Top-politikere indbød sig selv til kirkefest i Tingbjerg - Kristeligt Dagblad\nTop-politikere indbød sig selv til kirkefest i Tingbjerg\nFolk strømmede til Tingbjerg kirke for at overvære gudstjenesten i går formiddag. Kirken var fyldt med mennesker, som tegn på støtte til præst Ulrich Vogel, som har måtte fraflytte sin embedsbolig og gå under jorden efter længere tids chikane fra unge i området. -- Foto: Casper Christoffersen.\nLars Løkke Rasmussen, Bertel Haarder og Pia Kjærsgaard var med til gudstjenesten i solidaritet med den hærværks- og sygdomsramte sognepræst Ulrich Vogel -- mens Tingbjerg Kirkes menighed lidt undrende så til fra sidelinien\nMan skulle tro, at det var en planlagt kirkelig festdag: Statsminister Lars Løkke Rasmussen ankom sammen med sin datter Lisa til søndagens gudstjeneste i Tingbjerg i København omgivet af en sværm af pressefolk og mere eller mindre diskrete PET-agenter. Forinden kom formand for Dansk Folkeparti Pia Kjærsgaard og partifællerne Peter Skaarup og Søren Krarup, på linje med undervisningsminister Bertel Haarder (V). Og inde i den lille kirke sad Venstres udenrigspolitiske ordfører, Søren Pind, og med ham mange andre mere eller mindre kendte danskere.\nMen kirken har ikke jubilæum, og den skal heller ikke genåbnes efter en større restaurering. Derimod er det Søren Pind og borgmester i Københavns Borgerrepræsentation, Pia Allerslev (V), der har opfordret politikerkolleger og andre til at møde frem til søndagens gudstjeneste for at vise solidaritet med kirkens sognepræst, Ulrich Vogel, som er sygemeldt, flygtet fra hærværk og trusler fra en lille gruppe unge med indvandrerbaggrund. Det er ikke kirkens menighed, vikarpræst Jeanette Strømsted Braun eller menighedsrådet, som har taget initiativet, men de kom til at stå som værter alligevel.\nJeanette Strømsted Braun gjorde hvad hun kunne for at anslå de festlige toner ved at henvise til søndagens tekst, hvor Jesus meget apropos taler om Himmeriget som en bryllupsfest, som vi alle er inviteret med til – men som nogle altså vælger at sige nej tak til, fordi de har for travlt. Mange er kaldet, men få er udvalgt, som hun manende sagde.\nSøren Pind var overvældet over det talstærke fremmøde og havde følgende overvejelser:\n– Manifestationen kan bruges til at sige, at det ikke er slut endnu, man kan ikke bare se passivt til, mens en præst bliver behandlet på den måde. Det er ikke en sammenblanding af politik og religion til forskel fra Brorson-sagen, men et forsvar for, at præsten kan udbrede evangeliet, lød det.\nStort set lige så from var Bertel Haarder i sine forklaringer på at gå i kirke i netop Tingbjerg, mens tidligere indenrigsminister Karen Jespersen (V), som var kommet sammen med sin mand, politisk kommentator Ralf Pittelkow, godt ville skærpe synspunkterne en smule.\n– Vi er kommet for at støtte præsten, men også som en støtte til de andre mennesker, som også bliver chikaneret herude, for det er meget vigtigt, at der ikke sker et skred i vores samfund i den retning. Det er ikke en sammenblanding af religion og politik at møde op for at støtte en præst, men man kan jo også sige, at det er et signal i retning af, at integrationen ikke går godt nok. For man har jo også nogle holdninger, når man går i kirke. På den måde bliver det let en skin-diskussion, siger Karen Jespersen.\nTingbjerg Kirke var fuldstændig pakket med omkring 400 mennesker og flere stod op på gulvet langs kirkevæggene og langt ud i våbenhuset. Under den indledende salme, "Nu rinder solen op af østerlide", kunne man ikke lade være med i sit stille sind at fundere over, om Tingbjerg Kirke mon ikke er glad for det kolossale og overvældende politiske skulderklap i en kold tid med integrationsproblemer, som også kirken gerne vil gøre noget ved.