Adaptiv vildtforvaltning? - Strandoghavjagt.dk\nAdaptiv vildtforvaltning?\t30 apr 2020 10:55\t#3831\nEfter CLC overtog formandsposten i DJ skete der et paradigme skifte ift. Hvordan jagttiderne skulle forhandles i VFR-rådet. Claus tvang de andre organisationer til at underskrive en principaftale om at jagttidsforhandlingerne skulle baseres på 3 ben. Et fagligt, etisk og juridisk grundlag. Samtidig skulle der også være et fjerde som var politisk.\nAdaptiv vildtforvaltning skulle foregå ved at man i korte træk udvidede jagt på de arter som kunne tåle det, samtidig fredede man de arter som var i nedgang.\nCLC har været siddende formand i 8 år. Jeg synes det kunne være sjovt at kigge tilbage på om Adaptiv vildtforvaltning har været en succes for jægerne. Jeg er selv fortaler for at vi som jæger kun støtter bæredygtig jagt, men jeg er desværre også bange for at adaptiv vildtforvaltning kun bruges til at frede. Det er svært at argumentere at alle fredningerne i de seneste 8 år har været på et fagligt, etisk eller juridisk grundlag. F.eks. de 3 store mågearter? Hvilket ben hører det under? Jojo, men kan jo sagtens argumentere for at DOF, DN og DB altid vil mene det er etisk forkert at slå et andet dyr ihjel hvis det ikke er for at spise det. Har vi så her givet vores modstandere et giftigt våben til at frede vores jagt? Jægere vil jo påpege at de er stærke prædatorer, som er hårde ved ungfugle og æg? Ikke desto mindre blev de store måger fredet (Sølvmågen kom tilbage 4 år efter). Samtidig fredede man edderfugle hunnen. Bestanden er faldet fra 800.000 til omkring 400.000-500.000 i dag. Selvom bestanden har været stabil de seneste år.\nI den adaptive ånd vil man jo mene at det er tab for jægerne at man freder en presset art, samtidig med at man freder dens største modstander på ynglepladser i de indre danske fjorde.\nI 2018 fik udvidet jagttid på gæs på omdrifts-arealer i DK. En stor succes for den adaptive vildtforvaltning. Gæslinger er flyvefærdige og derfor er der ingen etiske forhindringer for at skyde dem. Der kom dog et krav om man skulle befinde sig længere væk end 300 m fra større vandområder, af hensyn til andre ynglende fugle og ællinger. Meget sagligt er min mening.\nI 2020 kom midtvejsforhandlingerne. Det kostede tyrkerdue, taffeland, fløjlsand og havlit. Samtidig blev jagttiden forkortet på kanin og blishøne. Blishøne og kanin blev fredet pga. yngletider. Hovedsagligt en etisk fredning baseret på den adaptive forvaltning. Tyrkerdue blev fredet grundet en faldene bestand i DK. Fløjlsand og havlit blev fredet pga. den internationale bestand ”formodentligt” er i tilbagegang. Havlit blev samme år på den danske rødliste kategoriseret livskraftig. Begge arter konkluderet ”sandsynligvis bæredygtig” af DCE. Der mangler data for at vide mere om fuglen. Ud fra de 3 ben i principaftalen, blev ingen af dem brugt. Da der hverken var fagligt, juridisk eller etisk begrundelse til at frede disse 2 arter. Jeg synes jo at nogle at os jægere er dem som ved mest om bestandene på vores havfugle. Vi bruger trods alt en del tid i vinterperioden på at opsøge dem. I projekt fløjlsand og havlit havde jeg en fin samtale med forskeren fra DCE (Ib, siger min hukommelse han hed. Men jeg kan tage fejl). Jeg fortalte om den store og voksende bestand af fløjlsænder som overvintrede i Isefjorden. Den kendte han simpelthen ikke til. De troede kun de opholdt sig i Sejerø bugten. I fugleflugtslinje er der ca. 20 km. fra den ene lokalitet til den anden. Den lokale bestand er kommet meget pludseligt i de seneste 10 år jeg har fået lov til at komme med på motorbådsjagt og nu selv dyrker fra min fars Barracuda. Jeg har på 4 år nået at skyde 40 % af det antal fløjlsænder min far har formået på næsten 40 år.\nSå kom det fjerde usynlige ben på spil igen. Der gik politik i den, igen imod jagten. AEWA som referer til UICN rødlister, altså de internationale rødlister, fortæller at jagttid er forhindret. Deres optællinger er så gamle og forældede at man ligeså kunne godt kunne sige det som det var. Man ved ikke hvordan bestanden har det i 2020. Man kan kun gætte. Så selvom den danske model ”adaptiv jagttid” kan forsvares (DCE sandsynligvis bæredygtig) fratages muligheden for jagt.\nDet er jo så her at vi som strandjægere kan blive en smule uforstående, i forhold til at der er flere arter som ifølge AEWA sagtens kan klare jagttryk, men det har ikke været muligt at forhandle sig frem til i VFR-rådet på en af de 3 ben. Det fjerde poltiske værktøj bruges altså ikke til at åbne op for jagt. Det synes en smule unfair.\nJeg undres at vi altid skal bruge de 3 ben til at forsvare os selv med. Når vi har de 3 ben i orden, får vi klasket det fjerde politiske ben lige op imellem vores egen ben, hvor det gør allermest ondt.\nKan man konkludere ud fra den historik at vores modstandere faktisk er fløjtende ligeglade med adaptiv vildtforvaltning? Medmindre det selvfølgelig taler for deres egen politiske agenda? At adaptiv vildtforvaltning kun ses som et værktøj til at frede, så selvom jagten erklæres bæredygtig så fredes den på et fjerde politisk ben som er svært at argumentere imod på et fagligt plan fordi det ofte er personlige følelser og moral som kommer til udtryk.\nJeg håber DJ kan overbevise mig om at det ikke er tilfældet, men jeg er desværre snart en smule skeptisk. Jeg synes at den adaptive vildtforvaltning er en fremragende ide, hvis alle i VFR fulgte modellen. Det synes jeg ikke er det jeg ser.\nOvenstående er blot mine egne overvejelser og observationer. Jeg siger ikke det er den endelige sandhed og jeg vil da gerne håbe at det ikke forholder sig sådan.\nHvad synes i? Hvad er jeres mavefornemmelser? Er vi for naive overfor vores modstandere? Skal vi måske bare sande at de vil bekæmpe jagten lige meget hvilke faglige, etiske og juridiske grundlag som siger jagten er okay?\nAdaptiv vildtforvaltning?\t30 apr 2020 13:01\t#3832\nHej Christian, rigtig godt skrevet. Det vil blive interessant as se hvad andre synes.\nJeg har nok gjort mine synspunkter tilstrækkeligt klart, så vil her bare tilføje, at jeg har læst de to rapporter, som AEWA har udfærdiget om Havlit og Fløjlsand. De er vedhæftet her, men findes kun på engelsk.\nDet, der umiddelbart står frem er, at begge rapporter ikke siger, at jagt nødvendigvis skal standses, men at jagtens indflydelse på bestandene skal vurderes bedre. Især skal effekten af kun at skyde hanner (som man åbenbart også gør i Rusland) vurderes. Dette kan man selvsagt kun gøre ved at lade den danske fire-års prøveperiode løbe tiden ud.\nRapporten om fløjlsand er meget skitseagtig, og jeg finder det svært at forstå, at AEWA vil ændre status for fløjlsand på et sådant grundlag. Rapporten er iøvrigt udført af den ornitologiske forening i Litauen.\nRapporten om Havlit er meget udførlig, men nævner gang på gang hvor lidt man faktisk ved om bestanden. Derfor er det faglige grundlag for at frede arten ret spinkelt.\nDet nævnes iøvrigt at et af de få helt håndfaste forskningsprojekter er den danske vingeundersøgelse, som giver et vigtigt inblik i aldersfordelingen. Dette redskab forsvinder selvsagt ved fredningen, hvilket betyder, at man vil have mindre videnskabelig viden efter fredningen end før.\nDa AEWA ændrede status for de to arter i 2015 indgav Danmark en undtagelse fordi begge arter kunne jages ifølge dansk lovgivning og fordi begge arter kan have jagttid ifølge EUs fuglebeskyttelsedirektiv.\nSå det er vel et spørgsmål om, hvorvidt AEWA aftalen er mere juridisk bindende end EUs fuglebeskyttelsesdirektiv. Vi har jo gang på gang hørt at bramgåsen ikke kan få jagttid pga EU direktivet.\nDer er jo nok dem, der vil sige, at enhver international aftale der taler imod jagt skal bruges, hvorimod dem der taler for jagt kan ignoreres.\nAdaptiv vildtforvaltning?\t30 apr 2020 13:10\t#3833\nMed hensyn til Vidlforvaltningsrådet, så siger deres målsætning:\ner at fastsættelse af jagttider fremover foretages som en integreret del af en dynamisk, biologisk forsvarlig og objektiv vildtforvaltning. Det er hensigten at den her beskrevne fremgangsmåde medvirker til at der i Vildtforvaltningsrådet kan opnås enighed om eventuelle jagttidsændringer og ændringer i arternes aktuelle status som jagtbare eller ikke jagtbare. Dette papir sikrer at drøftelserne fremover foregår med et stærkere udgangspunkt i fakta og mere konkrete "spørgsmål".\nMere om fastsættelse af jagttider kan findes her:\nAdaptiv vildtforvaltning?\t30 apr 2020 13:11\t#3834\nJeg er ikke helt enig med dig i dine tolkninger om adaptive fredninger.\nMig bekendt er der kun to arter, på nuværende tidspunkt som er påvirket af en adaptiv tilgang. Kortnæbet gås og Sædgås.\nFor den Kortnæbet gås betyder den adaptive tilgang en udvidet jagttid. For Sædgåsen har den adaptive tilgang bevaret jagten.\nFredningen af Taffeland, Fløjlsand og Havlit. Er en konsekvens af en international forpligtigelse i Vandfugelaftalen AEWA. Her er arterne blevet kategoriseret A1b, og det betyder arterne ikke kan få en jagttid.\nSå er der tale om en juridisk fredning.\nDu nævner forskydning og afkortelsen af jagttiden for andre arter, her er det også juridiske forpligtigelser, via fulgebekyttelsesdirektivets Key koncept. Der sætter rammen for hvornår en vildtart er i træktid og yngletid. Og dermed hvornår en vildtart kan have en jagttid.\nAt de store måger mistede jagttiden i 2014, var en ren politisk gerning fra DOFs side.\nDe 3 ben som jeg har omtalt andet sted her på siden som vores jagttider er afhænge af, er Faglighed, Juridisk og Etisk forhold. Her må vi ikke glemme de politiske holdninger i VFR som det 4. ben.\nPrincippapiret har til formål, at gøre VFR langt mere fagligt end det tidligere har været og mindske politiske holdninger. Vel vidende politik ikke kan elimineres. I 2018 var første gang VFR arbejde ud fra princippapirets forretningsorden.\nDet er min opfattelse at grågåsen fik udvidet jagttid i august på et fagligt grundlag, da arten er fremgang og der ikke var nogle juridiske eller etiske forhindringer for det. Der kom så nogle etiske og politiske begrænsninger til at, dette kun kunne ske på jord i omdrift og med en 300 meter afstand til vådområder.\nJeg er ikke i tvivl om, Adaptive forvaltningsplaner kommer vi til at, arbejdet meget mere med i forhold til jagttider fremadrettet. Det er på vej og vil blive et internationalt krav for en jagttid på trækvildtarter.\nVildtforvaltningsrådet har en hjemmeside. Her kan du læse om forretningsorden og læse referater.\nLink til VFRs hjemmeside\nLink til princippapiret\nDu har helt ret, adaptive internationale forvaltningsplaner, eller rettere mangle på samme kan give fredninger i fremtiden. Så her skal DJ være oppe på mærkerne og få lagt press på internationalt for at få manglende forvaltningsplaner udarbejdet.\nAf nysgerrighed, hvordan ville du gerne fremadrettet have at, VFR arbejdede og ud fra hvilke principper ?\nAdaptiv vildtforvaltning?\t30 apr 2020 13:45\t#3835\nJeg var/er af den overbevisning at vi på sigt skal have adaptive planer for alle arterne? Jeg kan dog tage fejl. Det er efterhånden en del år siden CLC var i Roskilde Strandjagtforening og fortælle om hans planer.\nJeg ville gerne have at jagttids-forhandlingerne foregik efter en objektiv faglig vurdering der vurderer om bestanden kan tåle at blive jagtet. Jeg synes principaftalen er en genistreg fra CLC side. Jeg er bare begyndt at tvivle på om de 3 ben vægter højere end det fjerde, det politiske.