Una jornada festiva on participa tota la comunitat educativa de l’escola i oberta les entitats del barri. Al llarg d’aquesta jornada, les activitats es desenvolupen al voltant d’un tema i les actuacions representen una millora dels espais de l’escola.\nNivell Educatiu: 0-3, mestres, personal de suport i de servei, famílies i entitats del barri.\nÀmbit temàtic de l’activitat: consum, biodiversitat, participació, cooperació i convivència.\nContext d’acció: gestió, curricular, participació, implicació en l’entorn\nTipus d’activitat: projecte interdisciplinari i acció de centre.\nDurada: una jornada.\nAquesta activitat està emmarcada dins del Programa de promoció de l'emprenedoria “Emprendre a la Meva Escola” (EME), inclòs en el Projecte Ruralactiva de la Fundació Món Rural. EME és un programa educatiu adreçat a alumnat d'educació primària, en el qual l'alumnat crea i gestiona durant el curs escolar una cooperativa en què fabrica productes que ven un cop l'any a un mercat o fira de la seva localitat.\nÀmbit temàtic de l’activitat: Participació.\nContext d’acció: Curricular, participació, implicació entorn.\nDurada: Un curs escolar. El projecte es va iniciar el curs 2010. La idea és que sigui un projecte interdisciplinari que es dugui a terme cada any.\nÉs una activitat transversal en format d’una jornada festiva, on es fomenta el coneixement de les energies alternatives, la defensa del medi ambient i la millora de les competències comunicatives, alhora que es promou la participació de l’alumnat i el treball en xarxa amb les escoles de primària del municipi.\nNivell Educatiu: ESO, Batxillerat i cicles formatius.\nÀmbit temàtic de l’activitat: Energia.\nContext d’acció: Currículum, participació i implicació en l’entorn.\nTipus d’activitat: És una activitat transversal del centre, en format de celebració d’una jornada.\nDurada: 9 a 13 h (les jornades a les escoles), de 9 a 13.30 h (la jornada a l’institut).\nA l'escola reduïnt quilowatts\nEl projecte d’estalvi i eficiència energètica al centre es treballa amb l’alumnat del cicle superior mitjançant: treball curricular, la implementació de mesures d’estalvi energètic al centre i l’avaluació respecte a l’efecte global del consum energètic. L’alumnat s’implica en la fase de seguiment i avaluació dels consums del centre. Disposar d’una instal·lació solar fotovoltaica al centre permet el treball d’altres fonts d’energia, els seus impactes i la coresponsabilitat individual i grupal (aula o llar) de cadascú. Es treballa durant tot el curs i l’accent principal és l’acció per a la millora del centre. L’escola participa del projecte municipal 50/50.\nNivell Educatiu: cicle superior.\nContext d’acció: Curricular i gestió de centre.\nTipus d’activitat: acció centre.\nDurada: tot el curs.\nConviure sense soroll\nTAÏCA, L'art com a mitjà d'expressió personal\nEl passeig setmanal


m.angels: de juny 2015\nSalt del Moli de la Salgueda\nResclosa del forat Mico\nPublicat per m.angels M a 6:41:00 p. m. 2 comentaris:\nBaga - Gisclareny\nCal Cerdanyola - Aula de Natura\nPublicat per m.angels M a 1:42:00 p. m. 2 comentaris:\nGorg Negra de Viladrau\nGorg Negra - Viladrau\nSalt de la dona d'Aigua - Arbúcies\nSalt de le dona d'aigua - Arbucies\nEs conte que l'hereu de can Blanch, mentre feia la mitig-diada sota l'ombra d'una alzina\nsenti una dolça veu que suaument entonava unes cançons; l'home es dirigí cap on venia la veu i allà, sota el gorg es trobà una dona d'aigua de la que desseguida en queda enamorat per la seva bellesa. Desprès d'unes quantes jornades de supliques i declaracions amoroses, la noia i el xicot es varen casar, prometen ell que no l'he recordaria mai els seus orígens a ella. Passaren els anys i tingueren fills, però un dia, en apropar-se una tempesta la dona va fer segar la collita per que no es perdes, però la tempesta mai va arribar, l'home ple d'ira al veure que la collita s'havia segat abans d'hora, va anar cap a la dona dient-le: "Dona d'aigua tenies que ser". Arran d'aquestes paraules, la dona va desapareixer per sempre mes, diuen que es va llençar al gorg d'on venia, l'home i el mas es varen arruïnar progressivament, però els fills, deien que cada dia al mati la mare els anava a pentinar i es trobaven unes perles sobre el llit, eren les llàgrimes de la seva mare, gracies a les que varen poguer\nremuntar el mas i tornar a fer fortuna. Diuen que el salt es la cabellera de la dona d'aigua.\nUna vegada, temps era temps, a Can Prat hi havia un amo poderós que governava amb intel.ligència terres, espessoralls i ramats. Tothom és sabedor, per aquella contrada del Montseny, que Can Prat és una casa antiga que té més de cinc-centes quarteres de bosc i cent noranta de terra campa i prats frescals. En aquella època, a més, li feien censos de domini dotze masos petits i arreu de la muntanya, posseïa altres set masoveries que habitaven bona gent pagesa.\nA l'amo de Can Prat li esqueia, a vegades, de caminar per les rouredes. Coneixia el que vol dir el vent quan passa pel cim dels pollancres.\nCopsava el bordar dels gossos, a l'hora vespertina, entre els suros i els aulets o el dring a penes audible, del ramat que va cap a la cleda. Com que era un home triscador, sovint se li feia de nit ben enllà dels dos turons que atermenaven la seva propietat i, encara amunt i amunt, pujava- segur de pas-, sota la celístia variable, tiranys i migs camins fins a les engires de la Vall de Santa Fe, on hi ha la gran penombra.\nUn dia, doncs, bo i fent una d'aquestes passejades de ranvespre, succeí que l'amo de Can Prat va arribar al topant mateix del Gorg Negre, allà a les aigües insondables, quan era ja la mitjanit d'un pleniluni total i claríssim. El gorg era quiet i exànime. Ni un bri d'aire pel brancatge dels vímets. Ni un fresseig d'animal. Ni cap altra guspira que no fos l'esplendor de l'astre nocturn que l'emplenava. Hi havia quelcom de pesarós i estrany i, amb una mica de fatic a les cames, l'amo de Can Prat va asseure's al bell costat de l'aigua, sobre una pedra inclinada. Llavors, de primer confusament, i després nítida i precisa, va aparèixer, mig submergida en el líquid del gorg, la figura meravellosa d'una dona nua que, lenta i abstreta, es pentinava la cabellera, rossa com l'or, amb una pinta fulgurant. L'amo de Can Prat no havia vist mai una perfeccció com aquella, ni tampoc no hi ha paraules per a explicar-la. Cap home no hauria pogut resistir tal torbadora bellesa.\nLànguidament, la dona, amb els braços ben alçats, es passava la pinta mentre, baixet, anava cantant no sé quina esquerpa melodia. I els ulls!: verdíssims, ten- dres i manyacs, però llunyans, llunyans com si encara contemplessin, en la perduda ratlla de la foscor del bosc, un país de segures i perfectes formes.\nDe sobte, la dona va esguardar-lo fit a fit i, en aquell instant precís, ell va compren- dre que ja l'estimava com mai no havia estimat ningú i que el seu destí quedava junyit al d'ella, sense remei. I era desig i era contemplació i voluntat i orgull i audàcia el que sentia admirant aquella cara adorable i el cos provocador.\nL'amo de Can Prat va preguntar-li com se deia, però la dona, sense deixar de mirar-lo, no contestà. I diu la contalla que, durant una bona estona, l'amo li anava fent preguntes i ella sols l'observava amb els seus ulls de maragda jove sense dir ni un mot, però que, al final, va arribar un moment en què, tímida i calmosa, explicà que era donzella de riu, no pas mortal, però tampoc immortal i que obeïa una llei de vida i costums ben diferents dels humans; que la seva abraçada, en aquell lloc pregon esdevenia perillosíssima perquè tenia el costum de negar els homes que pel pleniluni la volien aconseguir. També diu que la veu de la dona vibrava com el so d'una campana marina i que el seu accent recordava modula- cions d'un altre món, potser d'aquell que alguns han conegut en una existència feliç i primitiva.\nFou enraonia d'amor la d'aquella nit singular. L'home, presoner del lloc i de l'hora, demanà a la nimfa, amb insistència, que volgués a acceptar de ser la seva esposa i li oferí compartir la casa, la terra i la riquesa que ell tenia per tota la contrada, com a penyora de la seva voluntat. Ella, però, sentia angúnia de deixar la somnolenta protecció de l'indret on havia estat engendrada i d'endinsar-se en una nova vida que desconeixia del tot. Havia sentit parlar de la inconstància dels humans, de llurs desequilibris i rudesa, de la cobdícia esvalotada.\nNo obstant així, també hi havi en aquella dona d'aigua un cansament de la freda certitud del seu medi vital i, d'altra banda, s'adonava que l'home cepat que tenia al davant li agradava molt, de manera que, en conclusió, va acordar de maridar-se amb l´única reserva-que fou confirmada i jurada allí mateix per l'amo de Can Prat- que mai de mai, en cap circumstància ni per cap raó, ell no li recordaria, ni en públic ni en privat, l'origen fluvial d'on ella dimanava ni tampoc no l'escarniria amb paraules ni expressions que la concernissin.\nI fou d'aquesta manera - segons diuen- que la dona d'aigua va arribar a ser senyora i majora de Can Prat, legítima i amant esposa, assenyada consellera, disposta i respectada propietària, junt amb el seu marit, de molta prosperitat i que, encara més, feu augmentar el poder de la família fins al punt que el nom d'en Prat de Gualba, resultà altament considerat en el palau del mateix comte de Barcelona i, enllà la Mediterrània, en totes les terres, illes i consolats de Catalunya. També m'han explicat com a cosa certa que del matrimoni naixeren dos fills, un nen i una nena, els quals guardaven gran semblança de visatge amb la seva mare i que anaven creixent ferms i espigats enmig de tot aquell benestar. Passaren els anys. Després de la calda, amb els seus esplets, venia la tardor vermella: més tard l'hivern xiuladís i tothora sortia alegre fum de la llar de Can Prat. La primavera sobtava amb el vol de les pasqüetes i home i dona, agafats de la mà, contemplaven llavors els dolls d'aigua vital que regalimava de la muntanya.\nA vegades, però, a Penya Negra, a l'altra banda de la planassa, hi feia niu un déu mesquí que sotjava inquietament l'hora de la fallida: un maligne geni del lloc, sense nom ni aspecte coneguts, promotor de malvestats de tota mena i cos dels diables que bullien dins les aigües sinistres; autor, potser-qui ho sap- de la desgràcia que estava a punt de produir-se i, això sí que és ben segur, no pas estrany, d'alguna manera, al que ara explicaré:\nDoncs heus aquí que un mal dia, quan l'amo de Can Prat i la seva dona mesuraven una bona terra que calia preparar, van començar a disputar sobre el cultiu que allí fóra més adient. Li semblava a l'amo que seria bo de sembrar-hi blat de xeixa, d'aquell esplèndid de llevar i molt valuós al mercat. La dona, en canvi, argumentava en contra i deia que el terrer no hi era pas propici i que, segons ella, el moresc amb les seves reblertes panolles convenia molt més. Raons i raons de l'un i de l'altra anaren punjant de to fins al punt que el marit, enfadat, ple de vehemència i oblidant el jurament que havia fet ja feia anys, reciminà a la muller amb grans crits- que ressonaren per muntanyes i turons- dient-li que, al cap i la fi, poc podia ella entendre de sementeres ni d'anyades perquè no era pas cap altra cosa que una pobra dona nascuda i treta per ell mateix de l'aigua del riu. Ho acabava de fer i ja se'n penedia; però qui pot fer tornar enrera una paraula funesta? El mal ja era fet. La desgràcia, infal.lible, i esbarriat del tot l'encanteri.\nLa dona d'aigua, en sentir els mots prohibits, fugí ràpidament cap als fondals del Gorg Negre, sense que l'amo de Can Prat pogués aturar-la. Corria i corria com si fos enduta d'un torb sinistre, fins que va desaparèixer. Ell decaigut, i sense esma, se n'anà cap a casa, mentre, des e la coma de Morou fins al turó d'en Berenguer Mort, el cel s'espesseïa de nuvolades furioses.\nI diu que l'amo de Can Prat mai no tornà a veure la seva dona; que ferreny i alent com era, moltes vegades durant el dia, s'encaminava al gorg i la cridava; que féu sortilegis i prometences a les deïtats que governen aquell lloc, sense cap resultat; que anava i venia, frenètic, de la casa al gorg i del gorg a la casa, fent i desfent el camí, plorant com una criatura, mirant de descobrir-la quan ella no s'ho esperé: que es passava hores i hores en una finestra de ponent del seu mas guaitant l'indret d'on havia fugit i que, de nit, quan la lluna era plena, prou volia sortir de la casa per anar a trobar-la a la ribera del turmentós estany però que, cada vegada que ho provava, li venia una gran son i queia , com cau un cos mort, damunt l'escó de la llar i s'adormia profundament fins a l'alba.\nTambé expliquen que la dona, quan l'amo, envaït d'aquella postració, no se'n podia adonar, entrava amb cautela a la masia, anava a la cambra dels seus fills i els acaronava i els besava molt dolçament, s'hi quedava una bona estona, dreta i sol.lícita, cantant la seva cançó i que, abans de sortir, deixava caure unes llàgrimes brillants dessobre la gran taula de castanyer del menjador, llàgrimes que, l'endemà, convertides en raríssimes perles de gran valor, recollia, esbalaït, l'amo de Can Prat, sense saber-ne la procedència. Així fou com, malgrat la tragèdia, s'enfortí encara més i més la puixança de la casa durant molt de temps.\nGorg Negre - Santa Cecília de Voltregà\nGorg Negre-Santa Cecília de Voltregà\nLa llegenda popular diu que a prop del Gorg Negre de la riera de Sorreigs hi ha el lloc conegut com la plaça de les Bruixes. Era el punt de reunió de les bruixes de la comarca, i quan volien fer mal als pagesos dels pobles propers, feien els seus sortilegis i provocaven que del Gorg Negre sortissin les grans tempestes i xàfecs que en moltes ocasions acabaven amb les collites fetes totalment malbé.\nPublicat per m.angels M a 12:19:00 a. m. 3 comentaris:\nErmita de Santa Perpètua i El Gorg Negra - Santa C...