\nEfter gudstjenesten træffer Kristeligt Dagblad menighedsrådsformand Eva Bundgaard, som har susende travlt i køkkenet med at sørge for smør og kaffe til efter gudstjenesten. Efter at politikerne har stået til rådighed for pressen ude foran kirken, er nogle af dem, som Søren Pind, Pia Kjærsgaard, Pia Allerslev og Nikolaj Bøgh (K), så småt ved at sive ind i kirkens bagerste lokale til kirkekaffe og franskbrød, sammen med nogle af de lokale medlemmer af menigheden.\nFørst siger Eva Bundgaard, at hun ikke har tid til at snakke, men siger så på spørgsmålet om, hvilket indtryk de mange politikeres tilstedeværelse på en ganske almindelig søndag gør:\n– De er her vel på grund af det kommende kommunevalg. Jeg synes, det er et cirkus og er ikke specielt glad for den form for støtte, jeg var helst foruden, siger Eva Bundgaard og fortsætter.\n– Der var ikke ret mange fra vores eget sogn til gudstjenesten, så det var ikke kirkens menighed, der fyldte kirken i dag, konstaterer Eva Bundgaard med en smule skuffelse.\n– Jeg tror, at dem som kom, var en masse venner fra Facebook. Hvis politikerne vil gøre noget, så skal de hellere hjælpe i det daglige for os, der bor herude, siger Eva Bundgaard inden hun lidt hovedrystende forsvinder ind i menighedslokalerne for at redde sig lidt kirkekaffe og kage.\nNæstformand i menighedsrådet Annette Rønnentoft er også ganske overvældet over dagens politiske interesse.\n– Det er en svær balancegang. Jeg er glad for støtten til kirken og vores præst, men på den anden side kan man ikke lade være med at tænke på, at det snart er kommunevalg. Man skal kunne lægge til og trække fra, lyder det lidt kryptisk fra Annette Rønnentoft.\nHendes datter, Jeanie, er et eksempel på, hvordan forholdene kan opleves i Tingbjerg, hvor 70 procent af de omkring 5000 borgere har en anden etnisk baggrund end dansk.\n– Vi er to danskere i min klasse, og på hele skolen kender jeg fem danskere. Jeg bliver mobbet hver dag, for eksempel fordi jeg interesserer mig for heste. Nu tænker jeg alvorligt på at flytte skole, men jeg ved ikke, hvorhen det skal være endnu, siger Jeanie.\nSøren Warthoe fra Tingbjerg Kirke kan håbe, at det overraskende politiske fokus kan give folkekirken og Tingbjerg et løft efter 20 år med hærværk, som han siger.\nDagens forskellige meldinger fra både politikere og almindelige borgere tyder på, at hærværksproblemet begrænser sig til en 20-30 unge. Nogle af løsningsforslagene lyder på en bedre integrationsindsats fra Københavns Kommunes side, som borgmester Pia Allerslev siger det med henvisning til Socialdemokraterne, mere politi i Tingbjerg og mere konsekvens over for lovbryderne, for det handler ikke om religionskrig, men om utilpassede unge og dårlig integration, som civilingeniør og kandidat til Borgerrepræsentationen for Socialdemokraterne, Aihua Yan udtrykker det .\nOg så har den sygemeldte sognepræst Ulrich Vogel meddelt, at han er tilbage i sit embede til december. Så der er måske god grund til for menighed og vælgere at spejde efter resultater i tiden efter jul, så Tingbjerg igen kan vende tilbage til sit liv som landsby.\nSiden 2004 har politiet registreret et utal af påsatte brande i skraldespande, cykelskure og kældre. I august 2008 bliver en 19-årig mand med indvandrerbaggrund skudt i Tingbjerg og det er muligvis begyndelsen på bandekrigen. Samme år brændes Tingbjerg Fritids lokaler stort set ned. I 2009 er der flere påsatte brande i biler og indbrud i forretninger. I år flytter sognepræst ved Tingbjerg Kirke, Ulrich Vogel, på grund af gentagne gange af hærværk og indbrud i præsteboligen. I dag er boligen sat til salg.


