgirades, juntament amb el pragmatisme i la sobrietat de la plàstica germànica actual, van traspuar en els treballs damunt de tela i paper de Ietu Xifra.\nQuan veiem les seves obres deduïm un procés que es basa, com en la seva experiència vital, en la successió de contrastos: un motor íntim d’emocions i records potents que esclata sobtadament en impulsos traduïts en gestos dansats; els suports, delicadament escollits i en materials de qualitat, reben enèrgicament la matèria pictòrica: traçada, llançada, palpada atzarosament, regalimant, clivellant-se; reticent a les exposicions convencionals, l’artista mostra els seus papers i teles en la seva nuesa i amb materials pobres. Entre aquests extrems sempre hi ha la cerca de la pau interior la comunicació amb nosaltres.”\nEtiquetes: Galeria Dual · Loreto Xifra


Teoria del dret a la independència Teoria del dret a la independència\nTeoria del dret a la independència\nAra és l'hora! sí, sí / Teresa Grau Ros\nEl politòleg de les nacions sense estat\nEn l’article exposarem el pensament del filòsof i politòleg, Will Kymlica, nascut a Ontario (Canada), província que fa frontera amb el Quebec. En el mateix Ontàrio trobem una minoria de francòfons del 4,4% de la població, els quals tenen uns ingressos considerablement inferior; a més és una terra habitada històricament pels poble indígena iroquès els quals tenen reserves indies a la província, trobem a Perth County una comunitat Amish i la ciutat de Toronto un dels centres mundials de multiculturalitat i immigració més grans del món. Per tant no es gaire sorprenent que es dediqui a l’encaix de les minories nacionals i a la diversitat cultural (així com la integració dels immigrants i els drets dels animals).\nDoctor per Oxford el 1987, ha estat President de l’Associació Americana de Ciència Política i Filosofia Legal, amb obres traduïdes a 16 llengües, i obres com “Liberalism, Community and Culture” o “Estats, nacions i cultures” (2004). Tot i que ens centrem en Will Kymlica, hi ha altres autors que han abordat aquests temes com Charles Taylor, Dawkins, Rawls o Iris Young.\nPer Will Kymlica, les revolucions liberals del segle XIX que suposen la fi dels imperis, ciutats-estat i la creació dels estats nació. El moviment demòcrata-liberal advoca per la igualtat jurídica de tots els ciutadans; uns poders executiu, judicial i legislatiu separats perquè no es contaminin entre ells i cap persona pugui concentrar massa poder; el poder de la ciutadania a escollir els seus representats i unes llibertats de consciencia, expressió, associació, premsa, etc.\nEl moviment nacional, a la vegada, dona la sobirania a la nació, o sigui una sobirania popular de tots els ciutadans que formen aquella nació; per tant es passa de la sobirania divina d’un Rei a la sobirania nacional. També representa l’ identificació de la població amb una pàtria, cultura i llengua; i una manera de ser. Fins i tot es porta l’extrem que la gent la gent està disposada a lluitar per la seva terra i ja no en nom de ningú. Hi ha una relació entre el pas de imperis, reialmes, etc. centrats en la figura de la sobirania d’un rei o dictador a la sobirania nacional del poble. Aquí trobem una unió entre liberalisme i nacionalisme que donen la centralitat al poble, un en un sentit individual i l’altre col·lectiu.\nLa població d’una mateixa nació està disposada a fer sacrificis pels demés, donar part dels seus ingressos pel simple fet de ser de la mateixa nació, encara que no sigui racional, i no es conegui a la gran majoria de la població, fins i tot potser que no es deixarien aquests diners a un conegut, si que es confia amb el conjunt de la població pel simple fet de compartir cultura o un sentiment de pertinença (es crea un sentiment d’unitat i confiança, per exemple, es creen llaços si es troba una persona del mateix país a l’estranger, o per ideologia, equip de futbol, etc.) Per l’autor tenir uns serveis conjunts per tothom, com pot ser un sistema en que se’t paga un salari quan t’acomiaden a la feina o donar diners a la gent d’edat avançada perquè puguin viure en condicions, confiant en que la generació del futur estigui disposada a pagar ells també. És necessari un sentiment de pertinença (valors culturals, llengua..), que permet aplicar aquestes polítiques, gràcies a aquest sentiment es pot aplicar polítiques socials i crear més justícia social. Si no existissin aquests llaços la població seria més reticent.\nL’estat-nació també comporta una revolució en el sistema educatiu, influït sobretot pel canvi econòmic que provoca la revolució industrial. Una educació pública que provoqui una igualtat d’oportunitats entre tota la població hagi nascut en la regió que hagi nascut i sigui de la classe social que sigui, o sigui més igualtat. Per aquesta nova escola és necessària degut a que es necessita una formació i aconseguir unes aptituds que els permeti treballar en l’economia moderna, i aquesta escola es va convertir en obligatòria per poder formar la població i tenir llocs de feina. La llengua en que s’ensenya és en la majoritària ja que suposa una igualtat d’oportunitat per tothom, un grup per ser d’una zona on hi ha un llengua minoritària i de menys prestigi pot provocar que aquesta llengua no tingui prou prestigi i no els permeti treballar a tot arreu o després formar-se a la universitat. Per tant trobem que la llengua pot ser un causant de desigualtat entre la població. Com més igualtat, ja sigui de llengua, de ser l’escola obligatori i gratuïta comporta més justícia social i igualtat d’oportunitats. Per tant, l’estat nació i la llengua com a creador d’igualtat, per tant, justícia social.\nUn estat nació liberal-democràta comporta una revolució també en el debat polític, ja que no es tracta només de que el governant i el seu conjunt de ministres promulguin lleis i el poble les acati i com a molt creí disturbis com a queixa. Ens trobem en un canvi en el debat polític on hi ha la intervenció de representants polítics els quals discuteixen les lleis a la cambra de representants, també un debat al carrer on la gent pot opinar, influir en la política i com és normal en un sistema democràtic presentar-se i votar. És important igual que en els serveis socials que hem vist un sentiment d’anar tots a una, que l’objectiu és la Pàtria, el millor per la pàtria, per tant aquesta confiança; i si no guanya la teva opció política simplement es tracta de convèncer a una majoria per aconseguir-ho. Té un paper clau el paper de la llengua per eliminar diferencies i facilitar la comunicació. És crucial anar tots a una, un mateix objectiu, i una mateixa llengua que permet discutir i comunicar-se, seria una gran barrera i una pèrdua de debat i democràcia que la meitat de la sala no s’entengués amb l’altre, la necessitat d’intermediaris, no poder discutir cara a cara suposa una democràcia menys deliberativa.\nEl sistema democràtic, l’escola pública en una llengua, el sistema social, la confiança crea un sentiment i una identitat nacional dels que comparteixen la cultura, llengua i estat, dona una identitat, persones que no es sentien res ara són alguna cosa. Tant fort és aquest sentiment que la gent esta disposada a anar a la guerra, per lluitar pel seu poble. Aquí veiem tal com ens diu Kymlicka la importància de la confiança que ens dona una mateixa nacionalitat, ser el mateix que el del costat; tenir alguna cosa en comú.\nWill Kymlicka s’influeix de Dawkins per la seva teoria sobre la importància de la cultura. Dawikins crea el concepte de cultura societal, definit com: “Una cultura que proporciona als seus membres unes formes de vida significatives a través de tot el ventall d’activitats humanes, incloent la vida social, educativa, religiosa, recreativa i econòmica, tant en l’esfera pública com privada. Aquestes cultures ens marca les opcions i pautes.\nLa gent tendeix a identificar-se amb la seva cultura, sent una part de la identitat personal, fet que provoca que la gent simplement no agafi la cultura que li comporti més prestigiosa. I per tant si una cultura està menyspreada o perseguida també ho estarà la població. La gent crea un estat i institucions d’acord amb la seva cultura, necessitats que s‘adapta millor a la cultura societat de la població, modelat a través de la historia.\nVeien els beneficis i unitat que provoca compartir la cultura, llengua i convencions socials, els estats han volgut històricament assolir aquest objectiu, però havia el problema que els estats no eren homogenis, havia barreja nacional i la gent tenia reticències en canviar de cultura. Així que l’estat aplicà una sèrie de polítiques per aconseguir aquesta homogeneïtat. No es tracten de simples moviments conservadors que veien un perill en la diferencia també, pel liberalisme també era una manera d’igualtat i modern.\nUna mateixa llengua a l’escola i ensenyant que és una llengua de prestigi, en canvi la llengua “rural” anirà sent la llengua de la gent gran fins a desaparèixer. Una única llengua també en l’administració, vida política i portat a l’extrem com una única llengua pels noms del carrers, les lapides, les obres de teatre, els llibres, etc. Una altra manera és amb símbols nacionals (banderes, himnes, exercits, església). Per exemple a França, no fa més de tres segles, només un 40% de la població parlava francès, actualment és gairebé unànime la cultura única, i com França gairebé tots els estats del món.\nEn assolir drets polítics i civils es van canviar la manera d’aconseguir aquesta unitat nacional. Un dels exemples més clars és que per aconseguir la nacionalitat a un estat és necessari aprendre una llengua i saber la historia formulada des de la visió nacional.\nMitjans de comunicació amb sentit d’estat des d’una visió nacional concreta i en una llengua (diaris, música, etc.) i la població de la llengua més dèbil tendirà a passar-se a la majoritària. Òbviament, la llengua oficial, quina es pot utilitzar en política, administració, quina llengua està subvencionada, quina llengua està a l’escola; també la importància de símbols nacionals a l’escola.\nLes circumscripcions electorals també pot ser clau, segons com estiguin fetes pot ser que una minoria nacional passi de ser majoria en una circumscripció concreta a quedar diluïda i en minoria. Tenir la competència de llengües, cultura o econòmica pot ser una manera de negar la supervivència de la cultura minoritària en un estat descentralitzat. Un altre mètode més directe és simplement deixar en minoria a la minoria majoritària en aquella zona simplement amb migracions internes de població de la cultura majoritària, el Tibet o el Sàhara Occident són dos exemples clars.\nUn estat controla la llengua d’ús, la oficial, a l’escola, els requisits per ser funcionari, les circumscripcions, el sistema electoral, els requisits per la nacionalitat, etc. per tant Will Kymlicka ens diu que un estat mai pot ser neutral i encara que sigui des de la bona voluntat, sempre imposarà una cultura encara que no vulgui. Un estat com USA (on teòricament no hi ha llengua oficial) s’obliga als nens a aprendre anglès i història, es obligatori l’anglès per ser funcionari; pels procediments judicials, activitat governamental, formularis burocràtics, l’anglès i història per rebre la nacionalitat americana, o per exemple, el 1848 s’exigia als colons i immigrants l’anglès per assentar-se. Cap estat pot ser neutral.\nConeixement de les llengües per generacions, i llengua primaria. El 34% dels hispans nascuts a USA no parlen castellà.\nPer tant, què fan les minories nacionals?\nEs considera una minoria nacional un col·lectiu amb una cultura pròpia, una llengua pròpia, una historia en aquell territori una historia prèvia d’autogovern; les minories pel ple desenvolupament de la seva cultura i defensar els interessos de la seva gent faran demandes demanat autogovern a partir de moviments nacionalistes. Les minories podran demanar reconeixement de que són diferents i que l’estat reconegui que és plurinacional i per tant no vulgui imposar una cultura. A més es demana un representació especial, com pot ser tenir dret a vet sobre els temes que afecten la cultura sobre la teva nació o tenir un lloc assegurat al parlament, Tribunal Constitucional, etc.\nUn altre pas seria demanar autogovern per tenir uns serveis, tribunals, escoles amb la llengua del país i de la millor manera que s’adaptin a la seva cultura. I fer que la llengua estigui viva, per tant una formació educativa completa en aquest idioma perquè sinó els obligues a necessitar l’altre cultura per formar-te, poder utilitzar la llengua en el lloc de treball, l’estat representa el 50% del PIB i a llocs fins un 40% dels llocs de treball, també requisits per la immigració que arriba igual que l’estat majoritari. Per fer totes aquestes polítiques necessites unes institucions pròpies i la seguretat constitucional que tot aquest projecte no serà destruït quan la cultura majoritària vulgui.\nDes de la teoria liberal centrat en l’individu, alguns autors han criticat que una minoria nacional, un territori tingui tracte diferenciat. Will Kymlicka fa la diferencia entre drets individuals i col·lectius. Els drets col·lectius com representació especial, autogovern, etc. no és un imposició ni un privilegi per la població sinó unes mesures per protegir la cultura que està en desavantatge i que tothom pugui desenvolupar la seva cultura, no es tracta d’imposar res a ningú. Els interessos de la cultura majoritària ja es defensat per l’estat, per tant igual que l’estat fa polítiques ho fa una zona amb estructures d’estat. Si fos un estat diferent ja no seria un privilegi?\nEl que realment imposa o no a la ciutadania és la llibertat, els drets individuals, que dona i és comporta les institucions, no que una nació minoritària tingui autogovern. Una minoria nacional pot donar més llibertats individuals que no la majoritària. L’important és els valors liberals que tingui la societat.\nEl nacionalisme no té perquè ser contrari al liberalisme, trobem un nacionalisme de sang, naixement o raça que és exclusiu perquè hi ha persones d’altre ètnia que no podran formar-ne part, en canvi trobem un nacionalisme inclusiu i liberal que es basa amb una llengua, anys d’estància o voluntat. Aquest nacionalisme el seu marc cultural no és una gàbia sinó que evoluciona a partir de les contribucions de la societat, això provoca que les cultures cada cop comparteixin més valors però això no fa que es perdi el sentiment de pertinença i que no vulguin ser diluïts en una cultura majoritària pel simple fet de tenir coses en comú.\nLes lleis pròpies no són un privilegi, sinó una forma per poder desenvolupar la seva cultura. Les minories nacionals i l’autogovern pot ser vist com uns drets col·lectius generadors d’igualtat, i no al revés.\nQuina solució trobem entre la construcció nacional de la majoria i el moviment nacionalista pel desenvolupament cultural de la minoritària. Per Kymlica la solució passa per l’autogovern de les minories, la població està massa barrejada per un estat per cada nació (s’ha de recordar que és d’Ontario). No un simple federalisme territorial, i advoca pel federalisme asimètric per les minories nacionals, ja que la nació minoritària tindrà aspiracions, objectius i preocupacions diferents que una altra regió de cultura majoritària. Per tant demanar el mateix tracte per totes les regions no és voler igualtat sinó un etnocentrisme que no accepta la diferencia de la comunitat amb identitat i reivindicacions diferents.\nPer una unió d’aquesta mena entre la majoritària i els de la nació minoritària és necessària trobar una identitat compartida que no suposi simplement imposar la identitat majoritària a la més dèbil. Si no s’aconsegueix aquesta identitat compartida per falta de reconeixement o de voluntat no seria res traumàtic que és formés un estat diferent, com va ser la independència de Noruega i Suècia.