Tots som friquis: l’expansió del gènere fantàstic (Jordi Nopca)\nTots som friquis: l’expansió del gènere fantàstic\nNoves col·leccions i l’ampliació de llibreries com Gigamesh en demostren la vitalitat\nJORDI NOPCA Barcelona 14/06/2015 00:00\n260x366 L’última entrega fílmica d’Els jocs de la fam arribarà al novembre / M. CLOSE / M. GARCÍA / EFE L’última entrega fílmica d’Els jocs de la fam arribarà al novembre / M. CLOSE / M. GARCÍA / EFE\n“A les generacions anteriors, només quatre bitxos raros consumien ciència-ficció, i ara, en canvi, tots som friquis -explica Alejo Cuervo, propietari de la llibreria Gigamesh, especialitzada en fantasia, ciència-ficció i terror, i de l’editorial que porta el mateix nom-. No és una moda o un fenomen passatger, sinó que estem vivint un relleu generacional. La canalla mama el gènere fantàstic en tots els sentits: als llibres, al cinema, a les sèries i als videojocs”.\nIgual que el mag Saruman d’ El Senyor dels Anells, Cuervo ha anat acumulant poders al mateix temps que la barba i els cabells se li tornaven blancs. Va obrir la primera Gigamesh el 1985 -situada a la ronda de Sant Pere-, i descriu la situació del gènere en aquells moments com “un erm”. Llavors, per aconseguir ciència-ficció amb cara i ulls, només hi havia dues opcions: “Makoki i el drugstore que hi havia a la cruïlla entre Aribau i París”, recorda. Durant la dècada dels 80, i arran de l’èxit de La guerra de les galàxies, editorials com Argos Vergara i Martínez Roca van tirar endavant col·leccions de gènere que havien estat precedides per pioners emblemàtics. A l’Estat, el gènere fantàstic va arribar de fora. La revista argentina Más Allá va esperonar l’editor Francisco Porrúa a fundar Minotauro a Buenos Aires l’any 1955. “Porrúa, que se’l recorda perquè va publicar Cien años de soledad, de Gabriel García Márquez, i Rayuela, de Julio Cortázar, va ser el primer editor que va confiar en el gènere”, diu Cuervo. El mateix any, Edhasa engegava la col·lecció Nebulae (1955-1969), que més endavant estaria acompanyada per Galaxia (1963-1969), editada per Vértice, o de la línia de ciència-ficció de Géminis (1967-1969). Encara a la dècada dels 60, també Caralt va apostar pels altres mons, i poc després s’hi van afegir Bruguera i Acervo.\n“Els primers anys de Gigamesh van ser molt difícils -assegura Cuervo-. El punt d’inflexió va arribar quan vam apostar per la importació de llibres i còmics provinents, sobretot, d’Anglaterra i els Estats Units”. Actualment, la meitat de l’estoc de la llibreria continua sent en anglès, encara que l’oferta editorial de fantasia i ciència-ficció “s’ha multiplicat per deu durant l’última dècada”. Si Gigamesh ocupa des del 2014 un nou local de 500 m al carrer Bailén ha sigut, en gran part, per l’encert de Cuervo d’haver publicat a partir del 2002 la traducció castellana dels diversos volums de Joc de trons, de George R.R. Martin. “De la saga n’hem venut més d’un milió i mig d’exemplars, però dels altres títols de l’editorial si en venem 2.000 ja és tot un èxit”, reconeix.\nSi hi ha un aspecte que agermana les col·leccions especialitzades de ciència-ficció és la incertesa i la fragilitat. L’any 2012 RBA posava en circulació els primers títols -d’un gris lluent- de Literatura Fantástica, i un any després n’anunciaven el redisseny i el replantejament. A finals del 2013, després dels Cuentos completos de J.G. Ballard, va entrar en un impàs. Paral·lelament, Penguin Random House llançava el nou segell Fantascy el 2013. “Havíem vist que el gènere estava creixent no només en el món del llibre, sinó en tots els productes culturals, i encara que ja teníem títols de ciència-ficció des de feia anys (ja havíem publicat Terry Pratchett), no teníem cap col·lecció específica que mostrés la varietat del gènere”, explica Alix Leveugle, una de les editores del segell. “El fantàstic està més a prop que mai del mainstream -assegura-. Cada vegada hi ha més gent que llegeix autors com Joe Abercrombie, Trudi Canavan i Paolo Bacigalupi, i al mateix temps creixen també els noms de prestigi, com ara China Miéville, de qui hem traduït Embassytown ”. Leveugle considera que el fantàstic “et fa somiar, et permet viatjar a un altre món sense deixar de pensar en la teva realitat i és, sobretot, un entreteniment de qualitat”. El triumvirat d’autors de gènere fantàstic de Penguin Random House que més venen són Félix J. Palma, Terry Pratchett i, a força distància, Patrick Rothfuss: s’acosta al milió d’exemplars.\nEntre els grans èxits editorials dels últims anys, bona part estan orientats al públic jove: hi ha la saga Divergent, de Veronica Roth; Els jocs de la fam, de Suzanne Collins -en català, totes dues a Estrella Polar-, i les novel·les de vampirs emo de Stephenie Meyer, Crepuscle (Alfaguara). Una de les editorials que van apostar breument per l’ urban fantasy va ser Versátil. “Estem especialitzats en novel·la negra i romàntica, i si vam deixar el fantàstic és perquè en el camp adult, i tret d’alguns fenòmens, el públic és molt reduït”, explica Eva Olaya.\n‘Fantasy.cat’: és factible?\nEditorials comPleniluni, a la dècada dels 80, i col·leccions com Ciència-ficció de Pagès -oberta el 2000- són dos dels precedents que han fet possible Males Herbes, que va néixer el 2012. “Ens agrada dir que publiquem literatura no-realista -resumeix Ramon Mas, un dels dos fundadors, juntament amb Ricard Planas-. Ens interessa la fantasia com a reflexió sobre la realitat o com a hipòtesi del que pot passar. La fantasia medieval o ambientada a l’espai no ens crida tant l’atenció, però no ens volem tancar portes”. Al catàleg de Males Herbes hi conviuen Kurt Vonnegut amb Max Besora, i Jonathan Lethem amb Josep Maria Argemí. La presència d’autors catalans augmenta perquè les traduccions suposen una inversió que difícilment es recupera. “Hem anat creixent una mica de vendes, però són modestes -diu Mas-. Al mateix temps, som conscients que el nostre públic potencial és molt més gran. La nostra missió principal és que els lectors que no llegeixen literatura d’imaginació se’ns vagin acostant a poc a poc”. Dos dels pròxims títols de l’editorial que haurien de fer forat són Nosaltres, de Ievgueni Zamiatin, i La guerra de les salamandres, de Karel Čapek.\nJoe Abercrombie: “Els autors joves vivim una nova renaixença creativa”


Quan l'oposició no té res per aportar - Levante-EMV\nQuan l'oposició no té res per aportar\nLetícia Piquer - Regidora de Joventut, Cooperació, Modernització i Bon Govern a l'Ajuntament d'Alzira\n02·05·20 | 10:45\nQuan vaig entrar en política sabia del joc estratègic que aquesta comportava, però mai hauria pensat, innocentment, que dins d'aquest joc, i en l'àmbit local (a tindre en compte perquè en una ciutat com Alzira al final tots acabem coneixent-nos) entrara un joc brut d'intentar desinformar a la ciutadania amb mentides, i més, en una situació tan delicada com la que tots estem vivint. I no sols entren en joc aquestes mentides sinó que, a més, els partits de l'oposició sols proposen mesures que el govern ja du a terme des de l'inici de l'estat d'alarma, amb la qual cosa no aporten res més que no estar ni al dia de les coses que fem a l'Ajuntament, i les poques mesures que aporten com l'ajuda de 1.000?€, ells mateixos saben que són irreals i que l'Ajuntament no pot assumir aquest cost, cosa que, continuen sense aportar cap proposta real per a ajudar als nostres veïns i veïnes.\nEste dimecres vam tindre un ple llarg i amarg. Sentint continues desqualificacions a la feina que fem nosaltres i el personal de l'Ajuntament. Alguns departaments estan més parats, però d'altres estan fent un treball brutal. Tenim un departament de Serveis Socials que ha fet un Pla d'Emergència Social increïble per arribar a tota la població vulnerable (el qual VOX va votar en contra!), treballant dia a dia amb destall i amb un gran reconeixement per les persones usuàries que contínuament criden a l'Ajuntament per donar les gràcies.\nEl departament de Cultura no ha parat d'oferir programació cultural online per a totes les edats, amb nombroses iniciatives exitoses, com el Nan@fest online. El departament d'Idea amb totes les accions de formacions, de plans d'ocupació o els departaments d'Informàtica, Modernització i La Clau, des del primer dia de l'estat d'alarma, no han parat ni un sol moment, aconseguint que els treballadors puguen teletreballar, que la gent puga obtenir el seu certificat digital, que els tràmits continuen fent-se, que les ajudes puguen arribar i que res pare. I podria continuar amb el gran treball que s'està fent des de la Policia Local, des de Sanitat i un llarg etcètera.\nDel que em pertoca com a Regidora de Modernització, l'oposició va parlar del col·lapse amb els permisos de crema. Primera notícia!! Des del primer moment, l'equip de govern al costat dels tècnics de Medi Ambient, de La Clau i de Modernització vam pensar quina era la manera més senzilla per fer-ho fàcil a la població més major amb la tramitació telemàtica del permís, donada la prohibició d'acudir a La Clau per l'estat d'alarma. Demanàrem ajuda a la Cooperativa, perquè d'aquesta manera les persones més vulnerables en l'àmbit informàtic podrien tindre el seu permís de crema amb una telefonada i podrien arreplegar la justificació impresa quan baixaren per material a la cooperativa. ALZICOOP ens ha ajudat en tot moment posant els seus treballadors i treballadores al servei de la ciutadania, i des d'ací els donem les gràcies. El poble sempre estarà per ajudar al poble.\nI açò és el treball de l'equip de govern i dels tècnics, no de cap regidor de l'oposició que amb mentides fa creure al col·lectiu de llauradors, que tant fa pel nostre poble, a través de "fake news" que és gràcies a ell. Tant de bo aportaren idees per a facilitar les coses perquè a la fi, qui ho pateix és la ciutadania.\nLes crítiques també anaven cap a la Seu Electrònica com que no funcionava i no servia per a res. Doncs des que començà l'estat d'alarma s'han registrat un total de 355 permisos de crema, 155 amb certificat digital, 94 sense certificat (procediment que també obrirem des de la Seu Electrònica per a facilitar la tramitació dels col·lectius més vulnerables digitalment), i 106 per la cooperativa via telefònica (que realitza amb el seu propi certificat electrònic via la Seu electrònica), per la qual cosa, la Seu Electrònica funciona perfectament.\nLes coses del karma, quan alguna d'aquestes mentides es poden comprovar ràpidament amb dades, i es poden desmentir fàcilment. Deixen de subestimar a la ciutadania, per favor, més de la meitat, 249 certificats fets de forma autònoma, gràcies a les facilitats que els tècnics donen.\nTots els dies l'Ajuntament atén les cridades i facilita la tramitació telemàtica. Deixen de posar empeny en fer creure que no estem al costat de les persones, que no atenem a les seues peticions i que no posem les vies necessàries per facilitar qualsevol tràmit telemàtic.\nI jo em pregunte: quina manera és aquesta de desgastar la seua energia? Si creuen que amb aquesta manera de fer política podran aconseguir alguna cosa és que no han entés res de cap a on caminem com a societat. La informació és poder, per això m'atrevisc a dir que la vella política té els dies comptats en un sistema on, cada vegada més, podem comprovar la realitat a través de les dades de les pantalles.\nComençava dient que quan vaig entrar en política sabia del joc estratègic, però m'imaginava que els temps havien canviat, espere que aquestes veritats ajuden a desmentir les falsedats que des de l'oposició es difonen.