\nJeg er for at sige det ligeud, lidt træt af DOF'ere som kommer med deres moralske pegefinger og siger man er mærkelig fordi man nyder at gå på jagt. Jeg dømmer da heller ikke dem, fordi de kan lide at tage billeder af fugle. Hvorfor skal vi som jægere rammes af andres mening, siden hvornår er det blive mærkeligt at vi som mennesker går på jagt. Det har vi altid gjort, det ligger i ens instinkter. Fredagskyllingen vokser ikke selv op af køledisken. Så længe det vi foretager os foregår på en etisk, faglig og juridisk begrundelse? Så kan jeg ikke se de har ret til deres forargelse.\nHvorfor skal vi have det fjerde ben, som i mit henseende virker til at være det som freder gang på gang, selvom det er skjult i alverdens mærkelige formuleringer? Se blot de rapporter som Kim linker til. Det er simpelthen det grundlag som forbyder jagten. Det synes jeg er ærgerligt og et tyndt grundlag. Så kan man godt kalde det en juridisk fredning? Men det er en ulv i fåreklæder. Det der ligger bag er DN og DOF's politiske ønske om at frede jagten. Det er min holdning.\nJeg er nødt til at sige DOF'ere kommer ikke til at få flere havdykkerænder i deres billedbog, fordi den er blevet fredet. Jeg har aldrig nogensinde mødt en fra DOF i en båd ude på det åbne vand. Jeg har lidt på fornemmelsen at de lever efter mantraet "Kan det ikke ses fra kysten, så eksisterer det ikke" - det ved alle havjægere er løgn!. Jagt er ikke grunden til den nedgang i bestanden.. Vi jagter et overskud af hanner som ikke kan reproducere sig selv, hvis ikke der er hunner til dem.\nSamtidig kan det gøre mig harm at de 16.000 medlemmer i DOF og 160.000 i DN skal bestemme over de 177.000 jagttegnsløsere.\nDu må også kunne svare mig på hvorfor der ikke er jagt på f.eks. Hjejle eller knortegås? Der er flere arter som kan nævnes her som der burde være jagttid på. Her foreligger der så vidt jeg ved ingen aftaler som skulle begrænse jagten? Men andre organisationer i VFR ønsker ikke at jagttid, fordi det er imod deres egne personlige moralske overbevisning. Det er min overbevisning for hvorfor vi ikke har jagttid på arter som kan tåle det.\nJeg er bare nødt til at sige jeg ser en kedelig tendens, som hedder mindre og mindre jagt. Især den frie jagtret på vandet. Jeg synes vi har fået stoppet den ekstreme blødning vi havde under Ole den tidligere formand. Men jeg synes stadig vi lækker en smule og på sigt løber vi altså tør.\nJeg vil godt vide hvordan DJ har tænkt sig at stoppe de andre organisationer fra at frede edderfugle hannen om 2 år. Vi ved de vil komme med alverdens mulige grundlag for en fredning, selvom jagten er konkluderet bæredygtig. Altså både faglig, etisk og juridisk forsvarlig. Det fjerde ben giver dem bare mulighed gang på gang til at angribe os og det vil de blive ved med. Historikken viser at de før eller siden lykkedes at få arten fredet.\nJeg kan jo især blive forarget når vores allesammens favoritven Knud Flensted diskuterer nogle arters nedgang for andre arters fremgang og samtidig selv indrømmer en overnaturlig bestand af edderfuglene i 70-90'erne. Grundet det meget store kvælstofudledning. Det glemmer han nok at fortælle Egon Østergaard inden han sætter sig ind i VFR og skal kæmpe om en fredning af edderfuglen.\nAf nysgerrighed kunne jeg godt tænke mig at høre om du synes fredningen af fløjlsand og havlit var i orden? Var grundlaget i orden?\nAdaptiv vildtforvaltning?\t30 apr 2020 14:54\t#3836\nJeg er nød til at acceptere der er menesker der vil noget andet end mig, hvor frustrerende det end er.\nJeg må acceptere jagttiderne er afhængige af mange faktorer, organisationer og mennesker med en politik og hjerteblod.\nJeg har et meget ambivalent forhold til DOF og DN. Jeg bryder mig ikke om dem, på de jagtpolitiske område, men jeg ved også vi har mange ting til fælles og får også noget godt ud af et samarbejde. Selv om der er skarpe grænser og dybe grøfter.\nEr der noget DOF og deres artfæller ude i Europa kan, så er det at levere tal og viden om bestandene.\nDe flytællinger som DCE laver er efter min overbevisning tilstrækkelige i danske farvande... men hvad hjælper det, når der efter min opfattelse ikke er lavet tilstrækkelige flytællinger i Norge, Sverige og Finland.\nPersonligt tror jeg ikke de tal der foreligger er fyldestgørende og dermed er jeg ikke enig i beslutningen fra AEWAs side. Men jeg må acceptere det for nu.\nJeg mener bestemt vi har en opgave fremadrettet, for at fremskaffe nye tællinger. og få lavet nye beregninger af tallene.\nSom jeg ser det, så ved vi faktisk ikke om dele af bestandene opholder sig andre steder end de normalt gør om vinteren. Grundet klimaændringer og ændrede isforhold. Det mener jeg bestemt der er mulighed for.\nHer mener jeg faktisk ganske alvorligt at DJ skal stramme ballerne og få sat gang i en tilstrækkelig flytælling i Norden. Så vi kan få det af- eller bekræftet.\nDet vil være et meget stort juridisk slagsmål, at gøre noget nu og her for at ændre på tal, procedure og ministres valg. der ikke er værd at bruge tid eller ressourcer på.\nVi er nød til at se fremad og vi kan forsøge at modbevise tallene med nye tællinger og forhåbentlig går det så i positiv retning.\nSå mit svar på dit spørgsmål.... I can live with it, but it tastes like shit.\nAdaptiv vildtforvaltning?\t01 maj 2020 23:24\t#3847\nUden at skulle afspore debatten helt.\nDer tales om at DJ begynder at deltage i optællinger.\nEt andet vigtigt værktøj har været vingeundersøgelsen. Årets resultat er netop sendt ud til os (få), der har deltaget denne sæson. Det laveste antal vinger indsendt i rigtig mange år siden undersøgelsen startede.\nOveni dette, så er hovedsponsoren stoppet og til den kommende sæson er hovedpræmien(en jagtrejse) ikke længere til stede. En præmie, der uden tvivl er medvirkende til at motivere mange til at indsende vinger.\nDJ's sponsorat: et stk. 1000 kr. gavekort\nDet er simpelthen for sløvt at det er alt hvad forbundet bidrager til så vigtig en undersøgelse med - langt under en dagsløn for formanden.\nDet er ikke svært at se at hvis den udvikling fortsætter, så findes der ikke nogen vingeundersøgelse længere - det er nok ikke en fordel for jægerstanden\nAdaptiv vildtforvaltning?\t02 maj 2020 12:04\t#3848\nJeg er så enig i dine betragtninger. Vingeundersøgelsen skal forsætte. Jeg har selv været skidt til at sende alle mine fugle ind. Jeg donerede dog mine første 2 havlitter, da jeg håbede mere data kunne være med til at redde arten. I dag ville jeg hellere have dem hængende på væggen\nJeg synes DJ skal være bedre til at udbrede kendskabet til vingeundersøgelsen, samt at forklare hvor vigtig en del undersøgelsen er af det grundlag vi baserer jagttider på. Min overbevisning er at flere ville deltage hvis de vidste hvor vigtig det var. Personligt for mig ville et gavekort på 1000 kr. ikke være motivation for bøvlet det er. Jeg synes det er lidt bøvlet, og jeg ved snakken har været om en app hvor man kunne indsende billeder af vingen. Jeg ved ikke om det er skrinlagt fordi forskerne har behov for at stå med vingen i hånden. Jeg gør det udelukkende fordi jeg tror på mere viden sikrer mere jagt.\nMen du har helt ret i at forbundet må mere på banen, hvis ikke deres motivation er større end 1000 kr. pr. måned, så kan man heller ikke forlange jægernes motivation er meget større. Medmindre man selvfølgelig fortalte ofte og tit at vingeundersøgelsen er en vigtig del af det grundlag der forhandles jagttider fra.\nFølgende bruger(e) sagde tak: CHC, Doole\nAdaptiv vildtforvaltning?\t06 maj 2020 17:38\t#3866\nFlytællinger i DK er ikke fyldestgørende.. læs novana rapport. Der er 2 tællemetoder , transittællinger og så en mere jeg ikke kan huske hvad hedder. Men den ene flyver man lavt så fuglene letter så kan man se det hvide spejl på fløjlsand, men den model bruger de ikke ret meget mere, de flyver højere så fuglene bliver på vandet og så kan de ikke skelne fløjlsand fra sortand og så bliver det taltsom sortand og herved har de grundlag for at sige fløjlsand er gået tilbage...\nAdaptiv vildtforvaltning?\t06 maj 2020 17:43\t#3867\nFor nogle år siden overså tællerne 600000 sortænder som først blev fundet efter jagttidsforhandlingerne. Kortnæbbede ligeledes så jagten blev begrænset det år. Tilfældigheder....nej.. bevidste handlinger.


Flens-Arena || begivenhed center Flensborg\nCampushalle hedder nu Flens-Arena\nFlens Arena (indtil 2012 Campushalle) er en multi-funktions-hal. Det er spillestedet for SG Flensburg-Handewitts håndboldkampe, men tjener også som location for forskellige koncerter og messer. Hallen er placeret på campus af Flensburg Universitet. Herfra er det cirka 2 km til Flensborg centrum.\nHalplan og siddepladser\nAfhængigt af arrangementet varierer siddepladseantallet for Flens-Arena. Dette er et eksempel for siddepladser på række til en koncert. De grå områder er afsperret. I den indre del af hallen og i blokkene F til H kan der enten tilbydes stå- eller siddepladser.\nSportsbegivenheder finder sted i interiøret. Blokkene F til H kan bruges som stående rum eller som sæde.\nSportscenter University of Flensburg\nFlens-Arena på Facebook\nDu vil sammen med venner eller forretningspartnere tilbringe en eksklusiv aften? Med en event-loge i Flens-Arena oplever du arrangementer og koncerter i en personlig ramme og byder dine venner eller forretningspartnere på en begejstrende oplevelse fra et særligt og eksklusivt perspektiv.\nBland andet får du:\n3 premium siddepladeser\nSeperat entré uden ventetid\nDrikkevarer og buffet\nPrivat event-loge til 10 personer\nKørestole – handicapvenlig indgang\nDit besøg i Flens-Arena er muligt med kørestol.\nFor alle gæster som er i besiddelse af et kørestolkort har vi reserveret 14 gratis parkeringspladser på premium-parkeringspladsen Silber i umiddelbar nærhed af entréen til hallen. Benyt hertil venligst tilgangen over Campus Allee og hold handicapbevis parat.\nEn rampe, som befinder sig på venstre side af hallen, byder ikke kun rullestolkører men også familier med børnevogne en komfortabel adgang til hallens plateau (hovedindgang). Skulle du have en siddeplads i hallens parkett, så kan du også benytte entréen over backstage-parkeringspladsen på højre side af hallen. Hold venligt dit handicapbevis og billet parat.\nTilskuerpladserne til kørestole – og selvølgelig også den medfølgende persons siddeplads – findes i hovedtribunen bagved Block K. Antallet af pladserne kan variere alt efter arrangementets art. Venligst informer den vedkommende medarbejder ved købet af billetterne om behovet om en kørestolplads.\nPå hovedtribunen er der i hvert toiletblok et kørestolvenligt sanitær anlæg.\nDrikkevarer & mad\nDu kan nå Flens-Arenas gastronimiske tilbud på hovedplanen over elevatoren som befinder sig i hallens indre. Befinde du dig på hallens hovedplan er alle gastronomiske tilbud tilgængeligt barrierefrit.\nDesværre er den barrierefrie tilgang til logerne ikke muligt. Tilgangen til logerne er kun muligt over trapper udegående fra hovedplanen.\nOversigt over parkeringspladserne ved Flens-Arena\nSom regel har vi en betaltingspligtig garderobe til vores offentlige arrangementer i Flens-Arena.\nKan jeg købe mad og/eller drikkevarer i Flens-Arena?\nEr filmoptagelser og fotografering tilladt i Flens-Arena?