Detalls i regals sostenibles per a convidats de casament\nDescobreix les nostres propostes, detalls i regals perquè els teus convidats tinguin un bonic record ecofriendy!\nSi estàs organitzant el teu casament, segurament tinguis en compte que els petits detalls són els que marquen la diferència i que poden fer que aquest dia sigui recordat en el temps.... per això moltes vegades resulta tan difícil triar un regal o detall per als convidats que a més de ser útil i bonic sigui sostenible.\nSi a tu també et preocupa la cura del medi ambient i busques un detall o regal de casament perquè els teus convidats tinguin un bonic record del dia del vostre enllaç que cuidi i respecti al màxim el planeta, que transmeti la vostra manera de ser i els vostres valors ... Has arribat al lloc correcte!\nA continuació (i a les imatges) et mostrem algunes idees per regalar totalment personalitzables i ecofriendly que estem convençuts que us encantaran.... I a ells també!\nSens dubte, un encert segur si vols regalar alguna cosa especial, al que se li pot donar ús (i no sigui una despesa sense sentit) i que aquest estigui elaborat de forma artesanal és regalar algun dels nostres sabons, bàlsams, espelmes de cera de soja per massatge, tubs de sals de bany (totalment naturals) amb aromes únics i fins i tot ceres per a bigoti per als convidats (barbuts) més bufons.\nSi tens algun dubte o bé ja t'has decidit per algun d'ells i decideixes confiar en nosaltres per crear els detalls del vostre enllaç, recorda que pots posar-te en contacte amb nosaltres directament per email o bé venir a visitar-nos al nostre estudi / botiga Montagut (La Garrotxa) i sota cita prèvia (seguint totes les mesures per la pandèmia).\nTant si fas la teva comanda online o bé en persona, treballarem conjuntament amb tu per aconseguir que el teu obsequi sigui únic, bonic i sostenible, però a més farem que els teus convidats recordin aquesta data com un dia molt especial.


Conveni entre el Síndic i FESORD – Sindic de greuges\nConveni entre el Síndic i FESORD\nEl síndic de Greuges de la Comunitat Valenciana, Bernardo del Rosal Blasco, ha firmat hui, dimecres 21 de juliol de 2004, un Conveni de Col·laboració amb la Federació de Persones Sordes de la Comunitat Valenciana (FESORD C.V.), representada per la seua presidenta, Amparo Minguet Soto.\nMitjançant este conveni, el Síndic es compromet a introduir en el funcionament, l’organització i la difusió d’esta Institució les mesures pertinents per a eliminar les barreres de comunicació entre el Síndic de Greuges i les persones sordes. En este sentit, el personal del Síndic de Greuges rebrà sessions de formació impartides per FESORD sobre estratègies de comunicació. Així mateix, el Síndic donarà suport a aquelles mesures encaminades a millorar la qualitat de vida d’este col·lectiu formulant, davant l’Administració autonòmica, les recomanacions i els suggeriments que considere necessaris.\nPer la seua banda, FESORD C.V., a través de la seua delegació a Alacant, es compromet a auxiliar el Síndic de Greuges en les tasques d’interpretació de la llengua de signes quan estes siguen necessàries per a atendre adequadament el ciutadà.\nEste Conveni entrarà en vigor l’endemà de ser firmat i tindrà una vigència d’un any, prorrogable automàticament per períodes iguals.