- J8: Roquetenc-CADET A 3-1 (23/11/2013)\n0-1 Pardo (14’). De dins de l’àrea a passada de Soto desprès d’una sacada de corner al primer pal de Favà.\nGasulla (80), Eric (47), Llambrich (73), Lluis (73), Oriol (58), Canalda (40), Favà (80), Soto (65), Aaron (80), Aleix (80) i Pardo (80). SUPLENTS: Fonsi (22), Castaño (40), Berti (22) i David Mora (40).\nTot i haver-se posat per davant i haver generat infinitat d’ocasions el Cadet A va perdre a Roquetes en un vibrant partit de cara a l’espectador , amb moltes arribades dels dos equips, però que sota la visió de l’entrenador visitant Mario Arques “deixa bastant clares les mancances que té l’equip”.\nLa primera part començava amb domini del Roquetenc que s’acostaria en un parell d’ocasions amb perill a la porteria de Gasulla, en accions ben resoltes pel porter cavero.La primera arribada a l’àrea local acabaria amb córner, que tret per Favà al primer pal, li queia la pilota a Soto que li deixava de cara a Pardo per a que marqués el primer gol del partit.\nEl partit continuaria amb poc futbol degut al mal estat del camp però amb arribades a una i altra àrea ben resoltes pels porters en ocasions i mal finalitzades pels davanters en altres. L’equip cavero s’ha mostrat molt feble en defensa i l’equip local va trobar la seva recompensa a l’ultima jugada de la primera part quan en un córner rematava el seu davanter al segon pal. 1-1 i ni es servia del mig camp.\nLa segona meitat va tenir clar color cavero amb nombroses ocasions que ni Pardo, Soto, Aaron ni Favà van poder convertir en gol. A l’altra àrea en aquest període no hi va haver tantes aproximacions però sí ocasions clares, com un clar penal assenyalat a Gasulla que el jugador del Roquetenc enviaria al pal.\nA partir d’aquí la Cava va dominar clarament el partit i va gaudir de més ocasions per posar-se per davant al marcador. No va ser així i, com es diu al món del futbol, qui perdona la paga. Així el Roquetenc, en una bona contra, feia el gol que els posava en avantatge al marcador quan menys mèrits havia fet.\nQuedaven 15 minuts i la Cava va estirar línies passant a jugar amb defensa de tres per mirar d’empatar el partit. Tot i les nombroses arribades a l’àrea local el gol de l’empat no va materialitzar-se mai i sí el que sentenciava el partit dels locals, quan en temps afegit i amb només Llambrich de defensor, van fer el 3-1 que seria definitiu.\nDestacar la bona entrega dels jugadors, com així també el bon debut de David Mora i Albert Pagà amb l’equip A. També s’ha delamentar la feblesa defensiva i el poc encert ofensiu que ha tingut l’equip. Conceptes que es treballaran aquesta setmana per tal de corregir errades.


[VÍDEO]: TV3 la torna a fer grossa amb el català - XCatalunya.cat\n[VÍDEO]: TV3 la torna a fer grossa amb el català\nTV3 continua aplicant les sentències lingüístiques\nTV3 no respecta el català\nEl català fa molts anys que està en perill. L’arribada de Ciudadanos a les institucions i la instrumentalització política de la llengua va fer molt mal. La justícia espanyola s’ha convertit en un actor perfecte en tota aquesta història, ja que s’ha carregat la immersió lingüística a les escoles i pretén que alguns centres educatius imparteixin el 25% de les classes en castellà. L’ús de la llengua pròpia cau any rere any i, lluny de protegir-la, rep atacs.\nSegons Plataforma per la Llengua, cada vegada són menys els ciutadans que s’expressen en la nostra llengua. La franja d’edat que preocupa més són els joves, que utilitzen el castellà i l’anglès en les seves relacions socials i també a xarxes socials. Per zones, on s’utilitza menys l’idioma és a l’àrea metropolitana de Barcelona. Així, l’escola i la Televisió de Catalunya haurien de ser les eines de cohesió per tal d’arreglar aquesta situació. I no ho estan fent.\nLa Televisió de Catalunya està molt lluny de ser el què era als seus inicis. Els periodistes que la formen s’han carregat els valors fundacionals. S’entrevisten persones en castellà quan aquestes entenen la nostra llengua o quan es podrien utilitzar sistemes de traducció simultània. S’emeten sèries produïes fora de Catalunya. I el que faltava: TV3 s’ha referit a la pel·lícula “l’home del soterrani’ com “el hombre del sótano”\nLa pel·lícula s’ha estrenat en català aquest divendres. A més, també hi ha un tràiler en la nostra llengua. És totalment incomprensible i insultant. Les televisions espanyoles doblen el nom al castellà quan parlen de pel·lícules internacionals, doncs per què TV3 ho ha dir en versió castellana?\nLa denúncia publicada pel perfil de Twitter Doblatge en Català s’ha fet viral a xarxes socials i ha obtingut moltes reaccions. Les errades cada vegada són més freqüents. Voluntàries o per desídia, però errades.\nIncomprensible que @tv3cat parli d' 'El hombre del sótano' i no de 'L'home del soterrani', que s'ha estrenat en català aquest divendres. Un film, a més, que compta amb un tràiler en la nostra llengua. Absolutament incomprensible. pic.twitter.com/TgBb6nV1Dq\n— Doblatge en català (@DoblatgeCatala) March 18, 2022\nTags: català, TV3\n4 pensamientos sobre “[VÍDEO]: TV3 la torna a fer grossa amb el català”\nRetroenllaç: Així serà el procés d'elecció del director de TV3 i el de Catalunya Ràdio - XCatalunya.cat\nRetroenllaç: Més canvis interns a TV3 - XCatalunya.cat\nRetroenllaç: Vicent Sanchis ensorra Víctor Amela amb una resposta brutal - XCatalunya.cat


Molt aviat, us presentaré com fer aquest original crispetes. És molt més senzill del que es pensa.\nNomés calen dos o tres tipus de matèries primeres i podeu fer crispetes diferents segons les vostres preferències personals.\nUn mos de cruixent, veure pel·lícules escombrar aperitius essencials del drama, el gust de caramel és més deliciós.\n1. Prepareu amb antelació els grans de blat de moro i l'oli de cocció necessaris per fer les crispetes originals. Els petits grans de blat de moro que fem servir aquesta vegada tenen forma de papallona i molta gent no els comprarà especialment. Si no poden comprar-los, està bé substituir-los per grans de blat de moro normals. Primer de tot és posar el blat de moro a l’aigua corrent rentat netejat repetidament, amb una densitat menor de l’aigua de drenatge de la xarxa de fuites, deixar de banda.\n2. Traieu una paella d'acer inoxidable neta (preferiblement antiadherent) sense aigua i oli, i obriu el foc per escalfar la paella.\n3. Si voleu utilitzar mantega, traieu la mantega de la nevera amb antelació i foneu-la a temperatura ambient. Després que l’oli estigui calent, podeu abocar tot el blat de moro sec a l’olla i fer servir la pala de fusta per girar-lo contínuament, perquè la superfície del blat de moro no està completament coberta d’oli, de manera que és fàcil enganxar-lo al fons de l’olla.\n4. A poc a poc, la temperatura a l’olla continua augmentant i els grans de blat de moro esclataran quan s’escalfen a alta temperatura. Quan sentiu el so de Zila i veieu com s’esquerda la superfície, podeu tapar l’olla.\n5. No es pot obrir la tapa amb freqüència després de tapar la cassola, de manera que ha de sacsejar-la de tant en tant. Per una banda, sacsejar el fons de la paella amb freqüència pot evitar que s’enganxi a la paella, per altra banda, pot fer que els grans de blat de moro s’escalfin de manera més uniforme sense quedar-se al mateix lloc.\nEspereu uns minuts, a través de la tapa transparent es pot veure l'explosió completa del blat de moro, no sento quin so pot apagar el foc per obrir la tapa. La mantega també es pot utilitzar per obtenir sabor a caramel. Poseu una capa de paper resistent a l'oli al bol petit i deixeu-la refredar lleugerament a temperatura ambient per obtenir crispetes cruixents.\nAnterior: Crispetes de sèsam d’ós en bosses\nPròxim: Crispetes de blat de moro de la Xina sense OGM INDIAM\nAula prefabricada de la Xina, Crispetes de blat de moro caramel, Crispetes de blat de moro INDIAM, crispetes de blat de moro,


Guanyadors sorteig setmanal (1 a 7 juny)\nNova fitxa d'identificació del pardal comú\nDocument to download : pardalcom-1512.pdf\nNova fitxa d'identificació de la tórtora turca\nNova fitxa tórtora turca\nDocument to download : tortoraturca-4575.pdf\nGuanyadors dels sortejos setmanals #JoEmQuedoAcasa (25 a 31 maig)\nHem batut el rècord de participació al cens de primavera!\nEl cap de setmana del 30 i 31 de maig vam fer el cens de primavera d'Ocells dels Jardins. Us vam demanar que ens ajudéssiu a batre el rècord d'observacions i ho hem aconseguit!\nHeu entrat 832 observacions, davant de les 360 de l'any passat quan es va aconseguir el màxim nombre de llistes històric. Heu vist un total de 3262 ocells durant aquest cens.\nEn aquest cens de primavera, heu aconseguit comptar fins a 58 espècies als vostres jardins. Els ocells més vistos han sigut el pardal comú, la tórtora turca i la merla. Hem preparat les fitxes d’identificació d’aquests ocells perquè pugueu aprendre més coses sobre aquestes espècies tan comunes.\nHem rebut dades des de 77 municipis de tot Catalunya, a la imatge trobareu com s’han distribuït aquestes observacions sobre el mapa.\nNomés ens queda donar les gràcies als 118 participants que heu destinat una estona durant aquest cap de setmana a fer el cens i entrar les vostres dades al projecte.\nCens de primavera!\nAquest cap de setmana és el darrer de maig i això vol dir que és el moment de fer el cens de primavera d'Ocells dels Jardins. Ja sabeu que a OdJ podeu fer els censos amb la periodicitat que vulgueu, però us demanem que com a mínim en feu dos l'any: un a l'hivern el darrer cap de setmana de gener i un a la primavera el darrer cap de setmana de maig.\nDurant els mesos de confinament, el projecte ha aconseguit la major participació enregistrada mai, per la qual cosa no podem fer més que donar-vos les gràcies a tots els que heu participat i heu donat d'alta els vostres jardins durant aquest període. Ara que les mesures de confinament comencen a relaxar-se, hem notat un descens en la participació. Entenem que sortim més de casa i per tant ja no tenim tant de temps per fer censos als vostres jardins.\nAixò si, esperem poder batre el rècord de participació en un cens de primavera durant aquest cap de setmana. Ens ajudareu?\nGuanyadors del sorteig setmanal (del 18 al 24 de maig)\nJoan Carles Bellido\nRecordeu que aquest cap de setmana fem el cens de primavera en el que demanem a tots els participants d'Ocells dels Jardins que entreu observacions. Esperem veure moltes dades!


