Ens importa – L'AURORA – organització marxista\naruizme 25/11/2021 EDITORIALS\n… foragitar el poder i la por que divideix, tenalla i afebleix a la gent treballadora, a la meitat de la població com les dones i nenes (infants/criatures), les mobilitzacions i moviments. Avui, 25 de novembre, el moviment feminista planteja la necessitat vital de “canvis estructurals per a la prevenció, l’atenció i la recuperació de tota mena de violències masclistes”, des del lema: “Fúria Feminista contra les violències masclistes. De la por a la ràbia el 25N ocupem juntes els carrers”.\n… que s’hagi instaurat el delicte d’odi amb el que veiem que s’empra per reprimir la mobilització contra la ultradreta, el feixisme, Vox i l’integrisme catòlic de l’ “Hazte oír” contra el dret a l’avortament i del propi cos de les dones, de fet no es pot, segons la llei, odiar els patrons d’empresa, ni els repressors, ni la monarquia, ni els homes agressors. El Manifest 25-N eludeix el parany legal amb un clam per la ràbia i la fúria contra l’agressió misògina masclista patriarcal.\n… la vaga del metall de Cadis, l’empatia i solidaritat popular, la repressió policial que pretén aïllar la classe treballadora del conjunt de la població, per derrotar-la i afavorir l’explotació patronal, amb el consegüent increment de la precarietat i pobresa. La vaga gaditana ens importa a Catalunya i arreu. La mobilització obrera és cabdal pel futur de la humanitat i la natura. “Som obrers, no delinqüents” és un clam que denuncia de ple la crueltat del capital i la servitud governamental. La tanqueta militaritzada pels carrers de Cadis és una guspira de la funció essencial de l’Estat. Aquí donem suport i animem a la Vaga de la Funció Pública del 30-N. Alhora a la classe treballadora li ha d’importar, i molt, el moviment feminista pels drets de les dones, els drets universals i els serveis públics com els de la salut i les cures.\n… la cura i la salut de la llengua catalana. L’atemptat a la immersió lingüística del català a l’ensenyament per part del Tribunal Suprem, és l’enèsima provocació de l’Estat i règim constitucional (de 1978) per sotmetre i destruir el poble i nació catalana. Ni independència, ni república, ni llengua, són lemes gravats a foc constitutius del conservadorisme reaccionari estatal, forma part dels sediments d’uns poders caciquils on tot si val, menys les llibertats i drets. Els laments i denuncies, el crit del “català no es toca” ha de donar el pas al clam “el català és vida i llibertat”, “fora privilegis, fora discriminacions”, és hora de mobilització ciutadana unitària multitudinària.\n… els Pressupostos generals a Catalunya, a l’Estat i a Barcelona. Volem que el manà dels NextGeneration EU es destinin a un canvi profund que alleugeri les vides treballadores i els danys masclistes continuats a les dones. No serà així, doncs els gruix dels euros farciran els bancs i alimentaran els grans capitals. A les necessitats treballadores i socials i feministes i mediambientals es destinaran una part petita, clarament insuficient per encaminar-se a resoldre la precarietat, la pobresa i l’opressió patriarcal. El frau, la corrupció, l’explotació i l’extorsió són dogmes o tabús intocables mentre els carrers i les fàbriques no plantin cara a ultrança als poders sagrats econòmics, estatals i ideològics imperants.\n… el govern de la Generalitat d’ERC i Junts ha trontollat, la majoria independentista que inclou a la CUP-Guanyem s’ha esquerdat. El trinomi de política econòmica, social i llibertats (Amnistia, República, Autodeterminació) ha fet notori que cal reformular-ho. La necessitat d’aliança i entesa entre l’independentisme i el sobiranisme comuner republicà s’ha mostrat útil. ECP s’ha mogut i ha ofert els seus vuit vots per la necessitat de BComú/alcaldessa Ada Colau d’assegurar el vot d’ERC als Pressupostos de Barcelona. Ha entrat en joc la connivència estatal de sostenir la majoria d’investidura i pressupostària. El cas, l’escenari concret, és que l’alternativa política s’ha de construir mentre es barra el pas a la dreta i ultradreta, per tant en aquests pressupostos cal arrencar partides i diners per a la majoria. La CUP va fer bé de presentar una esmena a la totalitat dels Pressupostos, però ho ha tingut difícil per retirar-la a compte d’aconseguir allò que ara haurà capitalitzat ECP. La CUP ha de ser rellevant per aconseguir que les esquerres liderin el moviment i sentiment independentista per decantar-lo vers l’amnistia, el projecte republicà, l’autodeterminació i el factor social. L’Acord Nacional per a l’Autodeterminació i l’Amnistia ha d’oferir una perspectiva unitària efectiva, en aquest sentit incloure el sobiranisme republicà, el sindicalisme, el municipalisme comunal i el feminisme.\n… la mobilització feminista. Fer-se conscient de les violències masclistes que suportem les dones: les violències sexuals, violacions, institucionals, a casa, al carrer, al treball, a les escoles, morals, vol dir reconèixer que la meitat de la humanitat, homes, dominants en el sistema patriarcal completament imbricat amb el sistema capitalista, han de compartir i assumir la causa dels drets i l’existència lliure de l’altra meitat humana, les dones. La revolució social necessita de la força universal i les cures de l’emancipació feminista.\n… que hi hagin recursos, educació y justícia amb la visió de gènere; alertem que cal fer llum a l’omertà i complicitats i connivències que impera dins la intimitat de les cases i les famílies, la barbàrie de l’agressió sexual infantil i a les nenes ha de deixar de ser un tenebrós domini privat i de tenir patent de cors. La causa de les dones és la de totes les persones lliures per un món de cures i drets universals. Tothom a ocupar els carrers avui 25-N.


Esdeveniments :: Rural\nInici > Esdeveniments :: Rural\nNombre de resultats 14 per a rural\n14/04/2011 - Emprenedoria i Foment de l’Ocupació en el Medi Rural\nAmb aquest acte la Fundació Catalana del Món Rural i la Fundació Catalunya Europa volen aportar reflexió al voltant de l'adaptació de les polítiques i accions a les necessitats i especificitats concretes de les zones rurals catalanes.\n22/05/2014 - VI Seminari Estratègies de Desenvolupament Rural\nEl proper 22 de maig a Barcelona la Diputació organitza un espai de reflexió sobre el desenvolupament rural a la província de Barcelona.\nEl desenvolupament rural i les noves ruralitats.\nPerspectives socioeconòmiques dels municipis rurals.\nLa gestió territorial i el desenvolupament econòmic.\nEl futur del desenvolupament rural.\nTreball d'anàlisi col·lectiu de experiències de desenvolupament rural.\nAvaluació de la seva aplicabilitat.\nFormació participativa en desenvolupament local en zones rurals.\nMillora de l'activitat professional.\nImpuls de nous projectes en zones rurals.\nCreació de sinergies pel treball en xarxa.\nHora: de 9.30h a 14.30h\nSala Plató - Barcelona


350 g de nous\n225 g de pasta fil·lo\nBaclaua de nueces Gemma Clofent\nPiqueu les nous ben fines i barregeu-les amb el sucre, la canyella i el clau d’olor.\nEsteneu una làmina de pasta fil·lo i pinteu-la amb mantega amb l’ajut d’un pinzell. Poseu una segona capa de pasta fil·lo. Repartiu-hi per sobre una part de la barreja de nous. Cobriu-ho amb tres capes de pasta fil·lo, totes pintades amb mantega. Torneu a repartir-hi nous per sobre i repetiu el procés fins acabar les nous.\nTalleu les capes superiors a rombes i poseu-ho al forn a 220 ºC durant 10 min. Abaixeu la temperatura a 180 ºC i coeu-ho 20 min més.\nMentrestant, prepareu un almívar amb la mel, el suc de llimona i l’aigua posant-ho tot en un cassó al foc. Quan arrenqui el bull, deixeu-ho un parell de minuts fins que agafi una mica de consistència. Deixeu-ho refredar.\nTraieu la baclaua del forn i pinteu-la amb l’almívar. Deixeu-la refredar i talleu-la seguint els rombes marcats.\nUn Brut Nature Reserva ideal per maridar amb plats on predomini el marisc, a la planxa o de cullera –una caldereta o un arròs caldós–, i amb plats que tinguin les nous com a protagonistes, com aquestes postres típiques de Turquia. Per viatjar sense sortir de casa amb una copa de Cava a la mà.\nVarias. DO Cava.


El Gimnàstic venç el Cornellà i s'apropa a la zona de play-off d'ascens (1-0)\nL'equip grana aconsegueix al Nou Estadi tres punts més per ampliar la ratxa a 13 punts de 15\nImatge del partit disputat aquest diumenge entre el Nàstic i el Cornellà CLUB GIMNÀSTIC\nDiumenge, 27 Febrer 2022 20:51\nDesprés de dues victòries consecutives al Nou Estadi i puntuar en el desplaçament a Balears, el Nàstic tenien l’oportunitat de repetir victòria a casa per apropar-se més a les posicions de play-off d’ascens.\nDes de l’inici, el Nàstic ha sortit a dominar el partit amb la possessió de l’esfèric. El rival, la UE Cornellà, amb un mal bagatge a domicili, esperava replegat en zona defensiva i trobar l’oportunitat al contraatac. La primera arribada ha estat grana i s’ha convertit en transcendental pels interessos locals. Ha estat en el minut 20 quan una pilota llarga per a Dani Romera, que s’ha desfet del defensor, i el seu xut creuat ha trobat la mà del visitant Carlos García. L’àrbitre ha decretat penal i Bonilla ha transformat des dels 11 metres per inaugurar el marcador. Aquesta ha estat la primera pena màxima favorable de la temporada. I abans de la mitja hora de joc, un servei de cantonada ha impactat al pal de la porteria del Cornellà en primera instància i Pablo Fernández ha rematat a gol, trobant el cap de Ribelles, que ha enviat l’esfèric al fons de la xarxa. L’àrbitre, després de decretar gol ha consultat amb l’assistent, que no havia aixecat la bandera, i ha decidit invalidar l’acció per fora de joc.\nA partir d’aquest instant, la fluïdesa del joc grana ha decaigut i el control del partit s’ha anat igualant. Tot i això les ocasions també eren tarragonines. Robert Simón ho ha intentat en dos xuts des de la frontal de l’àrea i Joan Oriol, fruït de la bona pressió, ha aconseguit recuperar la possessió i el meta Anacker ha refusat el xut potent del cambrilenc. Abans del descans, el Cornellà ha buscat la igualada mitjançant Chiki i Zalaya. Ambdós xuts no han trobat la porteria de Manu García.\nA la represa, tots dos conjunts s’han mostrat segurs defensivament i han impedit les arribades a l’àrea dels rivals. Quan es complia l’hora de joc, Trilles ha aparegut a l’àrea petita per refusar una acció perillosa. El defensa grana s’ha imposat per alt i ha impedit el remat del davanter de la UE Cornellà. Aquesta ha estat l’única acció del segon temps que hauria pogut permetre sumar als visitants. Per la seva banda, amb el suport de l’afició, el Nàstic ha estat a punt d’incrementar la diferència al marcador amb les accions de Jannick, que s’ha trobat amb el meta en el xut des de la frontal de l’àrea; i Nil Jiménez, en temps afegit, després d’una bona recuperació de Fran Carbia i assistència per al de Malgrat de Mar, que ha connectat el remat davant la defensa i s’ha perdut per sobre el travesser.\nA la conclusió, victòria del Gimnàstic de Tarragona per situar-se amb 38 punts a la classificació, a tocar del play-off d’ascens; concretament a només dos punts de la 5a i 4a posició del grup II de Primera RFEF Footters.\nClub Gimnàstic de Tarragona (10): Manu García, Bonilla (Nil, 65’), Pol D, Trilles, Ribelles, Del Campo, D. Romera (Edgar Hdez, 84’), Quintanilla, Pablo Fdez. (Jannick, 57’), Robert S (F. Carbia, 84’), Joan Oriol.\nUE Cornellà (0): Lucas Anacker, Andreu (Nana, 46’), Mancuso (Víctor, 75’), Albert Dorca (Gil Muntadas, 75’), Chiki, Kike López, Zalaya, Borja García, Moha Traoré (Pipo, 46’), Gonpi (Gorriti, 86’), Carlos.\nJose Antonio Sánchez Villalobos (Col·legi andalús).