Durant l’estada a Xina, poc em va durar el llibre “Quan érem feliços”, de Rafel Nadal, premi Josep Pla 2012. Una lectura molt amena que fa que les pàgines passin una darrera l’altra a una velocitat vertiginosa. El relat explica les vicissituds de la família Nadal Farreras, dels avis i besavis fins a la vida del narrador, el mateix escriptor i fins i tot també ja dels seus descendents. Fa una crònica molt detallada de la vida familiar, evocant els seus records gironins, palamosins i d’Aiguaviva. M’ha agradat molt la senzillesa i la vivacitat de les explicacions, i més encara quan en el relat s’hi reconeixen un munt de persones i de llocs. Rafel Nadal, exdirector de “El Periódico de Catalunya” també narra, encara que subtilment, la vida burgesa i religiosa de la ciutat, fent-ne una crítica velada. Un llibre que explica la vida de l’autor i dels seus 11 germans i germanes, dels seus pars, avis i parents, alhora que fotografia la Girona de la postguerra, des del seu punt de vista entre narratiu, còmic i crític! Una lectura del tot recomanable, ja sigui estiu, primavera, tardor o hivern. I és que sempre, en el nostre racó de la memòria hi ha aquells records que quan érem feliços!


Presentació del disc 'Els Animals' - Socpetit.cat\nPresentació del disc ‘Els Animals’\nEl proper diumenge 26 de febrer a les 12h, no us perdeu la presentació del disc minimúsica ‘Els Animals’, amb Beach Beach, Germana, Doble Pletina i Anímic, al Teatre Atrium de Viladecans (Sala Petita).\nL’espectacle en directe minimúsica té com a objectiu principal apropar les músiques modernes i populars al públic infantil, alhora que crea en ells un interès per la creació musical i fomenta l’educació en valors. Per aconseguir aquesta fita, minimúsica no tracta la música infantil com un gènere, sinó que presenta al seu públic una proposta innovadora on podran descobrir artistes de contrastada qualitat en un context adaptat a les seves necessitats.\nPresentació del disc minimúsica ‘Els Animals’\nDia: 26 de febrer.\nEdat: de 0 a 9 anys.\nAtrium Viladecans (Av.Josep Tarradellas, s/n)


Messi torna avui a la feina\nAl costat de Piqué, Busquets i Jordi Alba, però començaran la pretemporada a Barcelona mentre l’equip continua de gira pels EUA || Els 4 podrien estar a punt per a la Supercopa del 12 d’agost\n© Messi, jugant al jardí de casa seua amb el seu gos Hulk\nEls mundialistes Leo Messi, Jordi Alba, Sergio Busquets i Gerard Piqué tornaran avui als entrenaments després de les vacances i començaran la seua particular pretemporada a Sant Joan Despí, mentre que l’equip continua de gira als Estats Units. Segons va informar el club, els quatre futbolistes estan citats a les 9.00 hores a la Ciutat Esportiva de Sant Joan Despí per sotmetre’s a les proves mèdiques de rigor. A la tarda, a les 18.30, ja començaran amb el treball físic amb un entrenament a porta tancada. Tenint en compte que la Supercopa d’Espanya se celebra el 12 d’agost, no es descarta que els quatre jugadors arribin a temps per al partit que es jugarà a Tànger (Marroc).\nDe la resta d’internacionals que encara continuen de vacances per haver arribat més lluny en el Mundial amb les seues seleccions, el Barça no ha facilitat quin dia està previst que s’incorporin.\nL’acord encara no és oficial, però el Barça ingressarà 20 milions al costar-li 16,5 fa 2 anys\nMessi s’entrena amb el seu gos\nLeo Messi ja és a Barcelona i la seua dona, Antonella Racuzzo, va penjar al seu compte d’Instagram un vídeo en el qual es veu com juga a futbol amb el seu gos, Hulk. El control absolut de la pilota de Messi torna boig el gos, de mida enorme, que persegueix la pilota sense poder tocar-lo. “Marca el gol, papi” i “És molt bo jugant a futbol”, se li sent dir a Thiago, el seu fill gran. El vídeo va provocar nombrosos comentaris, un dels quals el de Gary Lineker, que va dir amb bon humor a Twitter. “Un dilluns trist? Aquí un vídeo d’una cabra jugant amb un gos que podria animar-te.” Va fer un doble sentit amb la paraula goat (cabra), unes sigles que signifiquen “el millor de tots els temps” (Greatest of All Time).


Les 3 claus abans de l'Espanyol-Barça (Natàlia Arroyo)\nLes 3 claus abans de l'Espanyol-Barça\nDesplegar-se en relació a la pilota, atacar per fora i gestionar els espais són les armes de Rubi\n2 min. Barcelona 07/12/2018 14:57\nAmb Rubi, l'Espanyol ha guanyat un 3% de possessió i remata entre 3 i 4 vegades més per partit que amb Quique Sánchez Flores. Ha aconseguit que aquesta millora ofensiva no castigui l'equilibri defensiu, al qual ho apostava tot el tècnic la temporada anterior. La dinàmica actual de resultat ha rebaixat l'eufòria que s'havia apoderat de Cornellà-El Prat, però, en la visita del Barça, la identitat de l'equip blanc-i-blau tornarà a ser la seva força principal.\nDesplegar efectius a camp contrari\nEls atacs de l'actual Espanyol impliquen molts jugadors. La idea de Rubi és desplegar els laterals perquè ocupin zones altes del camp rival. El triangle que formen Granero, Darder i Marc Roca fa consistent aquesta pujada, que també reuneix als carrils interiors Borja Iglesias i un segon atacant.\n540x306 Capacitat de desplegar efectius a camp contrari Capacitat de desplegar efectius a camp contrari\nQue per fora s'hi situïn homes com Sergio García o Leo Baptistão busca, precisament, aquesta ànima de davanter en la figura de l'extrem. Contra el Barça, ser capaç d'allargar la fase ofensiva serà determinant.\nGenerar perill des de la centrada i la transició\nTot i que vol portar la iniciativa, Rubi està dotant l'equip d'eines perquè sigui com més versàtil millor. La tradició contracolpejadora continua donant molta energia a l'equip, que guanya temps amb Borja Iglesias i s'estira amb l'agilitat i qualitat de peces com Sergio García, Hernán Pérez o Baptistão. Piatti, menys protagonista, podria sorprendre per velocitat.\n540x306 Borja Iglesias i la gestió del temps en un contraatac Borja Iglesias i la gestió del temps en un contraatac\nLa transició ràpida apareix com el recurs més efectiu per acabar de sentenciar els partits encarrilats i podria ser l'arma principal si el Barça s'apodera de la possessió.\n540x306 Darder, peça d'enllaç en transicions Darder, peça d'enllaç en transicions\nSi la gestió de la pilota va més repartida, les accions per fora poden fer mal als blaugranes, que no estan defensant especialment bé les accions de centrada a l'àrea. Darder, sumant-se als tres atacants, afegeix perill a les accions blanc-i-blaves.\n540x306 Ocupació de zones de remat Ocupació de zones de remat\n540x306 Darder se suma als rematadors Darder se suma als rematadors\nUna Roca defensiva\nMarc Roca és un dels noms propis de l'Espanyol de Rubi però sovint se li destaca la seva visió i gestió del joc en la sortida de pilota. Com a base de l'atac. La seva aportació ofensiva és inqüestionable, però en el que més està brillant el migcentre blanc-i-blau és en les seves vigilàncies defensives.\n540x306 Marc Roca i el triangle defensiu amb els centrals Marc Roca i el triangle defensiu amb els centrals\nTanca bé els espais interiors amb els centrals per dominar les centrades del rival i cuidar els espais a l'esquena dels interiors. La zona Messi trobarà els ulls i les cames de Roca, que són el primer filtre per al tàndem David López - Mario Hermoso.\nHansen, un nou focus de desequilibri


Al voltant de 2000 persones visiten l’exposició de “Façanes, peixeres i un conte” – Agrupació de Colles Geganteres de Catalunya\nAl voltant de 2000 persones visiten l’exposició de “Façanes, peixeres i un conte”\nJuguem amb els Gegants de Catalunya\n2 de gener de 2022\nAjornament assemblea general ordinària de l’ACGC\nL’Auditori Municipal Aiguals d’Izco i la Casa dels Nanos i Gegants de Vinaròs van acollir del 17 de desembre al 9 de gener l’exposició “Façanes, peixeres i un conte….Ikaré”, el petit univers de Sergi Salvó, organitzada per la Colla de Nanos i Gegants de Vinaròs, amb la col.laboració de la Regidoria de Cultura de l’Ajuntament de Vinaròs. Al llarg de la mostra al voltant de 2000 persones es van apropar, i gent vinguda de ciutats com Castelló, Lleida, Tortosa o Tarragona, per gaudir d’aquest univers de paper maixé de miniatures, peixeres, façanes, i fotos del mon de la cultura popular i del dia a dia de la nostra societat, plena de petits detalls i detallets que no deixaven indiferent a ningú, i fer la delícia dels ulls dels més menuts de casa.\nCal destacar las dos peixeres dels nanos i gegants de Vinaròs, que la colla va adquirir en propietat i que restaran exposades a la Casa dels Nanos i Gegants.\nDurant l’acte d’inauguració, amb la presencia de la regidora de cultura Anna Fibla i l’artista Sergi Salvó, va realitzar una donació d’un quadre de 1,50×1,50 m de les figures locals que restarà permanentment a l’Auditori i que forma part de un futur projecte que abraçarà a varies ciutats de les nostres contrades.\nPer finalitzar, la colla estem molt contents de la gran afluència de visitants i dels comentaris positius rebuts, a pesar de la poca difusió que es va fer, i constatar que la casa del Nanos i Gegants de Vinaròs és un gran encert per al poble i agrair a l’Ajuntament de Vinaròs i a la Regidora de Cultura Anna Fibla, per apostar per la cultura popular en totes les seves cares.\nDe nou, molts contents i endavant amb els Nanos i Gegants de Vinaròs\nXoc xorroc xoc xoc!!\nTrobada de gegants i bestiari de foc 2022 de Llinars del Vallès\nPrimer assaig conjunt de l’Himne de Ciutat Gegantera 2022\nCinquantenari dels Gegants d’Arbúcies