Èxit d'inscripcions a la piscina del nou CEM Turó de la Peira | betevé\nMarta de San Nicolás | Ruth Rodriguez | dilluns, 3 de juny del 2019, a les 21.30\nEl Centre Esportiu Municipal Turó de la Peira acaba d’obrir portes i ja té més de 700 usuaris inscrits. De fet, des de divendres les altes es fan de manera esglaonada amb una espera de 15 dies. El nou equipament disposa de piscina climatitzada i un pavelló esportiu. La construcció de l’edifici amb materials sostenibles i sistemes aïllants naturals permet un màxim d’autonomia de la gestió energètica dins l’equipament.\nUn referent en activitats aquàtiques\nEl repte per al CEM Turó de la Peira és obrir la piscina al barri. “Volem ser referents en aigua”, afirma David Torres, director del CEM Turó de la Peira. “Des de l’activitat dirigida d’aigua, com per exemple aiguagim, i també natació escolar amb molts horaris, tant en horari lectiu com en horari no lectiu”. Pel que fa a la pista poliesportiva, a banda de les escoles, dues entitats disposen d’un ús preferent de les instal·lacions: el Club Natació Atlètic-Barceloneta i el Club de Futbol Sala Montsant. Totes dues entitats feien ús de les antigues instal·lacions esportives que hi havia en aquesta zona, enderrocades fa tres anys. La transformació de tota aquesta illa, incloent-hi equipament i la urbanització dels voltants amb jardins i accessos, ha costat prop de 10 milions d’euros.\nEl retorn del Montsant i el Barceloneta\nLa nova instal·lació esportiva uneix en un sol edifici dos espais clarament dividits: la piscina i el pavelló esportiu, hereus de l’antiga piscina del 1972, gestionada pel Club Natació Atlètic-Barceloneta, i de la pista esportiva de futbol sala exterior dels interiors del carrer de Sant Iscle, gestionada a mans del CFS Montsant. Aquestes dues entitats entren dins l’equipament nou com a usuaris preferents. El CN Atlètic-Barceloneta podrà entrenar-se en dos dels carrils reservats en determinades franges horàries acordades amb el club. El CFS Montsant disposarà també d’uns horaris preferents per entrenar-se, fer activitats i jugar els partits. Feia més d’una dècada que les entitats i els veïns demanaven unes instal·lacions en condicions.\nEl CEM Turó ha estat dissenyat amb criteris gairebé 100 % sostenibles, de manera que disposa d’una màxima autonomia pel que fa a gestió energètica. Bona part de la il·luminació interior prové de les grans finestres i l’orientació solar de l’edifici, a més de les plaques fotovoltaiques de la seva coberta. A més, disposa d’un aïllament tèrmic i aprofita el filtre del jardí vertical de la façana, que es limitarà a l’hivern per afavorir que hi entri més el sol i es deixarà créixer a l’estiu perquè faci ombra al pavelló. Aquesta façana verda es regarà a través d’un sistema de recollida d’aigües pluvials. “Es recicla l’aigua de la pluja i l’aigua de les dutxes, perals lavabos”, explica David Torres. “El pavelló es ventila i es regula el nivell de CO2, la qualitat de l’aire, a través d’una ventilació creuada. A l’aigua de la piscina no s’utilitza la regulació del pH habitual ni tampoc del clor. No fa olor, no pica la pell, no irrita els ulls”. A tot això s’hi suma la mateixa estructura, alçada amb fusta sostenible.


Desenes de vies han quedat restringides al trànsit\nEl temporal de neu, vent i pluja que ha afectat a tot el país ha complicat la circulació. Desenes de vies han quedat tallades i en algunes carreteres és necessari l’ús de cadenes. Fins ara, la via més afectada era la AP-7/A-9, que estava tallada entre Perpinyà i Figueres per la neu. Tanmateix els serveis d’emergència han aconseguit restablir la circulació. Consulteu l’estat del trànsit al Principat ací.\nℹ Actualització 19:30h (29 vies afectades)\n⚫ Tallades inundacions:\n➡ C-31 Ullà\n➡ C-260 Roses\n➡ BV-5123 Massanes\n➡ GI-643 Gualta\n➡ GIV-6321 Bellcaire Empordà#Cadenes:\n⛔N-260 camions Ribes Freser pic.twitter.com/Qp5UzIskVG\nEn el cas de les Illes, la darrera actualització mostrava que hi havia cinc talls totals de carreteres, concretament, la Ma-2100 i la Ma-3433. Per la seva part, l’estat de les carreteres al País Valencià, mostra que hi ha una trentena de carreteres tancades i una vintena en les quals es requereix l’ús de cadenes per la neu.\n⚠🚧 Actualització de l'estat de carreteres a les 17:10:\n🚫 43 carreteres tancades\n❄ 45 carreteres amb ús de cadenes#TemporalInvernal #TemporalHivernal #borrascaGloria #Gloria\nℹ @GVA112 pic.twitter.com/ZBlconsH5C\nA Andorra, és necessari l’ús de de pneumàtics especials o equipaments al port d’Envalira (CG2). Els serveis d’emergència han netejat ja la RN22 per accedir a la Catalunya Nord hi ha tallades la D40B entre Bages de Rosselló i Sant Joan la Cella, la D115 en l’accès a Prats de Molló, la D3 en l’accès a Sant Llorenç de Cerdans, D617 a Canet de Rosselló, D616 entre Perpinyà i Sant Esteve del Monestir, la D39 entre Pollestres i la RD91, la D37entre Pontellà i la D612A i la D5 entre Sant Esteve del Monestir i Paretstortes.\nDIRECTE: Segona víctima mortal del temporal Glòria


Els secretaris generals es reuniran semestralment i es crea un grup tècnic que es trobarà dos cops al mes\nLa consellera d'Exteriors, Victòria Alsina, aquest dilluns amb alts càrrecs al Palau de Pedralbes. GENERALITAT\nBarcelonaEncara que des del 2015 hi hagi una conselleria d'Exteriors a la Generalitat, l'acció a l'estranger és una qüestió transversal que més o menys exerceixen tots els departaments. De fet, aquest era el motiu pel qual prèviament havia penjat de Presidència com a matèria que s'endinsava en tots els àmbits de l'executiu. És a dir, més enllà de la tasca de la conselleria que ara pilota Victòria Alsina, la resta de departaments també tenen presència fora de Catalunya. Acció Climàtica, per exemple, va ser qui va representar la Generalitat a la cimera COP26; Empresa coordina les oficines d'Acció a escala empresarial, i Cultura fa polítiques sectorials a través de l'Institut Ramon Llull. Per combinar totes aquestes activitats i que la Generalitat tingui una única veu a l'exterior, l'actual consellera vol que a partir d'ara tots els departaments es coordinin al màxim. Aquest dilluns ha reunit els secretaris generals i alts càrrecs de les conselleries amb aquest objectiu.\nLa trobada ha tingut lloc al Palau de Pedralbes a Barcelona i Alsina hi ha exposat una mena de "catàleg de serveis" a tots els departaments per tal que Exteriors tingui coneixement de qualsevol acció que la resta de conselleries facin a fora. També per posar en comú l'agenda exterior de tots els consellers i posar fil a l'agulla per elaborar el pla estratègic 2023-2026 que marca el pla de Govern.\nImatge de la reunió al Palau de Pedralbes aquest dilluns. GENERALITAT\nPer dur a terme aquesta coordinació, la comissió interdepartamental d'Acció Exterior –reunida aquest dilluns i que oficialment componen els secretaris generals dels departaments, gabinet jurídic i responsables d'oficines sectorials a l'estranger– es trobarà semestralment i, a banda, es crearà un grup més tècnic que tindrà reunions dos cops al mes per planificar de forma conjunta l'acció a l'estranger. Dins del departament d'Exteriors també hi ha una nova direcció general que s'encarregarà que aquest engranatge rutlli: es tracta de la Direcció General de Representació Institucional del Govern a l’Exterior i de la Unió Europea que pilota Gerard Vives.\nEspecial atenció a Empresa i Cultura\nExteriors vol conèixer les iniciatives que tenen la resta de consellers a fora, sobretot en els països en què la Generalitat té una delegació –actualment n'hi ha quinze–, per tal que aquestes oficines puguin servir d'"antenes" per a àmbits sectorials de l'executiu, expliquen fonts del departament. En aquest sentit, és clau la coordinació amb Empresa i Cultura –són els dos primers consellers, Roger Torrent i Natàlia Garriga, amb qui es va reunir Alsina a l'inici del mandat– perquè són els que també disposen d'una xarxa a fora de Catalunya que depèn directament d'ells. Empresa compta amb 40 oficines a l'exterior d'Acció i 12 oficines de l'Agència Catalana de Turisme, mentre que Cultura té quatre oficines de l'Institut Ramon Llull i quatre més de l'Institut Català de les Empreses Culturals.\nMés enllà de la coordinació, Exteriors també vol ser qui posi en contacte les conselleries amb organismes multilaterals regionals –4Motors, Euroregió o la Comunitat de Treball dels Pirineus–, consolats o les institucions europees, de qui la Generalitat ha de rebre els fons europeus.\nLa voluntat d'Alsina és, doncs, que tota activitat del Govern a l'exterior passi pel seu departament i evitar un campi qui pugui en l'activitat de la Generalitat a l'estranger. Després de les investigacions del Tribunal de Comptes, el cas d'assetjament sexual que va afectar el departament quan el pilotava Alfred Bosch i les restriccions de la pandèmia, la conselleria d'Exteriors de la Generalitat intenta tornar a engegar tota la maquinària.\nGovern acció exterior Victòria Alsina


Frustació després de la victòria\nActualitzada 12/05/2019 a les 17:34\nRecentment s’ha publicat la caiguda de popularitat de determinats líders polítics que, després d’assolir el poder, veuen com aquelles promeses i compromisos assolits com vitals per la nova tasca de govern, es veuen com impossibles o de molt difícil aplicació, el que comporta el desencís de molts que van donar el suport electoral sense valorar si el que es prometia podia portar-se a la pràctica, o exclusivament consistia en un anhel de molt difícil implementació.\nEl cas del president de Brasil, que va arribar a la Presidència fa unes setmanes i que només passats 100 dies de govern veu com és molt complicat portar a la pràctica les seves propostes electorals, fruit d’un desig que no va valorar com es podria portar a la pràctica.\nLa reflexió que faig té una sèrie de connotacions importants i posa de manifest que el fàcil és prometre sense cap rubor, encara que el que es garanteixi tingui greus problemes de poder-se aplicar, per les moltes condicionants de tota mena, que existeixen sempre i a tots els nivells.\nÉs plausible que a la discussió pública arribin molts temes, alguns d’emblemàtics per una gran part de la ciutadania, i que tots els «portaveus polítics» vulguin donar resposta per la seva posada en pràctica, una altra cosa és si aquestes «solucions» es valoren de manera pràctica o es deixen com un punt més del que suposa la confrontació partidista a tots els nivells.\nSegurament una cosa és «parlar» i altre molt diferent «executar» però aquest tema, que pot semblar menor, és el que fa que una democràcia sigui creïble o estigui condicionada per una «verbalitat» sense anhels de fer-se realitat, per la complexitat dels temes o pel mateix conflicte d’interessos que ha de modificar per la seva real posada en pràctica.\nNo oblidem que avui les polítiques de govern es fonamenten en una economia que ha de permetre la posada en pràctica del que s’ofereix en campanya electoral, i massa vegades «l’amnèsia post electoral selectiva» ho condiciona tot fins a límits impossibles que fan que la realitat pràctica pugui deixar molts dels compromisos assolits en purs anhels inaplicables.\nLa frustració que tot això suposa és un fet repetitiu de manera global i, per tant, assumit sense rubor, una altra cosa és si aquesta dinàmica ajuda a consolidar uns models de convivència ja prou «tocats» per a seguir atiant una negativitat evident que incideix directament en la seva pròpia credibilitat.\nSón molts els exemples de la situació que esmento, i crec que no estaria de més buscar formules que permetessin superar el problema des d’un compromís real de les diferents opcions partidistes per deixar de costat la proposta fàcil i centrar el discurs en temes assumibles prioritaris que només es poden superar des del seny per trobar fórmules viables i possibles. Els assumptes que permanentment queden sense resposta i que el temps pot aparcar, sempre es tornen a plantejar i, per tant, malgrat que la seva complexitat necessitarà respostes des de l’equanimitat.\nÉs evident que la tasca de govern és complicada, però el que no pot ser de rebut és que el desencís sigui normal, després de victòries acaparadores i que s’assumeixi com a normal de manera generalitzada. Ben segur que la il·lusió que comporta obtenir el suport electoral majoritari, no pot quedar-se exclusivament amb això, sinó que és prioritari conquerir els èxits garantits com pròpia essència d’una manera de fer, que comporta canvis necessaris per avançar, sempre en benefici d’una majoria social que el que vol és «guanyar», però sobretot, que aquesta victòria es concreti en les polítiques publicitades amb la màxima eficàcia.\nTarragona registra dues sancions diàries per deixar brossa fora dels contenidors\nEl 93% del turisme que entra per l'Aeroport de Reus és anglès, irlandès i belga\nL'Extremadura compra els torns d'accés de l'Estadi Municipal\nPedro Martín és el '9'\nEl 93% del turisme que entra per l'Aeroport de...\nL'escola La Vitxeta de Reus estrena una zona...\nDe ruta amb Tarraco Escape Boom\nRestitutir la legalitat de Villa Enriqueta...\nEls comerciants de Reus vesteixen el carrer...\nEl curs polític a Reus s'iniciarà amb el j...\nL'arquebisbe Joan Planelles signa una vintena...\nComenta el contingut : Frustació després de la victòria