El comú i Saetde busquen la fórmula per invertir al Pas sense canvi accionarial per ara - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl comú i Saetde busquen la fórmula per invertir al Pas sense canvi accionarial per ara\n01/09/2015 (21:38 CET)\nEl comú d’Encamp i la societat que gestiona les estacions d’esquí de Grau Roig i el Pas de la Casa (Saetde) busquen la fórmula per tal que la companyia pugui encetar el seu pla d’inversions per al Pas sense que la corporació s’hagi de desprendre, de moment, de les accions que té a la societat.La majoria comunal encapçalada per Jordi Mas ja ha comunicat tant als màxims dirigents de Saetde com al conjunt de la corporació que durant el que queda de mandat (les eleccions se celebraran el desembre) el comú ni transferirà el paquet accionarial ni traspassarà a la societat el Funicamp. Però el comú està interessat en què Saetde inverteixi al Pas i Saetde, ara per ara, manté la seva aposta pel nucli encampadà sempre que les institucions també segueixin. Hi ha dos elements que podrien servir per tal d’arribar a una entesa: rebaixar el cànon que la societat paga a la corporació i que el comú retiri totes les accions judicials que afecten el Pla de les Pedres, on hi ha la connexió que permet fer realitat el domini Grandvalira. Fa mesos que el comú i Saetde, encapçalats respectivament per Jordi Mas i Joan Viladomat, estan treballant en un pla de millora per al Pas de la Casa que hauria de passar perquè la societat pugui quedar totalment en mans privades. L’interès d’uns inversors estrangers que ja gestionen l’estació austríaca de St Anton de poder entrar a l’accionariat de Saetde i de retruc a Grandvalira ha accelerat les negociacions. I malgrat que hi ha una molt bona sintonia, vista la proximitat dels comicis comunals, la corporació ha decidit ajornar qualsevol decisió clau fins al proper mandat. I per clau Mas considera, sobretot, dues qüestions: la venda d’accions (el comú participa a Saetde a raó del 34%, aproximadament) i traspassar a la societat la titularitat del Funicamp. Totes dues qüestions, i el funcionament de l’estació i les inversions al Pas en el seu conjunt, seran objecte dels programes electorals que presentin les diferents opcions polítiques que concorrin a les comunals. El cònsol, però, no vol que es perdi la inversió que els rectors de Saetde estaven disposats a realitzar. I per això es busquen alternatives per tal que la societat, si escau d’una forma més diferida del previst inicialment, realitzi un seguit de millores que reverteixin al nucli fronterer.\nL’acord base inicial\nFins que no es va acabar decidint ajornar l’intercanvi accionarial i el traspàs del Funicamp, s’havien posat sobre la taula diferents qüestions amb les quals hi havia un principi d’acord. El fonamental era que les accions del comú passaven a mans del conseller delegat de Saetde (que al seu torn ja té també contactes molt avançats amb els gestors de St Anton, la voluntat dels quals és ser majoritaris a la societat) i que al seu torn la companyia es comprometia a invertir 20 milions d’euros al Pas (i potser 10 més a Encamp en funció de l’evolució de la negociació) en un període d’una dotzena d’anys. Entre les actuacions que es feien hi havia la renovació de diversos ginys, la instal·lació d’un telecabina urbà nou que enllaçaria el centre del Pas amb la zona de debutants de l’estació, que s’hauria de reforçar. S’enderrocava l’actual zona de les taquilles que hi ha al poble i es guanyava espai per fer un gran espai amb estació d’autobusos. En aquest cas, s’esperava la involucració comunal i estatal. Saetde, al seu torn, alçaria amb el temps, com a mínim, dos nous edificis de serveis. Però encara hi havia més elements que es posaven sobre la taula. Saetde plantejava una rebaixa del cànon que actualment satisfà al comú. I que volta el 7% del volum de negoci que fa la societat. La rebaixa plantejada es pretendria que fos més accentuada si la societat ha de fer inversions sense que, per ara, el comú no es desprengui de les accions. Saetde també estaria interessada en l’allargament de la concessió. Els drets atorgats al seu dia encara són vigents per a 22 anys més. La pretensió de la societat és que quan es firmi un nou acord global, la concessió passi a tenir una durada total de 50 anys. L’empresa també va posar sobre la taula d’analitzar tot els plets que té entaulats amb el comú. Es dóna per fet que quant a l’impost de radicació no hi ha marxa enrere. Però sí que es pretendria una solució en el marc del pacte pel conflicte del Pla de les Pedres. La corporació encampadana pretenia cobrar uns quants milions d’euros per la cessió d’aquell espai que la sentència de Concòrdia va situar en terreny seu, malgrat que les disputes amb Canillo no acaben d’acabar mai. I un penúltim element: el circ de Pessons forma part de la concessió que el comú té donada a Saetde malgrat que a nivell d’esquí no s’explota. Vist aquest fet i també com a part de l’acord, la idea posada damunt la taula és que Pessons quedi desafectat, deixi de ser part de la concessió i, d’aquesta manera, el comú podrà estudiar amb més profunditat un projecte que fa temps que persegueix: crear el Parc Natural de Pessons.\nUn altre dels grans cavalls de batalla és el Funicamp, una llosa per a les finances comunals. Saetde té concedida la gestió tècnica del giny per part del comú, que per realitzar aquesta tasca li abona, aproximadament, 1,8 milions anuals. La facturació que assoleix el giny va a parar a la caixa comunal. Però l’ingrés no va més enllà del mig milió d’euros anual, amb la qual cosa el dèficit que el telecabina deixa cada exercici volta l’1,2 o 1,3 milions. En la negociació oberta fa mesos i aturada, entre altres coses, en aquest aspecte en concret, s’estudiava la possibilitat de passar la titularitat del Funicamp a Saetde, amb la qual cosa no només no cobraria per la gestió tècnica del mateix sinó que hauria de fer front a totes les despeses que suposa. I que no són poques. Les revisions de manteniment i seguretat a les quals s’ha de sotmetre el giny són molt costoses. Alhora, periòdicament s’ha de canviar un cable que per ell sol suposa una inversió que pot arribar al milió d’euros. Aquesta operació s’ha de fer, per exemple, durant el 2016 segons les diverses fonts consultades. Tot això ho passaria a assumir Saetde. Els socis privats de la companyia estan ara per ara encara decidits a invertir al Pas. Però volen veure compromisos reals de l’administració. Mentre els assessors legals de les diverses parts implicades en la negociació treballen en una proposta d’acord alternativa, també és cert que la societat ha estat fent treballs les darreres setmanes que s’incloïen en el pla d’inversió. No té res a veure amb què hi hagi una entesa rubricada, que no hi és tal i com han deixat clar les fonts consultades. Però hi ha qüestions, com l’endreça d’alguns espais al peu de pistes i tocant al poble del Pas o la rectificació del traçat d’algun telecadira que Saetde hauria fet igualment. I que com que ja estava decidit a tirar-ho endavant ho ha impulsat les darreres setmanes. Una altra cosa és que s’arribi a un acord sobre el cànon, sobre l’allargament de la concessió o sobre els plets judicials i això pugui fer que la societat faci passos més visibles. Per exemple, l’encàrrec del telecabina urbà que està projectat.


Falsos mites sobre la salut bucodental, amb la Dra. Joana Rosselló - Salud Ediciones\nInicio » Ciencia » Falsos mites sobre la salut bucodental, amb la Dra. Joana Rosselló\nSección: Ciencia · Fecha: abril 27, 2017\nFalsos mites sobre la salut bucodental, amb la Dra. Joana Rosselló, especialista en periodòncia. Programa Salut i Força a Canal 4 Televisió 27/04/2017, dirigit i presentat per Joan Calafat.\nLa doctora Ana Forteza Valadés, especialista en Anatomía Patológica de Son Espases y profesora de la UIB, ha investigado los nuevos cribados para pronosticar el cáncer de cérvix, más sensibles que las citologías JUAN RIERA ROCA / El cáncer de cérvix está causado por el virus del


Nou mapa guia del Parc Natural de la Serra de Collserola | Ecologia, Urbanisme, Infraestructures i Mobilitat\n/ Nou mapa guia del Parc Natural de la Serra de Collserola\n24/01/2022 - 10:41 h\nEl Consorci del Parc Natural de la Serra de Collserola ha publicat un mapa guia que té un doble objectiu: per una banda, explicar quina és la xarxa de camins disponible per a les activitats d’ús públic al Parc Natural i els equipaments i serveis per a la visita; i per l’altra, posar en valor els beneficis que ens aporta aquest espai natural protegit i quines són les bones practiques que cal seguir-hi durant la visita.\nD’aquesta manera, aquesta publicació és una invitació a gaudir del Parc Natural de Collserola responsablement i a recórrer-lo, de dalt a baix, gaudint dels beneficis que ens aporta el contacte directe amb la natura.\nEl nou mapa cartografia la Xarxa Dinàmica d’Ús Públic que preveu el nou Pla Especial de protecció del medi natural i del paisatge del Parc Natural de la Serra de Collserola (PEPNat), aprovat a principis de 2021, té per objectiu ordenar l’ús del parc, concentrant-lo a aquells espais menys sensibles i, per tant, compatibilitzar-lo amb la seva conservació.\nAl mapa hi trobareu una extensa xarxa de pistes, camins i corriols de prop de 400 km que permeten la descoberta del patrimoni natural i cultural d’aquest espai natural protegit. Promou l’accés al Parc des dels nou municipis, prioritzant el transport públic. Es complementa a més, amb el recull d’equipaments i serveis disponibles per a la visita.\nLa part interior vol ser també un espai per posar en valor els beneficis ambientals d’aquest parc natural, recollits amb una il·lustració infogràfica. S’acompanya del recull de normatives i bones pràctiques durant la visita.\nEstà disponible en format paper als equipaments del Parc i també en format on-line a www.parcnaturalcollserola.cat/mapa-guia on, a més del mapa, trobareu la informació del revers ampliada.\nMapa guia del parc