Sundhed | Kvinders Lykke Og Velvære Magasin | December 2019\nHvordan slippe af med forstoppelse - årsager og behandling derhjemme\nKorrekt funktion af fordøjelseskanalen er en garanti for helheden af hele menneskekroppen. I den er fødevaren opdelt i nyttige komponenter og vitaminer, fjernelse af skadelige toksiner, slagger. Eventuelle uregelmæssigheder i kroppen fører til dannelsen af neurose, stress, hvilket negativt påvirker en persons evne til at arbejde. Et af disse problemer er forstoppelse.\nDen rigtige menu for dagen: hvordan man spiser i løbet af dagen?\nDer er mange kostvaner, der giver dig mulighed for at tabe sig. Men af en eller anden grund tror nogle mennesker, at de er kompetente nok til at nærme sig ernæringsspørgsmålet klogt, og det vil simpelthen ikke være nødvendigt med begrænsninger. Der er visse regler, der skal følges for ikke at græde på skalaerne, og der er også en liste over de mest skadelige sundhedsprodukter.\nFordelene og skaderne af Nordic walking for kroppen\nAlle ved, at sport og motion er grundlaget for en sund livsstil. Enhver aktivitet hjælper musklerne til at forblive i god form, idet kroppens knoglekorsett, rygsøjlen og placeringen af en persons naturlige indre organer bevares. Øvelser øger blodcirkulationen og forbedrer trivsel. Der er mange forskellige former for sport, men de er hovedsagelig designet til helt sunde mennesker.\nGå på trappen - fordelene, skaderne og kontraindikationerne\nWalking som en sport dukkede op i 1964, da den japanske videnskabsmand Esiro Hatano skabte en elektronisk skridttæller. Opfordrer opfindelsen "10.000 trin", han motiverede købere til at gå daglige afstande. I 90'erne blev effektiviteten af teorien bekræftet af forskere. At gå på trappen som fitness træning er populær over hele verden.\nDen prostata, der populært kaldes prostata, er placeret under blæren og er en integreret del af det reproduktive system. På trods af sin lille størrelse udfører den en af de vigtigste funktioner - den producerer en væske til fodring og "transport" sæd.\nForgiftningskemikalier - symptomer og førstehjælp\nFolk støder på madforgiftning dobbelt så ofte som ved forgiftning af anden oprindelse. Men ingen er immun fra forgiftning. Derfor er det vigtigt at kende det grundlæggende i den første medicinske hjælp til ikke-fødevareforgiftning, for at hjælpe dig selv eller andre. Husk og forebygg tips for at reducere sandsynligheden for forgiftning.\nBevist mad liste med minus kalorier - spis og tabe sig\nNegative kalorieindhold er kendt for at have evnen til at give sunde vitaminer og sporstoffer til kroppen, stimulere stofskiftet og øge stofskiftet. Disse produkter er ikke unikke - de er inkluderet i vores kost og i retterne af forskellige kostvaner selv. Når du ser på dit helbred, forsøger ikke at få ekstra pund, skal du så meget som muligt komme ind i din kost fra listen, som vi har angivet nedenfor.\nBoghvede kost - essensen, funktioner og kontraindikationer\nIfølge eksperter er kosten på boghvede en af de sikreste og enkleste, men samtidig en af de mest effektive. Ved hjælp af en kost kan du ikke kun hurtigt miste de ekstra pund, men også rense kroppen af toksiner. Da sammensætningen af boghvede indeholder en masse kulhydrater, vil vægten ikke falde omgående, men efter flere dage fra begyndelsen af kosten.\nDe grundlæggende regler for pleje af kontaktlinser; dråber og linselagringsbeholdere\nIkke alene effektiviteten af synsskorrektion, men også øjenhygiejne er afhængig af grundighed og vigtigst af alt, læsning af kontaktlinser. Forkert pleje og krænkelse af instruktioner til håndtering af linser kan medføre alvorlige øjenproblemer, selv til tabet. Se også: Sådan fjernes og bæres linserne korrekt?\nSage ansøgning i traditionel medicin. Salvie for kvinder\nSage - en af de mest fantastiske planter skabt af naturen. Han har mange nyttige egenskaber, og er derfor i stand til at løse mange sundhedsmæssige problemer. Sage begyndte at blive anvendt til medicinske formål i oldtiden, først i Grækenland og Rom, og derefter allerede praktisk taget over hele verden. Omtale af denne plante kan findes i mange gamle farmaceutiske bøger og endda i Hippokrates selvoptegnelser, der ikke kaldte ham andet end "helligt græs".\nGasforgiftning - symptomer og førstehjælp\nKulmonoxid (CO) har ingen lugt og farve, det er svært at identificere det indendørs. CO dannes ved forbrænding af en blanding af carbonbrændstof med oxygen. Kulmonoxidforgiftning opstår, når ukorrekt brug af pejse, forbrændingsmotorer, overtrædelse af brandsikkerhedsbestemmelser.\nHyppige, lette afføring og mavesmerter er tegn på diarré. Det kan forårsage mange grunde, det kan være en uafhængig sygdom, såvel som et symptom på andre sygdomme. Men uanset hvad der fører til diarré, ledsages det af betændelse i tarmene, for at reducere som ud over behandling anbefales kost.\nSymptomer på migræne; Hvordan skelne en migræne fra en almindelig hovedpine?\nIfølge eksperter er hovedpine den mest almindelige klage blandt patienterne. Desuden kan arten af smerte være forskellig, såvel som årsagerne til den. Hvordan skelne den sædvanlige hovedpine fra en ægte migræne? Hvilke symptomer er de karakteriseret ved? De bedste folkemæssige behandlinger for migræne. Hovedpine for spændinger og migræne - forskellene mellem migræne og GBI HDN: Bilateral smerte (moderat, mild), omgivende karakter (hjelm, hoop).\nVorter på hænder og fingre: hjemmebehandling\nEn person, der har haft vorter på hans hænder, oplever psykologisk ubehag, selv om uddannelsesdataene ikke udgør en trussel for helbredet. Men hvis de ser ud, skal du straks slippe af med problemet. Disse tilsyneladende harmløse hudvækst kan trods alt vokse i størrelse, forårsage ulejlighed og endda være tegn på alvorlige helbredsproblemer.\nFor nylig er diagnosen astma i stigende grad. Og årsagen til dette er fremkomsten af nye typer af allergener, dårlige miljøforhold, et fald i kroppens overordnede immunitet. Allergisk astma udvikler sig hos mennesker, der tidligere har lidt af alvorlige allergiske reaktioner, og de samme stoffer fremkalder anfald.\nTarminfluenza - symptomer og behandling af virussygdom\nTarminfluenza kaldes gastroenteritis eller rotavirusinfektion, hvis forårsagende midler er virus af ordren Rotavirus. I fare er børn og ældre, hvis immunforsvar ikke virker for godt. Voksne må ikke mistanke om, at de er bærere af tarminfluenza og kan inficere andre.\nKronisk træthedssyndrom: Symptomer, forebyggelse, behandling\nNogle terapeuter er stadig uenige om, at kronisk træthedssyndrom er en sygdom og ganske alvorlig. Andre specialister på medicinområdet hævder dog, at denne sygdom er meget reel, og den begyndte at spredes bredt om femogtyve og tredive år siden.\nDislokation - tegn og førstehjælp til benforskydning\nDislocation - forskydningen af knoglerne på det sted, hvor de er forbundet med hinanden med deres fælles ender. Denne tilstand opstår på grund af skader, forskellige sygdomme, såvel som under fosterudvikling. Det er meget vigtigt at yde primær hjælp til en person, der har brug for en rettidig og passende tid, fordi hans fysiologiske mobilitet er begrænset, og han oplever alvorlige smerter i det skadede område.\nGaldeblæren er et galdereservoir, som er nødvendigt for den normale fordøjelse af mad. Den består af muskelvæv, der kan indgå i kontrakten, hvilket gør det muligt at fremme gallen, der produceres af leveren i tarmene. Når funktionssvigt forekommer dyskinesi, hvis konsekvenser kan være galdeblære sygdom.\nEt besøg i poolen - fordele, ulemper, anbefalinger og anmeldelser\nVinteren i Rusland taler figurativt og varer op til ni måneder om året. Dem, der kan prale af økonomisk stabil indkomst, foretrækker regelmæssig svømmetur et sted på det varme hav. Resten er bare et sådant alternativ som en pool. Wellness og behagelig procedure, som alle har råd til - lige nok til at få hjælp fra lægen og købe badedragt.\nCopyright 2019 \_ Kvinders Lykke Og Velvære Magasin \_ Sundhed


Hvordan får man mest ud af altanen om vinteren? 8 forslag » Altana | DIN ALTAN | DIT FRIRUM\nForside / Blog / livet-paa-altanen / Hvordan får man mest ud af altanen om vinteren? 8 forslag\nTips til hvordan du kan bruge din altan i de kolde måneder\nDer er ikke noget bedre end en solrig altan, hvor man kan nyde de lange sommeraftener, men altanen kan faktisk fungere som et dejligt udendørs frirum hele året rundt.\nHvordan gør man altanen hyggelig om vinteren?\nNår dagene blive kortere og vejret gråt og kedeligt, har man ikke altid lyst til at bevæge sig udenfor, men hvis man gør en ekstra indsats for at gøre altanen rar at være på, kan den være et helt unikt frirum i vintermånederne.\nSørg for at holde altanen ren og rar at være på\nDet siger måske lidt sig selv, men efter en lang sommer, kan mange måske komme til at lade altanen med sine planter og møblering stå og falde lidt hen.\nFor at altanen fortsat skal være indbydende og rar at være på, er det derfor vigtigt at du får fjernet visne planter samt fejet og rengjort gulvet og gelænderet.\nNår altanen er ren og rydelig, har man også meget mere lysten til at gå ud på den, selvom det måske ikke er en solskinsdag om sommeren.\nHold altanen grøn med stedsegrønne planter\nEn rigtig god måde at holde altanen indbydende er, at holde den grøn og levende.\nDet er ikke kun sommerblomster og tomatplanter, man kan have glæde af på en altan. Der findes rigtig mange stedsegrønne træer og buske, samt klatreplanter og krydderurter som sagtens kan klare sig igennem vinteren. Hvis du sørger for at passe og pleje disse planter året igennem, kan de bidrage til at din altan er dejlig at være på, også om vinteren.\nVisse buske og planter kan endda være gode til at skabe lidt læ på altanen når det blæser.\nLæs mere om hvordan man holder altanen grøn året rundt.\nLyng er et eksempel på en plante der kan holde altanen levende vinteren igennem.\nIndret dig med varme farver og praktiske møbler\nOm vinteren bliver det hele meget gråt i gråt – når der altså ikke ligger nyfalden sne.\nDen grå himmel, de bare træer og den regnvåde asfalt kan vi ikke gøre så meget ved, men altanen kan du sagtens indrette med spraglede, varme farver.\nOrange dekorationer og røde altanstole kan give det hele et løft, når alt andet er gråt og kedeligt, og hvis du indretter altanen med varme farver, vil den også føles lidt rarere og mere behagelig at side på.\nVælg i øvrigt nogle altanmøbler der kan tåle at stå ude året rundt, og sørg for at lægge hynder og puder i en opbevaringskasse. Eller endnu bedre: Opbevar dem inde i lejligheden, så de er varme når du tager dem med ud!\nHyggebelysning på altanen til den mørke tid\nNår solen står op sidst på formiddagen og går ned først på eftermiddagen, kommer man virkelig til at mangle lyset.\nDerfor er det vigtigt at bringe lidt hyggebelysning med ud på altanen. LED-lyskæder, specielt i varme farver er rigtig gode til at skabe en hyggelig stemning på en mørk altan.\nDet samme er levende lys, som man kan have stående i lanterner.\nLæs mere om belysning på altanen her.\nDet er aldrig for koldt til grill-hygge\nMange forbinder grill med lune sommeraftener, men det er faktisk mindst lige så hyggeligt at grille på sin altan om vinteren.\nPå en vindstille dag om vinteren kan det være rigtigt hyggeligt at smide et par bøffer på grillen, og spise på altanen med levende lys. Det kan man sagtens, hvis man bare har det rigtige tøj på!\nFoder fugle på altanen\nEn anden hyggelig måde at bruge altanen på om vinteren er, at fodre fugle.\nHæng foder-kugler op, eller stil nogle frø ud på en tallerken. Så kan du enten sidde og følge med inde fra stuen, eller – hvis du kan sidde virkelig stille – kan du måske få fuglene til at komme helt hen til dig og spise direkte fra hånden.\nFoderkugler kan man i øvrigt nemt lave selv med lidt blandede frø og kerner samt noget fedt eller margarine.\nHvordan holder man varmen på altanen om vinteren?\nDet er ikke en hemmelighed at det kan være koldt at sidde ude om vinteren, og for mange er kulden den primære årsag til at man ikke rigtigt bruger altanen om vinteren.\nDer er dog en række ting man kan gøre for bedre at holde varmen på altanen om vinteren. Den mest åbenlyse løsning er selvfølgelig påklædningen. Med et par gode uldsokker, en vinterfrakke, hue og måske et par fingerløse handsker, kan man sagtens sidde ude på en kold dag og læse en bog.\nDu kan dog også gøre noget ekstra ved at sørge for at være i læ for vinden, tage et tæppe med ud, eller bruge en terrassevarmer.\nNår det er koldt udenfor er det først og fremmest vinden, der gør at man kommer til at fryse. Vinden fjerner simpelthen varmen der sidder i dit tøj, hurtigere end at du kan nå at få varmen.\nDerfor er det rigtigt vigtigt at sørge for at du sidder i læ, når du bruger din altan om vinteren.\nSom nævnt, kan stedsegrønne buske og klatreplanter hjælpe med dette, men det kan også være en god idé at opsætte et læsejl eller noget afskærmning som går lidt i højden.\nHold dig varm med tæpper og terrassevarmer\nDe fleste fortovscaféer tilbyder i dag at man kan sidde ude under en terrassevarmer og låne et tæppe, hvis man gerne vil spise ude i de kolde måneder. På din altan, kan du ret nemt gøre det samme.\nDet giver selvfølgelig sig selv at tage et tæppe med ud på altanen for at holde varmen. Du kan også lade det ligge på en radiator i 20 minutter først.\nEn terrassevarmer virker måske drastisk, men hvis man virkelig ønsker at bruge sin altan vinteren igennem, kan det være en rigtig god investering, som man ikke fortryder.\nTerrassevarmere findes både elektrisk og gasdrevne, og du kan få varianter som kan stilles på gulvet, hænges fra loftet, eller monteres på væggen.\nEN terrassevarmer kan virkelig gøre forskellen på altanen i vintermånederne.\nBrug altanen som køleskab om vinteren\nUdover alle de overstående tips til at gøre altanen hyggelig of komfortabel, er der selvfølgelig også den allermest pragmatiske løsning:\nEr det koldt udenfor, kan du bruge din altan som et køleskab.\nHvis du har et par rammer dåsesodavand stående på altanen, vil du i vintermånederne altid have en kold cola ved hånden uden at den skal stå og fylde i køleskabet. Altanen er også perfekt til opbevaring af kartofler, gulerødder, æbler og mange andre grøntsager.\nHold dog øje med temperaturen. Bliver det først rigtigt koldt, risikerer du at dine madvarer fryser, og det kan de selvfølgelig ikke alle holde til.