Virus, astres i ignorància | Sostenible\nUn 1 seguit de 31 zeros: aquesta és la quantitat de virus que s’estima hi ha al planeta Terra. Si els poséssim un darrera de l’altre, afirmaven fa uns anys a Nature Reviews Microbiology, formarien una filera que mesuraria més o menys 100 milions d’anys llum. Us ho imagineu? Si, com sabem, un any llum equival a uns 9,5 bilions de kilòmetres, està clar que la nostra corrua de virus arribaria a les quimbambes còsmiques. Per posar un parell d’exemples, l’estrella polar, a la Via Làctia, es troba ‘només’ a 431 anys llum, i la nostra galàxia veïna, Andròmeda, ‘tant sols’ a 2,5 milions d’anys llum. Segons aquesta estimació, hi ha, literalment, més virus que estrelles a tot l’univers, i de la majoria d’ells no en sabem res.\n«El nostre desconeixement de la virusfera és colossal. La gran majoria de virus encara està per descobrir», diu Ricard Solé, investigador ICREA al Laboratori de Sistemes Complexes de la Universitat Pompeu Fabra. Però el cert és que proliferen a tots els ecosistemes i, a més, viatgen d’una punta a l’altre del planeta transportats pels corrents d’aire. Un estudi fet gràcies a la instal·lació d’uns col·lectors a Sierra Nevada, Granada, dirigit per la investigadora Isabel Reche del Departament d’Ecologia i l’Institut d’Aigua de la Universitat de Granada, va estimar que a cada metre quadrat hi queien cada dia entre 260 i 7.000 milions de virus (molts més que bacteris), una autentica pluja oculta a l’ull humà. No només abunden a l’exterior, també dins de cada un de nosaltres són una autentica munió: segons el microbiòleg de la Universitat de Califòrnia, David Pride, som la llar d’uns 38 bilions de bacteris i de fins a 380 bilions de virus.. Una brutal quantitat de microorganismes que la científica argelina Yasmine Belkaid, que dirigeix a Estats Units un programa de recerca (Programa Microbioma) per entendre la interacció entre les cèl·lules humanes i els microbis (més nombrosos, en una proporció de 1,3 a 1) expressa amb una frase contundent: «Som un embolcall ple de microbis».\n"Avui sabem que n’hi ha bilions de virus i que exerceixen un rol molt important en els ecosistemes marins, doncs diàriament eliminen entre el 20 i el 40% de les bactèries presents als oceans». Tot apunta, a més, que tenen una funció important en els cicles biogeoquímics de l’oceà: segresten CO2 i intervenen en l’intercanvi de gasos atmosfèrics"\nCom és que sabem tan poc, d’aquests ubics agents tan influents en la vida? Potser ésperquè sempre hem tendit a explorar molt més cap a fora que cap a dins, fruit de la tendència a l’expansió tan típica de la nostra espècie? Sigui quin sigui el motiu, el cert és que coneixem molt millor la geografia de Mart o de la Lluna que la del fons marí del nostre propi planeta: malgrat els oceans ocupen més del 70% de la superfície terrestre, s’estima que un 80% dels mateixos roman inexplorada. La nostra desconeixença dels virus és tal que, fins fa molts pocs anys, ens pensàvem que al mar no n’hi havia. En canvi «avui sabem que n’hi ha bilions i que exerceixen un rol molt important en els ecosistemes marins, doncs diàriament eliminen entre el 20 i el 40% de les bactèries presents als oceans», explica Ricard Solé. Tot apunta, a més, que tenen una funció important en els cicles biogeoquímics de l’oceà: segresten CO2 i intervenen en l’intercanvi de gasos atmosfèrics. «Sabem que deuen jugar un paper important en el clima. El problema és que, per ara, no sabem quin», afegeix.\nAvui, a conseqüència de la pandèmia ocasionada pel coronavirus SARS-CoV-2, estem més que mai imbuïts en la idea de la malignitat absoluta d’aquestes partícules de codi genètic embolcallades de proteïnes. Sembla adient recordar, com explica Ricard Solé, que aquests extraordinaris agents infecciosos també tenen funcions que podríem catalogar com a positives o, si més no, precursores de forces evolutives. Per exemple, pressionen selectivament als hostes obligant-los a evolucionar, creen riquesa genètica i regulen les poblacions i la biodiversitat. «També sabem que els gens heretats d'antics retrovirus són clau en la maduració de la placenta dels mamífers —diu Solé— I hi ha indicis de que els virus van empènyer a les cèl·lules a tancar el seu genoma dins el nucli per protegir-lo de l'atac d'aquests paràsits, detonant l’aparició de les cèl·lules eucariotes, clau per l’aparició dels organismes pluricel·lulars». Un altre punt interessant: tot apunta que van provocar l'aparició del sexe. «És possible que la barreja de dues seqüències d'ADN (la del pare i la de la mare) s’originés fruit d’un mecanisme d'escapament per passar desapercebuts davant els virus, més eficients reconeixent marcadors genètics simples, com els que alberguen els organismes que es reprodueixen de forma asexual», apunta Solé.\n"Segons un estudi de 2013 realitzat per l'epidemiòleg Simon Anthony de la Universitat de Columbia i l'ecòleg de malalties Peter Daszak, de l'organització EcoHealth, només en les 5.500 espècies de mamífers conegudes hi ha aproximadament uns 320.000 virus per descobrir. Tal com anem pel món, diuen els experts, és obvi que el proper virus no trigarà a emergir"\nDurant anys i panys, la gran majoria de tota aquesta miríada de virus, microscòpics colonitzadors dels sistemes de replicació de les cèl·lules, ha viscut a les entranyes dels sistemes naturals, allotjats a espècies amb les que no teníem contacte perquè els mateixos ecosistemes frenaven la seva expansió. La destrucció d’aquesta barrera ha provocat que els virus zoonòtics, (provinents d’animals) saltin a les persones cada vegada a major velocitat. El més recent, obvia dir-ho, és el SARS-CoV-2, sovint catalogat als mitjans com ‘el monstre’, ‘l’enemic’ o ‘el malvat’. És una manera infantil i molt poc científica d’explicar la realitat que genera formes gens científiques d’abordar el problema, que estén aquesta fòbia també als animals hostes, com els rat penats, capaços d’albergar nombrosos virus sense sortir-ne gaire malmesos. Això ha fet, per exemple, que a certs indrets del món alguna gent hagi sortit a calar foc a les coves d’ aquests magnífics mamífers alats per ‘acabar’ amb el virus, una solució inversemblant que equivaldria a talar tots els arbres per acabar amb els incendis. Segons un estudi de 2013 realitzat per l'epidemiòleg Simon Anthony de la Universitat de Columbia i l'ecòleg de malalties Peter Daszak, de l'organització EcoHealth, només en les 5.500 espècies de mamífers conegudes hi ha aproximadament uns 320.000 virus per descobrir. Tal com anem pel món, diuen els experts, és obvi que el proper virus no trigarà a emergir. Afortunadament, sembla que, ara més que mai, degudes les circumstàncies, s’alcen veus reinvindicant la necessitat de transformar profundament la nostra relació amb la natura. Però necessitem accions i no paraules perquè, com deia Voltaire, «mentre els homes discuteixen, la natura actua».


Kingfisher Lodge Grindleford Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHollowgate Farm, Froggatt, Grindleford, Regne Unit, S32 3ZN - Veure al mapa\n"Everything, lovely location, overlooked the field to the bac..."\nAl visitar Hope Valley, vosté es sentirà com a casa a Kingfisher Lodge, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nKingfisher Lodge també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Hope Valley. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera per satisfer els clients més exigents. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Kingfisher Lodge.\nTots els tipus de viatgers (152) Parelles (129) Viatgers en solitari (8) Famílies amb infants petits (2) Famílies amb infants grans (3) Grups (9)


Un tresor per descobrir - Disseny marca ciutat soller\nSóller Disseny marca ciutat soller\nAvui en dia les vacances tendeixen a organitzar-se amb antelació i des d'origen. Per això és important guiar l'usuari a través d'una navegació en forma d'embut i així ajudar-lo a resoldre les seves inquietuds i organitzar la seva visita. Comencem per presentar el destí junt amb les tradicions, clima i elements més emblemàtics. Un cop presentats passem a aprofundir en les particularitats del destí, l’exploram a través de les seves diferents categories. A continuació convidem a l'usuari a planificar la seva visita amb activitats, experiències i oferta: on menjar, dormir o comprar, serveis industrials, associacions...\nSom l'economia digital


L'Ajuntament dóna el vistiplau a la nova normativa urbanística\n12 abril 2021 08:25\nQueden resoltes 983 al·legacions, en total un 31 per cent s'han estimat\nEl ple de Binissalem va aprovar dijous al vespre de manera provisional la seva nova normativa urbanística, després de resoldre les 983 al·legacions presentades pels veïns. Del total d'al·legacions un 31% s'han estimat per complet, un 4% de manera parcial i la resta s'han desestimat, segons va explicar el regidor d'Urbanisme Josep Maria Pons (PSOE).\nPons manifestà que el text acceptat aquesta setmana, llevat de casos molt concrets, «no varia de manera considerable el decret que s'aprovà inicialment ara fa dos anys». Entre les novetats hi destaca l'increment de l'aprofitament per a construcció en sòl rústic, que passa de l'1 a l'1'5 per cent en determinades zones. O l'augment d'edificabilitat en terreny urbà per a un solar municipal concret, el de sa Coma, amb la finalitat de poder-hi construir un major nombre de pisos de protecció oficial en comparació amb el que se'n podria edificar si es tractàs d'habitatges normals.\nEntre els temes de debat més polèmics, hi figuren la desclassificació del polígon industrial, amb la qüestió de les al·legacions rebutjades i que presentaren els ecologistes de Gadma. El PSOE justifica la desestimació d'aquestes protestes pel fet que ja s'ha arribat a 60.000 metres quadrats d'ocupació del polígon compromesos per a les empreses del poble que han confirmat el seu trasllat.\nAltres al·legacions de l'agrupació ecologista Gadma demanaven una major protecció en sòl rústic i una major limitació de la construcció en àrees urbanes. En ambdós casos, els socialistes consideren que els canvis introduïts ja impliquen una restricció suficient.