Òdena s’omple de cargols per celebrar una nova edició de la Fira de la Vinyala - Canal Taronja Anoia\nIniciNotíciesCulturaÒdena s’omple de cargols per celebrar una nova edició de la Fira de la Vinyala\nÒdena ha gaudit aquest cap de setmana de la Fira de la Vinyala. Una quarantena d’expositors entre restauradors, firaires i talleristes han fet possible la setena edició d’un certamen que té, com a protagonista principal, el cargol. Centenars de veïns, experts i aficionats vinguts, fins i tot, de França s’han acostat a la fira per degustar multitud de plats elaborats a base de vinyales. La vinyala, o cargol de vinya, és la varietat de cargol més apreciada culinàriament a Òdena i a la comarca de l’Anoia.\nCom a novetat i per evitar aglomeracions, enguany els visitants han pogut comprar en la majoria de casetes directament amb euros, no havent-los de bescanviar així per ‘vinyalons’, la moneda pròpia de la fira. En aquesta setena edició, a més, els visitants han pogut gaudir d’una mostra de cargols gegants, de metre i mig concretament, construïts per diferents artistes. Fins i tot els més menuts han gaudit d’aquesta jornada dedicada a aquests petits animals, fent-los participar en una cursa de cargols.


Una medalla totalment desapercebuda - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans Una medalla totalment desapercebuda - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\n“Martin Fourcade, medalla catalana als Jocs Olímpics de Vancouver”. Aquest titular, real i que obre edició del diari digital La-clau.net, és impossible de trobar a la premsa del sud dels Pirineus. I és que Fourcade és nord-català i això suposa que la seva medalla -l’única dels esportistes dels Països Catalans als Jocs de Vancouver- hagi tingut un nul ressò.\nCap dels quatre diaris editats a Barcelona fan cap tipus de menció de la medalla d’argent de Martin Fourcade a la biatló de 15 km dels Jocs d’Hivern de Vancouver. Ni tant sols el 9 Esportiu -encartat amb El Punt i l’Avui- en parla a la peça “Miller ja té tots els títols”. El nom de Fourcade apareix a la llista de medallistes dominicals citant-ne la nacionalitat francesa (habitualment aquest diari considera de nacionalitat catalana els que competeixen sota bandera espanyola). També El Periódico de Catalunya titula la informació relacionada amb els Jocs amb la tercera medalla del nord-americà Bode Miller (“Miller s’erigeix en rei amb la tercera medalla i el primer or”). El Regió 7 és el diari que en parla més ja que en cita el nom i la competició però només el considera “de França“.\nPer saber detalls de la primera, i de ben segur, única medalla catalana a Vancouver cal adreçar-se als digitals de la Catalunya Nord. La-clau.net opta per “Martin Fourcade, medalla catalana als Jocs Olímpics de Vancouver” mentre que VilaWeb Catalunya Nord afirma “Medalla d’argent pel nord-català Martin Fourcade”. Fins i tot L’Independant -diari en francès i gens sensible a la causa catalana- parla en l’entradeta de “la ‘passejada’ fantàstica del català” en la seva informació d’obertura tant del paper com del digital (“I Martin Fourcade va volar”). Sembla per tant que els mitjans del nord del Pirineu no dubten de la catalanitat d’un medallista nascut a Ceret (el Vallespir) i que actualment resideix a la Llagona (el Capcir).\nAl sud tampoc ha estat possible llegir la notícia a la premsa digital -habitualment més sensible a la realitat dels Països Catalans- ni tant sols a VilaWeb tot i que apareix a la seva edició local nord-catalana. TV3 i Catalunya Ràdio tampoc se n’han fet ressò als seus butlletins ni als informatius. Només va aparèixer -l’única excepció que hem detectat- al programa Tot Gira que omple d’esport les tardes del cap de setmana. El seu conductor, Marc Negre, ho tenia claríssim “Medalla catalana a Vancouver” va explicar. Potser Jordi Hereu -que si que té reportatge de la seva estada a la ciutat canadenca a El Periódico– se la podria anotar com a pròpia a l’hora de vendre la precandidatura. I és que els resultats dels esportistes sud-catalans han estat, si més no, discrets.\nActualització dimarts 23 de febrer\nAquest dimarts el 9 Esportiu si que dedica una pàgina a la medalla de Fourcade “Una medalla del nord“. A banda d’explicar la història dels dos germans biatletes també recorda que és la segona medalla nord-catalana en uns Jocs Olímpics d’Hivern. També en va fer referència al llarg de dilluns el digital directe!cat (“El biatleta Martin Fourcade enceta el medaller català de Vancouver 2010“).\nFinalment, i com a fe d’errates, cal assenyalar que TV3 si que en va parlar en la informació de diumenge al vespre. Després d’explicar àmpliament la victòria de Bode Miller i el debut de l’esquí cross com a modalitat olímpica afirmava: “La Catalunya Nord també ha rascat medalla. El biatleta de la Llaguna, Martin Fourcade, s’ha penjat la medalla de plata en els 15 quilòmetres sortida en massa i ha donat el vuitè metall a França.”


Debat 'Crisi política al Brasil i l'auge de la violència contra els moviments socials' | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nInici / Actualitat / Debat 'Crisi política al Brasil i l'auge de la violència contra els moviments socials'\nEl Grup de Treball de Periodisme Solidari del Col·legi coorganitza un debat sobre la greu crisi política i els assassinats que està vivint el país. L'activitat està programada pel pròxim 15 de juny a les 19:00h a la sala d'actes.\nEl Grup de Treball de Periodisme Solidari coorganitza amb SETEM Catalunya i el Comitè de Suport al MST el debat "Crisi política al Brasil i l'auge de la violència contra els moviments socials". L'acte tindrà lloc el dijous 15 de juny a les 19:00h a la sala d'actes del Col·legi de Periodistes. El debat comptarà amb la participació d'Ayala Ferreira, portaveu-coordinador del MST a l'Estat de Pará i membre de la direcció nacional; German Aranda, periodista i ex corresponsal d' El Mundo al Brasil i Maria Dantas, jurista brasilera i activista social a Catalunya, membre del Comitè de Suport a l’MST de Barcelona. Modera Sergi Barrera, periodista i membre del Grup de Treball de Periodisme Solidari\nBrasil arrossega una greu crisi política, però va deixar de ser el focus mediàtic després de les celebracions del Mundial (2014) i els Jocs Olímpics (2016). D'una banda, Dilma Rousseff va ser destituïda a finals d’agost de l’any passat amb un impeachment teledirigit pel seu llavors vicepresident i actual president del país, Michel Temer. Ara bé, ell podria seguir les mateixes passes després de filtrar-se unes gravacions.\nD'altra banda, deu persones van ser assassinades el matí del passat 24 de maig al campament Nova Vida que el Movimento dos Trabalhadores Rurais Sem Terra (MST) ha instal·lat a la Hisenda Santa Lucia, al municipi de Pau d'Arco, a l’Estat de Pará, al nord del país.\nEl Col·legi de Periodistes també acollirà l’exposició de fotografies “Imagens socials do Brasil”, amb què els set voluntaris del camp de solidaritat de SETEM al Brasil de l’agost del 2016 han volgut deixar testimoni de la seva experiència convivint amb famílies de l’MST a l’Estat de Pará. A través de 13 imatges, es retracta la situació social del país, tractant assumptes com l’educació, feminisme, LGTB, desforestació o la mineralització.\nData: Dijous 15 de juny\ndijous, 15 juny, 2017 - 18:00\ndijous, 15 juny, 2017 - 21:00