eduard.cat: Altes capacitats intel·lectuals a Catalunya\nDiumenge passat al Presència hi havia un article sobre els nens superdotats, que posava de manifest com el nostre sistema educatiu oblida els alumnes amb altes capacitats intel·lectuals. Avui he llegit una carta a El Punt fent referència al mateix tema. És un tema recurrent que surt de tant en tant, i després torna a quedar en l’oblit.Sembla evident que caldria fer accions en alguna direcció, per tal que aquests nens rebin l’educació i els estímuls necessaris, ja que molts d’ells s’aburreixen i troben rígid i absurd el sistema educatiu, desembocant a vegades cap a un fracàs escolar. Quines accions caldria prendre doncs? Aquesta és la gran pregunta.Jo no crec que els centres especials ni la segregació siguin bones idees, i m’agrada veure que en això coincideixo amb Guirado, un expert en el tema, que a partir d’aquest febrer dirigeix a Girona un observatori associat a la UNED que farà recerca i publicació al voltant d’aquestes matèries. Si la solució ha de ser dins de les escoles, a l’article del Presència parlen de tres possibles vies: agrupament, enriquiment (treballar per projectes, ampliant els objectius que es treballen a classe) i acceleració (reducció d’un curs a primària i d’un altre a secundària). No és un tema gens senzill, però sens dubte es podrien fer algunes coses. Cal posar-se les piles, desconeixo com està el tema a altres països.M’ha agradat llegir que es comencen a fer servir més paràmatres per la detecció de la superdotació, no solament el coeficient intel·lectual (CI). Parlen del tres anells de Renzulli, basats en la intel·ligència, la creativitat i la perseverança. Em sembla lògic, ja que un superdotat no hauria de ser només algú que és molt intel·ligent, sinó que cal que usi aquesta intel·ligència de forma creativa i que sigui capaç de dedicar molta estona a les activitats que li interessen.Durant un temps el tema de la superdotació em va interessar perquè sempre he donat resultats molt alts als tests de CI, i de fet sóc soci d’un parell d’associacions de superdotats, tot i que no me’n considero pas un (segur que no passaria la prova de la Perseverança en els anells de Renzulli! :). Aquest tipus d’organitzacions et solen demanar unes determinades puntuacions en uns determinats tests. En els tests habituals a partir d’un CI de 130 ets considerat superdotat. Amb la meva petita experiència en aquestes organitzacions, el que he vist és gent amb una forta vanitat intel·lectual (de la que jo segur que tampoc m’escapo eh), però de superdotats de veritat, poquets. Hauríeu de veure les bajanades que es poden arribar a dir en un taulell de debat de "superdotats", defensant les polítiques de Bush.Per acabar, i ja que entrem al cap de setmana. Us passo un enllaç a un test de CI, que segons la gent de MENSA (l’associació de superdotats més famosa), dóna els resultats més fiables de la xarxa. Són 39 preguntes que cal respondre en 40 minuts. Però segurament amb un quart d’hora en fareu més que de sobres.Apa, a fer servir les petites cèl·lules grises, com diria en Poirot al Capità Hastings ;)Test de CI de Mensa Dinamarca.\nImagino que com més "avançada" és una societat (penso en el nord d'Europa, per exemple), millor resolt tenen aquest assumpte. De fet, una escolarització diferent a la que existeix avui dia hauria de donar-se en un munt de casos; les "solucions personalitzades" haurien de ser la normalitat, per extreure de cadascú el millor que pot donar. Falta imaginació i ganes, temo.Bon cap de setmana.\n21 de febrer de 2009 a les 11:06\nPotser el que hi ha també és por...merci pel test, m'ha confirmat el que ja sabia però igualment ha estat una experiència interessant :)\n22 de febrer de 2009 a les 23:26\nSí, és el que jo també temo Ferran. M'ha agradat això de que les "solucions personalitzades" haurien de ser la normalitat.Sílvia, només llegint el teu blog salta a la vista que ets molt intel·ligent!Bona setmana!\n23 de febrer de 2009 a les 10:17\nNo fa pas falta trobar solucions personalitzades. No és donant un temari personalitzat o diferent que es pot ajudar. La "creació", la idea, la relació de dades a priori no relacionades surt a partir de una motivació interior i "extrema" que fa cercar nous reptes.El que cal és assegurar una escolarització com els altres nens, i assegurar l'aprenentatge normal. La resta vindrà o no vindrà, però és un procés molt personal que es pot veure trencat per la falta de motivació, per la falta de identificació amb el que es fa i amb el que s'ha d'apendre.\nBe, esten d'acord de que es un tema "problematic" pero no per els nens... si no per el docents, ja que no tenen la formació adient, per tant... ja se sap! un problema.\n6 de maig de 2011 a les 19:38\nEstic d'acord amb el primer anònim, la creació surt de l'interior, però igualment els nens mereixen ser atesos com cal, i si no se senten recolzats, o el que és pitjor, si se senten rebutjats perquè els noten "diferents", malament rai, això pot ser nefast per al seu desenvolupament com a persones. Eduard, de tant en tant consulto aquest blog i t'agraeixo quehi escriguis...Referent al tema de la superdotació, també hi ha molta vanitat i prepotència entre els que no són superdotats, i sobretot, molta enveja!!(perquè està mal explicat, no perquè els superdotats siguin "més" que els altres), però el cas és que aquesta manca d'informació, les enveges mal portades i els professors que s'amaguen rere tòpics i van dient "que tots són iguals", hi ha molt nen desaprofitat i, el que és pitjor, maltractat (psicològicament).Evidentment, amb una educació plantejada d'una altra manera, no caldria ni fer-ne esment, cadascú és com és, però en l'educació que tenim ara, aquest és un problema molt greu, i és molt trist veure com molta gent que va de progre els gira l'esquena.\n10 de maig de 2011 a les 1:38\nGràcies pels darrers comentaris. Aquesta entrada del blog, no sé per què, però segueix essent la més visitada, i encara genera comentaris dos anys i mig després de la seva publicació.Gràcies per expressar-hi les vostres opinions!\n11 de maig de 2011 a les 11:00


La ciutat de Barcelona, capital del moviment anarquista\nAnarquistes i 'indignats' eren i són hostils al poder polític i econòmic\nSÍLVIA MARIMON 26/06/2011 00:00\n260x366 La ciutat de Barcelona, capital del moviment anarquista / L'AVENÇ La ciutat de Barcelona, capital del moviment anarquista / L'AVENÇ\n"Joan Peiró -dirigent anarcosindicalista afusellat pels franquistes el 1942- segurament avui ja no diria que els naturalistes són els aduladors de les bledes i el sol, però el moviment dels indignats fa olor d'anarquisme, tots dos aspiren a canviar a un món que consideren injust", afirma Josep Termes (Barcelona, 1936). Termes, un dels grans referents en l'estudi del catalanisme i de moviments socials i populars, acaba de publicar un llibre imprescindible si es vol entendre qui eren aquests obrers que aspiraven a una arcàdia feliç sense déu ni amo: Història del moviment anarquista a Espanya (1870-1980) (L'Avenç).\nA Termes l'apassiona el tema i això es traspua a l'obra. El 1957 ja va començar a interessar-se pel moviment anarquista. No va ser, però, el primer contacte: "Vaig créixer en un barri obrer servint cigalons i mongetes amb botifarra, tot eren obrers polititzats", explica. Aquest lúcid historiador no només parla d'allò que ha viscut des de petit. "Tota la vida ha comprat i llegit llibres anarquistes", assegura. I no exagera. Ha acumulat 30.000 llibres relacionats amb el moviment obrer i el catalanisme.\nA Història del moviment anarquista a Espanya (1870-1980) "no he amagat res de l'essencial de la història del moviment anarquista (m'agradés o no)", explica. Termes diu que no és anarquista: "Sóc massa eclèctic i independent". No amaga, però, certa simpatia i respecte per aquests revolucionaris utòpics: "Foren els que més força i dignitat van aportar a la lluita per la millora i l'emancipació de les classes treballadores abans de la guerra". Tampoc no deixa de mencionar ni una sola de les brutalitats que van cometre alguns d'aquests llibertaris. A l'època del pistolerisme, la majoria d'anarquistes anaven armats. Fins al punt que en un acte celebrat a l'Ateneu Sindicalista del carrer Palma, Salvador Seguí (conegut com el Noi del Sucre), avorrit de les crítiques, va dir: "Nois, no ens posem d'acord, oi que tots anem armats? Doncs apaguem els llums, anem a trets i el que guanyi, vencedor. S'acabarà la polèmica".\nEl moviment anarquista, que demanava una revolució social que afavorís totes les classes socials no acceptava, segons Termes, "dirigents que no fossin d'aquesta procedència". A més, afegeix l'historiador, els dirigents, "fos quin fos el seu càrrec, cobraven el mateix sou que un obrer". Termes defensa que hi va haver un anarquisme catalanista: "Lluitaven contra l'exèrcit, les forces de l'ordre i l'aparell de l'Estat, és a dir, Madrid".\nPer Termes, l'anarquisme mor en els últims anys del franquisme. Les noves generacions són marxistes i és aquest moviment "el que té finançament internacional". A més, els anarquistes van cometre un error, "no tenien política intermèdia: era la revolució o res". Termes no deixa de tenir un punt de revolucionari, malgrat el seu convenciment que la història ha demostrat que les revolucions acaben en desastre. "M'han fet fora de la universitat, de tertúlies...", explica. Als 75 anys, continua envestint amb força contra tot allò que no li agrada.


Excursió econòmica per a creuers i estades a Civitavecchia – visita de la ciutat, Roma – Viajeros Online\nCivitavecchia és una ciutat portuària, estiuenca, que pot visitar a peu, si el desitja, i quedar-se la resta del dia al vaixell gaudint dels seus serveis gairebé en solitari, però arribar a aquest port mereix una visita a ROMA, la ciutat eterna plena d’Història: són fidel testimoni de la mateixa les tombes etrusques, fòrums republicans, temples imperials, basíliques paleocristianas, campanars medievals, palaus renaixentistes i esglésies barroques. En aquesta ciutat l’enorme concentració d’història, llegenda i monuments és també en la seva gent, cotidianamente obligada a espavilar-se en el caos de la ciutat. <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office">\nVISITES QUE OFEREIXEN MSC Cruceros, Costa Cruceros, Iberocruceros, Pullmantur Cruises, Qual Happy Cruises, NCL Cruises, Royal Caribbean Cruises i altres navilieres (poden variar lleugerament en contingut i preu i que pot reservar o prerreservar en la nostra oficina en la majoria de companyies)\n§ ROMA RECORREGUT CLÀSSIC (9 hores aprox. Amb dinar) – Adult 95€ – Nen 67€\n§ ROMA RECORREGUT BARROC (9 hores aprox. Sense dinar) – Adult 75€ – Nen53€\n§ ROMA PER LLIURE (8 hores aprox.) – Adult 44€ – Nen31€\n§ OSTIA ANTIGA (4,5 hores aprox.) – Adult 44€ – Nen31€\n§ ROMA I MISTERIS SUBTERRANIS (9 h. aprox.Amb dinar) – Adult 146€ – Nen131€\n§ ROMA GRAN RECORREGUT (9 hores aprox. Amb dinar) – Adult 1125€ – Nen78€\n§ ROMA I MUSEU VATICÀ (10 hores aprox. Sense dinar) – Adult 87€ – Nen61€\n§ ROMA RECORREGUT PANORÁMICO (5 hores aprox.) – Adult 45€ – Nen32€\nRESERVI LA NOSTRA PROPOSTA ECONÒMICA (tren pel seu compte a Roma, reserva de bus turístic city Sightseeing ROMA i maravellis de la visita virtual en 3D historiada de la Roma antiga:\nHaurà d’anar pel seu compte, amb tren a Roma. L’estació de ferrocarril està a uns 600 metres del port i hi ha servei de bus de pagament des del port. Allà haurà de comprar bitllet i prendre el tren fins a Roma Termini, tardant entre 70′ i 90′ als trens regionals (uns 10-12 € anada i tornada|volta aproximadament.) o una hora escassa als trens ràpids (uns 18-20 € aproximadament.). Hi ha trens gairebé cada 30 minuts en cada direcció (recordi preveure la tornada amb temps suficient).\nUna vegada arribi a Roma a l’Estació de Termini té a mà 2 rutes del Bus turístic City Sightseeing Roma que pot reservar online per a vostè amb rutes guiades amb auriculars (idioma espanyol) que recorren els punts de major interès de la ciutat, podent pujar i baixar tantes vegades com desitgin. Des de la Piazza del Cinquecento, molt a prop de l’Estació malgrat no ser l’inici de línia surten les 2 rutes, i amb una durada de 110′ ruta A i 80′ ruta B, total de 190′ en el qual podrà conèixer a fons ROMA i el seu inacabable art i Història.(podrà imprimir-se planell de les rutes i aturades). 1 únic bitllet per a les 2 línies . RESERVAR ARA\nAdult …………… 18€ Nens de 5 a 15 anys…………..10€\nI ja que disposa de poc temps, si vol portar-se una imatge excel·lent de Roma i del que va ser en l’antiguitat, li recomanem la visita virtual en 3D, de la mà de Sapientinus, a tant sols 80 metres del Coliseu en el que retornarà a l’esplendor de l’època romana recorrent tots els llocs d’interès de l’època. Durada aproximada de la visita 1h. 30 minuts si gaudeix dels tallers i sol 30′ l’espectacle 3 D. Li podem reservar la seva entrada omplint el formulari que trobara sota el mapa del bus turístic. Veure video resum\nAdult …….. 15€ Nens de 4 a 12 anys …………. 8€\nSi prefereix arribar-se a Roma adquirint a bord del vaixell l’excursió de sol trasllat o ho fa amb el tren clàssic ROMA-EXPRESS, també pot reservar-nos el bus turístic i/o l’espectacle 3D, ens l’agrairà.\nGuía turística i informació d’interès de la ciutat de Roma\nArtículo anterior Excursió econòmica per a creuers i estades a Livorno – visita de la ciutat, Pisa, Florència\nSiguiente artículo Excursión económica para cruceros y estancias en Palermo – visita de la ciudad\nExcursión económica para cruceros y estancias en Malta – La Valletta – visita de la ciudad\nExcursió econòmica per a creuers i estades a Màlaga – Espanya – visita de la ciutat