Perkere og andet godtfolk - PDF\nDownload "Perkere og andet godtfolk"\n1 Perkere og andet godtfolk De fremmede i dansk film Af Eva Jørholt Det er tropenat i junglen, og den sorte brøleabe med de store hvide tænder og de stærke gribehænder kravler rundt i skovens kroner, brølende i stygge toner, styrter med et hyl fra grenen: Louis Armstrong er på scenen! Med dette maleriske stykke knækprosa introducerer Ludvig Brandstrup den amerikanske jazzmusiker og hans Hot Harlem Band i filmen København Kalundborg og -? (Ludvig Brandstrup & Holger-Madsen, 1934). I den politiske korrektheds forklarende bakspejl forekommer ordvalget naturligvis himmelråbende racistisk og etnisk patroniserende, men i 1930 ernes Danmark var en sort mand et så iøjnespringende særsyn, at Armstrongs hudfarve simpelthen ikke kunne passere ubemærket. Kun få årtier før i 1905 havde man i forbindelse med en stor udstilling om de danske kolonier givet danskerne lejlighed til at inspicere to vestindiske børn, i bur, i Tivoli. Og i 1928 havde verdens første sorte superstjerne, Josephine Baker, bragt sindene i kog, da hun optrådte i København iført bananskørt og ikke meget andet. Dagspressen kaldte hende en barhovedet negergås og en mellemting mellem missing link, en cirkusklovn og en varietédanserske. Da den kulturradikale Poul Henningsen i Politiken tog til genmæle med et forsvarsskrift for den fransk-amerikanske entertainer, svarede Kolding Avis med at omtale Politiken som nigger-bladet (Hammerich 1986: 209). På den baggrund var Brandstrup næsten nødt til at give Armstrong en spøgefuld kommentar med på vejen, i al venskabelighed og dyb respekt. Flash forward til 1998 og Anders Thomas Jensens Valgaften, hvor en københavnsk taxachauffør fra Djursland harcelerer over alle de fremmede, der har kørt deres eget bananland i sænk og kommer padlende herop i frugtkasser for\n2 at hærge videre. Og til samme Jensens Blinkende lygter (2000), hvor en skydegal sønderjysk bondeknold udtrykker sin lettelse over, at den lokale kro ikke blev omdannet til flygtningelejr: Vi kunne jo ikke have sådan en flok bavianer til at rende rundt og skide i skovbunden, vel? Isoleret fra deres kontekst er der en slående lighed i disse tre udtalelsers måde at omtale de fremmede på, men ved nærmere eftersyn er der en verden til forskel. Hvor Brandstrups og København Kalundborg og -? s jungle-metaforik trods alt var båret af en vis uskyldsfuld gemytlighed, som også var filmens, er der ikke antydning af gemytlighed i de racistiske udtalelser, som Anders Thomas Jensens karakterer fremsætter og som filmene præsenterer med en udtalt satirisk distance. Siden 1930 erne har Danmark forvandlet sig fra et ganske homogent nationalt fællesskab af etniske danskere til et både multietnisk og multikulturelt samfund. At de såkaldt fremmede ikke længere er et særsyn i Danmark, men en del af den danske hverdag, har naturligvis sat sit præg også på den nationale filmkunst. Ikke blot i den forstand, at der i dag optræder mange personer med anden etnisk baggrund i dansk film, filmenes holdning til de fremmede har også ændret sig radikalt. Denne artikel vil se nærmere på, hvordan fremmede, der af den ene eller den anden årsag opholder sig på dansk grund, er blevet fremstillet i dansk film fra 1930 erne til i dag. Fokus vil være på spillefilm, med enkelte afstikkere til signifikante dokumentarfilm og tv-programmer. Skønt spillefilm naturligvis hverken kan eller skal give en objektiv eller korrekt fremstilling af verden, er de tidsbilleder, som på et meget overordnet plan kan give et indblik i ændrede socialhistoriske forhold og holdningsskred i dette tilfælde de fremmede s øgede tilstedeværelse såvel i det danske samfund som i de etniske danskeres bevidsthed. Der var et yndigt land. En af 1930 ernes helt store danske filmsucceser, Barken Margrethe (Lau Lauritzen, 1934), er den stolte beretning om en dansk skude en tremasters sejlbåd der lader sit mandskab stifte bekendtskab med både eksotiske slangetæmmere, beduiner, sorte avekatte og spansktalende\n3 flamenco-danserinder, alt sammen vistnok i Marokko. Løjerne indrammes af et nationalpatriotisk kvad, hvis første vers lyder som følger: Vi kalder dig Danmark, du hegnede Jord, hvis Grænse forkortet viser, men Maagerne vidner mod Syd og mod Nord, at Danmark er andet og mer. Hver Skude der kløved den skumhvide Sø fra Thule til Tropernes Land var selv som et Danmark, en duvende Ø i Drift fra vort blæstbidte Land. Barken er netop et sådant stykke Danmark, der kløver tropernes skumhvide sø og stiver sin danskhed af i konfrontationen med en flok udifferentierede fremmede, som måske nok er lidt spændende i kraft af deres anderledeshed, men dog ikke på nogen måde kan stå distancen mod Taarbæks idylliske stokroser, bindingsværk og blonde møer. Men, som Ib Schønbergs trinde skibskok fremfører besværgende: Hvis man ikke rejser ud, så ved man ikke, hvor godt man har det derhjemme ernes danske spillefilm gjorde nu ellers en ihærdig indsats for at overbevise også de danskere, der blev hjemme, om, hvor fortræffeligt de havde det i Danmark hvis nu den økonomiske krise, stigende arbejdsløshed og politiske radikalisering skulle have bragt nogen i tvivl. Danmark fremstilledes altovervejende som nationalhymnens yndige land, med bølgende kornmarker, toppede brosten, lyse bøgetræer og muntre indvånere under en nærmest kronisk skyfri himmel. Selv fattige bymiljøer, som ud fra en sociologisk betragtning nok kunne fortjene betegnelsen slum, blev serveret som hyggelige menneskelige fællesskaber, hvor danskerne sang til arbejdet og i det store og hele var glade og lykkelige trods trange kår. En væsentlig baggrund for den danske 30 er-films nationalromantiske besyngelse af fædrelandet var netop den økonomiske krise, som med Wall Street-krakket i 1929 var blevet påført danskerne udefra. Andre steder i Europa førte krisen til en hausse i totalitære nationalistiske ideologier, og selv om der også i Danmark marcheredes i skrårem og lange støvler, så sluttede hovedparten af danskerne op om landsfader\n4 Staunings nationalisme light, der skulle samle danskerne om danske værdier og således dæmme op for mere radikale og udanske nationalisme-ideologier. Med sin danske sang og dialog fremført at folkekære skuespillere blev den nye tonefilm det centrale medie for denne nationale bølge. Parallelt med den stråtækte idyl finder man imidlertid i 30 er-filmene også en vis fascination af det fremmede, som var kommet inden for danskernes rækkevidde i kraft af den voksende skibs-, tog- og flytrafik og selvfølgelig via de moderne medier, bl.a. det radiomedie, der prises i København Kalundborg og -?, men også filmen, telefonen og grammofonen. Om denne nysgerrighed vidner såvel Barken Margrethe som København Kalundborg og -? s veritable verdensmusik - kavalkade med alt fra Armstrong, Lilly Gyenes zigeunerorkester og et big band-potpourri af grønlandske folkemelodier til en direkte, musikalsk radiotransmission fra London. At det fremmede på den ene side er spændende og hipt, men på den anden side også noget udansk, som filmene må lægge afstand til, går igen i den måde, hvorpå der hyppigt flirtes med engelske gloser og vendinger det kække So long går f.eks. igen i en række film samtidig med, at graden af beherskelse af det engelske sprog er omvendt proportional med den sympati, vi skal føle for personerne. Som f.eks. i Plat eller Krone (Jon Iversen, 1937), hvor Ib Schønberg i rollen som tjeneren Herkules Hansen har visse problemer med at kommunikere med to udenlandske gæster: - Good morning. - Selv tak. Hvad skulle det være? - Good morning. - Nå, han også, det må være noget, de har aftalt. - Nice day. - Ja, det er ud til højre. - Two whiskies and soda, please. - Nå, det var da godt, I endelig ku tale dansk! Hele Danmarks Ibbermand, 30 ernes inkarnerede danske folkelighed, kunne naturligvis ikke tale flydende engelsk det ville have været udansk! Det interessante er dog ikke blot, at intermezzoet med de to fremmede overhovedet optræder i filmen, men i mindst lige så høj grad, at det kun er morsomt (?) for den tilskuer, der faktisk forstår en smule engelsk.\n5 I Panserbasse (Lau Lauritzen, Jr. & Alice O Fredericks, 1936) syntetiseres kontrasten mellem det lille land og truslen fra den store verden allerede i indledningssekvensen. Her klippes hårdt fra Lille Connies kalveknæede bare ben med fornuftige sokker i en københavnsk fortovskant til en flok amerikanske samfundspolypper, som med pomadehår og øjenbryn tegnet op til narrestreger lægger skumle planer i en fremmedartet, mexicansk natklub, hvor et orkester iført store hatte spiller op til dans. Gangsterne formeligt savler ved tanken om dette godtroende slaraffenland little safe and peaceful Denmark hvor ordensmagten er reduceret til vennesæle panserbasser. Alt er dog ikke den rene idyl i det lille land, for ud over gangstere truer også en udefra kommende krise som knyttes til en udansk modernitet. Panserbasse er således en af periodens få film, der faktisk kommer ind på den økonomiske krise og deraf følgende arbejdsløshed. Det sker i en sekvens, der indledes af Politikens moderne lysavis, som oplyser, at arbejdsløshedstallet er steget med , og slutter med en arbejdsløs (en meget ung Poul Reichhardt), som i desperation forsøger at drukne sig men reddes og indlemmes i fællesskabet. Optræder det fremmede således i forskellige eksotiske varianter i 1930 ernes danske film, glimrer de indvandrere, der allerede på dette tidspunkt var kommet til Danmark, derimod ved deres næsten totale fravær. Det er selvfølgelig i orden, at ingen dansk instruktør følte sig kaldet til at lave en film om de tusindvis af polske roearbejdere, som slog sig ned på Lolland- Falster i årene før Første Verdenskrig, eller om de jøder, som fra slutningen af 1800-tallet var havnet i København på flugt fra de russiske pogromer. Men det er på den anden side også værd at hæfte sig ved den måde, jøderne bliver skildret på i de få 30 er-film, hvor de faktisk optræder. En sådan er Kirke og Orgel (George Schnéevoigt, 1932), hvor en falleret godsejer har et tilsyneladende ret intimt forhold med sin jødiske husholderske, Rachel (Clara Wieth Pontoppidan) i hvert fald tiltaler han hende skiftevis som jødeunge, min gale jødetøs og min unge eskede med de sorte øjne. En anden er Skaf en Sensation (Emanuel Gregers, 1934), der giver et lidet flatterende portræt af det jødiske\n6 samfund i København. En jiddisch-talende renseriejer (spillet af Sam Besekow) fremstilles i et usympatisk lys, fordi han vil have betaling, før han udleverer de rensede bukser! Og en eftersøgt juveltyv viser sig at være en sortsmudsket jøde, som Marguerite Vibys Sus tidligere har omtalt som en grimmer type. Måske det er at lægge for meget i det, men i betragtning af at filmen er fra året efter Hitlers magtovertagelse i Tyskland, er det bemærkelsesværdigt, at den svømmehal, der danner ramme om et svømmestævne, som Sus skal deltage i, er prydet af swastika-bannere. En mand uden fædreland. Var de danske spillefilms svar på internationale krisetider og politisk turbulens en uhildet omfavnelse af det, man anså for arketypisk dansk, så skabte Poul Henningsen røre i andedammen med sin efter manges mening udanske film om Danmark (1935). Det er ellers ikke, fordi det skorter på vajende dannebrogsflag, bølgende kornmarker og bøgelyse øer og åer i PH s danmarksfilm, som i en glidende rytmisk montage fører