X Saló AnimalADDA 2014\nFira Nadal 2013 (Desembre 2013)\nAl desembre de 2013, Caldes de Montbui acull la XXVIII Fira de Nadal i el Mercat d'Artesans. El centre històric i turístic acollirà activitats i productes nadalencs per a tota la família\nLa vila termal calderina acull, un any més, una de les primeres fires de Nadal de Catalunya. Ofereix així, un bon motiu per descobrir el municipi als veïns d'arreu i una ocasió per gaudir del seu poble als veïns de la vila.\nEntre termes romanes, aigua termal, carrers plens d'història i la petjada d'artistes com Picasso i Manolo Hugué, s'instal·laran 140 parades amb productes nadalencs, productes d'entitats i artistes locals i productes artesans vinguts d'arreu de Catalunya. Enguany, a més, comerços del centre històric participen en l'esdeveniment nadalenc i se sumen a la col·lecció de parades i productes que envairan el nucli antic.\nIX Saló AnimalADDA 2013 (Finalitzat)\nCapvuitada i Aplec del Remei 2013 (Finalitzat)\n20 d'octubre 2013\nPer si no hi hagués prou festa, el cap de setmana següent de la Festa Major Caldes celebra la Capvuitada. L'acte principal i amb més tradició és l'Aplec del Remei que se celebra el diumenge al matí. A l'aplec hi conflueixen la Trobada de Cotxes Antics, la Mostra d'artesans, antiquaris i brocanters, la Trobada de Carros, la Mostra de productes de Caldes, la Trobada de Puntaires, l'Aplec Sardanista i totes les colles populars del municipi (geganters, bastoners, castellers, capgrossos, pastorets...). Seguint l'origen religiós d'aquesta festa, també tenen lloc diverses celebracions litúrgiques a l'ermita del Remei.\nUs esperem a la capvuitada!!!!!!!!\nL'acte principal i amb més tradició de la Capvuitada és l'Aplec del Remei que se celebra el diumenge al matí.\nA l'Aplec hi conflueixen :\nLa trobada de cotxes antics, La mostra d'artesans, Antiquaris i brocanters, La trobada de carros, La mostra de productes de Caldes, La trobada de puntaires, L'aplec sardanista, Els gegants, Els bastoners, Els Castellers, Etc.\nFira Nadal 2012 (Finalitzat)\nAl desembre de 2012, Caldes de Montbui acull la XXVII Fira de Nadal i el Mercat d'Artesans. El centre històric i turístic acollirà activitats i productes nadalencs per a tota la família\nLeer másFira Nadal 2012 (Finalitzat)\nVIII Saló AnimalADDA 2012 (Finalitzat)\nCapvuitada i Aplec del Remei 2012 (Finalitzat)\nFira Botiga 2012 (Finalitzat)\nFira Nadal 2011 (Finalitzat)


El Primer Equip assegura la permanència! - Futsal Polaris Fort Pienc | Web oficial · Barcelona\nNova victòria a la pista de Maristes Sant Joan (5-7), un rival directe al qual només avantatjàvem per 1 punt abans del duel. L’equip, que ocupa la 6a posició amb 20 punts, ja suma sis partits sense conèixer la derrota, assegurant-se així la permanència un any més a la categoria.\nEn detall: des de la darrera derrota, el 25 d’abril, els nostres han sumat 4 victòries i 2 empats, situant-los en la zona noble de la Segona Divisió Catalana. Els nostres tancaran la lliga amb dos duels contra vells coneguts, el Club Gràcia i Casp, ambdós partits al Poliesportiu Claror Marítim.\nEls nostres s’han estrenat aquest matí en la competició després…\nprevious post: Debut amb victòries dels Juvenils\nnext post: Sopar de final de temporada


El temps a Palamós: Un capvespre amb vistes des del Puig Palet (Calonge)\nUs poso un recull de fotografies que en David Gràcia ha volgut compartir amb tots nosaltres. Les instantànies foren captades des del cim del Puig Palet (145 msnm), a Calonge, el passat dilluns 1 de gener.\nAquesta talaia privilegiada ens mostra unes magnífiques vistes de la badia de Palamós, Sant Antoni i la vall de Calonge. Si aquest fet coincideix amb el capvespre acolorit que hi va haver, degut a la presència de núvols alts i mitgencs, i la lluna gairebé plena sortint d'entre els núvols, l'espectacle està assegurat.\nTambé es pot comprobar com a mar hi havien molts blancalls aixecats per la garbinada que ens va acompanyar de forma moderada, assolint-se una ratxa màxima de 50 km/h al barri vell de Palamós.\nCom a curiositat, en una foto es pot observar la "conjunció" lluminosa entre el far de Sant Sebastià, la Lluna i la balisa de La Llosa.


Carles Viver Pi-Sunyer: “No veig altra alternativa que anar pel camí de la Independència” ·\nInici Política Carles Viver Pi-Sunyer: “No veig altra alternativa que anar pel camí de...\nCarles Viver Pi-Sunyer: “No veig altra alternativa que anar pel camí de la Independència”\nCarles Viver Pi-Sunyer durant la conferència impartida al Teatre Municipal de Roses\nEl president del Consell Assessor per la Transició Nacional, Carles Viver Pi-Sunyer, va visitar Roses per parlar sobre el procés de Catalunya “cap a un país normal”\nCarles Viver Pi-Sunyer signant en el llibre d’honor de l’Ajuntament de Roses\n“No veig altra alternativa que anar pel camí de la Independència”, amb aquesta afirmació va tancar el catedràtic de Dret Constitucional i president del Consell Assessor per la Transició Nacional, Carles Viver Pi-Sunyer, la conferencia que va oferir al Teatre Municipal, davant de més d’un centenar de persones.\nUna conferència que va tenir el seu pròleg precisament al consistori rosinc, on Viver Pi-Sunyer va ser rebut per l’alcaldessa, Montse Mindan, i el primer tinent d’alcalde, Carles Pàramo, on el van convidar a signar en el llibre d’honor de l’Ajuntament en reconeixement amb la seva identificació amb Roses, degut a les seves arrels rosinques. Uns arrels que, per exemple, el vam fer venir el passat 11 de setembre a participar amb Roses a la Via Catalana.\nAl mateix consistori va atendre als mitjans de comunicació 24 després que la Generalitat fes pública la data i la pregunta de la consulta, la qual cosa va ser considerada pel catedràtic com “molt important perquè el problema era molt gros i si no ens haguéssim sortit realment hagués estat un pas enrere. I a partir d’aquí, amb els deures fets, ara anirem a Madrid a demanar la consulta amb una pregunta i una data molt concreta, la qual cosa ens ajuda molt”.\nJa al Teatre de Roses, Viver Pi-Sunyer va remarcar durant al conferència que “em sembla una bona pregunta perquè és clara i inclusiva. Ara ens falta saber si podrem celebrar la consulta”.\nNombrós públic al Teatre de Rosesl durant la conferència de Carles Viver Pi-Sunyer\nLa xerrada la va iniciar el jurista apuntant les possibles sortides als problemes que ara té plantejats Catalunya i la Generalitat, afirmant que “Catalunya es troba en un moment súper delicat econòmica i políticament, fins al punt que es pot afirmar que l’autonomia catalana és extremadament limitada, i cada vegada més, a causa del procés de centralització brutal per part del govern espanyol”. I en definitiva, va resumir el catedràtic, Catalunya “té problemes gravíssims tant polítics, econòmics com identitaris”.\nI pels problemes que pateix la comunitat autònoma catalana va plantejar 3 sortides: la primera seria mantenir el status quo, “el qual es un procés agònic de lenta desaparició de Catalunya com a nació, perquè millorar el status quo millorant el finançament és impossible”. La segona, la reforma de la Constitució, “no ens serveix, tot i que el PSOE va triar per aquesta línia, el PP no ho vol i s’hi nega del tot. A més, va destacar el jurista, una possible reforma de la Constitució seria regressiva, la qual encara ens perjudicaria més. No es la solució”. I la tercera, la Independència, “és complicat però només cal que hi hagi una majoria abans de la consulta que doni suport, cal que vagi a votat i cal estar disposats a fer el sacrifici d’esperar 2, 3 anys, o els que faci falta després de la consulta”.\nViver Pi-Sunyer va emfatitzar sobre que aquest procés ha de ser democràtic, pacífic i “s’ha d’intentar de totes les maneres fer-ho per la via legal, s’ha de fer per les vies jurídiques, i si les tanquen totes és quan Catalunya quedarà legitimada davant la Unió Europea per fer-ho per altres vies”.\nEl catedràtic va assenyalar que existeixen cinc vies legals per poder portar a terme la consulta, els referèndums autpnòmics de l’article 92 de la Constitució, la delegació o transferència de competències de l’article 150.2 de la Constitució, els referèndums de la Lleic catalana 4/2010, les consultes populars de la proposició de llei que es tramita en el Parlament i la reforma de la Constitució, “i nosaltres hem recomanat al president Artur Mas que el govern espanyol delegui a les comunitats autònomes fer el referèndum”.\nSi fallessin totes les vies legals, el president del Consell Assessor per la Transició Nacional va apuntar que quedarien dues alternatives “la consulta alegal tipus Arenys de Munt o celebrar unes eleccions plebiscitàries. La primera tindria poc pes, poca credibilitat i la segona es possible. Només cal que el president de la Generalitat convoqui eleccions i tots els partit portessin un sol punt en el seu programa electoral: la declaració d’independència”.\nFinalment, el jurista va explicar que la tasca del Consell Assessor tracta en detectar i plantejar solucions “a la sèrie de problemes que se li plantejaria a Catalunya com a futur estat independent”, assenyalant que “estem fent 18 informes en els que expliquem la necessitat de crear un propi codi penal, la de tenir un Banc Central Català, la de pagar les pensions al dia següent de ser independents i no deixar-ho arraconat, les relacions que tindrem amb Espanya, l’abastament d’energia com el gas, l’aigua i la llum”, entre d’altres qüestions.\nUn torn de paraula als assistents va donar per acabada la conferència sobre “el procés cap a un país normal, com m’agrada dir” impartida per Carles Viver Pi-Sunyer dins el cicle ‘Propostes de país per a un nou temps’ organitzat pel Ajuntament de Roses. Un cicle que fa una pausa fins la primavera.


Sotavento Guest House Porto Santo Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRua Dr. José Diamantino Lima, 15, Porto Santo, Porto Santo, Portugal, 9400-168 - Veure al mapa\n"Great apartment, nice open plan layout, comfortable bedrooms..."\nDissenyat tant per oci com per negoci, Sotavento Guest House està situat idealment a Porto Santo; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Sotavento Guest House és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, lloguer de cotxes, servei de bugaderia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses camp de golf (a 3 km), buceig, pistes de tennis, pistes d'esquaix, equitació, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Porto Santo, faci de Sotavento Guest House la vostra llar.\nNúmero de Identificación Fiscal: 25587/AL\nTots els tipus de viatgers (33) Parelles (12) Famílies amb infants petits (10) Famílies amb infants grans (7) Grups (4)


GIROGUIES SENDERISME: CIRCUIT PANORÀMIC DELS ANNAPURNES I DAULAGHIRIS\nTitol: CIRCUIT PANORÀMIC DELS ANNAPURNES I DAULAGHIRIS\nGRUP 16 PERSONES\nGRUP 14 PERSONES\nGRUP 6 PERSONES\nGRUP 2 PERSONES\nAquest circuit també conegut com Poon Hill trekking, és una destinació molt popular per als viatgers que tenen menys dies per gaudir del Nepal o per a aquells que volen realitzar un tresc panoràmic sense problemes amb l´alçada. La panoràmica que veurem durant el tresc serà: la Muntanya Daulagiri , 3 pics de Nilgiri i tots els pics de Annapurna , Lamjung i Macchapuchhare (Fishtail). Aquest programa també ens ofereix una experiència per conèixer la cultura nepalesa i el tipus de vida tradicional a l´Himàlaia del Nepal.\nPodem organitzar aquest programa per les dates que vosaltres escolliu a partir d´1 persona.\nTrobada amb el nostre guia i trasllat a l´hotel. Farem un breu resum sobre les formalitats necessàries i la resta del programa. Allotjament en hotel (DE)\nEsmorzar i trasllat a Swayambhunath. Després de la visita a a Swayamhunath, anirem cap a Durbar Square o Basantapur, on podrem admirar la gran quantitat de temples i palaus, incloent el Gaddi Baithak Durbar (un palau construït el 1908), Basantapur Durbar (l´edifici principal del vell palau reial), Kumari Chowk (la residència de la Deessa Viva) i Kumari Bahal (on la seva família resideix).\nA la tarda retorn a l´hotel caminant pel mercat local de Ason basar, un lloc per barrejar-se amb la gent local. Allotjament en hotel (DE)\nEsmorzar i trasllat a l´ aeroport de Kathmandú per agafar el vol cap a Pokhara.\nDes de Pokhara, ens traslladarem amb vehicle cap a New Bridge, on començarem el nostre tresc. Birethanti és un petit poble creat pels negocis fa molts segles, quan les caravanes de sal recorrien Nepal al llarg de la ruta de Mustang (frontera Tibet - Nepal), aquesta era una de les principals rutes dels comerciants. Podrem gaudir d´una bonica vista del pic Fishtail.\nAquest dia matinarem i anirem al mirador per excel·lència dels Annapurnes. Des d´allà veurem desaparèixer els estels i com la sortida del sol comença a il·luminar les muntanyes. Després, tornarem a l´hotel per un bon esmorzar. La resta del dia lliure. Allotjament en lodge (PC )\nDesprés d´esmorzar començarem a caminar . Les vistes són impressionants, com les que hem vist des del mirador del Poon Hill. El camí puja poc a poc fins un turó i passa per una bella jungla de rododendres i pins fins Taada Paani. Es podran contemplar les vistes de l´Annapurna South i Hium Chuli i el bell pic de Machapucchare. Allotjament en lodge (PC )\nAllotjament en lodge (PC )\nA primera hora del matí trasllat al mirador de Sharangkot, on podrem contemplar un dels més impressionants paisatges de l´Himàlaia. Sarangkot és un excel.lent mirador per gaudir d´una vista completa de la regió de l´Annapurna. Finalitzada la visita, trasllat al temple de Bindhyavashini. El temple és com una petit Pasupatinath per a la gent de Pokhara. A continuació visitem la cascada de David.\nDinarem a la vora del llac de Pokhara i a la tarda ens traslladarem a l´aeroport de Pokhara per agafar el vol que ens tornarà a Kathmandú. Allotjament en hotel (DE)\nDia lliure fins l´hora del trasllat a l´aeroport per agafar el vol amb destinació Espanya (E)\n(DE: Dormir i esmorzar PC: Pensió complerta E: Esmorzar)\n4 nits d´hotel 4**** a Katmandú amb esmorzar\n1 nit d´hotel 4**** a Pokhara amb esmorzar\nTaxes d´entrada al parc Nacional d´ Annapurna i Permís de TIMS