La despesa en loteria dels gironins puja en cinc euros respecte al 2016 - Diari de Girona\nLa despesa en loteria dels gironins puja en cinc euros respecte al 2016\nGirona és la província de Catalunya on s'hi gasten menys diners per habitant · En més de 200 anys d'història, la Grossa només ha tocat en un parell d'ocasions a la demarcació\nelisabet don 17.12.2017 | 08:18\nSi fa un parell de mesos els venedors de les administracions de loteria es posaven les mans al capdavant d'un possible boicot arran de la situació política, les dades han demostrat justament el contrari. La venda de loteria de Nadal a les comarques gironines ha pujat i els gironins s'han gastat de mitjana cinc euros més que l'any passat.\nMentre la despesa per habitant del 2016 se situava als 38,94 euros, enguany ha pujat fins als 43,74 (tot i que Girona continua essent la província amb una xifra més baixa de tot Catalunya). A Barcelona la despesa se situa en 56,76 euros per persona, Tarragona es queda amb 45,33 i els lleidatans són els que més s'hi gasten, amb un total de 134,32 euros per habitant.\nUna província amb poca sort\nLa majoria de vegades la sort ha passat de llarg a la província de Girona i, de fet, només hi ha tocat la grossa en dues ocasions. La primera va ser l'any 1914 a la localitat de Ripoll, i un segon cop a la Jonquera 47 anys després, l'any 1961. Tanmateix, la capital no ha vist mai encara un primer premi. A Lleida ha tocat en cinc ocasions diferents, tres de les quals van ser a Sort durant una franja molt seguida d'anys: 2003,2004 i 2007. A Barcelona ha arribat a tocar fins a una quarantena de vegades, mentre que a Tarragona no s'ha guanyat en cap ocasió.\nEn l'àmbit estatal, el lloc on més vegades s'ha guanyat ha estat a la capital, a Madrid, on el primer premi s'ha repartit en 77 ocasions. Seguidament se situen les províncies andaluses, amb exemples com Sevilla (15 vegades), Cadis (10) o Màlaga (8). A València també han gaudit de la sort en 12 ocasions diferents, igual que a Saragossa, amb la mateixa xifra.\nLa inversió que fa cadascuna de les províncies de l'Estat és ben diferent i les xifres poden oscil·lar entre els 241 euros que es gasta un sorià i els simbòlics 12,84 euros que hi inverteix un habitant de Melilla. Però la manca de sort no és en cap cas un problema d'inversió, ja que malgrat que Sòria es gasta la mitjana més elevada de tot l'Estat, només ha estat afortunada en tres ocasions amb el primer premi. Un cop més que la província de Girona, que es gasta quatre vegades menys en loteria. Algunes de les províncies on també es fa una aposta important són les de Segòvia, amb 127 euros per habitant, Burgos amb 128, Osca amb 121 o Palència amb 117 euros. Per comunitats autònomes, Castella i Lleó és qui encapçala el rànquing -99,88 euros- seguida d'Astúries - 93,79 euros- i La Rioja - amb 92,58 euros.\nL'origen del sorteig\nA mesura que es va anar implementant a tot l'Estat, es van anar creant cada vegada més administracions de loteries, i actualment s'ha convertit en una tradició que permet somiar als ciutadans poder acabar l'any amb una ajuda econòmica que els permeti algun plaer o bé tapar alguns forats.\nDes dels seus inicis, els números que menys s'han repetit han estat l'1, el 2 i el 9. En canvi, aquells que més freqüents han estat són el 5, el 4 i el 6. Com a xifra final, el 5 ha estat el número que més cops ha resultat premiat, concretament 32, tot i que mai ha acabat en 25. Tot seguit hi ha el 4 amb 27 vegades i el 6 amb la mateixa xifra. La terminació de dues xifres més repetida ha estat el 85, un total de set vegades, mentre que terminacions com 09, 10, 21, 25, 31, 34, 41, 42, 43, 51, 54, 59, 67, 78 o 82 no han rebut mai el primer premi.


Manuel Valls torna a la primera línia de la política francesa al costat de Macron\nL’exregidor de Barcelona serà candidat per representar els ciutadans residents a Espanya, Portugal i Andorra\nManuel Valls serà candidat per representar als ciutadans residents a Espanya, Portugal i Andorra. EFE/MATHIEU CUGNOT\nActualitzada el 04-05-2022 09:39\nDesprés de marxar per la porta del darrere de l’Ajuntament de Barcelona, Manuel Valls tornarà a la primera línia de la política francesa. Ho farà com a candidat del partit d’Emmanuel Macron, La República en Marxa, a les eleccions legislatives de mitjans de juny.\nValls anirà a la llista per ocupar un escó a l’Assemblea Francesa. Serà candidat per representar els ciutadans residents a Espanya, Portugal i Andorra. L’exregidor de Barcelona pel Canvi ja es va deixar veure als actes de celebració de Macron com a president francès, ara fa unes setmanes, i en els últims dies havia marcat distàncies amb la seva antiga formació, el Partit Socialista francès. Les eleccions legislatives a França són el 12 i el 19 de juny.\nManuel Valls va ser als actes de celebració de Macron com a president francès el 24 d'abril a París. // EFE/EPA - Christophe Petit Tesson\nValls va ser primer ministre de França durant la presidència de François Hollande i va fracassar en el seu intent de ser candidat a l’Elisi a les eleccions del 2017. Aquest mateix any, va manifestar el seu desig de ser candidat per La República en Marxa a les legislatives, però no va complir els criteris del partit.\nEl 2018 va fer el salt a Catalunya com a candidat a l’alcaldia de Barcelona, on va formar una aliança amb Ciutadans. Va dimitir el 2021 i, des de llavors, ha aparegut periòdicament a la vida política de França, donant suport a Els Republicans a les últimes eleccions regionals i a Macron a les presidencials.\n20-12-2021 08:12 POLÈMICA\nManuel Valls vol prohibir els matrimonis amb persones sense papers a França\n02-06-2021 08:24 VIRAL A FRANÇA\nManuel Valls s’indigna amb una paròdia del ‘Polònia’ sobre ell


La paraula gratis té un poder màgic que ens persuadeix i ens atrau. S’ha escrit molta literatura sobre els seus efectes en les vendes i, per descomptat, oferir productes o serveis gratis és una estratègia més que respectable sempre que tinguem clar els nostres objectius i, sobretot, els del client. Per supost que les mostres gratuïtes tenen tant de temps com l’ésser humà però últimament es sol usar aquest recurs amb la finalitat de desviar l’atenció d’altres factors més que perquè el client compare entre diverses opcions.\nFa un temps vam mantenir una curiosa xarrada telefònica amb una empresa interessada en el servei d’atenció de trucades. Després d’un primer contacte, i abans de l’estudi previ per a conèixer les necessitats reals de la seua atenció telefònica, el nostre interlocutor ens va dir alguna cosa que ens va sorprendre: donava per fet que li oferíem un mes de prova gratis igual que feia la competència. Ens disculpàrem molt amablement i li informàrem que la nostra manera de funcionar és completament transparent i, igual que no tenim ni períodes de permanència ni consums mínims, la prova gratis no estava entre les nostres polítiques. Després d’acomiadar-nos insistírem que abans de signar res comprovara al detall en què consistia la prova gratuïta i que s’assegurara que la paraula gratis no li estava posant una bena als ulls.\nEn STK després de diversos anys d’experiència podem afirmar que tots els nostres clients han signat amb nosaltres per raons contrastables en termes de serveis, qualitat i preu i no per a estalviar-se uns euros el primer mes. Respecte al client d’aquesta conversa telefònica no podríem estar més satisfets: dos mesos més tard va signar amb STK i porta prou anys amb nosaltres.\nPrevCoordinar tècnics propis i tècnics autònoms alhora.\nEl “ajude’ns a millorar el servei” ha de servir d’alguna cosa.Next


David Vila i Jessica Neuquelman : "Cal veure el món amb uns ulls diferents" - Versos.cat\n"Cal veure el món amb uns ulls diferents"\nDaniel Ruiz-Trillo\t | 10.03.2021 11.30h\nDavid Vila i Jessica Neuquelman són els "Llenguaferits", escriptors i lingüistes que difonen, ensenyen i fomenten la llengua catalana i que ara, amb el llibre "Perspectives", reivindiquen les llengües del món.\n1. "Perspectives" és un conte o un llibre?\nOriginalment, Perspectives és un conte inclòs en el llibre Roba estesa del David (Voliana Edicions, 2017), però ens ha servit com a punt de partida per aquest petit llibre il·lustrat que hem anomenat Perspectives. Un món de llengües (Sibilam Edicions, 2020) i que vol ser una reivindicació del patrimoni lingüístic de la humanitat, del qual tots som responsables. El conte és una reflexió a l'entorn de les utopies i de la necessitat de veure el món amb uns ulls diferents, uns ulls que ens permetin divisar un horitzó i anar-nos-hi acostant, sabedors, tanmateix, com ens deia Galeano, que l'horitzó sempre va per davant nostre i que, per tant, allò que compta és el camí. En aquest cas, el camí cap a un món de llengües que anhelen ser normals.\n2. És una obra plurilingüe?\nSí, de fet els autors ja en som, de pluringües! El conte i el text introductori són en català, però a continuació trobem la història traduïda a 18 llengües, algunes de lingüísticament properes (com el francès, l'occità, el castellà o l'italià) i d'altres més llunyanes (com el persa, el japonès, el te reo maori o l'èuscar). L'objectiu del llibre és, doncs, oferir una petita mostra del ventall lingüístic del planeta i fer-ho a través d'un conte que ens interpel·la i que ens esperona a gaudir d'aquesta diversitat. A mode de regal, el llibre també compta amb un codi QR mitjançant el qual accedim a un vídeo de producció pròpia en què els traductors mateixos ens llegeixen el conte en la seva llengua, fragment a fragment, oferint-nos un mosaic sonor que ens ajuda a endinsar-nos en aquest món de llengües.\n3. Hi participeu tres persones, com ha anat el procés?\nHa estat molt fluïd. A la pràctica no hem estat només tres, sinó una vintena llarga, atès que hem comptat amb els traductors (i en el cas d'alguna llengua, amb més d'un traductor!), i volem aprofitar l'avinentesa per agrair-los la predisposició que han tingut envers el llibre. Quant a nosaltres tres (és a dir, els dos llenguaferits i l'editora-il·lustradora, la Sílvia Morilla), la publicació del llibre va començar amb la recopilació de textos i traduccions i, a partir d'aquí, la Sílvia va assumir la resta de papers de l'auca, des d'il·lustradora fins a maquetadora i editora. Val a dir que ens va fer molta il·lusió que el llibre fos una de les primeres publicacions de Sibilam Edicions, una editorial creada amb la voluntat d'oferir llibres il·lustrats de gèneres diversos.\n4. Què pretén "Llenguaferits"?\nLlenguaferits és una iniciativa que pretén despertar l'interès envers les llengües en general i, no cal dir-ho, el català en particular, partint de la base que cada llengua és un patrimoni únic que hem de preservar i utilitzar. Ep, i fer-ho d'una manera amena i entretinguda! En aquests moments comptem amb canals a Instagram (www.instagram.com/llenguaferits) i YouTube (https://www.youtube.com/channel/UCD8T0OOhxyHF62KowDV-ScA) i oferim diverses activitats, com un recital de contes a dues veus i dues llengües, català i francès (i que també anomenem Perspectives); una conferència sobre diversitat lingüística i el català; un taller per a instituts en què reflexionem sobre el patrimoni lingüístic a partir del gènere del conte, i un taller sobre hàbits lingüístics adreçat al públic en general i que ofereix arguments i recursos per aprendre a mantenir-nos en català amb plena assertivitat. En conclusió, Llenguaferits és una invitació a viatjar a un món de llengües en què cadascuna funciona com una eina incomparable davant del pensament únic.