Afganistan: deslegitimant la guerra que va enderrocar els talibans - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nAfganistan: deslegitimant la guerra que va enderrocar els talibans - Diari de Barcelona\nAfganistan: deslegitimant la guerra que va enderrocar els talibans\nEls Estats Units abandonaran l'11-S el país després de vint anys de guerra, la més llarga que han lliurat\nFotos ALIL REZAYEE (EFE)\nLa guerra més llarga dels Estats Units ja té data de caducitat. L’Afganistan, un dels països més desconegudament coneguts, es prepara per a acomiadar encara milers de nordamericans que han fet seu aquest territori atrapat a l’Àsia central. El president de la primera potència mundial, Joe Biden, ja ha anunciat el dia de la partida: l’11 de setembre d’aquest any.\nLa data escollida no és casual. Coincideix, evidentment, amb l'aniversari dels atemptats de l’11-S contra el cor econòmic —i, per tant, pol de màxim interès— dels Estats Units per part de membres gihadistes de l’organització terrorista al-Qaeda. Això va ser el 2001. Menys d’un mes després del desastre, les tropes americanes desembarcaven a la república islàmica. Ara, en ple 2021, la Guerra de l’Afganistan farà curt, per només uns dies, d’arribar a la vintena d’edat.\nAls patriotes estatunidencs els agrada pensar que aquest conflicte va ser justificat. Que l’atac de l’11-S, inexplicable i imprevisible, va conduir inevitablement a l’ocupació de l’Afganistan. Que calia lluitar contra el terrorisme global que escampava aquest règim salvatge per defensar-se no només a ells mateixos, sinó també a la resta de democràcies avançades, i que de nou eren els grandiosos Estats Units els que hi posaven la pell per defensar la llibertat. Però cal anar més enrere.\nConcretament, en plena Guerra Freda, quan l’Afganistan era un estat socialista. Però no tota la població ho celebrava. El govern, que gaudia de tot el suport possible de la Unió Soviètica, tenia el control de les principals ciutats, si bé les zones rurals i muntanyoses —i gran part del país són zones rurals i muntanyoses— van caure sota el domini de nombrosos grups rebels, oposats a la modernització que proposava la nova administració.\nAquests combatents eren coneguts com a mujahidins, un terme que prové d’un verb àrab que significa ‘fer el gihad’. Eren, doncs, guerrillers islàmics, amb l’objectiu d’orientar el país en direcció al fonamentalisme musulmà. Però era època de la Guerra Freda, i per als Estats Units això només valia una màxima: l’enemic del teu enemic és el teu amic.\n“Els mujahidins estaven mal equipats per lluitar contra els soviètics, però van començar a rebre un munt de suport”, explica la professora de la Universitat d’Ottawa i experta en l’Afganistan, Nipa Banerjee, en declaracions al Diari de Barcelona. Un d’aquests aliats va ser Estats Units, que segons alguns analistes va proveir “d’immensos recursos financers, formatius i materials, incloent-hi armes i munició” als islamistes radicals, assegura Banerjee. De fet, durant aquests anys la CIA hauria invertit fins a 20.000 milions de dòlars en entrenar i preparar els diversos grups gihadistes, segons la Universitat d’Oxford.\nEls talibans i al-Qaeda\nLa retirada soviètica a finals dels anys vuitanta va significar una victòria innegable per als nordamericans. Però aviat va fer-se agredolça. Enmig del buit de poder creat per la derrota del govern oficial, van créixer els mateixos rebels islàmics als quals abans els Estats Units havien obert l’aixeta dels diners. Enmig d’aquesta massa, un grup va obrir-se pas entre la resta: els talibans. Aquests fonamentalistes de l’Islam, amb una visió extremament conservadora i una devoció total per la Xaria, aviat van fer-se amb el 90% de l’Afganistan i el control de la capital.\nAquest domini dels talibans va ser idoni per a una altra organització islamista: al-Qaeda. Sota la protecció del nou govern, els d’Ossama bin Laden van poder actuar lliurement alhora que oferien el seu total suport als primers, en una relació que s’ha descrit com a simbiòtica. I va ser precisament en aquest context que al-Qaeda va gaudir d’una impunitat total a l’hora de llançar aquells fatídics atacs contra els Estats Units el 2001.\nLa invasió de l’Afganistan\nL’administració de George Bush va actuar sense dilació després de l’11-S, exigint al govern afganès l’entrega immediata de bin Laden i la destrucció de les bases operatives d’al-Qaeda. Però a principis d’octubre, i sense haver obtingut encara el compromís que buscaven dels talibans, els nordamericans envaïen l’Afganistan i l’ocupaven militarment, amb el suport d’alguns aliats.\nEn poques setmanes, bases talibanes i d’al-Qaeda van ser bombardejades i destruïdes; els gihadistes van ser deposats, instal·lant-hi en el seu lloc un executiu transitori; es van impulsar esforços per avançar el país cap a una democràcia d’estil occidental. Però la bonança de la situació va durar poc. I és que, de nou, els talibans van demostrar la seva capacitat de supervivència, recuperant contínuament el control d'àmplies zones rurals.\nPoc ha canviat a l’Afganistan des d’aleshores. Els fonamentalistes segueixen amb el domini real d’àmplies regions, mantenint una pugna amb l’actual govern per enderrocar-lo i substituir-lo. De tant en tant, els talibans realitzen atacs terroristes sanguinaris contra la població civil, una violència que només ha augmentat aquestes darreres setmanes i que representa un avançament de què podria ser del país un cop les tropes nordamericanes l’abandonin. Amb aquest pronòstic, de què ha servit la presència dels Estats Units?\nLes dones i l’Islam més fonamentalista\nUn dels aspectes que sí que ha vist una millora des del 2001 ha estat el dels drets de les dones. Sota el govern ultraconservador i repressiu dels talibans, aquestes es veien obligades a cobrir el seu cabell en públic i només tenien permès sortir de casa si eren acompanyades per un familiar mascle. També va patir el seu accés a la salut, a l’educació i als camps laborals, com explica el centre d’investigació Brookings Institution en un informe.\nLa interpretació extrema de la Xaria també va significar la prohibició absoluta d’aliments com el porc i l’alcohol, i d’elements culturals com la música, la televisió, la pintura o la fotografia. La participació en esports i la celebració de jornades festives també es van impedir, mentre que els homes no tenien permès afaitar-se i havien de dur turbants en públic. L’oració, per la seva banda, va esdevenir obligatòria, i aquells que no la seguien eren detinguts.\nSessió al senat nordamericà sobre afganeses que defensaven els drets de les dones i que van ser assassinades\n“La situació no era molt bona perquè els talibans tenien el control, així que en aquest sentit la intervenció va aconseguir fer-los fora i posar al seu lloc un govern que volia reconstruir el país”, explica Banerjee, que va representar i liderar el programa canadenc d’ajuda internacional CIDA a l’Afganistan. Entre altres aspectes positius de la derrota dels fonamentalistes islàmics, en destaca l’inici d’una etapa de desenvolupament. “Les millores van començar a florir. Hi havia tendències democràtiques, nous centres educatius, sanitaris, obres d’infraestructura...".\nEl cost humà de la intervenció nordamericana\nBeneit seria, però, dir que l’ocupació de l’Afganistan per part dels Estats Units i dels seus aliats va ser unànimement favorable. I és que, com les desenes d’altres intervencions perpetrades arreu del planeta per la primera potència mundial al llarg de les darreres dècades, aquesta també va tenir un alt cost, més enllà dels milions de dòlars invertits i els soldats caiguts en batalla, que de vegades sembla ser l'única xifra important. La principal víctima de la guerra va ser la mateixa població civil, massa cops oblidada pels mitjans de comunicació del primer món.\nGairebé 50.000 afganesos han mort a causa del conflicte sense haver-hi participat —i encara més del doble n’han resultat ferits— entre el 2001 i el 2020. I prop de 5,3 milions de persones s’han vist obligades a abandonar casa seva en el mateix període, segons una anàlisi, convertint-lo així en la tercera guerra que més desplaçats ha causat el segle XXI. I un estudi del 2009 revela que un 96% de tots els afganesos s’han vist afectats d’alguna manera o altra per la guerra.\nMés enllà de les xifres intimidatòries —però impossibles de concebre— també hi ha hagut casos concrets que condemnen l’ocupació nordamericana. Com el grup de soldats que passava el seu temps lliure documentant amb imatges assassinats aleatoris d’afganesos en situacions de combat fabricades i mutilant-ne els cossos per quedar-se amb els seus particulars premis. O el jove taxista innocent que va ser emmanillat al sostre d’un centre de detenció durant diversos dies i repetidament colpejat fins a la mort. O la comunitat d’agricultors que, una nit qualsevol, va veure com el que semblava un exèrcit sencer i armat de cap a peus envaïa una de les cases, causant la mort d’un treballador que dormia fora per vigilar que ningú els robés la collita. D'anècdotes com aquests n’hi ha desenes i desenes.\nI encara més enllà hi ha el fet que la mateixa invasió és concebuda per alguns experts com a il·legal segons la legislació internacional. Banerjee comparteix aquesta postura. “Definitivament no va ser legal. Es tracta d’una agressió injustificada”, assegura.\nPer argumentar-ho es basa en la Carta de les Nacions Unides, que manté tres punts per tal de legitimar una ofensiva. El primer és que abans s’ha d’haver intentat avançar en una resolució pacífica. “No hi ha cap evidència que Estats Units seguís aquest camí. George Bush va donar als talibans només dues setmanes”, diu l’experta. El segon és que la resposta bèl·lica ha de ser d’un estat cap a un estat. Però els 15 homes que van provocar els atacs de l’11-S eren membres d’al-Qaeda, i “al-Qaeda no era un estat”, afegeix. Finalment, es permet una acció militar si existeix una amenaça imminent. “I no es va donar aquesta situació”, conclou.\n“Les Nacions Unides no van autoritzar l’operació militar”, una condició ineludible per a un país membre de l’organització internacional com és Estats Units, recorda Banerjee. “L’ONU va publicar dues resolucions condemnant l’atac d’al-Qaeda, però no va permetre la intervenció”, explica.\nAmb aquest rerefons pel que fa a l’ocupació, hi ha un gran risc d'equivocar-se si ens centrem en aquell grapat de millores que se n’han derivat, i oblidem en canvi els innumerables aspectes negatius. Al respecte, Banerjee considera que fixar-se “només en els aspectes positius mentre que es deixen de banda els negatius legitima” el conflicte. “Quants cops han fet això? La guerra al Vietnam no era legal. A l’Iraq també va ser totalment erroni que hi responguessin amb una acció militar. Ho fan per tot l’Orient Mitjà”. I critica que no vulguin corregir els seus errors a partir de la seva pròpia experiència. “Si no miren els seus problemes i aprenen de les lliçons, no seran capaços de millorar”, diu.\nLeoni Connah, professora associada de la Universitat de Lancaster i autora de l’article Intervenció nordamericana a l’Afganistan: Justificant l’injustificable?, creu que centrar-se en els bons aspectes de la guerra dona als Estats Units “més poder i control sobre la situació”. “També els dona suport públic si els ciutadans creuen que les seves tropes estan tenint un impacte positiu a la regió. La gent vol pensar que són útils i que els seus amics i familiars no estan lluitant per una causa perduda”, diu al DdB. Conclou que mirar només la part bona de la intervenció “proporciona a l’exèrcit estatunidenc un propòsit, que alhora garanteix al govern el suport necessari per continuar amb les operacions”.\nPel que fa al perquè d’aquesta manera d’actuar, diu que és “complicat” saber quines són les intencions. “Potser és per salvar la cara i evitar que el públic es fixi en l’impacte que ha tingut el conflicte al llarg dels anys”. I obre la porta a un plantejament previsor: “També podria ser de cara a futures possibilitats, i l’Afganistan és un model de com intervenir”. Així, si la guerra en aquest país a l’Àsia central surt bé, podria servir com a legitimació per a intervencions similars arreu del planeta.\nUn adeu que arriba vint anys tard\nAmb tot, si no hi ha canvis d’última hora, les tropes ocupants abandonaran finalment el país gairebé dues dècades després d’instal·lar-s’hi. Però qui marca la durada correcta d’un conflicte com aquest? “Quant de temps has de seguir-hi fins a veure com cau el castell de cartes?”, com es pregunta Banerjee. Alguns diuen que la intervenció hauria hagut de finalitzar fa un munt d’anys; d’altres creuen que està acabant-se de forma encara prematura.\nL’única certesa és que, tal com va produir-se, l’ocupació dels Estats Units a l’Afganistan va ser il·legítima. Un punt que caldria remarcar.