os rundt i det ganske danske rige. Der er sågar blevet plads til kongehuset og den danske kolonihavetradition! Bortset fra en lille frimærkesamlende kinesisk dreng, der får lov at indlede filmen (da han på sin globus undersøger, hvor dette Danmark mon befinder sig), ses ingen fremmede i filmen. Ingen jødiske ghettoer, ingen polske roearbejdere kun stærke jyder og bornholmere, og så en sand kohorte af blonde unge cikelpir. Kunne det blive mere dansk? Ja, det kunne det åbenbart. Kritikerne tøvede ikke med at udråbe filmen til landsforræderi. PH blev beskyldt for at mangle kærlighed til landet, og Dagens Nyheder hævdede, at den fatale fejl lå i, at Udenrigsministeriet havde valgt en mand uden fædreland til at præsentere Danmark. Det, der faldt kritikerne for brystet, var først og fremmest musikken! For i stedet for at lave en illustreret højskolesangbog havde PH valgt at parre sin fremtidsoptimistiske hyldest til det moderne Danmark med modernitetens musikalske udtryksform par excellence, jazzen. Sammenlignet med Henningsens engelske dokumentarkolleger Harry Watt og Basil Wright, der til den samtidige Night Mail (1936) brugte musik af Benjamin\n7 Britten, er PH s musikvalg måske også nok radikalt, men det er på den anden side netop Bernhard Christensens lyse danske jazzsynkoper, der giver filmen det glidende svæv, som er dens styrke og særkende. Sådan så datidens gode selskab imidlertid ikke på sagen. B.T. talte f.eks. om negermusik som akkompagnement til danske scenerier (cit. Hammerich 1986: 273) en opfattelse, som Politiken delte til fulde: Det var ikke Danmark, der tonede, det var ikke bøgene og hyldebuskene, der sang, ikke storkene og mågerne, ikke sundets bølger der klukkede eller Vesterhavet der brusede, det var alt for ofte bare negre, der larmede! (cit. Schepelern 1977). Havde PH med sin danmarksfilm ikke leveret den blåøjede besyngelse af det yndige land, som man må formode, at hans kritikere havde ønsket sig, så var filmen til gengæld en yndefuld kærlighedserklæring til det land, der var hans. I kraft af de hadske angreb, den udløste, blev den imidlertid ikke blot en film om Danmark, men i mindst lige så høj grad et ufrivilligt vidnesbyrd om danskernes forhold til de fremmede. Krigsflygtninge og selvfedme. Den 9. april 1940 rykkede som bekendt en hel hær af fremmede ind over Danmarks grænser fra syd. Da det efter besættelsen blev muligt at skildre de ubudne tyske gæster på film, var holdningen til dem forståeligt nok ganske uforsonlig tænk blot på Den usynlige Hær og De røde Enge, begge fra befrielsesåret 1945 og instrueret af hhv. Johan Jacobsen og Bodil Ipsen. Fjenderne vil jeg imidlertid lade ligge her for i stedet se på fremstillingen af de fremmede, som blev ofre for den nazistiske krigsførelse. At der under besættelsen var danskere, som hemmeligt smuglede jøder til Sverige, ved enhver. Men i betragtning af den betydning, som denne håndsrækning til jøderne har fået for den danske selvforståelse, er det bemærkelsesværdigt, hvor få af samtidens danske film, der tager emnet op. Det berøres ganske vist i modstandsfilm som De røde Enge, men forholdsvis perifert. Måske man endnu havde den tidligere betænkelighed ved jøderne i for frisk erindring. Allerede under besættelsen havde Arne Weel lavet Wienerbarnet (1941) om østrigeren Fritz (med kælenavnet Trille), der som barn var i pleje hos den danske familie\n8 Andersen og nu, mange år senere, vender tilbage til Danmark som kornfedet smørtenor. At Trille spilles af den tyskfødte operettesanger Max Hansen, som havde forladt Berlin i 1933, fordi hans far var jøde, er næppe en tilfældighed, men filmen fremhæver ikke hans etnicitet. Wienerbarnet er da også først og fremmest en letbenet operettekomedie, men det er interessant, at det er det tidligere plejebarn, der forløser den danske familie fra den økonomiske ruin og følelsesmæssige déroute, som den i mellemtiden er havnet i. Måske et signal til samtidens danske publikum om at hjælpe dem, som havde hjælp behov for man kunne tids nok selv komme i vanskeligheder. Dét er i hvert fald budskabet i Det gælder os alle! (Alice O Fredericks, 1949), som handler om et af krigens tyske ofre, den lille tuberkuloseramte pige Leni et af tusindvis af børn, der sultede i efterkrigstidens ruiner i Tyskland, Østrig og hele Østeuropa. En dansk Røde Kors-læge (Poul Reichhardt) tager Leni med hjem til Danmark, hvor hun indkvarteres hos hans tante og onkel i en villa i Skodsborg. Filmen, der blev til i et samarbejde med Red Barnet og Røde Kors, skildrer også mindre filantropiske danskere, som ikke ser nogen grund til ligefrem at importere nød og elendighed. Bl.a. lægens Strandvejs-kæreste (Lisbeth Movin), som dog ender med at blive overbevist om nødvendigheden af at hjælpe og drager til Polen som Røde Kors-lotte. Da Det gælder os alle! havde premiere i 1949, havde Danmark netop sendt de sidste af i alt omkring tyske flygtninge retur over grænsen. I Danmark havde de været interneret i interimistiske lejre med kun den mest nødtørftige mad og lægehjælp over tyske børn døde som følge, af at Den Danske Lægeforening forbød sine medlemmer at behandle flygtningene. Filmens formaning til danskerne om ikke at skære alle tyskere over én kam har muligvis været tænkt som en kommentar til dette sorte kapitel i danmarkshistorien, men koblingen ekspliciteres ikke i filmen. Til gengæld behandles emnet udførligt i Ole Berggreens lige så knugende som oversete dokumentarfilm Tyske flygtninge i Danmark fra Her er absolut ingen spor af den danske imødekommenhed over for fremmede i nød, som trods alt er det bærende element i Det gælder os alle!\n9 Farvet? Ikke noget problem! Skulle der appelleres til publikums hengemte humanisme, var netop børne-protagonister som regel et sikkert kort. Det vidste om nogen Astrid Henning- Jensen, som i den prisbelønnede og Oscar-nominerede Paw (1959) langer ud efter danskernes forestillede tolerance. Paw er en lille dreng fra de Vestindiske Øer, som efter sin danske fars død fragtes med skib direkte fra junglen til en lille dansk stationsby, hvor han skal i pleje hos sin faster. Kaptajnen, der afleverer ham, bemærker om Paws far, at han var en fin fyr, altid på de farvedes side, og af hensyn til den nye dreng i klassen som de såkaldte kammerater kalder Lille Sorte og sammenligner med en abe tager skolelæreren pædagogisk De Vestindiske Øer op, hvilket giver en artig lille pige anledning til at slå fast, at vi var de første, der frigav negerslaverne, fordi vi synes, alle farver er lige pæne. Ikke desto mindre er der ingen i det lille samfund, der vil have den farvede Paw, da også hans faster dør. Kun en krybskytte, der ligesom Paw står uden for det gode selskab (han er tilmed svensk!), og en liberal godsejer, der er hævet over samme, tager sig af ham. Godsejeren har end ikke tænkt på, at Paw er farvet : Det er da ikke noget problem her i landet, hvortil krybskytte-anders nøgternt bemærker: Ikke før man får det ind ad døren. Paw er en både smuk og vigtig film, der udstiller hulheden i danskernes angivelige ikke-racisme. Men dens civilisationskritiske insisteren på Paws kvaliteter som naturbarn med lige meget tryk på natur og barn kalder alligevel på et par kommentarer. Nok står barnet centralt i hele Astrid Henning-Jensens produktion, men når hun her lader et barn repræsentere de farvede fremmede, bringer det kolonimagternes snak om den hvide mands byrde i uhyggelig erindring. For påskuddet for koloniseringen var jo netop at bringe civilisation og oplysning til koloniernes formørkede børn. At skolelæreren i Paw til slut må konstatere, at det er os, der har en del at lære, før vi bliver lige gode, ændrer ikke ved det forhold, at den mørklødede titelperson er netop et barn. Og det, vi kan lære af ham, er ikke af boglig art, men derimod en uforfalsket naturlighed.\n10 30 år forinden havde PH på tilsvarende vis i sit forsvar for Josephine Baker gjort hende til en slags naturlighedens ypperstepræstinde. Hvis naturlighed kunne læres, ville mødrene sende deres unge piger til Josephine Baker, skrev han i Politiken, hvor han i øvrigt også kaldte hende en barnesjæl i dyreham (Hammerich 1986: 209). Ganske vist flirtede Josephine Baker selv med junglemetaforikken, når hun optrådte i sit diminutive bananskørt, men hun var født i USA og var næppe mere naturlig end så mange andre amerikanere. Og at den fiktive Paw stammer fra Vestindien, er jo ikke ensbetydende med, at han per definition skulle være stået lige ud af Junglebogen. I deres velmente angreb på den indgroede racisme, som danskerne skjulte under en tynd fernis af tolerance, gjorde PH og Astrid Henning-Jensen sig således indirekte til talsmænd for det ikke mindre racistiske synspunkt, at negre = natur = børn. Den naturlighed, de lovpriste, var vel i virkeligheden blot et pænere ord for primitivitet. Tolerancen vokser sådan da. Med årene blev Josephine Baker faktisk en populær gæst i Danmark, hvor hun ikke alene mødte Kong Frederik IX, men også talte rundt om på grundtvigianske højskoler og sågar ved et Grundlovsmøde i Fælledparken i 1963! Louis Armstrong dukkede i 1959 igen op i dansk film denne gang i Bent Christensens Nina & Frederik-vehikel Kærlighedens melodi, der end ikke nævner hans hudfarve. Borte er også enhver hentydning til aber og jungle. I hvad der ligner en ligeværdig fusion af sort amerikansk jazz og moderne dansk design, introduceres the great Satchmo tværtimod forskanset i et Arne Jacobsen- Æg på Royal Hotel. Desuden må filmens bagstræberiske forældregeneration til slut bøje sig for hans værdighed og internationale stjernestatus og lytte til hans Formula for Love og råd om ikke at spænde ben for de unges kærlighed: Don t fight it, Daddy! Og Paw fik i 1968 en lille thailandsk kusine i form af det usædvanligt kønne og charmerende plejebarn, som i Carl Ottosens helt ufarlige folkekomedie Dyrlægens plejebørn ved\n11 en fejltagelse rykker ind hos en hjertensgod provinsdyrlæge (Dirch Passer) og vender op og ned på hans ungkarletilværelse. Det kunne se ud, som om danskerne op igennem 50 erne og 60 erne havde fået et andet syn på de fremmede. Og dog. For ét var celebre gæster og yndige plejebørn, et ganske andet var de flygtninge og gæstearbejdere, som fra 1960 erne begyndte at søge til velfærds-danmark. Krybskytte-Anders kommentar til danskernes påstået uproblematiske forhold til fremmede skulle vise sig at have været profetisk. De fremmede flytter ind. I 1960 ernes højkonjunktur var der fuldt tryk på de danske kedler og for få danskere til at fyre op under dem. Danske virksomheder drog til udlandet for at finde arbejdskraft, og udlændinge især fra Tyrkiet, Marokko, Pakistan og det daværende Jugoslavien drog af egen kraft til Danmark for at finde arbejde. Gæsterne var i starten mere end velkomne, men 70 ernes stigende oliepriser og begyndende økonomiske krise førte ikke alene til et indvandringsstop i 1973, men betød tillige, at mange gæstearbejdere mistede deres job. Fra sidste halvdel af 70 erne kom også en del flygtninge hertil, først fra Chile og Vietnam, siden også fra andre af verdens brændpunkter såsom Sri Lanka, Mellemøsten og, igen, Jugoslavien. Danmarks asyllovgivning var en af verdens mest liberale for liberal, var der nogle, der begyndte at mene. Danskere i små sko beklagede sig over, at asylansøgere fik udleveret cykler og buskort på det offentliges regning, og Mogens Glistrup høstede stemmer på sin kamp for et muhammedanerfrit Danmark. Så fremmedfjendsk var tonen efterhånden blevet i dele af befolkningen, at dronningen i 1984 følte sig kaldet til at mane til besindelse i sin nytårstale. I de følgende år gik bølgerne højt i en stadig mere indædt offentlig debat om utilpassede udlændinge i betonforstædernes ghettoer, om skoler, hvor danskernes børn var i mindretal, om indvandrerkriminalitet, tørklæder, islamisk terror osv. en debat, der blev det helt dominerende tema i valgkampen i 2001, og som ikke blev mindre udtalt, da Anders Fogh Rasmussen efterfølgende dannede regering med Dansk Folkeparti som parlamentarisk grundlag.