Reflexions sobre la Universitat a l’SPUNI - Jordi Matas i Dalmases - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dissabte, 20 d'abril de 2019 12:50 h\nDijous, 19.7.2018. 17:29 h\n( 44 vots )\nDimarts passat vaig participar a la Setmana del Parlament Universitari (SPUNI) per reflexionar sobre el present i el futur de la Universitat a Catalunya, en una simulada comissió parlamentària sobre Empresa i Coneixement. L’SPUNI és una iniciativa excel·lent on els estudiants de les universitats catalanes s’endinsen en les entranyes del Parlament i coneixen de primera mà l’estructura, les funcions, els serveis i algunes personalitats de la cambra catalana. Durant aquests dies tenen sessions amb lletrats, lingüistes, periodistes i professors universitaris, i reben informació detallada sobre la constitució de grups parlamentaris, la formació de govern, el treball en comissió, el procediment legislatiu, l’acció de control al govern i la preparació dels debats parlamentaris. En definitiva, una bona immersió en la noble missió de la representació política.\nEls organitzadors em van encarregar que presentés una bateria de qüestions problemàtiques relacionades amb el funcionament de les universitats i que formulés alguns reptes per a futures polítiques universitàries, amb l’objectiu de generar un debat polític entre l’alumnat en el seu rol setmanal de diputats de la cambra catalana.\nUn primer apunt que vaig plantejar és el del recurrent principi d’autonomia universitària, que regula la Constitució espanyola a l’article 27.10, la Llei orgànica 6/2001, d’Universitats, al seu article 2, i que s’esmenta a l’article 172 de l’Estatut de Catalunya del 2006. Tenint en compte que, segons el Tribunal Constitucional, es tracta d’un dret fonamental, convindria definir, en el marc de la doctrina jurídica i també en el de la pràctica política, quines són les conseqüències d’aquest principi constitucional. Aquells que hem seguit de prop l’acció política universitària sovint tenim la sensació que tothom s’aprofita de la seva ambigüitat. Quan l’Administració desconfia de les universitats limita la interpretació de l’autonomia universitària i quan no sap com resoldre un conflicte universitari apel·la a aquest mateix principi per rentar-se’n les mans. I quan les Universitats volen protegir el seu espai decisional l’invoquen, mentre que quan eviten prendre determinades decisions se’n desentenen i tiren pilotes fora. Si a través de l’autonomia universitària es vol preservar la Universitat de les lluites partidistes i de la ingerència política de torn en la seva dinàmica interna, caldria que tots els actors polítics fossin conscients dels límits d’aquest principi constitucional.\nUn segon repte és el de prestigiar la docència universitària. Per què la docència actualment no serveix pràcticament per a res en la valoració dels currículums universitaris i fer carrera universitària? Per què les institucions universitàries menystenen la docència i només valoren la recerca per donar beques, per acreditar el professorat i per estabilitzar-lo? Una conseqüència d’aquesta paradoxal i trista realitat és que cada vegada hi ha més professorat que entén que dedicar temps a la docència és perdre’l per fer recerca, que mira de fer la mínima docència possible i que prepara poc les classes. La docència universitària s’ha convertit com una activitat irrellevant del professorat universitari. I això, que l’alumnat desconeix, té uns efectes molt perversos perquè implica deixar de reconèixer la docència universitària com una activitat bàsica del professorat i com un servei a la societat, i entendre-la com una espècie de “càstig” al professorat que no fa prou recerca.\nUna tercera alerta és la valoració de la recerca, que és vital per a la promoció i estabilització del professorat universitari. S’apliquen criteris de valoració que, en el millor del casos, són discutibles i, en la pitjor de les hipòtesis, un frau a la recerca. Aquesta última hipòtesi és la que han defensat alguns investigadors, com el premi Nobel de medicina del 2013, Randy Schekman, que va denunciar l’estratègia mercantilista de revistes com Nature, Cell o Science, i que va afirmar que l’anomenat “factor d’impacte” d’aquestes revistes no diu gran cosa sobre la qualitat dels articles que s’hi publiquen. Certament, l’avaluació de la recerca té més en compte l’embolcall que el contingut de la recerca, potser per facilitar la feina de les comissions avaluadores, i si bé és cert que l’embolcall (les característiques de la revista) pot ser un indicador de la qualitat dels articles que s’hi publiquen, no sempre és així. A més, en determinades disciplines aquestes revistes prioritzen temàtiques i metodologies i exerceixen, com afirma el Dr. Schekman, una espècie de “tirania” epistemològica. Convindria, doncs, valorar la recerca en base al seu contingut i no tant en base a qui la publica.\nFinalment, vaig exposar que les polítiques de promoció i estabilització de professorat que hi ha a Catalunya necessiten millorar urgentment. Hi ha un envelliment de la plantilla del professorat permanent (amb una mitjana d’edat que se situa al voltant de la seixantena), hi ha una exigència curricular desproporcionada en el sistema d’acreditació i d’estabilització del professorat (la mitjana d’edat d’estabilització se situa més enllà de la quarantena), hi ha una preocupant escassedat de beques predoctorals i postdoctorals, hi ha una gravíssima precarització del professorat (més del 40% del professorat de les universitats catalanes és associat), hi ha una taxa de reposició molt limitada i tenim un programa Serra Húnter que és un nyap. Cal, per tant, repensar inexcusablement un nou pla de promoció i d’estabilització del professorat per mirar de garantir el relleu generacional.\nMés enllà d’aquests quatre punts, hi ha també moltes altres necessitats: canviar el model de finançament de les universitats (donant, per exemple, més pes a la recerca i a la qualitat de la docència), modificar la política de preus (reduint-los) i de beques (augmentant-les), racionalitzar el mapa de graus i màsters (no és massa oferir 458 graus per cursar a Catalunya?), limitar els recursos públics destinats a universitats privades (ara oscil·len al voltant de 35 milions d’euros), adaptar millor les universitats als canvis tecnològics, evitar l’actual procés de desplaçament de la recerca fora de les universitats, fixar una política lingüística integral amb un model multilingüe viable, plantejar-se la creació d’un departament administratiu d’Universitats, entre moltes altres. Però hi ha un aspecte final que en l’actual context social em sembla especialment necessari: les universitats han de recuperar prestigi i compromís social, han de ser responsables en la defensa dels principis democràtics, tenen el deure de defensar la cultura de la pau i la llibertat, no han de renunciar a la missió de denunciar les injustícies i les desigualtats, tenen l’obligació de ser solidàries amb aquells que són perseguits per les seves idees i han d’exercir la funció de ser referent social en valors universals. I per desgràcia, aquí també s’ha retrocedit i hi ha molta feina per fer.\nEsperem que els nostres estudiants-diputats siguin conscients de totes aquestes (i de moltes altres) necessitats universitàries i que pressionin a responsables polítics, a alts càrrecs de l’administració i a equips rectorals a anar per feina i a deixar d’estar aferrats a la soporífera inèrcia del qui dia passa curs empeny.\nEl bloc del 155\t20.04.2018