El tall del carrer Sant Antoni Maria Claret s'allarga més del previst | Viu Molins de Rei\nEl carrer Sant Antoni Maria Claret va estar tallat durant més d'un mes en ambdos sentits // David Guerrero\nLes fortes pluges que van caure el cap de setmana del 5 i 6 de novembre van provocar una esllavissada de terra al carrer Sant Antoni Maria Claret que ha alterat el trànsit a la zona des d’aquell moment. Des de l’Ajuntament es va donar inicialment un termini d’entre dos i quatre setmanes per solucionar el problema, però el cert és que han passat més de tres mesos i la circulació encara no s’ha normalitzat.\nEl carrer es va obrir parcialment a mitjans de desembre per permetre el pas de vianants i la circulació del Molins Bus, però encara no es pot circular en els dos sentits. En aquell moment, l’alcalde, Xavi Paz, va assegurar que aquesta situació de provisionalitat estaria vigent “com a mínim, dos mesos”. Aquest termini mínim ha passat i, segons fonts municipals, no serà fins d’aquí a tres o quatre setmanes que es recuperarà la normalitat al carrer Sant Antoni Maria Claret.\nDurant el temps que el carrer Sant Antoni Maria Claret funciona en només una direcció, el carrer Carme Galceran manté els dos sentits de circulació provisionals. Els vianants si que poden ja passar pel carrer afectat, un cop protegit el tram afectat. Per poder estacionar, tant en la zona habilitada en cordó com en bateria, i per entrar als guals s’haurà d’accedir per la zona del poliesportiu.\nNou tall per obres\nAquest dijous 16 de febrer es torna a tallar per complet el carrer Sant Antoni Maria Claret com a conseqüència de les feines de rehabilitació del mur de la parcel·la del carrer Carme Galceran que va patir problemes d’estabilitat en el seu moment i que és on s’estan realitzant gran part de les actuacions necessàries per reobrir el carrer.\nDurant tot el dijous, les línies de bus urbà MB-1 i MB-3 patiran afectacions: la línia MB-1 no circularà pel carrer Sant Antoni Maria Claret i circularà per Carme Galceran amb carrer Sant Joan, on s’ha habilitat una parada provisional. La línia MB-3 tampoc podrà circular pel carrer tallat i la seva parada final de referència serà la de la plaça dels Països Catalans.\nEtiquetes:Carme Galceran esllavissada MB-1 MB-3 Molins Bus obres Sant Antoni Maria Claret Xavi Paz


HP guanya un 45,2% menys al tancament del seu exercici\nActualitzat 31/03/2017 05:43 CET\nPALO ALTO (ESTATS UNITS), 23 nov. (EUROPA PRESS) -\nLa companyia tecnològica estatunidenc HP, que engloba els negocis de sistemes personals i impressió de l'antiga Hewlett-Packard després de la seva escissió, va obtenir un benefici net de 2.496 milions de dòlars (2.333 milions d'euros), una xifra un 45,2% inferior a la de l'exercici anterior, ha informat la companyia.\nLa facturació neta de HP en el conjunt de l'exercici va arribar a un total de 48.238 milions de dòlars (45.082 milions d'euros), un 6,2% menys que un any abans, mentre els costos de la multinacional han baixat un 5,5%, fins a 39.240 milions de dòlars (36.673 milions d'euros).\nA l'últim trimestre del seu exercici fiscal, HP va obtenir un benefici net de 492 milions de dòlars (460 milions d'euros), un 62,8% per sota del rendiment del mateix període de l'any passat, mentre la seva facturació neta va créixer un 2%, fins a 12.512 milions de dòlars (11.693 milions d'euros).\nAmb vista a l'exercici 2017, HP espera arribar a un benefici per acció diluït per operacions recurrents d'entre 1,47 i 1,57 dòlars, respecte dels 1,53 dòlars de l'últim any.


La ciutadania ja pot consultar la qualitat de l'aire a Rubí en temps real - Societat - Rubí TV\nLa ciutadania ja pot consultar la qualitat de l'aire a Rubí en temps real\nEl nou servei mesura la concentració d'ozó troposfèric, diòxid de nitrogen i les partícules inferiors a 10 micres\nLa pàgina web de la Generalitat de Catalunya ofereix des d'aquesta setmana un nou servei d'informació sobre la qualitat de l'aire en temps real mesurada a través de les més de 120 estacions de la Xarxa de Vigilància i Previsió de la Contaminació Atmosfèrica (XVPCA). Una d'aquestes estacions està al Parc de Ca n'Oriol de Rubí.\nDe manera similar a com s'ofereix la informació del temps, les dades es mostren en un mapa, que indica els valors corresponents a les diferents zones del territori. El mapa de qualitat de l'aire està disponible a la pàgina d'inici del web de la Generalitat.\nCada punt representat indica la qualitat de l'aire en una estació en la darrera hora, en funció de tres dels contaminants mesurats: l'ozó troposfèric (O3), el diòxid de nitrogen (NO2) i les partícules de diàmetre inferior a 10 micres (PM10). El fitxer que l'alimenta es construeix amb dades que es reben automàticament cada hora.\nLa qualitat d'un punt en concret es determina amb el pitjor valor rebut pels diferents contaminants que es mesuren a l'estació, i queda indicat segons aquest codi: Verd (qualitat bona), Groc (qualitat regular) i Vermell (qualitat pobra). En el punt es pot consultar informació detallada de l'estació seleccionada: el nom i la tipologia, i la representació i valor dels contaminats analitzats, segons el mateix codi que s'utilitza per determinar la situació general de la qualitat de l'aire a l'estació. Al botó de llegenda, situat a la capçalera, una capa desplegable mostra els valors dels llindars utilitzats per a cada contaminant.\nMor Matías Barbudo, activista veïnal de Ca n'Oriol\nL'històric activista veïnal de Ca n'Oriol, Matías Barbudo, ha mort als 78 anys. Aquest (…)\nEtiquetes: qualitat de l'aire, aire, medi ambient, Ca n'Oriol