\n12 I dansk film var stridens æble de nye danskere imidlertid længe så godt som usynlige. I børnefilmen Skipper & Co. (1974) beskæftigede Bjarne Henning-Jensen sig ganske vist med østeuropæiske flygtninge, men i et abstrakt-humanistisk eventyrformat, der lå langt fra de temaer, som diskuteredes så indædt. Og i starten af Anders Refns Strømer (1976) ses Jens Okking anvende hårdhændede forhørsmetoder over for en forslået jugoslav, som nægter at give politiet oplysninger om de danskere, der har banket ham. Den tavse jugoslav blev spillet af den jugoslavisk fødte Voja Miladinovic. To år forinden havde han lavet filmen Gæstearbejdere (1974), som helt frem til slutningen af 1980 erne var den eneste danske film, der direkte behandlede indvandrerproblematikken. I Gæstearbejdere kommer en ung jugoslav på et turistvisum via Malmø til København og betaler sig gennem et illegalt undergrundsalternativ til Arbejdsformidlingen til et job på en fabrik. Tre måneder senere er arbejdstilladelsen, og med den opholdstilladelsen, inden for rækkevidde. Men 70 ernes frigjorte danske seksualmoral får drømmen til at kuldsejle: da en kvindelig kollega efter flere forgæves forsøg på verbale tilnærmelser til den store og stærke, men ikke dansktalende, gæstearbejder griber kontant om bulen i hans bukser, kvitterer han med en syngende lussing og bliver fyret. Efter et ydmygende job-interview hos en hotelejer, der også vil i bukserne på ham, bliver han gartner på en kirkegård for kæledyr med en mere indbringende bibeskæftigelse som ambulant sælger af alt fra ure og transistorradioer til Mr. Jardex-habitter. Forretningen går rigtigt godt, og han kan endelig sende penge hjem lige indtil politiet får fingre i ham, og han selv bliver sendt hjem ledsaget af et par hærdebrede danske betjente. Gæstearbejdere klinger ud med en jugoslavisk aviskronik, der synes at beskrive den autentiske baggrund for filmen. Under overskriften Prestige retter kronikken som filmen omhyggeligt oversætter til dansk et frontalangreb mod den jagt på hule materielle goder, som driver så mange i fordærv. Det pointeres bl.a., at Vor tids forkvaklede og umenneskelige træk har været med til at skabe denne utrolige historie. Det moderne livs gru kalder man naivt og uskyldigt for prestige. Derfor drager så mange ud i den vide\n13 verden. De gør det på grund af brød. Men også for at vende tilbage og bekræfte sig selv med bil, motorcykel eller nyt tøj. Også med et sæt nyt tøj! I desperation og skam over at skulle vende hjem i sine gamle laser dræber vor hovedperson den første velklædte mand, han møder på sin vej, stjæler hans tøj, genser sin familie og forklarer senere politiet, at motivet for hans ugerning var flovhed. Gæstearbejdere giver et interessant indblik i fremmedarbejdernes lidet misundelsesværdige tilværelse: deres totale isolation i forhold til danskerne; deres kummerlige levevilkår på usle værelser, hvor der blev sovet på skift i de alt for få senge; deres kamp for at tjene nok til at kunne sende penge hjem, når skat, fagforening og pension havde taget deres; og deres (illegale) strategier for alligevel at kunne forsørge familien som f.eks. alfonseri og videresalg af smuglervarer og tyvekoster. Og hvis nogen skulle være i tvivl om det danske samfunds mangel på gæstfrihed, vræler Povl Dissing pointen ind til billeder af skrald og subsistensløse i gaderne: Lykkelandets gader ligger lukket, grå På måtten må man stå Varme lukkes sparsomt ud Sprækkerne er små, når man banker på. Set med fremmede øjne er Danmark decideret ikke et forjættet Lykkeland, men derimod et frysende koldt Lorteland hvilket illustreres meget bogstaveligt i en scene, hvor en flok skarnsknægte stikker kanonslag i hundelorte, så de eksploderer i symbolske kaskader. Et besynderligt land, hvor topløse piger deler løbesedler ud på Strøget, og langhårede kristne sidder i rundkreds på gaden og synger og spiller guitar; hvor ingen kan gå i fred for hverken kvinders eller mænds tilsyneladende umættelige seksuelle appetit; og hvor bedsteborgere ofrer mere energi og følelsesmæssigt engagement på deres døde kæledyr end på nødlidende, levende mennesker. Sjovt nok blev Gæstearbejdere ikke noget hit i de danske biografer.\n14 Rami, Julie, Sally og Zuhal. Det er vanskeligt at give noget plausibelt svar på, hvorfor indvandrerne dengang ikke var mere synlige i dansk film. Det kan hænge sammen med, at kun de færreste af periodens spillefilm var i tematisk nærkontakt med udviklingen i det omgivende samfund, men måske også med det forhold, at filmskaberne ikke selv havde væsentlig personlig kontakt til de nye danskere. Det kan også tænkes, at selve den kendsgerning, at indvandrerne var blevet så brandvarm en kartoffel i den offentlige debat, har virket afskrækkende på nogle, der kan have frygtet at komme til at bære ved til det indvandrerfjendtlige bål. Alt sammen spekulationer, men hvis det sidste er tilfældet, gjorde man ifølge Erik Clausen indvandrerne en bjørnetjeneste. Som politisk undertrykkelsesmiddel er der nemlig noget, der er stærkere end vold, siger han, og det er at ignorere folk. Hvis jeg gør dig usynlig, er det en større undertrykkelse, end hvis jeg slog dig. (cit. Hjort og Bondebjerg 2000: 116). I 1988 banede Clausen selv vejen for en synliggørelse af de nye danskere. Det skete med filmen Rami og Julie, som i almindelighed betragtes som den første danske film, der direkte tog indvandrerspørgsmålet op. Enten fordi den i modsætning til Gæstearbejdere faktisk havde et publikum eller fordi den var den første indvandrerfilm, der var instrueret af en etnisk dansker. Rami og Julie transplanterer Shakespeare til en magiskrealistisk udgave af den københavnske forstadsbeton. Her møder danske Julie ved et tilfælde palæstinensiske Rami, da han gemmer sig på den tankstation, hvor hun arbejder, på flugt fra en dansk ungdomsbande, der vil give ham en lærestreg. Det er kærlighed ved første blik, på trods eller på grund af de kulturelle forskelle. Men da Julie fortæller sin nervesvækkede mor om Rami, bliver hun kontant smidt ud, mens Rami slet ikke tør fortælle sin familie om Julie. Det ender naturligvis tragisk Shakespeare oblige men filmen udmærker sig dels ved sin solidariske fremstilling af den palæstinensiske familie, dels ved sin betoning af de kriminalitetsfremmende vanskeligheder, der var forbundet med at komme ind i Danmark. Året efter kom Brita Wielopolskas 17 op (1989) efter Dorthe Birkedal Andersens roman Sallys bizniz. Settingen for 17 op er også forstadsbetonen, som i filmens næsten beckett ske tone\n15 antager karakter af et postapokalyptisk helvede, hvor selvmord ved spring fra 17. etage hører til dagens orden. Her omsætter den selvkørende teenager Sally med benhård forretningstæft cigaretskodder og tomme flasker til cool cash, og hun lader hverken familie eller kvarterets seje ungdomsgrupper komme på tværs af sin bizniz. Da hun en dag i tidens og miljøets ånd skriver Dræp en tørker med rød spraymaling på en bænk, retter en tørklædebærende tyrkisk pige, der netop er flyttet ind med sin familie, venligt hendes stavefejl. Mod alle odds bliver de to piger venner måske det første egentlige venskab i Sallys hårde liv og de jævnaldrende danskere kvitterer med at spraye assorterede skældsord på døren til Sallys families lejlighed: araberrocker, pakkiluder, gedepunker osv. Det, der gør venskabet vanskeligt, er imidlertid hverken de to pigers menneskelige forskelligheder eller omgivelsernes syn på dem, men deres respektive kulturelle baggrunde. Hvor Sally overlever ved at drømme om en bedre fremtid, har Zuhal sådan skal vi tilsyneladende forstå filmen ikke nogen fremtid, eftersom hun er på vej ind i et arrangeret ægteskab. Da der i sidste halvdel af 1990 erne for alvor begynder at optræde indvandrere i dansk film, skal umulig interkulturel kærlighed og arrangerede ægteskaber komme til at høre til standard-repertoiret i repræsentationen af de fremmede. Det skal vi vende tilbage til efter en kort afstikker til en lille håndfuld film, som i 1990 erne på forskellig vis forholdt sig eksplicit til den danske flygtningepolitik. Kampen for asyl. Først ude var den dansk-polske co-produktion 300 mil til himlen (Maciej Dejczer, 1989) om to mindreårige brødre, der flygter fra polsk armod til Vesten. Da den lastvogn, de gemmer sig under, tilfældigvis er fra Danmark, ender de i København, hvor politiet samler dem op og kører dem til Sandholmlejren. Såvel det danske politi som de danske myndigheder fremstilles som den inkarnerede venlighed, så med forældrenes tåreblændede velsignelse vælger drengene at blive i Danmark, hvor fremtidsudsigterne er væsentligt mere lovende end i det trøstesløse Polen. 300 mil til himlen er åbenlyst mere polsk end dansk i sit sigte og filmens vidunderlige Danmark skal derfor snarere forstås som en\n16 lysende kontrast til Polens rædsler end som et realistisk billede af datidens Danmark. Så var der mere bid i Astrid Henning-Jensens Bella, min Bella (1996). Astrid Henning-Jensen havde allerede i dokumentarfilmen Trods alt (1990) om Rigshospitalets Rehabiliteringscenter for Torturofre beskæftiget sig med asylansøgere og de ofte dybt traumatiserende oplevelser, der havde bragt dem til Danmark. I Bella, min Bella gav hun sig så i kast med en spillefilm om en ung dansk pige, der forelsker sig i en bosnisk flygtning, Drago (Dejan Cukic), som på fjerde år venter på en afgørelse i sin asylsag. Drago, der er lidt af en enspænder og hellere vil læse end ryge sig vind og skæv med sine danske venner, tør ikke rigtigt give sig hen i et forhold til Bella, for så længe han ikke har fået asyl, kan han i princippet blive sendt hjem fra den ene dag til den anden. Filmens morale er ikke til at tage fejl af: de vilkår, Danmark byder asylansøgerne, er umenneskelige. Da det brev, der giver ham asyl i Danmark, omsider kommer, har Drago begået selvmord. I novellefilmen Belma (Lars Hesselholdt, 1995) rives unge danske Rasmus brat ud af sine computerspils virtuelle verden, da han møder den smukke Belma, som sammen med sin far er flygtet fra det krigshærgede Jugoslavien og i København er indkvarteret på det skarpt bevogtede flygtningeskib Flotel Europa. Her anbringes også en krigsforbryder, som de andre jugoslaviske flygtninge forsøger at myrde. Belmas far bliver anholdt for mordforsøget, men ved Rasmus heltemodige indgriben i denne danske aflægger af krigen i Jugoslavien afværges tragedien. Belma er først og fremmest en ungdomsfilm, som ved hjælp af en kærlighedshistorie og en ung og handlekraftig helt vil sensibilisere sin målgruppe i forhold til flygtningespørgsmålet. Det voksne barn. Flotel Europa tilhører nu fortiden. Men Sandholmlejren, hvor Drago gør en ende på ventetiden i Bella, min Bella, eksisterer endnu og optræder i Åke Sandgrens dogmefilm Et rigtigt menneske (2001), hvis