Pagar i matar - directa.cat\nPagar i matar\n“Lo siento mucho, me he equivocado y no volverá a ocurrir.” Amb aquestes paraules tancava el monarca emèrit de l’Estat espanyol, Joan Carles I, la seva cacera a Botswana l’any 2012. D’aquell viatge li van quedar, almenys, dos records: una foto amb l’exemplar d’elefant africà abatut i un maluc trencat després d’ensopegar a altes hores de la matinada amb un graó del ressort on s’allotjava. Després de l’accident, l’opinió pública va poder conèixer una mica millor les aficions del cap d’un estat en plena crisi econòmica: matar elefants criats en captivitat a 30.000 euros la peça, pagats per l’empresari saudita d’origen sirià Mohamed Eyad Kayali, representant dels interessos del règim wahhabita a l’Estat espanyol. Uns anys més tard, s’acabaria coneixent que l’amic del rei, Eyad Kayali, figurava com a apoderat en més de quinze societats offshore, després de la filtració dels papers de Panamà.\nL’Estat espanyol se situa en la segona posició del rànquing d’importació de trofeus de caça\nEls vincles del monarca espanyol amb la caça i les armes són coneguts i vénen de lluny, de la mateixa manera que els seus accidents. L’any 1956, Joan Carles I matava el seu germà –accidentalment, segons la Casa Reial– mentre manipulava un revòlver del calibre 22; amb 11 anys va matar el primer senglar i als 24 va disparar per primer cop al continent africà. Més recentment, l’any 2007, es va fer construir en els terrenys de la Zarzuela un pavelló per valor de 3,4 milions d’euros on poder exhibir els trofeus de les seves caceres. L’import va ser pagat per l’organisme públic Patrimoni Nacional, que depèn del Ministeri espanyol de la Presidència i s’encarrega del manteniment dels béns públics posats a disposició de la monarquia. L’edifici, de 1.000 metres quadrats, compta amb un armer cuirassat de més de 200 metres i una planta baixa amb sostres de deu metres d’alçada per acomodar els trofeus de les batudes reials. Els trofeus són parts dissecades dels cossos dels animals, com poden ser els caps, les banyes o els ullals, que donen prestigi al caçador que els aconsegueix.\nDiferències de classe, també a la caça\nLa caça és una activitat que va suposar, l’any 2013 a l’Estat espanyol, la mort de 21,6 milions d’animals. Són les últimes dades disponibles que ofereix el Ministeri espanyol d’Agricultura, Pesca i Medi Ambient respecte a un sector que aquell any sumava 848.000 llicències.\nTot i ser una activitat amb un fort arrelament en algunes zones rurals de l’Estat espanyol, el nombre de llicències no ha deixat de caure des de l’any 1987, quan es va registrar el màxim històric, amb 1.283.353 llicències expedides. Cal tenir present que la superfície destinada a la caça en el conjunt de l’Estat –siguin privades, esportives o reserves– comprèn el 80% del territori. Als Països Catalans, aquesta superfície arriba al 82% en el cas del País Valencià i al 90% en el de Catalunya.\nTot i ser una activitat amb un fort arrelament en algunes zones rurals de l’Estat espanyol, el nombre de llicències no ha deixat de caure des de l’any 1987, quan es va registrar el màxim històric\nSón moltes les entitats ecologistes que denuncien la poca transparència del sector. “Tant des del punt de vista ètic, com de la conservació de la biodiversitat o econòmic es posa en qüestió, i amb raó, una activitat que se sosté únicament en l’apetència d’un limitat col·lectiu de persones que gaudeixen amb el simple fet de matar animals”, expliquen Roberto Oliveros i Miguel Ángel Hernández Soria en l’informe El impacto de la caza en España, publicat ara fa un any per Ecologistes en Acció.\nSegons els lobbies del sector, encapçalats per la Real Federació Espanyola de Caça (RFEC) i per l’Oficina Nacional de la Caça (ONC), les activitats cinegètiques tenen un impacte econòmic de més de 3.600 milions d’euros anuals. Així ho recollia l’informe La caza. Sector económico, publicat l’any 2012 per la RFEC i la Fundació per la Defensa de la Natura i la Caça (FEDENCA). Per a entitats com Ecologistes en Acció, aquests informes i aquestes organitzacions tenen una funció clara: “El lobby cinegètic arrossega un bon nombre de caçadors i exerceix una capacitat d’influència a tenir molt en compte. I això explica per què existeix un component econòmic, la caça entesa com un negoci més enllà de l’oci”. Afegeixen que “el gruix del negoci de la caça continua trobant-se, majoritàriament, en mans d’uns pocs grans terratinents que, ja en ple segle XXI, pretenen donar a l’activitat una estructura i un funcionament mercantilista i industrialitzat, amb els impactes que se’n deriven”.\nActualment no existeix gaire informació sobre el perfil sociològic dels caçadors, però en el seu estudi Oliveros i Hernández diferencien els practicants d’aquesta activitat en dos blocs: els que s’enfoquen a la caça menor, que comprèn la captura de mamífers de petita dimensió, com conills o llebres, i aus, i els que ho fan a la caça major, aquella tipologia cinegètica que es fixa en mamífers de gran dimensió, com són els senglars, els cérvols i les cabres munteses.\nEls primers són agrupats com “pertanyents al sector agrari i jubilats, sense estudis universitaris, amb menor capacitat adquisitiva i que consideren que el principal interès de la caça és el social”. Els practicants de caça major, per contra, “tenen un major poder adquisitiu, disposen d’estudis universitaris, vénen de professions liberals, industrials o l’empresariat i consideren que el principal interès de la caça és l’econòmic”.\nUna mirada als rànquings de trofeus de caça confirma aquesta visió. En els primers llocs de les classificacions, es troben noms vinculats a les grans fortunes espanyoles, sigui quina sigui l’espècie abatuda. Així, al número u de trofeus de cabirols trobem l’empresari Alberto Cortina, íntim amic de Joan Carles I, company de caceres del rei emèrit i un dels principals accionistes d’ACS –una de les constructores espanyoles més importants. El mateix monarca figura en la posició número dos pel que fa a l’arruí, un tipus de cabra muntesa provinent del Nord d’Àfrica introduïda a l’Estat que es considera espècie invasora. En la primera posició del rànquing trobem Jesús Franco Muñoz, propietari de Recreativos Franco i la casa d’apostes Codere, amb una fortuna valorada entre els 150 i els 200 milions d’euros.\nAl número u de trofeus de cabirols trobem l’empresari Alberto Cortina, íntim amic de Joan Carles I, company de caceres del rei emèrit i un dels principals accionistes d’ACS\nUna altra de les espècies favorites del Borbó és la cabra salvatge ibèrica, de la qual ocupa la primera, tercera, quarta, i cinquena posició del llistat –segons la mesura de les banyes de l’exemplar, entre altres paràmetres fisonòmics. El rei emèrit també ocupa la tercera posició respecte a la llista de cérvols amb més puntuació, un dels trofeus més apreciats pels caçadors. Les dues primeres posicions les ocupen dos coneguts del món de les finances i la construcció: José Recio Lozano i Juan Abelló Gallo. El primer és un constructor andalús, propietari del vedat de caça El Pimpollar, situat al nord de Sevilla. En una entrevista a ABC va declarar que la caça de cérvols “et dona més prestigi que els pisos”. Abelló Gallo, per la seva banda, controla el 60% d’Alcaliber, una empresa farmacèutica que té el monopoli del cultiu i l’explotació de l’opi legal a l’Estat espanyol i que va tancar l’any 2016 amb uns beneficis de 10,3 milions d’euros. Actualment està intentant vendre l’empresa, després d’aconseguir la primera llicència per cultivar cànnabis. Vicepresident del Reial Madrid i propietari d’una extensa col·lecció d’art, va ser assenyalat com el presumpte “blanquejador” del banquer Mario Conde.\nEl mufló és una altra espècie que va ser introduïda a la península Ibèrica amb finalitats cinegètiques. En la tercera posició de la classificació trobem Alvaro Sainz de Vicuña, hereu del grup cerveser argentí Quilmes, la fortuna del qual està valorada en 300 milions d’euros per la revista Forbes.\nAl capdavant de la classificació de caça de daina, un tipus de cérvol més menut que el comú nadiu de les zones mediterrànies, està Javier Corsini Freese. Amic personal de l’actual monarca de l’Estat espanyol, Felip VI, i del gendre de Jose María Aznar, Alejandro Agag. Es dedica a organitzar caceres d’alt nivell, com la que va protagonitzar –un dia després de l’enfonsament del petrolier Prestige en aigües de Galícia– el que era president gallec en aquell moment, Manuel Fraga Iribarne –ministre franquista, fundador d’Alianza Popular i de l’actual Partit Popular.\nNi un animal en la categoria de gairebé amenaçat –segons la Unió Internacional per la Conservació de la Natura–, com és el llop ibèric, està lliure de les ànsies cinegètiques de les oligarquies espanyoles. El rècord de caça d’aquesta espècie l’ostenta José Luis Santos Diez, empresari d’origen càntabre establert a Madrid i copropietari d’Hoteles Santos, una cadena amb dotze hotels a l’Estat espanyol entre els quals figuren el Porta Fira de Barcelona i Les Arenes de València.\nEls trofeus, però, no s’aconsegueixen només a l’Estat espanyol, com ja hem vist en el cas de l’excursió de Joan Carles I a Botswana. Segons l’informe Killing for Trophies (matant pels trofeus), de l’organització ecologista International Fund for Animal Welfare (IFAW), l’Estat espanyol ocupa el segon lloc en la importació de trofeus de cacera, només precedit pels Estats Units i a molt poca distància d’Alemanya, dins el període que abraça la dècada 2004-2014. Les 10.334 peces que van arribar de fora de les fronteres espanyoles representen prop d’un 5% de les importacions a escala mundial i queden molt lluny del 70,9% que representa el trànsit estatunidenc. Entre les entrades de cadàvers d’animals a l’Estat, destaquen les de l’antílop negre (1.134), l’elefant africà (1.026), l’hipopòtam (764) i el lleó (685). El preu per matar aquestes espècies oscil·la: posar fi a la vida d’un paquiderm pot costar entre 25.000 i 60.000 dòlars, mentre que el preu per caçar el gran felí va dels 8.500 als 50.000, segons les dades publicades per IFAW l’any 2016. Quasi totes les captures es produeixen en vedats que crien els animals específicament per ser caçats, un fenomen que en anglès és conegut com a canned hunting (caça enllaunada). A l’Estat espanyol també es reprodueix aquesta situació, en els espais que es coneixen com a vedats intensius.\nEls 10.334 trofeus de caça de l’Estat espanyol representen un 5% de les importacions mundials i queden molt lluny del 70,9% que representa el trànsit estatunidenc\nSegons explica l’organització SEO/Birdlife en un document publicat el 2016, “existeix una tendència creixent, tant en el nostre país com en altres, a la utilització d’animals criats en granja i alliberats posteriorment al medi natural per la seva captura i inclús el desenvolupament d’explotacions cinegètiques basades fonamentalment en aquest tipus d’animals”. Aquests espais cinegètics responen a les demandes d’un tipus de caçador “cada vegada més allunyat de la figura de l’aficionat tradicional”, segons fonts d’Ecologistes en Acció. Aquest fenomen afecta especialment la caça major, que a l’Estat espanyol té una major presència al centre-sud peninsular. Segons les dades publicades per l’organització ecologista en el seu informe El impacto económico de la caza, “actualment existeixen més de 3.000 vedats de caça major tancats a la meitat sud d’Espanya”, que representen un 4% de la superfície de l’Estat.\nUna de les fórmules d’explotació més habituals dels vedats intensius són les anomenades munteries. Les munteries s’organitzen com jornades de caça grupals, en les quals els caçadors assisteixen a finques on es crien o s’engreixen animals perquè després siguin més fàcils de matar. Aquesta és una forma de caça molt estesa a Andalusia, Castella-la Manxa i Extremadura. L’organització recorda la del “tot inclòs” d’alguns hotels: el preu inclou l’esmorzar, les despeses de transport per les finques, els sous dels guardes i els encarregats dels gossos que formen part de les rehalas. Això sí, les captures es paguen a part. Tot i l’impacte de la crisi en aquesta mena de negoci, les munteries més barates tenen un preu d’entre 250 i 500 euros, però per assegurar-se el trofeu cal pagar entorn els 3.000 euros. Les més elitistes poden arribar als 30.000. Tot val per una bona jornada de caça, fins i tot arribar en jet privat a la munteria: és el cas de la finca La Nava situada a Castellar de Santiago (Ciudad Real), que disposa d’una pista d’aterratge particular. El seu propietari, Javier Médem de la Torriente, va ser condemnat a un any i mig de presó i a pagar 90.000 euros de multa per la mort d’una femella de linx ibèric –una espècie amenaçada– en un parany per predadors.\nTot i això, la cria intensiva també afecta determinades espècies de caça menor. Segons Ecologistes en Acció, l’any 2013 es van matar 1.350.000 perdius roges criades en captivitat, “el que representa un 55,7% de les captures totals”. Per tant, assistim a la criança d’animals amb l’única finalitat de ser abatuts en jornades de cacera, en les quals els caçadors paguen per poder assegurar-se una presa.\nCaçadors, el reducte influent »


Herrera: 'Ja n'hi ha prou d'apropiar-se el dret de decidir' - VilaWeb\nDilluns 26.11.2012 13:34\nHerrera: 'Ja n'hi ha prou d'apropiar-se el dret de decidir'\nProposa una reunió per a aturar els desnonaments\nEl secretari general d'ICV-EUiA, Joan Herrera, s'ha felicitat per haver aconseguit els tres objectius d'aquestes eleccions: una gran mobilització traduïda en una gran participació, que la qüestió social entrés en el debat, i la 'derrota dels objectius polítics de CiU'. I ara proposa que es tiri endavant un acord sobre el dret de decidir, però 'amb una salvaguarda: la centralitat ja no és al govern, és al parlament'. Per Herrera, els resultats electorals han castigat les retallades de CiU.\nDe fet, ha retret que Artur Mas 's'apropiés del dret de decidir' i ha dit que aquest dret no era de Mas sinó del poble. Mas va plantejar les eleccions amb una lògica de plebiscit i adhesió a la seva persona, i la veu del poble ha dit que no. Ja n'hi ha prou, d'apropiar-se del dret de decidir'.\nTambé ha proposat que hi hagi de manera immediata una cimera per aturar els desnonaments, amb la presència de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, i que es posi en marxa les dues comissions d'investigació al parlament (la de salut i la d'entitats financeres).\nHerrera ha valorat com a 'bona notícia que el líder de les retallades hagi tingut una patacada'. I considera que amb els resultats electorals a la mà cal fer 'un gir de 180 graus per assolir un compromís de les esquerres'; i per això ha demanat que cap partit d'esquerres no faciliti la investidura d'Artur Mas.\nLes propostes i les condicions d'Herrera sobre el dret de decidir


La Sagrada Família no s’acabarà el 2026, “si no hi ha un miracle” | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nInterior de la torre de la Mare de Déu de la Sagrada Família, que s'acabarà el 2021 i tindrà 138 metres d'altura. Juan Barbosa\nBarcelona 17 SET 2020 - 11:06\tCEST\nEl coronavirus ha posat fi al somni dels responsables de la Sagrada Família, el temple expiatori d'Antoni Gaudí, de poder acabar els treballs el 2026, coincidint amb el centenari de la mort de l'arquitecte. La falta de visitants, sobretot d'estrangers, que representen el 94% del total, i la de previsions que la situació es pugui revertir en els propers mesos han fet saltar pels aires la data llargament anunciada aquests últims anys. “Si no hi ha un miracle, els treballs no es podran acabar el 2026, com havíem previst”, va anunciar, contundent, Esteve Camps, president delegat de la Junta Constructora, ahir dimecres, durant la trobada anual amb els mitjans prèvia a les jornades de portes obertes per les festes de la Mercè de Barcelona.\nMalgrat que les obres, interrompudes el 13 de març, el mateix dia en què la Sagrada Família va tancar les portes a les visites, tornaran “d'aquí a 15 dies, màxim tres setmanes”, Camps i l'arquitecte en cap dels treballs, Jordi Faulí, no van voler avançar una nova data per a la finalització de la basílica. “El 2021, amb el romanent de diners que teníem, a part de poder completar el sou als treballadors que estan en ERTO, es podrà acabar la torre de la Mare de Déu, la segona més alta de l'edifici, amb 138 metres d'altura.\nL'obra ja s'ha acabat i ara començarà la coronació, d'uns 25 metres, i la rematada; una estrella de set metres d'altura formada per 12 puntes d'acer i vidre que s'il·luminarà a les nits; però res més”, van explicar a l'interior de la nau del temple, estranyament buit i silenciós. Els treballs començaran a la Galera, el recinte situat al municipi de Gaia (Bages), amb la grandària d'11 camps de futbol, en el qual es fa el premuntatge de les peces per després traslladar-les i col·locar-les al seu lloc. “La pedra i el metall ja estan comprats”, va puntualitzar Camps.\nUna de les puntes de la creu lluminosa que coronarà la torre de Maria de la Sagrada Família de Gaudi. JUAN BARBOSA\n“Si les mesures contra la covid-19 ho permeten durant tot aquest temps, tenim el marge just per finalitzar la torre de la Mare de Déu en els últims mesos de l'any 2021”, va confirmar Camps, mentre que Faulí va explicar que la creu és el símbol que identifica Maria i va mostrar imatges de l'estudi de Gaudí en les quals es veien maquetes d'estrelles poligonals penjades del sostre com la que es farà servir per rematar aquesta torre.\nCamps va explicar que el juliol del 2019 van rebre una mitjana diària de 15.600 turistes, mentre que aquest any, en tot el mes, en van ser només 2.000. “Si vostès ho extrapolen a la situació actual veuran que això fa que només puguem obrir dissabtes i diumenges, sempre que hi hagi un mínim d'entrades venudes, perquè les despeses de seguretat i de sanitat dels visitants dupliquen l'entrada”. També va revelar que havien previst que si se superaven les 3.000 visites diàries s'obriria un dia més a la setmana. “Però ni al juliol, ni a l'agost, ni des que va començar setembre, en cap cas hem superat els 2.000 i, per tant, és impossible fer-ho”.\nTambé, que abans de finals d'any s'esfondrarà una part de l'habitacle del carrer Provença amb Sardenya i l'Ajuntament cedirà dos metres i mig de vorera, “un pacte que ja s'havia fet”. Serà per poder construir la capella de l'Assumpta, una edificació que s'alçarà al claustre de la façana del Naixement i que necessita ocupar 2,6 metres de la vorera de Provença al llarg de 21 metres de longitud. A canvi, el temple retrocedeix als xamfrans de Marina i Sardenya.\nL'any passat van visitar el temple 4,5 milions de persones. La previsió per a aquest any era obtenir uns ingressos de 103 milions d'euros, 55 dels quals eren per a les obres i la resta “es destinava per a un eventual descens de visitants”. Ahir Camps va assegurar que, després del reajustament, el pressupost per a aquest 2020 és de només 17 milions d'euros.\n“Vull recordar que aquest edifici es fa amb donatius de les persones. S'han passat moments pitjors; fins i tot es van aturar els treballs durant la Guerra Civil, però sempre, en major o menor mesura, s'ha seguit fent realitat el projecte de Gaudí. I ara no serà una excepció. Mantenim el nostre compromís i la il·lusió. El temple s'acabarà”, va assegurar Camps, que va anunciar que al novembre impulsaran una campanya perquè els ciutadans facin donatius.