Foreningens navn er Gymnastikforeningen Vidar, Aalborg.\nForeningens formål er at fremme interessen for gymnastik og anden motion og give\nmedlemmerne adgang til udøvelse heraf.\nForeningen består af aktive medlemmer, passive medlemmer og æresmedlemmer,\nog optager enhver person, som har interesse for foreningens virke.\nGeneralforsamlingen bekendtgøres for medlemmerne med 14 dages varsel.\nForslag, som ønskes behandlet på en ordinær eller ekstraordinær generalforsamling, indsendes\ntil formanden senest 8 dage før generalforsamlingen.\nGeneralforsamlingen er beslutningsdygtig uanset det mødte antal medlemmer.\nEkstraordinær generalforsamling holdes på begæring af et flertal i bestyrelsen, eller\nnår mindst 10 aktive medlemmer fremsender begæring herom.\nEn ekstraordinær generalforsamling skal afholdes senest 4 uger efter, at\nanmodning er kommet til formandens kendskab.\nVed den ordinære\ngeneralforsamling, som afholdes i marts, aflægger formanden beretning om\nforeningens virksomhed siden sidste generalforsamling. Kassereren\nfremlægger det reviderede regnskab, der følger kalenderåret, samt budget\nfor det kommende år. De fornødne valg finder sted.\nForeningens midler og anliggender forvaltes og ledes af en bestyrelse på 5\nI ulige år vælges for 2 år, formand og 2 bestyrelsesmedlemmer.\nI lige år vælges for 2 år, kasserer og 1 bestyrelsesmedlem.\nGeneralforsamlingen vælger hver gang 2 suppleanter til bestyrelsen samt\nBestyrelsen fordeler foreningens arbejde mellem sig.\nFormanden er berettiget til at handle på bestyrelsens vegne i sager, der ikke tåler udsættelse,\nmen skal i så fald snarest indkalde til bestyrelsesmøde.\nKassereren fører kartotek over medlemmerne og ordner foreningens regnskab. Kassereren er\ntil enhver tid ansvarlig for de ham betroede midler.\nSekretæren sørger for foreningens korrespondance, fører protokol over bestyrelsesmøder m.m.\nsamt opbevarer foreningens arkiv.\nFormandens adresse er tillige foreningens adresse.\nOphævelse af foreningen kan kun ske på en ordinær generalforsamling med 2/3 flertal\naf de fremmødte. Der skal herefter indkaldes til en ekstra generalforsamling.\nOgså denne skal have 2/3 flertal af de fremmødte for ophævelse.\nEventuelt overskud vil da gå til sportens fremme i Aalborg.\nGymnastikforeningen Vidar blev stiftet den 4. december 1935.\nAllerede i 1920 påbegyndte i Kjellerupsgade skole "AIK gymnastik" under ledelse af skomagermester Hans Petersen.\nMed årene oparbejdedes en stab af dygtige elitegymnaster, som imidlertid aldrig følte sig helt tilfredse med at klubbens ledelse hovedsagelig bestod af atletikfolk, hvorfor gymnasterne i 1935 skilte sig ud og stiftede Gymnastikforeningen Vidar.\nDen stiftende generalforsamling fandt sted på Palads Cafeen onsdag den 4. december. Der var mødt ca. 50 interesserede frem. VIDAR blev stiftet og man enedes om foreningens navn, formen for brystmærke, emblem og farverne på samme.\nEndvidere blev "hurraet" diskuteret. Man enedes om, at det skulle være 3 Hurra med mellemrum og 3 hurtigt efter hinanden og slutte med "VIDAR".\nI 1943 tilbyder Vidar også kvindegymnastik under ledelse af Harald Nielsen der underviser, citat: "ca. 70 damer, såvel unge piger som fruer i 30 års alderen" i kvindegymnastik efter Niels Bukhs system.\nGennem årene har foreningen haft følgende formænd:\nViggo Sørensen 1935 – 1936\nTheodor Nielsen 1936 – 1937\nThorvald Larsen 1937 – 1938\nSvend Michaelsen 1938 – 1940\nKnud Ingvordsen 1940 – 1957\nKnud Sørensen 1957 – 1959\nLars Jørgensen 1959 – 1962\nKnud Sørensen 1962 – 1965\nHans Hartvig 1965 – 1966\nFrode Kristensen 1966 – 1993\nJytte Iversen 1993 – 2000\nAnne Mette Pedersen 2000 – 2001\nAage Holmgaard 2001 – 2004\nSusanne Fisker 2004 - 2004\nKirsti Riis Madsen 2004 –\nCopyright © 2022 gymnastikividar.dk. All Rights Reserved.