umælende hovedperson placeres i lejren efter at have fået et lynkursus i at sige ordet asyl. Inden for murene møder han hverken\n17 selvmordskandidater eller traumatiserede torturofre, kun venlige mennesker, der får ventetiden til at gå med bl.a. boldspil og julehygge! Den umælende fremmede bliver godt og omsorgsfuldt behandlet, og centrets øvrige beboere lærer ham både at børste tænder og at gå på toilettet og det er fra en af dem, han adopterer navnet Ahmed. Nu er Ahmed jo ingen indvandrer, men derimod et barns fantasifoster, en inkarnation af alle denne verdens børn, så Et rigtigt menneske er for så vidt ikke en film om indvandrere, i hvert fald ikke i bogstavelig forstand. Snarere må den karakteriseres som en slags fabel eller allegori over det strømlinede succes-samfund, som hverken levner plads til børn eller fremmede. Men selv om han har væsentligt mere interaktion med etniske danskere end de fleste indvandrere, så udløser Ahmed i kraft af sin fremmedhed og sit arabiskklingende navn reaktioner hos sine omgivelser, som minder om dem, der bliver de faktiske indvandrere til del. Ved et middagsselskab konfronteres han f.eks. med spørgsmålet om, hvorvidt han nogensinde er blevet tortureret; da han kommer til at spule sin chefs bil indvendigt, bliver han overfuset og kaldt dit lille perkersvin! ; og han er omgærdet af en generel mistro, som i sin yderste konsekvens leder til pædofili-anklager. I en vis forstand sættes der også her lighedstegn mellem børn og fremmede, men i sit eget sprælske fantasiunivers overskrider Et rigtigt menneske alle vante kategorier. Barnet er voksent, og den fremmede er pæredansk. Men som det stykke uspolerede natur, han er, konfronterer dåren Ahmed de forjagede stræbere med deres egen fortrængte menneskelighed. Det kan minde lidt om den funktion, Paw havde i Astrid Henning-Jensens film og om den, Paprika Steen-figurens sorte kæreste, Gbatokai, har i Thomas Vinterbergs Festen (1998), hvor han som den eneste fornuftige i selskabet kan holde et hulspejl op for det pæne borgerskabs hykleri. På mange måder selvfølgelig en sympatisk funktion, men på den anden side også en næsten demonstrativ fremhævelse af hans anderledeshed. I hvert fald virker det påfaldende, at Festens udenforstående vidne lige præcis skulle være en sort mand.\n18 Blev du busted, Franke? I 1996 bragede Nicolas Winding Refns Pusher imidlertid igennem med det, der skulle blive den til dato helt dominerende indvandrer-stereotyp i dansk film: den kriminelle mafioso-type. Pusher blev simpelthen en slags ur-tekst (Hjort 2005) for en Tarantino-inspireret dansk actiongenre byggende på lige dele vold, humor og ironisk omgang med indvandrerklichéer. I disse film er forløsende naturlighed og underdrejet offerstatus skiftet ud med tunge guldkæder, potent pulsende BMW er og kontant afregning. I Refns ur-tekst er pusheren Frank (Kim Bodnia) og hans skinhead-ven Tonny (Mads Mikkelsen) ynkelige small time hustlers, hvis forsøg på at platte sig igennem tilværelsen uvægerligt ender galt. Skønt Frank er hovedpersonen, var det først og fremmest Zlatko Burics fremstilling af den jugoslavisk fødte Milo, der sikrede Pusher kultstatus. På én gang faderlig og dødsensfarlig holder den joviale Milo Vesterbros narkounderverden i et jerngreb godt hjulpet af sin muskelsvulmende hitman, Radovan (Slavko Labovic). Når Milo på sit gebrokne dansk venligt minder Frank om hans gæld Franke, du er min ven, men du skylder mig penge er der grund til bekymring. Billedet af Milo og den københavnske indvandrerkriminalitet udbygges i Pusher 3 (2005), hvor der praktisk talt ikke er nogen danske medvirkende omkring Milo, som nu er blevet forfremmet til hovedperson. Han er blevet næsten ti år ældre, er flyttet i villa med sin datter og går til møder i Anonyme Narkomaner i et forfængeligt håb om at lægge stofferne på hylden. Er Milo blevet et mønstereksempel på den integrerede indvandrer? Næppe. For han ernærer sig stadig ved narkohandel, selv om han på grund af sin alder er ved at blive overhalet indenom af skrupelløse og utilregnelige andengenerationsindvandrere, der ingen sans har for klassiske æresbegreber. Det hele eskalerer på datteren Milenas 25-års fødselsdag, hvor Milo har lovet at lave mad til 45 personer, men også lige skal have afsat Ecstasy-piller noget nymodens stads, som han ved en fejltagelse har fået i stedet for et parti god gammeldags heroin. Samtidig bliver Milo mod sin vilje involveret i polsk trafficking og må søge hjælp hos sin trofaste væbner Radovan, som faktisk er blevet en mønster-indvandrer. For Radovan har realiseret sin drøm fra Pusher og byttet\n19 automatvåbnene ud med en fredelig kebab-restaurant på Amager... uden at han af den grund har glemt, hvordan man parterer et lig! Tegner Pusher 3 et forholdsvis indfølt og rundt portræt af en aldrende, etnisk gangsters trængsler, så var de indvandrere, der optrådte i de film, som fulgte i den første Pushers umiddelbare kølvand, for det meste så flade som tegneseriefigurer. I Lasse Spang Olsens drengerøvsfilm I Kina spiser de hunde (1999) og prequel en Gamle mænd i nye biler (2002) behandler Kim Bodnias Harald den jugoslaviske altmuligmand Vuk (Brian Patterson) som skidt. Bl.a. er det altid Vuk, der skal holde for, når en ny Egon Olsen sk kupplan skal afprøves hvilket resulterer i, at Vuk får to brækkede arme, sprængte trommehinder, et skudhul i hovedet, og en diskret begravelse i Søndermarken. Men Vuk har en onkel, den guldkædebehængte mafia-boss Ratko (Slavko Labovic, nok en gang), der slår hårdt ned på alle, som ikke behandler hans fjollede nevø ordentligt. Stærkere bånd. Også Ole Christian Madsen har ved flere lejligheder beskæftiget sig med kriminelle indvandrere, senest i Jakob Ejersbo-filmatiseringen Nordkraft (2005), hvor Farshad Kholghi er den store iraner Hossein, der har en skovsnegl på overlæben. Hossein er intens, følsom og den eneste nogenlunde værdige person i filmens univers men han er også en dødsensfarlig tidligere elitesoldat og nuværende lånehåj, der styrer hele Aalborgs underverden. Første gang, Ole Christian Madsen skildrede indvandrere, var i novellefilmen Sinans bryllup (1997), hvor Sinans (Janus Nabil Bakrawi) kommende svigerfar er en regulær Don, som bogstaveligt talt ejer hele det tyrkiske miljø i København og prøver at likvidere Sinan, da han skrider fra det arrangerede bryllup med hans datter. Janus Nabil Bakrawi var medforfatter på manuskriptet til Pizza King (Ole Christian Madsen, 1999), der udspiller sig blandt Nørrebros etniske pizzabagere, grønthandlere, kioskejere og små- og storforbrydere, der bare vil fucking kneppe Danmark. I modsætning til Lasse Spang Olsens drengerøvsfilm udmærker Pizza King sig ved faktisk at tegne et nogenlunde realistisk\n20 billede af en håndfuld andengenerationsindvandreres bestræbelser på at skabe sig en egen identitet imellem to kulturer. Junes (Ali Kazim), Bobby (Janus Nabil Bakrawi), Fauzi (Isam Subeihi) og Zuzu (Farshad Kholghi) er på ingen måde éndimensionale. De har hver sin etniske baggrund, som de kan fortælle hinanden mange og sjove historier om, men venskabet og den fælles situation i Danmark knytter langt stærkere bånd imellem dem, end deres etniske forskelle skiller dem. Nicolas Winding Refns Bleeder (1999) udspiller sig i omtrent det samme miljø på Nørrebro, men selv om den velassorterede videobiks, der udgør filmens omdrejningspunkt, ejes af indvandreren Kitjo (Zlatko Buric), ligger synsvinklen her hos en håndfuld unge gammel-danskere, der ikke kan blive enige om, hvorvidt det er Quentin Tarantino eller Steven Seagal, der er Guds største gave til filmhistorien. Bleeder handler for så vidt slet ikke om indvandrere, men først og fremmest om den etnisk danske rod Leos (Kim Bodnia) desperation ved udsigten til at skulle være far. Og den kriminalitet, der udfoldes, begås ikke så meget af indvandrere som af racistiske danskere. Det er ganske vist en indvandrer, der affyrer det første skud efter at en dørmand har afvist ham og hans brune kammerat og brokket sig over de mange indvandrerbørn i kvarterets skoler: Ikke andet end aber i skolerne. Det er ikke fordi jeg er racist jeg spiser sgu også falafel. Mærkeligt nok gør falafelargumentet ikke rigtigt indtryk på den forulempede, og det dræbende skud falder prompte. Drabet får imidlertid indvandrerhadet til at slå ud i lys lue hos dørmandens ven, Louis, der også er Leos svoger. Og Louis får nu et ekstra kick ud af at overfuse den lokale kioskejer med ukvemsord som sorte svin, perkersvin osv. Bleeder efterlader ingen tvivl om, at det multietniske Nørrebro er et eksplosivt miljø, når sociale frustrationer blandes op med etniske spændinger. Med (selv)ironien som våben. Disse films portrætter af de nye danskere er selvfølgelig mildest talt ikke særlig flatterende, og alene ved deres massive antal kan de utvivlsomt bidrage til at forstærke en stereotyp opfattelse af indvandrere som kriminelle. Men det hører med til historien, at filmenes


Verdens ældste mennesker – Anna Maries Skriveblok\nL.A. Ring med flere\nMad i sommervarmen\nDostojevskij, Larsson og russiske pandekager\nIsvinter set fra terrassen\nSvalerne finder altid tilbage\nVerdens ældste mennesker\nVerdens ældste menneske er netop død – igen. Japaneren Jiroemon Kimura blev født i 1897, og han døde forleden i en alder af 116 år. Videnskaben leder efter svar på, hvorfor en mand som Jiroemon bliver så ekstremt gammel. Et svar skal hjælpe os andre til også at få lange liv.\nJapanske forskere er i gang med at undersøge, om det samfund man lever i har indflydelse på det at blive gammel. De har et forskningsprojekt i gang i byen Kuyotango, hvor Jiroemon Kimura levede til han blev 116 år, og hvor flere andre borgere også bliver meget gamle. Alene i år fylder 94 af byens 60.000 indbyggere 100 år. Man vil undersøge, om området har træk til fælles med for eksempel Sardinien og Okinawa ,hvor mange mennesker også bliver over 100 år.\nFornylig så jeg en TV-udsendelse om velfungerende gamle på 100 år og derover. Det var reflekterende og kreative mennesker, som stadig dyrkede deres interesser, som de altid havde gjort og havde valgt at tilbringe den sidste del af deres liv på en institution specielt indrettet efter deres gruppes behov. Her var der dejlige boligforhold og omgivelser, men alligeved gav flere af de 100-årige udtryk for, at de ikke havde noget imod at lukke øjnene her og nu og få lov at dø. De virkede ikke desillusionerede, tværtimod meget afklarede, men det virkede, som om de havde fået det ud af livet, de skulle og nu var mæt af dage, som man kaldte det i gamle dage.\nSå måske drejer det sig ikke om hvor længe man lever, men om hvordan man lever så længe man er her.\nUdgivet i 17. juni 2013 24. juni 2013 Forfatter Anna Maries SkriveblokKategorier Krop og sundhed, Videnskab\n3 kommentarer til “Verdens ældste mennesker”\n17. juni 2013 kl. 11:49 AM\nHvornår døde han første gang? hø hø\n20. juni 2013 kl. 4:50 PM\nLæs den kloge kommentar nedenunder, Aage, der vil altid være nogle, der er de ældste.\n18. juni 2013 kl. 6:58 PM\nJeg tænker, at det er lidt lige som ham, der kun spiste kanten af pandekagen. Der vedblev at være en kant, ligesom der altid vil være nogle mennesker, der er de ældste. Men jeg er nu også lidt inde på, at det må være livskvaliteten snarere end kvantiteten, der skal satses på.\nForrige Forrige indlæg: Sommer i Danmark\nNæste Næste indlæg: Paranoia – eller hvad?