La Purito Andorra s'avança en el calendari i treballa per superar els 2.000 participants\nLa tercera edició de la marxa cicloturista tindrà lloc el 5 i el 6 d'agost\nPresentació de la 'Purito Andorra' 2017 al Comú de Sant Julià de Lòria\nActualitzada 31/01/2017 a les 17:00\nLa tercera edició de la marxa cicloturista Purito Andorra 2017 s'ha posat el límit d'acollir 2.000 participants, tot i que treballen per poder rebre més inscripcions, ja que tot i no haver pogut donar més detalls, Joaquim Rodríguez ha avançat que “estem acabant de lligar quatre coses i si es pogués superar el límit per a nosaltres seria important”. Aquesta situació s'ha plantejat després que el primer any s'esperaven 500 persones i van arribar a les 1.100, i la segona edició preveia 1.000 i va doblar la xifra. A més, cal tenir en compte que durant la primera setmana d'inscripcions, ja s'han rebalsat els 700 ciclistes.\nA petició del Comú de Sant Julià de Lòria, aquest any la prova s'avança en el calendari i tindrà lloc el 5 i 6 d'agost, ja que segons ha explicat el cònsol major de la parròquia, Josep Miquel Vila, a mitjan agost hi ha un volum molt elevat de turistes i es complica la logística. En aquest sentit, ha explicat que aprofitaran per a omplir les places hoteleres lliures de la parròquia.\nVila ha reconegut que la data ideal seria el mes de juliol però no s'ho han plantejat per respecte a la Volta als Ports que se celebra en aquesta data des de fa més de 40 anys. El que sí que plantegen és la possibilitat que tingui lloc al setembre, i així li ho han fet arribar a l'organització, que s'ha compromès a estudiar-ho però ja ha advertit que “és molt complicat”. En tot cas, la corporació ha agraït l'esforç de l'organització per haver fet aquest canvi inicial.\nPel que fa al desenvolupament de la prova, el diumenge es donarà el tret de sortida al recorregut llarg (145 quilòmetres), curt (80 quilòmetres) i mini (28 quilòmetres), i s'està treballant per convocar una activitat alternativa per al dissabte. Joaquim Rodríguez ha assegurat que estan entre “perduts i contents”, ja que el recorregut és molt dur però tot i això entre el 60 i el 70% s'inscriuen a la llarga.\nS'espera la participació d'una “estrella” del ciclisme, tot i que no l'han volgut avançar perquè encara no està tancada la confirmació. Del que sí que estan segurs és de la participació de diversos ciclistes exprofessionals, i fins i tot alguns professionals que durant aquestes dates estaran entrenant a Andorra per preparar la Vuelta.


Un lleu terratrèmol de 2,5 graus sacseja la comarca - Diari de Girona\nUn lleu terratrèmol de 2,5 graus sacseja la comarca\nEl sisme es va produir cap a tres quarts d´onze del matí i el seu epicentre es va registrar al terme municipal de Fogars\neva batlle fogars de la selva 13.09.2018 | 11:11\nUn terratrèmol de 2,5 graus a l´escala de Richter amb epicentre a Fogars de la Selva va fer tremolar ahir al matí bona part de les comarques del Maresme i la Selva. El sisme es va produir pels volts de tres quarts d´onze del matí al sud-oest de Fogars i a onze quilòmetres de profunditat, segons informa l´Institut Geogràfic Nacional (IGN).\nTot i que els terratrèmols superiors a magnitud 2,2 poden ser percebuts per la població, els serveis d´emergències no van rebre cap avís al respecte.\nEl sisme d´ahir a Fogars va ser el primer detectat enguany a la província que supera els 2,2 de magnitud.\nSegons dades de l´Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya (ICGC), durant els últims vuit anys s´han comptabilitzat un total de 37 terratrèmols a la província, incloent a la llista aquells que estan per sobre dels 2,2 graus o bé els que la població va notar en el moment en què van succeir. Al llarg d´aquest temps, la comarca selvatana ha estat la que ha registrat més activitat, un 35% dels terratrèmols de la província. Un dels principals motius és la presència d´una cruïlla de dos sistemes de falles.\nDurant el 2017, la Selva i el Ripollès van registrar els sis sismes que es van detectar aquell any. A la comarca selvatana, se´n van registrar cinc que van tenir lloc a prop de la localitat de Santa Coloma de Farners. En el cas del Ripollès, la tremolor va sacsejar el terra a tocar d´Ogassa en un sisme que no va ser percebut pels habitants de la zona.\nDe fet, la Selva és la segona regió, només després dels Pirineus, amb més activitat sísmica de Catalunya, segons indiquen des de l´ICGC.\nAccident mortal de la pirotècnia guanyadora del Concurs de Focs de Blanes


EINES DE CONTROL - REITEL [ Solucions d'impressió ]\nEines que ajuden a l’estalvi.\nREITEL li ofereix solucions de flux de treball per a la captura, l’arxivat, l’ús compartit i l’emmagatzematge més eficient de documents, simplificant i millorant els processos que demanden molts documents, distribuint amb eficiència la informació que es necessita al llarg de tota la seva organització.\nEls documents en color són més atractius per als lectors i els ajuda a prestar atenció als punts importants. Per això voldria imprimir en color tant com sigui possible. No obstant això, fins i tot quan s’imprimeix un document amb una baixa relació de color, es carrega el mateix CPC que per a una impressió a tot color.\nAixí que abans d’imprimir, vostè ha de considerar si els seus documents s’han d’imprimir en mode monocrom o color, per eliminar costos innecessaris.\nConegui les nostres solucions: + INFO\nEn l’entorn empresarial competitiu actual, totes les oportunitats per estalviar costos i millorar l’eficiència són benvingudes. Optimitzi el seu flux de documents sense canviar la seva infraestructura existent.\nLa gestió de costos i la reducció de residus són dos dels reptes als quals s’enfronten les empreses avui en dia. Una de les maneres més eficaces de reduir costos i millorar la productivitat de la impressió en xarxa és amb Papercut MP.\nUna solució de programari que li permet administrar fàcilment els seus recursos d’impressió, recopilar dades d’ús segons la ubicació i el dispositiu, identificar ineficiència i implementar estratègies de recuperació de costos per maximitzar la productivitat i el retorn de la inversió.\nQuan es gestionen diversos clients o projectes és difícil controlar els costos que estan relacionats amb cada client o projecte. Normalment es fa de forma manual, acuradament per obtenir una visió completa.\nAl món actual un equip multifunció gestiona molt més que només paper. Processa gran quantitat de dades sensibles, és part de complexos fluxos de treball digitals, i és manejat per moltes persones des de diferents dispositius. Com assegurar què la informació no acaba per error en mans equivocades?


Destacat Destacat Destacat Destacat-NO Destacat-NO Skate\nEl 3styleBCN finalitza amb un gran campionat eclèctic\nMonopatins, rampes, baranes, piscines per fluir sobre quatre rodes i velocitat, molta velocitat. Amb un bon grapat de trucs a la butxaca es van presentar els petits i joves participants del 3r campionat del 3styleBCN. Es va celebrar el passat dissabte, 10 de juny, en una zona pròxima a l’Olímpics de la Vall d’Hebrón. Llegir més…\nEl 3styleBCN aterra sobre l’Skatepark de La Mar Bella\nL’esport sobre rodes més frenètic i acrobàtic va aterrar sobre l’Skatepark de La Mar Bella el passat dissabte, 27 de maig, per celebrar la segona jornada del campionat 3styleBCN, una iniciativa impulsada per la Fundació per l’Esport i l’Educació de Barcelona, el Consell de l’Esport Escolar de Barcelona i el Club Skateboard La Mar Bella. Llegir més… Resultats Open masculí Resultats Open femení Resultats principiants\nL’skate comença amb força al Districte de Les Corts\nL’Skatepark de Les Corts va inaugurar el passat dissabte, 22 d’abril, el gran campionat de monopatí escolar de la Ciutat Comtal. Al voltant de 70 infants i joves van participar en la primera jornada del 3styleBCN 2017. Llegir més…


La gastronomia xinesa, una font de nous termes (I) | TERMCAT\nLa gastronomia xinesa, una font de nous termes (I)\n© John Ong (CC BY 2.0)\nXopsuei, ànec a la pequinesa, cumquat, fondue xinesa, farcellet xinès, ou mil·lenari, pastisset de lluna, porc lacat... Tots aquests termes, i una quinzena més, propis de l’alimentació i la gastronomia xineses, s’han incorporat recentment a la Neoloteca, el diccionari de termes normalitzats. L’origen dels termes és el glossari de la Guia d'estil per al tractament de mots xinesos en català, editada per les professores Helena Casas-Tost i Sara Rovira-Esteva i publicada en línia per la Direcció General de Política Lingüística.\nMés enllà de les noves denominacions fixades, el més interessant de la normalització d’aquests casos és el fet que s’han establert uns criteris que poden servir de guia per a la incorporació de nous conceptes d’origen xinès en el futur, de l’àmbit gastronòmic o, per extensió, d’altres àmbits. Us fem un resum d’aquests criteris en dues finestres neològiques: us presentem en aquesta primera els criteris generals i a la segona parlarem, específicament, de l’adaptació dels manlleus xinesos.\nCriteri general sobre la incorporació al català de termes de la gastronomia xinesa\nEs dona prioritat sempre a la recerca d’una alternativa catalana a les denominacions xineses. El tractament com a forma única o bé com a forma sinònima respecte a l’original xinès depèn del grau de coneixement de l’alternativa catalana:\n1) Quan l’alternativa catalana ja està introduïda o té moltes possibilitats d’implantació, no es fa constar la forma d’origen xinès corresponent com a denominació catalana, sinó que es recull únicament com a forma equivalent en llengua xinesa. És el cas de fondue xinesa, ou mil·lenari o ànec a la pequinesa.\n2) Quan l’alternativa catalana és desconeguda o està poc introduïda, es dona jerarquia de denominació principal a aquesta alternativa (per a afavorir-ne la implantació) i es recull la forma d’origen xinès com a denominació catalana (per a assegurar-ne la identificació), si bé amb jerarquia de forma secundària.\nLa denominació catalana d’origen xinès es recull en la forma destonalitzada de la transcripció, feta seguint el sistema pinyin. És el cas de cresta xinesa, que té com a sinònim complementari jiaozi, o de vi de cereal xinès, que té com a sinònim complementari huangjiu.\nEn cas que sigui molt més estesa en català una variant de la forma xinesa que no sigui l’estàndard (és a dir, que no sigui la transcrita segons el sistema pinyin), es recull com a forma secundària catalana aquesta variant més estesa. Passa sovint, per exemple, amb termes de la cuina cantonesa, introduïts en les cultures occidentals a través de l’anglès o d’altres sistemes de transcripció. Així, tapes cantoneses té com a sinònim complementari dimsum, malgrat que la forma xinesa estàndard és dianxin.\nExcepcionalment, es poden arribar a recollir simultàniament una forma transcrita en sistema pinyin i una forma xinesa alternativa que tinguin un pes similar en català. S’ha fet, per exemple, en el cas de farcellet xinès, que té com a sinònims complementaris la forma del xinès estàndard huntun i la forma cantonesa wonton, molt coneguda internacionalment.\n3) Si no es considera viable l’establiment d’una alternativa catalana (perquè la denominació original xinesa ja està molt implantada en català i és l’única que s’utilitza), s’opta per recollir el manlleu com a forma única, sigui transcrit o bé adaptat, segons el cas. S’ha fet, per exemple, amb xopsuei, tofu i cumquat.\nSobre els entorns immersius