La paradoxa de la guerra i l’art d’escriure – LaColumna.cat\nInici / Societat / Mitjans de Comunicació / La paradoxa de la guerra i l’art d’escriure\nPlàcid Garcia-Planas exemplificant les seves vivències a partir de les imatges del seu llibre. Font: Clàudia Rius\nLa paradoxa de la guerra i l’art d’escriure\nPublicat per Claudia Rius 18 maig, 2014 0\nUna entrevista de Clàudia Rius a Plàcid Garcia-Planas\n“Em dic Plàcid, no estic programat per la guerra”, explica un home amb barba de dos dies en una entrevista a una coneguda iogurteria de la Diagonal de Barcelona. Qui és aquest home? No importa. Sabem que es diu Plàcid. Però és igual. No interessa. Ni quants anys té ni si va amb camisa blanca, ni què significa el símbol del collaret que duu penjant d’un fil negre al coll. Només cal saber dues coses d’ell: que és periodista i que ha cobert guerres com la dels Balcans, la del Golf, la d’Iraq o la d’Afganistan, entre moltes altres. Però el que és rellevant del Plàcid no és qui és, sinó el que veu. En què es fixa. Com ens mostra allò que observa. Com transforma els detalls en narrativa i com, per sobre de tot, compleix amb el rigor i l’ètica periodística. No ets tu, Plàcid; és el que escrius.\nL’home de la barba es va convertir en periodista de guerra quasi sense adonar-se’n, i es va quedar en aquesta professió pel repte narratiu. Com collons transmeto el que estic veient, això és el que es preguntava. “Amb els anys, un avantatge per mi va ser que no em vaig drogar de la guerra. Si no hi torno no passa res”. Aquesta no-adicció del periodista va fer que es pogués preocupar per la narrativa: el lector, la paraula que escull, com transcriu.\nPlàcid Garcia-Planas creu que hi ha dos instruments per transmetre el dolor i la guerra. El primer, la paradoxa. Segons ell, l’ésser humà és paradoxal i la guerra ho intensifica. Ho exemplifica amb fets: a Palestina va entrevistar a la família de la primera dona suïcida del país, i la mare d’aquesta li va confessar: “miri, li diré una cosa que no li he dit encara a ningú, la meva filla va sortir aquell dia de casa amb les ungles de les mans i dels peus pintats de vermell, cosa que no havia fet mai a la vida”. Què porta a una dona que està a punt d’embolcallar el seu cos en dinamita a sortir aquell dia amb les mans i els peus pintats de vermell? Paradoxes. Detalls que per algú serien insignificants, però que són l’essència de l’escriptura del Plàcid. Estètica que evoca a la reflexió. El segon instrument és la lírica. La poesia permet dir molt amb poques paraules. “És intensitat. Al cap i a la fi en una crònica de guerra tens 2 o 3 folis per posar allà la fi del món”. La Ilíada, argumenta, la primera obra de la literatura occidental, és una crònica de guerra, la de Troia, i amb ella neix la poesia.\nL’home que porta barba creu que la guerra és inevitable. “L’ésser humà ha nascut amb la guerra, com ha nascut amb el sexe i amb l’amor i amb l’odi”. Al seu llibre ”Arxiu del corresponsal de guerra”, on mostra un recull d’objectes que ha anat agafant de les guerres i que van ser protagonistes d’una exposició a Barcelona l’any passat, escriu: “La guerra comença quan dos nens es barallen al pati. És un 0,0000000000000001 per cent de guerra”. El combat hi és abans de ser-hi i, sobretot, és el que omple el buit que deixa. Plàcid, què vols dir ben bé? “Mira, jo viatjo amb un fotògraf que es diu Guillermo Cervera. Vam anar un estiu a Kabul, i com que fa fotos de surf portava una càmera d’aquestes que s’enfonsen a l’aigua. Vam anar a una piscina de Kabul feta pels soviètics als anys 80. Hi havien nois i un trampolí. Va fer una foto molt maca: la meitat dins de l’aigua i l’altra meitat a l’exterior. Per mi és una imatge profundament de guerra, perquè aquella piscina, a l’època dels talibans, la tenien buida. Des d’aquell mateix trampolí en que ara es tira un noi i gaudeix, llançaven a les noies acusades d’adulteri. Us podeu imaginar el burka, que quan la dona vola fa com unes ales blaves, i després la mort contra el terra o la tetraplegia”.\nA les seves cròniques, el periodista no parla només d’ideologia o d’història. “No pretenc escriure i que la gent entengui el conflicte afganès. Pretenc transmetre tot el que veig a 50 metres al meu voltant”. Defensa que no s’ha d’empatitzar amb la causa política, ni tan sols amb una persona. S’ha d’empatitzar amb el món. Amb el sentiment de l’altre. “Sempre he pensat que quan fas el reportatge d’algú, tu podries ser ell. Una de les coses que em costa més és la descripció d’un cadàver, perquè sempre ets tu, un mirall, perquè un dia moriràs, i perquè si aquell guerriller hagués nascut al meu lloc i jo al seu, potser estaria mort”. Això sí, concreta: l’altre ets tu amb la seva part de víctima i amb la seva part de fill de puta. No ets només un nen de 10 anys de l’Àfrica en una guerra, també ets el que dispara. No es tracta d’entendre al fill de puta, sinó d’acceptar que tu podries ser ell, afirma.\nL’autèntica guerra de Plàcid Garcia-Planas és el combat narratiu per aconseguir transmetre. Prefereix explicar el conflicte afganès a través d’un condó que troba al terra que no pas a través d’un míssil. “Els homes som allò que tirem. La brossa ens explica”. I entre tant explicar, la conversa de l’home de la barba de dos dies s’acaba i se’n torna cap a treballar. La Vanguardia, el seu mitjà, l’espera. “Vaig a seguir manipulant a les masses”, diu al marxar, sarcàstic. Al cap d’una estona, un home panxut es mira amb devoció uns croissants de l’aparador d’un forn, es posa la mà a la butxaca, en treu unes monedes i es posa a comptar-les. No porta prou diners, i se’n va Diagonal avall amb cara d’impotència. És un gest més, d’un home més, en una ciutat més. Però qui sap si el Plàcid, d’aquella mirada i d’aquell joc de seducció entre el croissant i el panxut, n’hagués extret una crònica. Perquè ell, un home més, en una ciutat més, escriu el que veu i t’ho mostra a tu, que ets una persona més, en una ciutat més. Ho escriu pensant en tu, i en ella, i en ell: perquè reflexioneu al llegir el seu periodisme de qualitat.\nclaudia rius corresponasal de guerra Guillermo Cervera Plàcid Garcia-Planas 2014-05-18\nEtiquetat: claudia rius corresponasal de guerra Guillermo Cervera Plàcid Garcia-Planas\nSobre Claudia Rius\nPer Claudia Rius\nConeixent els Samis\nEl català a LinkedIn, una utopia per destruir\nEl poble que respongué al Tribunal Constitucional\nJo també em moro de calor al metro\nPare, qui és el senyor “Uert”?\nMama, pel meu aniversari vull uns pits de plàstic


Departament de Llengua catalana i Literatura: CONCURS PICA LLETRES I VISITA AL GRUP SEGRE\nCONCURS PICA LLETRES I VISITA AL GRUP SEGRE\nEl passat dimarts 28, els alumnes de 3r d’ESO anàrem de sortida. Amb els nervis a flor de pell, ens disposàvem a pujar a l’autobús i encaminar-nos a la que seria la nostra primera vegada a la televisió. Ja no hi havia marxa enrere perquè ens esperaven a l’Intèrpret per rodar els dos primers programes del Pica Lletres Lleida.\nPràcticament havent posat un peu en terra lleidatà, ja ens donava la benvinguda un encarregat del programa i ens conduí als sis concursants al “camerino”. Allí ens varen fer presents les bases del concurs, i un cop llestos... A lletrejar! A partir d’aquí tot és TOP SECRET. Ho sento, però no puc dir res. A més, el fet que ho sigui ens fa sentir importants i ens dona una aparença intrigant.\nVora les 11h sortíem del plató i ens dirigíem a carrer el Riu, 6 on són les oficines del diari Segre. Ens varen rebre a la sala de reunions per fer-nos una petita xerrada sobre l’àmbit periodístic i seguidament ens van guiar per les instal·lacions: la redacció, el plató de Lleida TV i diverses sales amb diverses finalitats. A més a més, per acabar-ho de rematar, vam aparèixer a la secció de Cercles de l’edició de l’endemà.\nEntre TV i diari aquesta setmana ens hem sentit importants! ;-)\nDavid Jové 3r ESO C\nSi voleu veure el programa on va participar el primer grup, només cal que cliqueu aquí. Es va emetre el dia 31 de març i hi van participar 3 alumnes de 3r B: Nerea Benavent, Yasmina Gómez i Marina Guardiola\nTambé només cal que cliqueu aquí si voleu veure el programa on va participar el segon grup format per Chaima Bouallaga, Nerea Font i David Jové de 3r C.\nPublicat per Departament de Llengua catalana a 11:46\nLA SRA FLORENTINA I EL SEU AMOR HOMER al TNC i “To...\nAL TEATRE AMB L'ALUMNAT DE 2n DE BATXILLERAT