08 desembre 2021 19:58\ndBalears | 03 desembre 2020\nLa cerimònia d’entrega de la primera edició dels Premis El Temps de les Arts es farà simultàniament en sis escenaris emblemàtics diferents dels territoris de parla catalana: les llotges de València i Palma, la Llotja de Mar de Barcelona, el Palau dels Reis de Mallorca de Perpinyà, la Casa de la Vall d’Andorra i el millor gòtic català de Sardenya, el Claustre de Sant Francesc de l’Alguer. L’acte es farà el 15 d’abril de 2021, coincidint amb el Dia Mundial de l’Art declarat per la Unesco.\nPer tal de visualitzar aquesta descentralització i trencament de fronteres, la cerimònia serà retransmesa per sis televisions: Àpunt, IB3, TV3, Televisió Vià Occitanie Pays Catalan (en gestió), Andorra Televisió i Televisió de l’Alguer. La direcció artística de la gala anirà a càrrec de Lluís Danés i comptarà amb la col·laboració del Teatre Principal de Palma, el Teatre Principal de València, el Teatre Nacional de Catalunya, el Teatre Comuna d’Andorra, el teatre L’Arxipèlag de Perpinyà i el Teatre Cívic de l’Alguer.\nEl termini de presentació de candidatures és obert fins el 15 de gener\nEl termini de presentació de candidatures a aquesta primera edició dels primers Premis El Temps de les Arts continua obert fins el 15 de gener. Els premis, convocats per la revista del mateix nom, tenen com a objectiu estimular la cultura d’innovació en els territoris de llengua catalana i reconèixer el talent de creadors i projectes realitzats en cinc àmbits artístics: les arts visuals, les arts escèniques, la música, l’arquitectura i el patrimoni.\nQualsevol artista o projecte cultural pot presentar la seva candidatura a través del web dels Premis. Aquests, però, compten amb el suport i la implicació del món municipal, i tots els ajuntaments dels diferents territoris de parla catalana també poden presentar els projectes que s’han donat en els seus pobles i ciutats com a candidatura a guanyar alguna de les cinc modalitats dels Premis El Temps de les Arts.\nUna dotació de 3.000 euros i una obra de Perejaume a cadascun dels cinc premis\nEn cada modalitat hi haurà un guanyador i dos accèssits. Cadascun dels cinc guanyadors rebrà una obra de l’artista Perejaume i una dotació de 3.000 euros. El termini de presentació de candidatures acaba el 15 de gener. L’entrega dels premis es farà en una gala el dia 15 d'abril.\nCadascuna de les cinc modalitats dels Premis compten amb un jurat més que qualificat format per persones d’una dilatada trajectòria en cadascuna de les especialitats i amb presència de la majoria de territoris de llengua catalana.\nLa inscripció als premis, que compten amb el suport de les diputacions de València i de Barcelona, i la col·laboració de la Xarxa Vives d’Universitats, es pot fer a través del web premis.tempsarts.cat.\nEl Temps de les Arts és una publicació digital germana de la històrica revista El Temps, que diàriament dona veu als creadors, promotors i generadors culturals en una plataforma en línia a l’abast de tothom, i així retrata la constant transformació i regeneració de tot el sector cultural i artístic, el traspàs generacional i un canvi de paradigma en un món globalitzat.\nEn concret, es tracta d’un portal digital de difusió de la cultura en els àmbits de les arts visuals, el patrimoni, l’arquitectura, les arts escèniques i la música. Més enllà del seguiment de l’actualitat cultural i artística, la publicació inclou articles de reflexió, debat, crítiques, reportatges, i entrevistes sobre la cultura i les arts de Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears i Andorra.


Recuit d'ovella • Ràdio Capital de l'Empordà\nEl recuit d’ovella, déu el beneeixi, era fins fa dos dies una espècie extingida al Baix Empordà. Hi ha qui recorda el que feien, anys enrere, al Mas Rostei de Rabioses, però ja fa temps que per aquí no en feia ningú. De vaca i de cabra, tant com en vilgueu. Però el d’ovella, ni rastre. Per sort, tenim bones notícies: la mena l’acaben de recuperar -i amb encert- l’Anna i en Salvi del Mas Casas, a Cruïlles. I els que l’hem tastat una vegada ja ens en considerem addictes. Glòria als que recuperen les nostres tradicions més dolces, les veritables estructures d’estat que necessitem!


El cant de l"alosa - Pau Faner - Moll\nEstàs a Inici > Notícies > El cant de l"alosa - Pau Faner - Moll\nCiutadella, anys 60, paisatge urbà, comerç, relacions socials.... tot vist amb els ulls nets i sense prejudicis d’un al•lot. Sembla un món llunyà, casi un altre planeta. Contrasten, però, els personatges, tan propers, tan humans. Un grapat de relats que comparteixen un tema: la ingenuïtat del fillet, vista a la volta dels anys. L’autor, en tractar el tema, no mostra nostàlgia, sinó una combinació de tendresa i humor.


Estones de Porao - WikiLingua.net\nEstones de Porao\nEstones de Porao, és un grup musical de la ciutat de Sao Paolo, Brasil, que pràctica l'estil Hardcore Punk. És una dels grups de so metàl·lic més coneguts de Brasil al costat de Sepultura. La seva popularitat s'estén per gran part d'altres continents i sobretot en el sud d'Europa (França, Espanya, Itàlia i Portugal) on realitzen gires periòdicament.\nInicia la seva marxa en l'any 1981 amb un so proper al punk que amb el pas del temps ha anat canviant i evolucionant cap a altres estils musicals, però sempre utilitzant la música com mig de reivindicació de drets i critica a la societat.\nDe la banda original sol queda el guitarrista Jão, poc després, en 1983, s'incorpora Gros com vocal substituint al cantant primigenio i la resta de la banda ha anat tenint diversos components. La seva composició actual és la següent:\nVocal: João Francisco Benedan, més conegut com Gros (des de 1983)\nBateria: Boka (des de 1991)\nBaix: Paulo Sergio Sangiorgio Júnior, Juninho (des de 2004\nDescansi em pau (1986)\nCada dia mais sujo i agressivo / Brut i agressiu (1987)\nSistemados pèl crucifa - Regrabación del primer LP (2000)\n↑ Pròxims concerts d'Estones de Perão, discografía fotos i videos d'Estones de Perão - nvivo.és\nEstones de Perão's Homepage\nCategoria: Grups de la dècada de 1980Categoria oculta: Wikipedia:Copyedit\tViews\nAquesta pàgina va ser modificada per última vegada en 19:37, 31 may 2008 per Usuari DumZiBoT de Wikipedia. Basat en el treball d'Usuari(s) BOTarate, Cembo123, Bigsus, Bigsus-bot, CEM-bot i Mutari de Wikipedia i Usuari(s) anònim(s) de Wikipedia.\tContingut disponible sota els termes de la Llicència de documentació lliure de GNU (vegi's Drets d'autor).


Els científics consideren que el canvi climàtic i l'activitat humana atreuen noves espècies al Mediterrani | Consumer\nEls científics consideren que el canvi climàtic i l’activitat humana atreuen noves espècies al Mediterrani\nConfirmen que la temperatura de l'aigua ha augmentat un grau i que el nivell s'ha incrementat entre 5 i 10 centímetres\nL’augment de temperatura de l’aigua provocat del canvi climàtic i l’activitat marítima humana estan creant “canvis en la biodiversitat” de la Mar Mediterrània, en el qual “s’estan desplegant espècies invasores” arribades d’altres mars i oceans, atretes sobretot per les altes temperatures, segons va explicar divendres passat el director general del la Comissió Internacional per a l’Exploració de la Mar Mediterrània (CIESM), Frédéric Briand.\nEls experts han constatat definitivament l’augment de la temperatura de la Mar Mediterrània en un grau i l’increment del nivell de la mar entre 5 i 10 centímetres en els últims anys, així com “una reducció de l’escorça continental” provocada “no sols pel canvi climàtic sinó per l’acció de l’home” en les costes marítimes, cada vegada més poblades i contaminades, va assenyalar Briand.\nAugmento regular i constant\nAquests canvis, “produïts sobretot en els últims 15 anys” i dels quals es desconeix encara “si són temporals o permanents”, estan sent estudiats amb més detall gràcies a les noves tecnologies, que han permès instal·lar sensors en diversos punts del fons marí mediterrani, com l’estret de Gibraltar, les illes Balears o la costa de Tunísia.\n“Aquests sensors ens donen senyals des de fa dos anys que existeix un augment petit però regular i constant de la temperatura de l’aigua en el fons marí”, pel qual en cap punt és menor als 13 graus, va explicar Briand, encara que va matisar que l’aigua del Mediterrani sempre ha estat més calent que la d’altres llocs del món.\nEn els últims 10.000 anys, la Mar Mediterrània ha pujat en 120 metres, com a fruit d’un procés natural, però aquest procés s’ha vist incrementat sobretot des de fa 15 anys per efectes del canvi climàtic i de l’acció humana.\nAquests canvis han portat amb si modificacions també en les espècies marines que habiten el Mediterrani. “S’estan desplegant espècies termofílicas, atretes per l’aigua calenta, que mai havien viscut al Mediterrani i que arriben a ell principalment travessant el canal de Suéz”, a Egipte, va explicar la representant de l’Institut Nacional Oceanogràfic d’Israel, Bella Galil.\nGalil és la responsable d’un projecte del CIESM “de seguiment de les espècies invasores que arriben als ports” i “que s’estan desplegant per tot el Mediterrani”. El 80% de les “espècies invasores” arriben a través del canal de Suéz, del qual Galil va recordar que va ser construït artificialment per l’home, i la resta apareix a causa del trànsit marí i la proliferació de ports esportius a tot el món, que ocasionen “també l’exportació d’espècies del Mediterrani a altres mars”.\nEls científics van expressar la seva preocupació pels “efectes desastrosos” que poden tenir aquests canvis al Mediterrani, provocats principalment per l’home, i van reclamar “a les institucions europees i al Banc Mundial” més recursos econòmics per a lluitar contra ells. A més, van demanar un esforç per a frenar “la degradació de les costes”, que ha adquirit “una rapidesa sense precedents” a causa de la creixent urbanització del litoral i al turisme.