Exposició de Clàssics A Constantí. - cotxesclassics.cat\nKDD’s mensuals 2019.\nExposició de Clàssics A Constantí.\n1 agosto, 2018 admin 2018 0\nClàssics a Constantí. Sempre diem, que per Festa Major, els clàssics en són uns bons atractius. I és indiferent el format, tan si és una trobada, KDD o exposició. I a Constantí, fan una miqueta de tot i molt lluït.\nPer aquesta edició de la Festa Major 2018, els amics i club de clàssiques de Constantí organitzaven l’habitual trobada de motos clàssiques de la localitat. Però en aquesta edició, tenien ganes de feina, i presentaven per primera vegada, una exposició de dos dies al pavelló municipal!\nBen conegut és arreu, la fal·lera per les motos clàssiques de la gent de Constantí. La seva, és, una de les trobades destacades de la província, quant a motos es refereix. I aquesta fal·lera, l’han volgut mostrar als veïns en format d’exposició per la seva Festa Major.\n70% motos clàssiques i un 30% de clàssics.\nMotos de totes les edats i marques. Des de principis del segle passat fins a les de la dècada dels 70. Una bona colla de Monteses et rebien a l’inici. Des de les més trialeres fins a les mítiques impala.\nOssa, BMW, Lube, Terrot, Norton….\nI com no, les sota dipòsit de principis de segle.\nI pel que fa als clàssics, Citroën en posició predominant! 2c, Dyane 6, Mehari i un preciós C11.\nUn magnífic Bagheera, Mini, 600 i honda completaven la fila.\nTot plegat, fent del poliesportiu de Constantí, d’un bon museu, on perdre-us un ratet i repassar la història de l’automoció, sobretot a dues rodes.\nFelicitats per la iniciativa i pel resultat Moto Clàssic Constantí. Segur que els veïns encantats!\nSi no n’estàveu assabentats i us ho vau perdre, els de Constantí amenacen en tornar-hi per la Festa Major 2019. Avisats esteu, clàssics a Constantí per la FM 2019!\nDe Vermutada al Morell!\nTal dia com avui, 3 d’agost de 1973. Adéu al 600


Retoladors màgics - Els preciosos vestits. Djeco - Stoksdidactic\nCaracterístiques de Retoladors màgics - Els preciosos vestits\nCom vestirem a Maria avui? Amb un vestit fantasia a tot color!\nEn aquesta manualitat el nen o la nena pinten les zones de les diferents làmines i, un cop acabat, si passen per sobre el retolador blanc apareixeran motius que abans estaven ocults. És màgia! Les diferents parts es desprenen de la cartolina un cop hem acabat, d'aquesta manera no importa si es surten de la ratlla perquè el resultat final serà sempre perfecte. Una manualitat dissenyada especialment per les seves petites manetes.\n1 superfície de doble gruix amb espai per encaixar 150 x 210 mm,\n4 targetes gruixudes per pintar amb parts pretallades per desprendre 210 x 150 mm,\n8 retoladors, 1 de ells màgic\n1 manual d'instruccions a tot color


L’estrena recent a Madrid d’un autobús propulsat per una pila de combustible alimentada per hidrogen es pot interpretar com un altre pas modest cap a l’era encara utòpica avui en dia del transport sostenible. L’elevada eficiència energètica i la no-emissió de contaminants a l’atmosfera a l’hora de produir-lo i d’utilitzar-lo, fan de l’hidrogen una alternativa aparentment més viable que altres per a reduir el deteriorament ecològic causat pel consum de combustibles contaminants en una societat com la nostra, en què la conformació econòmica i els usos socials demanden cada any que passa una mobilitat més gran.\nA Europa hi ha 400 cotxes per cada 1.000 habitants, i s’estima que el 2010 la proporció arribarà als 510. El consum d’un milió de litres de gasolina comporta l’emissió de 2,4 milions de quilos de diòxid de carboni a l’atmosfera. Són dades que expliquen la importància de trobar un carburant que perjudiqui menys l’entorn i la salut dels éssers humans.\nUn context legal exigent, amb normatives mediambientals cada vegada més estrictes, i el lent però inexorable esgotament de les reserves de petroli semblen estar impulsant la indústria a optar per energies alternatives als combustibles fòssils convencionals; l’hidrogen, així, aspira a convertir-se en una d’aquestes opcions de futur per a un planeta que té un consum d’energia imparable que no es pot traduir en un augment de la contaminació i del deteriorament mediambiental.\nAquest autobús amb hidrogen, que oferirà un servei diari, posarà a prova la viabilitat que l’hidrogen ha demostrat com a combustible en les proves tècniques fetes al laboratori. L’hidrogen és l’element més abundant a la Terra i a l’atmosfera, i es caracteritza per l’alt nivell d’ignició: crema amb facilitat en contacte amb l’oxigen.\nUna pila de combustible és un dispositiu que funciona com una bateria, però no s’esgota ni es recarrega. Mitjançant un procés de combustió freda, converteix l’energia química d’un combustible en energia elèctrica útil, a més de calor i aigua pura, tot això sense un procés de combustió com a pas intermedi. Aquestes piles de combustible estan formades per dos elèctrodes separats per un electròlit, i generen electricitat sempre que se’ls proveeixi de combustible i oxigen. Poden utilitzar hidrogen pur de forma directa, o qualsevol combustible (gasolina, metanol, metà, hidrogen, etanol, gas natural, gas liquat, etc.), que permeti obtenir gas ric en hidrogen mitjançant un procés intern de reformat.\nEl motor d’aquest BMW de la sèrie 7, amb dotze cilindres i propulsat amb hidrogen té una potència de 150 kW, una acceleració de 0 a 100 km/h en 9,6 segons i aconsegueix una velocitat màxima de 226 km/h. Gràcies al seu tanc criogènic de 140 litres, té un abast de 350 quilòmetres. A això, s’hi suma una alimentació convencional a nafta, que – en virtut de la xarxa encara molt incompleta de subministrament amb hidrogen – roman sempre a bord. El motor només té una diferència substancial respecte dels convencionals: té vàlvules injectores addicionals per a l’hidrogen.\nPrestacions equiparables a les d’un automòbil convencional.\nPes elevat de la pila de combustible, que s’instal·la als cotxes.\nManca d’infraestructures per al subministrament d’hidrogen, metanol o gas natural.\nElevat cost, a causa de l’escassa producció d’alguns components. Avui en dia, un cotxe amb pila de combustible costa aproximadament un 30% més que un de gasolina o dièsel amb prestacions semblants.\nLa tecnologia de la pila de combustible ha obtingut avanços significatius els darrers anys, i alguns fabricants d’automòbils ja han començat a assajar aquesta tecnologia en la propulsió d’automòbils experimentals o com a font d’energia alternativa. No obstant això, aquests prototipus encara són massa pesats i costosos, perquè les piles de combustible resulten voluminoses, pesades i cares. Als Estats Units, els tres fabricants més grans d’automòbils desenvolupen en cooperació amb companyies especialitzades, els seus propis automòbils amb sistema de pila de combustible.\nEl desenvolupament de l’hidrogen com a candidat número u a erigir-se en combustible alternatiu al petroli ha relegat a segon pla als vehicles elèctrics, els quals no hem d’oblidar ja que ofereixen bons resultats, especialment en la lenta circulació urbana. A més, permeten la possibilitat de combinar el motor elèctric amb un petit propulsor de combustió interna que s’utilitzaria en carretera.\nEl gas natural és un combustible que es fa servir des de fa més de quaranta anys, però la dificultat d’emmagatzemament i l’escassa autonomia l’han relegat al transport urbà. Una altra possibilitat és l’energia solar, però la necessitat de grans panells per a instal·lar-los als vehicles la fa incompatible amb la tendència del mercat de produir cotxes cada vegada més lleugers i ràpids. Una altra alternativa, la constitueixen l’etanol i el metanol, dos alcohols que tenen a favor seu molts arguments: són líquids inflamables, incolors i de poca toxicitat, posseeixen un alt octanatge i una gran solubilitat en gasolina i, a més, l’etanol és usat com a additiu que s’afegeix a la gasolina per a oxigenar-la perquè ajuda a una combustió millor i més neta. Lamentablement, amb la tecnologia actual i els alts preus de la seva producció, aquests carburants resulten notablement més cars que els convencionals, per la qual cosa el seu futur és poc esperançador.\nUsem gasolina sense plom. El plom dels gasos de fuita perjudica el fetge, el cervell i els ronyons de l’ésser humà, i a més provoca l’efecte hivernacle.\nMantenir el motor a punt evita fer despeses inútils de combustible i redueix l’emissió de gasos.\nSi canviem l’oli al cotxe, no llencem l’oli usat al riu, al mar ni al lavabo o inodor: una llauna d’oli provoca una taca de 5 quilòmetres d’extensió i un sol litre d’oli contamina un milió de litres d’aigua potable.\nNo cremem l’oli usat: la combustió dels 5 litres d’oli que hi ha al càrter pot contaminar la quantitat d’aire que respira una persona en 3 anys. En la seva combustió es produeixen dioxines i furans, verinosos i cancerígens.\nConduïm a velocitat moderada. Mantenint una velocitat constant de 90 -100 km/h, el consum de gasolina i l’emissió de contaminants seran menors que si conduïm més ràpid.


Neonovecentismo: Instrucciones para leer... un manual\nPublicado por Eduard Ariza Ugalde en 12:59\nGLÒRIA 22 de abril de 2012, 19:32\nTrobo molt encertats els teus consells. Jo sempre tinc més d'un llibre començat però això és per culpa de la pressa, de la fugacitat del temps perquè anys endarrere no em passava. Quan llegeixo assaig, manuals o història necessito una lectura paralel·la tipus novel·la o relat en la qual se m'expliquin coses però, això sí, ben dites.\nAmb afecte, Eduard. Segur que treuràs bones notes perquè t'ho mereixes.\nEduard Ariza Ugalde 22 de abril de 2012, 19:55\nGràcies Glòria. Espero que aviat enllesteixis totes les teves lectures.


Club Atletisme Gavà: Campionat de Catalunya de 10km ruta\nCampionat de Catalunya de 10km ruta\nUna matinal meravellosa per córrer després de la tormenta de la nit anterior. El Santiago Pereda i jo mateix, ens hem llevat per anar al Circuit de Catalunya (Montmeló) per córrer una cursa de 10km per dins del circuit de velocitat.\nPer la televisió sembla pla però està establert dins d'una colina que fa que estigui plens de desnivells i que sigui una cursa gens fàcil.\nLa sortida ha estat realitzada en un tram de baixada on et llences i fa que la velocitat inicial sigui més alegre de la que pots mantenir i si no tens cura, pots pagar-ho al final. Cosa que així ens ha succeït tant al Santiago com a mi.\nEn el meu cas he sortit amb el grup de cinc noies que es disputaven el Campionat de Catalunya amb l'intenció de mantenir-les el màxim temps possible -i només han pogut ser quatre kilòmetres-. La resta intentant mantenir un ritme alegre per no perdre el temps guanyat a l'inici però m'ha estat del tot impossible.\nFinalment, hem fet un temps força bo.\n57è - Sergi Sierra Navarro - 39'31"\n70è - Santiago Pereda Granados - 40'36"\nUs deixo l'enllaç de les classificacions complertes\nEtiquetes: Federats, Open, Veterans Publicat per Director Tècnic