Convertir Cedi de Ghana (GHS) i Corona noruega (NOK) - Calculadora de conversió de tipus de canvi de divises\nGHS per NOK\n100 Cedi de Ghana per NOK\n100 GHS per NOK - Cedi de Ghana to Corona noruega convertidor de divises\nEl nostre Cedi de Ghana a Corona noruega convertidor està actualitzat amb els tipus de canvi de 03.08.2020. Introduïu qualsevol quantitat que vulgueu convertir a la casella a l'esquerra de Cedi de Ghana. Utilitzeu les "Monedes d'intercanvi" -Button per fer Corona noruega la moneda predeterminada. Feu clic a Corona noruega o Cedi de Ghana per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nCedi de Ghana to Corona noruega calculadora de tipus de canvi\nTipus de canvi actualitzat: 03.08.2020 23:50\n158,14400 NOK (kr)\n1 GHS = 1,581440 NOK\n0,632335 GHS = 1 NOK\nQuin és el tipus de canvi actual de Cedi de Ghana per Corona noruega?\nCedi de Ghana curs per Corona noruega = 1,58\nConversió GHS a Corona noruega\nHeu seleccionat la moneda font GHS i la moneda objectiu Corona noruega amb un import de 100 GHS. Podeu triar els tipus de canvi de les dues llistes per a més de 160 monedes internacionals. Els tipus de canvi s’actualitzen a intervals regulars i es presenten en forma tabular per a quantitats habituals. També podeu veure els tipus de canvi històrics d’altres visitants.\nUSD 1 1.17415 1.30518 0.74578 0.00942 0.17332 0.10936\nEUR 0.85168 1 1.11160 0.63517 0.00803 0.14761 0.09314\nGBP 0.76618 0.89960 1 0.57140 0.00722 0.13279 0.08379\nCAD 1.34087 1.57438 1.75008 1 0.01264 0.23240 0.14664\nJPY 106.11011 124.58918 138.49331 79.13527 1 18.39087 11.60447\nGHS 5.76972 6.77451 7.53055 4.30297 0.05437 1 0.63099\nNOK 9.14390 10.73631 11.93448 6.81938 0.08617 1.58481 1\nGHS to NOK calculadora de tipus de canvi\nLa Cedi de Ghana és la moneda en Ghana. La Corona noruega és la moneda en Noruega. El símbol per GHS és GH¢. El símbol per NOK és kr. El tipus de canvi del Cedi de Ghana es va actualitzar per última vegada el August 04, 2020. El tipus de canvi de la Corona noruega es va actualitzar per última vegada a August 04, 2020. El factor de conversió GHS té 5 dígits significatius. El factor de conversió NOK té 5 dígits significatius.\ntipus de canvi Cedi de Ghana per Corona noruega = 1,58.\nGH¢ 5 kr 7.91\nGH¢ 10 kr 15.81\nGH¢ 50 kr 79.07\nGH¢ 100 kr 158.14\nGH¢ 250 kr 395.36\nGH¢ 500 kr 790.72\nGH¢ 1000 kr 1,581.44\nkr 10 GH¢ 6.32\nkr 50 GH¢ 31.62\nkr 100 GH¢ 63.23\nkr 250 GH¢ 158.08\nkr 500 GH¢ 316.17\nkr 1000 GH¢ 632.34\nGHS per BRLGHS per GBPGHS per HKDGHS per JPYGHS per MXNGHS per NZDGHS per RUBGHS per UAHGHS per USDGHS per VND


Després de la voràgine desfermada per l’1-O, amb la injustificable repressió policial i la posterior mobilització ciutadana, s’ha obert un període de calma, tensada per l’anunci de marxa d’empreses o les citacions a l’Audiència, a l’espera de la compareixença del president Puigdemont davant del Parlament, fixada finalment per dimarts després de la suspensió del ple de dilluns abans de ser convocat. A hores d’ara, encara no se sap si el ple serà per proclamar la DUI, com insisteix la CUP, o bé per exposar els resultats del referèndum i posar en marxa el desenvolupament de la llei de transitorietat jurídica, però ja han sorgit veus al PDeCAT, moltes en privat i altres en públic, com l’expresident Mas o el conseller Vila, que adverteixen dels riscos de la independència exprés, recomanen diàleg i aprofundir en les possibles mediacions.\nÉs moment de reflexionar sobre els passos a seguir abans d’arribar a un punt de no-retorn, perquè com s’ha vist en els últims anys o dies el temps juga a favor de l’independentisme i caldrà revisar la utilitat pràctica de l’eslògan d’alguns sectors de “tenim pressa”.\nTambé urgeix una reflexió a Madrid sobre com estan gestionant la crisi catalana i algú hauria d’assumir els terribles errors comesos: van anunciar fins a la sacietat que no hi hauria referèndum i n’hi va haver, van ser incapaços de trobar les urnes malgrat un massiu desplegament policial i van ser esquivats pels voluntaris que col·laboraven amb l’1-O, ho van minimitzar dient que seria un pícnic, com en el 9-N, i van muntar un desplegament policial sense precedents, van mobilitzar guàrdies i policies amb una descoordinació denunciada fins i tot pels comandaments intermedis, que rebien ordres contradictòries, van ordenar una repressió desconeguda des del franquisme contra persones indefenses que van negar més tard malgrat l’evidència de les imatges i presumeixen després d’haver aconseguit els seus objectius, quan l’únic que han fet és empènyer els indecisos cap a l’independentisme i deteriorar la imatge de la democràcia espanyola. I lluny de buscar ponts de diàleg o acceptar mediacions s’obstinen en la seua postura, pensant que han guanyat la batalla, i empenyen amb un decret a mida que les grans empreses catalanes canviïn de seu. Pot ser que debilitin l’economia catalana, però també hi sortirà perdent l’espanyola. Cal més reflexió i menys adrenalina.


Thurston Moore a Station to Station – A*Desk\nThurston Moore a Station to Station\nAquests dies hem tornat a parlar de Station to Station (Paulina Zanora va avançar algunes claus del projecte fa una setmana). És un projecte que ens encanta: ens agrada la seva dimensió pública i ens agrada la barreja de gèneres que proposa: performance, actuacions, projeccions i projectes diversos de múltiples creadors. I, encara que no hi siguem, ens agrada la web, des de la qual recompondre o recórrer la seva experiència encara que sigui de manera vicària. Així que, aquest diumenge i abans d’entrar en qüestions més àrdues, us proposem la visita (http://stationtostation.com/).\nCom a petita degustació us deixem una curiosa proposta de Thurston Moore (Sonic Youth segueix sent un dels nostres grups de referència) recordant a Kurt Cobain (una altra referència per a alguns amics):


LA TEMPORADA TURÍSTICA A CALVIÀ FINALITZA AMB UN DESCENS DEL 25% EN LA CRIMINALITAT\nGuàrdia Civil i Policia Local de Calvià treballen intensament per la seguretat de les dones que sofreixen violència de gènere al municipi\nEl batle de Calvià, Alfonso Rodríguez Badal, i la delegada del Govern, Rosario Sánchez Grau, han destacat en la reunió de la Junta Local de seguretat que el balanç durant la temporada alta ha estat moderadament positiu, ja que s'ha constatat un descens en el 25% en els delictes, especialment els que fan referència a robatoris a persones. Concretament, els delictes greus han baixat un 32% i els lleus un 28%. Cal destacar, que Policia Local de Calvià ha interposat un total de 1.700 denúncies per comportament incívic i 2.600 relatives a la venda ambulant. A més, els agents locals han intervingut en més de mil situacions de baralles o agressions. En referència als robatoris a habitatges del Toro, la guàrdia civil ha detingut diverses persones relacionades amb aquests fets. Mentrestant, Policia Local ha col·laborat activament i decidit incrementar la visibilitat de la presència policial en aquest nucli.\nL'únic indicador que va en augment és el relatiu als delictes contra les persones, bàsicament dones, la meitat d'elles estrangeres. En aquest sentit, la plantilla de policia de Calvià cada vegada atén més dones víctimes de la violència de gènere. Actualment s'ocupen del seguiment de 97 casos de dones que han denunciat i es troben en risc baix. Està previst que durant el mes de novembre se celebri una nova reunió de coordinació entre les forces de seguretat sobre les actuacions a dur a terme en tema de violència de gènere.\nPel que fa a Magaluf, s'ha acordat continuar fent feina en prevenció de possibles nous casos de precipitats amb estreta col·laboració dels hotelers de la zona. A més, en aquest nucli han estat també rellevant les accions dutes a terme contra l'assetjament d'alguns individus contra dones que exercien la prostitució al carrer, i s'ha posat en relleu la feina que s'està duent a terme amb entitats com Casal Petit, Metges del Món o Creu Roja.\nLa tasca coordinada de Policia Local de Calvià i Guàrdia Civil ha estat molt efectiva en la seguretat de fets multitudinaris puntuals, com els partits del Mundial de Futbol, o esdeveniments amb participació d'autoritats destacades, com en el Smart Island. Des Delegació de Govern s'ha plantejat que la propera temporada hi hagi patrulles mixtes de guàrdies civils i agents irlandesos, alemanys o francesos. Tot i això, des del consistori s'ha reiterat la necessitat de comptar amb més efectius de Guàrdia Civil a Calvià durant la temporada estival i que aquests reforços arribin ja al maig, ja que en els últims anys sembla que el turisme d'excessos s'avança.\nA la Junta Local de Seguretat també han estat presents el tinent de batle de Serveis Generals i Seguretat de l'Ajuntament, Andreu Serra; el secretari general de Delegació de Govern, Ramón Morey; el director general d'Emergències del Govern de les Illes Balears, Pere Perelló; el cap de la Policia Local de Calvià, Justino Trenas; l'inspector de Policia Local, Antonio Pascual; el tinent coronel de la Guàrdia Civil, Antonio Orantos; i el comandant del Lloc Principal de Calvià, Eduardo Herrero, entre d'altres.\nConveni amb la Fundació Deixalles\nProposta denegació de llicència a zona protegida