PeniSizeXL er en palidelig metode til at udvide dine seksuelle muligheder! En storre penis er en garanti for bedre sex!\nSex bor kun vare forbundet med glade og glade. Livet er dog ikke sa farverigt, og det sker ofte, at vi starter rutinemassigt, og kedsomhed begynder at banke pa vores sovevarelse. Sex er ikke langere noget specielt og bliver kun en opgave. Alle tidligere folelser, der fulgte med samleje, forsvinder, og vi begynder at fole ligegyldighed. Mange par kan ikke udholde denne begivenhed og begynde at lede efter eventyr og nye indtryk med andre mennesker, de kommer til forraderi eller afsked. Der er ogsa nogle par, der beslutter at leve i et sa mislykket forhold og kun tilfredsstiller deres seksuelle behov. Det behover dog ikke vare sadan! Der er mange forskellige praparater pa markedet, der er i stand til at oge dit sexliv og opdatere det effektivt! Ofte er manden ansvarlig for monotonien i sengen, nemlig hans penis, som pa grund af sin mindre storrelse ikke kan gore noget andet i sovevarelset. Seksuelle positioner er begransede, og sexscenariet er altid det samme. Derudover begynder med alderen problemer med styrke og opretholdelse af en ordentlig erektion. PenisSizeXL er et af praparaterne, der er i stand til at hjalpe mand i svare tider for dem! PenisSizeXL blev udviklet til mand, der onsker at oge deres sexliv, oge deres penisstorrelse og eliminere enhver seksuel dysfunktion. Sammenlignet med andre er produktet kendetegnet ved en hojkvalitets og fuldt naturlig opskrift, der ikke indebarer uonskede bivirkninger. Praparatet er sikkert, og dets regelmassige anvendelse er ekstremt effektiv. Det er nok at indtage to tabletter om dagen for at nyde virkningerne. En tablet skal indtages om morgenen 30 minutter for det forste maltid og den anden om aftenen 30-40 minutter for et maltid eller for samleje, hvis det er planlagt. Regelmassig indtagelse af tabletter fremmer en oreogning pa op til 7,7 cm! Derudover kan du forvente andre fordele som at forbedre og forlange din erektion, storre libido og kontrollere for tidlig sadafgang. Produktet vil helt sikkert andre livet for mange par, hvis lidenskabsflamme er slukket. Forberedelsen vil effektivt vakke onsket mellem partnere igen, styrke appetitten pa sex og udvide rakkevidden af ??mange mands seksuelle muligheder! Med en storre penis vil enhver seksuel position vare mulig, du vil vare i stand til at eksperimentere og nyde de nye funktioner i penis. Kedsomhed og rutine forsvinder fra sovevarelset, og en ny lidenskabsvarme vil blive antandt! Derudover vil enhver seksuel dysfunktion blive elimineret. Erektionen vil vare stark, og penis vil vare hard under samlejet. Alle fornemmelser og indtryk forbedres, og orgasmerne bliver uforglemmelige. Forberedelsen vil styrke mange forhold og gore mand mere selvsikre og tro pa deres seksuelle evner pa ny. Produktet vinder flere og flere folgere hver dag og nyder stor tillid. Det er noje udviklet og testet af de bedste forskere, der er enige om, at det er effektivt og sikkert.\nMange forhold begynder pa et tidspunkt at opleve en sengekrise. Sex bliver rutine og giver ikke langere den tilfredshed, det plejede at vare. Alle onsker, at deres sexliv pa hvert trin skal vare fuld af lidenskab og utrolig henrykkelse, men i de fleste tilfalde er det ikke. Heldigvis er der mader at vakke lidenskabsvarmen og forbedre seksuel funktion. Der er mange forberedelser pa markedet, der giver dig mulighed for at opna dette. For mig er nummer et uden tvivl PeniSizeXL. Jeg tror, ??at dette er et produkt, der er vard at vare opmarksom pa. Det skelnes ikke kun ved dets effektivitet, men frem for alt er det sikkert. Den har en unik og fuldstandig naturlig opskrift, som kun indeholder naturlige naringsstoffer, der er perfekte til at eliminere seksuel dysfunktion og er i stand til naturligt at forstorre penis op til 7,7 cm! Jeg tror, ??at det giver en bred vifte af nye muligheder, der helt sikkert vil vakke mere end et pars sexliv! Det er vard at anvende behandlingen og finde ud af pa din hud. Produktet giver dig ikke kun mulighed for at oge penisstorrelsen, men styrker og forlanger erektionen, oger libido og giver dig mulighed for at kontrollere for tidlig sadafgang. Tabletter skal tages regelmassigt to gange om dagen, takket vare hvilke effekterne vil komme hurtigt og vare spektakulare. Praparatet er meget populart blandt par, der bekrafter, at deres sexliv har faet en ny kvalitet! Jeg anbefaler, at du prover det og ser selv pa dit eget eksempel! Du vil utvivlsomt opleve lidenskabelig ekstase og uforglemmelig glade!\nMed alderen forvarredes min seksuelle ydeevne betydeligt. Jeg var ikke i stand til at have mig og leve op til min partners forventninger. Jeg besluttede at folge min vens rad og kobte PeniSizeXL. Produktet viste sig at vare palideligt i drift. Min erektion er stark og langvarig, og min penis er sa hard som en sten! Min partner er overrasket over denne andring, og hun er meget tilfreds! Sex er ligesom det plejede at vare! jeg anbefaler\nPeniSizeXL er et produkt, der andrede vores sexliv med 360 grader! Vi har varet sammen i 10 ar, og endelig er vores kon blevet kedeligt, konstant de samme positioner og mindre og mindre lidenskab. Min kone og jeg besluttede at gore noget ved det! Jeg besluttede at stole pa PeniSizeXL, som jeg har hort mange positive meninger om. Jeg ma indromme, at sex er bestemt bedre! Min penis er storre, sa jeg kan teste nye positioner, mit onske oges, og jeg har stadig sex!\nJeg har brugt PeniSizeXL i flere uger, og jeg ma indromme, at de hidtil opnaede resultater er fantastiske! Jeg er meget imponeret, min seksuelle ydeevne er forbedret markant, min penis er klar til erotiske spil, og den bliver storre for hver dag! Jeg ser frem til slutresultatet! Jeg anbefaler!\nTakket vare PeniSizeXL genvandt jeg min tillid! Jeg foler mig 100% over for mand og viser stolt min penis til mine partnere. Jeg troede ikke, at en storre penis ville give mig sadanne muligheder i sengen. Fornemmelserne intensiveres, orgasmerne er uforglemmelige, og onsket er meget storre! Jeg anbefaler dette produkt til enhver fyr!


Hvor længe skal du vente på en ambulance? - Dansk Folkehjælp\nForside > Nyheder > Hvor længe skal du vente på en ambulance?\nEgon Nielsen har levet et langt liv. Han bor i byen Bagenkop på Langeland og har fem børn og 12 børnebørn.\nDet skulle måske være nok til et rigt pensionistliv, men da erhvervsfisker Egon Nielsen for nogle år siden gik på pension og solgte sin båd, fortrød han hurtigt.\nDerfor har han købt en ny fiskekutter og sælger fisk i lokalområdet og til turister. Men en gang imellem siger den slidstærke langelænders krop stop.\nTo gange er han faldet om på grund af en blodprop, og i slutningen af august blev han bevidstløs under et arrangement ved byens sportshal.\nDa han faldt om, blev der straks ringet efter en ambulance.\nStor forskel i responstider\nEn aktindsigt i fire ud af fem regioner afslører, at der er stor forskel på, hvor længe du skal vente på en ambulance.\nAlle regioner med undtagelse af Region Hovedstaden har givet TV 2 aktindsigt i deres responstider i de første fem måneder af 2019. Normalt bliver de fleste responstider gjort op på kommunegrænser, men TV 2 har fået dem på postnummerniveau – og det viser nogle større forskelle.\nI Region Nordjylland tager det for eksempel 4 minutter og 29 sekunder at nå frem i Terndrup, mens det tager 14 minutter og 21 sekunder at nå frem i Hanstholm.\nI Region Sjælland tager det 3 minutter og 53 sekunder at nå frem i Snertinge, mens det tager 14 minutter på Sjællands Odde.\nI Region Midtjylland tager det 3 minutter og 53 sekunder at nå frem i centrum af Randers, mens det tager 14 minutter og 38 sekunder i Sønder Felding.\nOg i Region Syddanmark taget det ifølge aktindsigten 4 minutter og 48 sekunder at nå frem i Esbjerg Ø, mens det tager 17 minutter og 54 sekunder at komme til Bagenkop på Langeland.\nSe den gennemsnitlige responstid i dit postnummer\nEgon Nielsens svigersøn er frivillig akuthjælper i Bagenkop, og han var derfor en af de første på stedet, da Egon Nielsen faldt om.\nJakob Kromann var med sine børn i Bagenkop-hallen og skulle til at deltage i en fællesspisning, da lyden af en ambulance advarer ham.\nLyden kommer ikke fra en rigtig ambulance, men fra en app fra Region Syddanmark, som Jakob Kromann har installeret på sin telefon. Her kan alarmcentralen tilkalde ham, når der opstår akutte situationer.\nFandt svigerfar på plænen\nJakob Kromann griber sin telefon og angiver, at han er klar til at hjælpe, hvorefter han løber derhen, hvor app’en siger, der er opstået en nødsituation.\n– Da jeg kommer ud, kunne jeg så se, at Egon ligger nede på fodboldbanen, fortæller Jakob Kromann.\nSammen med Egon Nielsens søn, der også er frivillig akuthjælper, går de i gang med at få kontakt til Egon Nielsen, der på dette tidspunkt er bevidstløs.\nVil koste en halv milliard mere\nBagenkop på Langeland ligger i Region Syddanmark.\nHer er man godt klar over, at man har en udfordring med at få ambulancerne hurtigere ud til de tyndt befolkede områder. Særligt den sydlige og nordlige del af Langeland er en udfordring i regionen, lyder det fra Mads Skau (V), der er formand for det præhospitale udvalg i Region Syddanmark.\n– Der er jo længere til alting, og derfor er der også længere til ambulancerne, men vi har et robust beredskab i Region Syddanmark, og vi tager de udfordringer op, som vi har, siger han.\nHan fortæller, at de hele tiden arbejder med at forbedre responstiderne, men der er bare en grænse for, hvor godt de kan gøre det uden at skulle bruge rigtig mange penge.\n– Derfor er vi også glade for, at vi har nogle supplerende beredskaber, nogle frivillige, som er ude som akuthjælperne, som også i det her tilfælde er klar til at rykke hurtigt frem.\nHan opridser et dilemma for regionen.\nYderområder er dyre\nI dag har Region Syddanmark en garanti for, at responstiden er under 15 minutter i 95 procent af de tilfælde, hvor der er behov for en ambulance.\nSkulle de forbedre garantien, så der i 98 procent af tilfældene ville være en ambulance inden 15 minutter, vil det koste regionen 500 millioner kroner mere.\nDet er næsten en fordobling af de udgifter på omkring 600 millioner kroner, som Region Syddanmark i dag har på deres akutberedskab.\n– Så det er i hvert fald også en slags penge, siger Mads Skau.\nSammen med sin svoger lykkedes det Jakob Kromann at få kontakt med Egon Nielsen, efter han er faldet om på fodboldbanen uden for hallen i Bagenkop.\nDet simple trick, der virkede denne gang, var to lussinger fra Egon Nielsens søn, Ivan.\n– Det er nok den eneste gang, du har fået lussinger af Ivan, siger Jakob Kromann, mens Egon Nielsen og han står på den fodboldbane, hvor svigerfaren besvimede.\n– Jeg kan ikke huske, jeg har fået dem, konstaterer Egon Nielsen tørt og griner lidt.\nPå dette tidspunkt er ambulancen endnu ikke i nået til Bagenkop.\nTV 2 bragte i valgkampen en historie om et nordjysk par med en syv måneder gammel søn, der pludselig blev blå om læberne og havde vejtrækningsproblemer. Men da faren ringede til alarmcentralen, fik han at vide, at der ville gå 25 minutter inden, de kunne få en ambulance.\n– Det var bare frygteligt at opleve. Han kan jo dø fra os i vores hænder, fortalte moderen dengang.\nI stedet besluttede forældrene at køre en privat udrykning til hospitalet i Viborg, hvor deres søn fik hjælp.\nDengang blev historien en debat i valgkampen, og det fik socialdemokratiets daværende sundhedsordfører Flemming Møller Mortensen til at love et forbedret sundhedsvæsen med bedre responstider.\n– Der skal styrkes på det, der er det præhospitale beredskab, det er ambulancer, det var lægehelikoptere, men det er hele vejen rundt, fortalte Flemming Møller Mortensen under valgkampen.\nI dag har socialdemokraterne regeringsmagten, og de er stadig optaget af at få responstiderne ned.\n– Det er jo noget af det, der er med til at skabe ulighed i vores sundhedssystem, hvis det alene er ens postnummer, der afgør, eksempelvis om der skal være en fornuftig responstid, siger Rasmus Horn Langhoff, sundhedsordfører for Socialdemokratiet.\nHan er dog hverken klar til at love hverken en halv milliard eller en konkret tidshorisont for, hvornår responstiderne bliver forbedret, men de vil indgå i forhandlingerne om en kommende sundhedsaftale.\nOverlevet to blodpropper\nEgon Nielsens svigersøn, Jakob Kromann, glæder sig over, at det ikke var mere alvorligt den dag i august, hvor svigerfar faldt bevidstløs om.\nEfter 21 minutter ankom en ambulance til stedet, og Egon Nielsen blev kørt på hospitalet i Svendborg, hvor lægerne kunne konstatere, at der var tale om et ildebefindende på grund af væskemangel. Efter to dages indlæggelse blev han udskrevet igen.\nHan har tidligere været ude som frivillig akuthjælper, da svigerfar fik en blodprop under en julefrokost og gik ud som et lys.\n– Det er jo ikke sjovt, når det er nogen, man kender eller er så nære pårørende, som det er med Egon, siger Jakob Kromann.\nJakob Kromann er glad for den frivillige akutordning på Langeland, men han savner nu stadig en ambulance lidt tættere på Bagenkop.\n– Jeg forventer ikke, at vi har samme responstid, som der for eksempel er i Esbjerg. Men at responstiden er næsten fire gange længere, det er måske ikke helt fair, siger Jakob Kromann.