e Introdució – Idees 4 |Nativa\nIntrodució – Idees 4\nHi ha qui parla de la música, i de la cultura en general, com d’una mena de regne que ens permet escapar de les dinàmiques i regles de la societat en què vivim. Per a altres, la separació entre música i societat és falsa i el vincle, evident. Les dues visions tenen els seus motius i, tot i que no ho sembli, potser no sempre són contràries.\nLa creença en la música autònoma posa l’accent en l’existència de la música al marge de la humanitat. Suposa unes dinàmiques físiques i còsmiques que sostenen la possibilitat de la música independentment de qui l’escolta i potser també de qui la fa. Vista així, la tasca de fer música consisteix a captar el moviment de l’univers, i es pot arribar a pensar com una mena d’exercici religiós a la recerca d’un coneixement o veritat, no dependent dels humans.\nPer a altres, en canvi, la música té les seves relacions de concordança amb les maneres de viure, i més que representar aquesta alternativa a la vida social, troba el seu reflex lògic en el món dels sons i les harmonies, i en el seu ús i consum. Potser hi ha música alternativa en la mateixa mesura que hi ha grups socials que busquen maneres diferents de veure la vida i, igualment, hi ha moltes músiques que són el mirall lògic de la nostra manera de viure. Des d’aquí, no s’entén la música sense la intervenció de les persones, tant per produir-la com per escoltar-la. És el cervell de les persones el que dóna sentit a aquests fenòmens físics, i es fa difícil parlar de música sense tenir en compte aquestes interaccions. Encara més, és el cervell de les persones, inserides en un context determinat amb altres persones que estableixen pautes col·lectives d’interpretació, qui escolta. És a dir, escoltem i fem música influïts per la manera com hem après a escoltar.\nDes d’aquest punt de vista, no tenen sentit els mites de l’Arcàdia cultural, entesa com a escapatòria als mals, febleses i servituds de la vida humana. Si els homes són dolents, la cultura també pot ser dolenta. Si els homes són bons, la cultura també pot ser bona. No hi ha frontera entre els cultes i els que no ho són. Tothom té la seva cultura. No hi ha una cultura bona “per se”, només hi ha la cultura que correspon a cada grup i individu, i aquesta és modelable en la mateixa mesura que ho pot ser la vida.\nPosar en qüestió aquest mite forma part del to general d’aquest llibre, però això no vol dir que ens quedem en una negació o crítica merament qüestionadora. Constatar on som pot resultar un exercici frustrant per a aquells que tenen una imatge idealitzada i indiscutible de la bondat de la música. Però, vist d’una altra manera, també pot ser una manera de tocar un terra més sòlid per redefinir els nostres desitjos. Acceptant que la música pot ser tan bruta i limitada com la resta de coses humanes, també podem trobar un nou camp de batalla per assajar els canvis i exercir les nostres revoltes.\nL’article de Jaume Ayats que obre aquest llibre està plenament immers en aquest discurs, i gairebé n’és inspirador. Des de la seva mirada heterodoxa i pluridisciplinar concreta un discurs inconoclasta que, en el fons des d’un amor profund per la música, posa en qüestió moltes de les convencions des de les quals l’acostumem a pensar. Defensa la vinculació entre els fets socials i els sonors, i troba motius per a un futur esperançador en els nous usos provocats pels canvis tecnològics.\nPer la seva banda, Josep Verdaguer parla de llibertat i música amb el gust musical com a referència, qüestionant si realment tenim capacitat per triar el que escoltem. I ens fa pensar sobre el grau de determinació que exerceix el grup social al qual pertanyem envers la nostra relació amb el fet musical. De passada, ubica la música en un marc conceptual més ampli que els sons i la seva combinatòria, que té en compte els usos i models de consum. Al final, es pregunta sobre les actuacions polítiques en relació amb la cultura.\nD’alguna manera, Perfecto Herrera fa un viatge invers, en preguntar-se sobre la capacitat de la música per transformar conductes, actituds i valors. Fonamenta el poder de la música en el vessant emocional, i ho conclou relativitzant algunes exageracions literàries, per apuntar que només des d’una concepció sistèmica àmplia podem afirmar el potencial transformador de la música.\nXosé Aviñoa ens il·lustra sobre l’aparició històrica del públic, com una manera de relacionar-se amb la música vinculada a un determinat model de consum musical, i es pregunta quina influència té en la creació musical.\nPer acabar, el filòsof Antonio Castilla, reflexiona sobre algunes noves tendències en els models de difusió i consum, després de preguntar-se què hi ha al darrere del consum gratuït de la música, en el context actual. La seva perspectiva filosòfica ens obre més interrogants dels que teníem al principi.\nEsperem que el llibre resulti tan apassionant i suggeridor per al lector com ho ha estat per a nosaltres participar en la seva elaboració.\n« 4- La música i el seu reflex en la societat. Introducción – Idees 4 »


CD Carpas & Tarimas - Tot Nuvis\nCD Carpas & Tarimas és una empresa especialitzada en la venda de carpes i el lloguer de carpes (carpes de fusta, carpes de protocol, carpes per a casaments, carpes per a esdeveniments, carpes inflables, carpes especials), tarimes, escenaris, para-sols i pistes de ball, de fabricació pròpia.\nEl sistema modular de les nostres carpes, permet cobrir espais d’acord amb les necessitats dels nostres clients. Disposem de diferents mides i colors. Tenim pistes de ball i tarimes hidròfugues en lloguer i antilliscants reforçades. També lloguem escenaris de totes les mides. Cobrim les necessitats dels nostres clients abastant tots els serveis requerits per al seu esdeveniment.\nCD Carpas & Tarimas li ofereix diversos models, colors i mides per adequar-se a les seves necessitats. El nostre centre logístic està situat a Barcelona ciutat, el que ens permet una gran flexibilitat i eficàcia en temps recepció i de muntatge de la seva tarima.\nLloguer i venda de carpes, lloguer de mobiliari i decoració. Acondicionament i il·luminació de carpes.\nCarpes VR, amb estructura de fusta, carpes protocolo, extensibles, tarimes de fusta, escenaris, mobiliari i complements (faristols, parasols, catenaries, WC, mobiliari chill-out).\nTransport, entrega del material a domicili, muntatge, desmuntatge, acondicionament, il·luminació i recollida.


‘Llepolies’: el retorn d’uns ZOO més hedonistes que mai – Sons de Xaloc\nLlepolies (2021, autoeditat) no necessita presentació, és una estrena anticipadíssima que ja duem esperant des de setembre de l’any passat, quan ZOO va anunciar que tornaria. “Avant” i “Llepolies” (el tema que titula el treball) van ser els dos avançaments del tercer àlbum d’estudi del grup gandiense espremuts pels seus fans. Aquestes ganes han esdevingut –en menys d’una setmana que porta l’àlbum fora– més de dos milions de reproduccions a Spotify.\nSi alguna cosa es pot dir d’aquest elapé, és que ZOO ha utilitzat el seu temps per a elaborar una obra amb la qual sentir-se realment satisfets i, sobretot, per a divertir-se amb la seua composició. De fet, ells mateixos han afirmat que Llepolies és fruit «d’una actitud molt hedonista». Això s’ha traduït en aspectes com la diversitat electrònica de les instrumentals; ho hem pogut veure al llarg de tot el disc. Exemples d’això són el ritme d’inspiració breakbeat d’”Avant”; “La del futbol”, que incorpora en la seua base– ja de casa, extremadament ballable– elements del flamenc que recorden quasi a Califato ¾ o “Tobogan”, que pega bots entre l’hardstyle i uns sintetitzadors més atmosfèrics.\nUna altra característica de Llepolies que crida l’atenció és la cura amb què estan escrites les seues lletres, més allunyades de la consigna bàsica; encara el contingut polític i reivindicatiu hi és sempre present. Aquest aspecte s’evidencia, sobretot, en l’erotisme del tema titular del disc o en la ironia de “Tobogan”. Per una altra banda, si aquest bé és un disc amb una gran varietat de sons, també ho és respecte a les temàtiques. La veu de Panxo ens duu una reflexió sobre salut mental en “Deixa’m que caiga”, mentre que “Diània” és un cant d’amor a la terra que avisa sobre la despoblació. A més a més, veiem com els gandienses busquen reivindicar-se a ells mateixos a través de temes com “La dels Beatles” o “Cançó Pòstuma“; aquesta última, sobretot, amb una colpidora sensació de despedida. Malgrat que el més comú és catalogar a ZOO com “grup que mescla rap i electrònica”, la veritat és que en aquest àlbum s’ha esforçat a incloure més parts cantades sense fer que desaparega el sentit hip-hoper del disc en general.\nLlepolies és un disc que es desborda amb la creativitat dels seus creadors. Té molts elements interessants i innovadors, però li falta alguna cosa que l’acabe de vertebrar i de donar-li una direcció concreta. Seria injust dir que hi ha cançons que estan en el disc per estar, però sí que és veritat que a algunes els falta alguna cosa o es podrien polir un poc més. En qualsevol cas, aquest és un retorn als escenaris més que digne per a un grup que, en els 7 anys que porta, ha aconseguit arribar al cim de l’escena valenciana.


La llegenda del Matxo Feliu - #matxos19\nFa anys i anys, la Vall del Ges i el Collsacabra era un indret amb grans boscos de roure, alzina i faig, rius d’aigües cristal·lines i pobles petits que vivien de treballar la terra i de tot el que els donava la natura.\nEn aquest indret meravellós hi vivia un petit matxo que es deia Feliu. Els matxos com en Feliu, eren els encarregats de traginar menjar, llenya i altres productes per tots els pobles i per totes les cases de pagès de la zona. Aquesta era una feina molt feixuga i, al petit matxo, Feliu, li tocava sempre la ruta més llarga i dura.\nAixí, un dia, quan va ser hora de partir, va dir-se: -“He de mirar que el trajecte se’m faci més plaent! Sempre em toca a mi el camí més llarg i estic més sol que un mussol”. Però rumia que rumiaràs, no sabia pas com fer-s’ho. I així anava fent camí, de Torelló cap a Vila-seca, cap a Saderra i cap el conegut cim de Bellmunt; tanmateix cada cop estava més emmurriat.\nMentre caminava per la carena de Bellmunt, no parava de renegar, quan, de sobte, se li va acostar un agosarat ocell negre i li va dir: “Fas mol mala cara! Què t’ha passat?”\nEn Feliu, esbufegant i amb la veu compungida, li respongué: “He de fer un llarg camí ben carregat i sol! Quin avorriment!”\nEn sentir això l’ocell, un picot negre, li respongué que l’ajudaria ja que vivia a les fagedes, uns boscos meravellosos que es pinten de colors a cada estació de l’any. Si ara t’hi fixes, podràs contemplar els colors de la primavera. En Feliu, en sentir-ho, aixecà el cap i va quedar bocabadat. I per si no n’hi hagués prou, l’amic picot va decidir d’acompanyar-lo en el trajecte per compartir junts l’experiència del camí.\nLlavors enfilaren cap a Salgueda, travessaren el riu Ges i allà varen trobar un animaló pelut: una llúdriga. Aquesta els contà que ella vivia al Ges perquè era un riu molt net i amb molts de peixos per pescar. En Feliu i el Picot van explicar-li que havien de continuar el camí, i la Llúdriga també va voler afegir-se a la travessa. Així que tots tres junts van seguir la ruta, i van arribar al cim del Puigsacalm on van gaudir d’ unes magnífiques vistes .\nContinuaren per Bracons i passaren pel majestuós bosc de la Grevolosa amb els seus monumentals faigs. També pujaren a Cabrera i, allí, als prats de la seva falda trobaren un cabirol. Li explicaren que estaven descobrint l’entorn tot acompanyant en Feliu i el cabirol els digué que vivia allà en aquells frondosos prats on podia menjar tanta herba com volgués. El cabirol també va voler seguir els nous companys.\nMés tard, passaren per Collsaplana tot esbufegant, però contents amb els bonics paisatges amb què la natura els obsequiava i per les coses que aprenien. Sabien que ja no els quedava gaire camí. Tot i així, abans d’arribar, en un petit bassal, encara van conèixer un gripau. Aquest també tenia moltes ganes de recórrer i descobrir paisatges, però no sabia com desplaçar-se fora de l’aigua i els va demanar ajuda. En Feliu va dir-li immediatament que pugés al seu llom, perquè el millor de tot el camí havia sigut la companyia i l’amistat que havia fet amb els altres animals. Estava més content que unes pasqües!\nI així, tots quatre van arribar, de nou, al poble de Torelló. Estaven ben cansats, però molt feliços d’haver compartit un viatge tant meravellós, d’haver pogut gaudir dels bells paisatges, de la companyia, i d’haver après tantes coses sobre l’entorn.\nDe tant contents que estaven, van decidir que, una vegada a l’any, tots plegats acompanyarien en Feliu en el seu camí i que, a més a més, tothom que volgués també ho podria fer!\nAixí és com esdevingué que, cada any, molta gent de tot arreu vol fer el recorregut: PELS CAMINS DELS MATXOS!!!