Ung kærlighed i skæret fra en iPhone - Kristeligt Dagblad\nEt portræt af Vita Andersen, der med digtsamlingen "Tryghedsnarkomaner" katapulterede 1970'ernes knækprosa.\nLyrik, ungdom og samtidsfølelse kan stadig udgøre en slagkraftig blanding. Det viser Casper Erics digtsamling ”7/11”\nEn af det forgangne års mest omtalte digtsamlinger hed ”7/11”, opkaldt efter butikskæden og skrevet af Caspar Eric, født i 1987. Selvom der sikkert er overdrivelser og stiliseringer på færde, kan andre generationer godt bruge ”7/11” som et vindue ind til de unges livsvilkår.\nCaspar Eric er ikke interesseret i at skrive smukt eller lyrisk. Han er en arvtager til 1970'ernes knækprosa. Hiphoppere og andre populærkulturelle ikoner er hans forbilleder, og de lange, snakkende digte kan minde om rap, hvor den ene sætning tager den anden i et hidsigt tempo. Men de er også inspireret af Facebook-mediets statusfelt, hvor vi svarer på spørgsmålet ”Hvad har du på hjerte?”. De fleste af Caspar Erics linjer begynder med ”jeg”, og alt er skrevet i præsens.\nDer er en meget stor samtids- og mediebevidsthed i digtsamlingen. Hvor tidligere generationer søgte et mere tidløst udtryk og økonomiserede med neonlys og radiatorer, er ”7/11” spækket med tidens genstande og fænomener.\nDer indledes med en inventarliste, hvor ord som google earth, lørdag, macbook, rihanna og universet optræder side om side. Men temaerne er klassiske. Digteren lever det indolente ungdomsliv, fuld af spleen.\nDer er ikke spor af arbejde eller studieliv. Det hele handler om ham - og også en del om hende. Ung kærlighed i uforpligtende renkultur. De er ikke flyttet sammen, men de har jo ting liggende hos hinanden, og når det hele er forbi, skal tingene vel hentes eller hvad?\nMen hvornår er det forbi?\n”7/11” stiller skarpt på det forhold, at det i dag er svært at tabe sin eks af syne. Man kan næsten ikke blive fri for at følge hende, måske ender man med at stalke hende, hvad sker der, ny kæreste, en ny identitet, men er den ikke påtaget? Let har livet aldrig været for unge elskende efter bruddet, men de sociale medier, hvor alle hele tiden er koblet op på alle andre, må sandelig give ulykken en helt ny dimension.\nHer søger jeget lidt digital opmærksomhed fra sin eks på Facebooks chatfunktion: ”jeg føler bare at jeg sidder/ og skifter demonstrativt/ mellem online- og offline-status/ så den grønne statusprik vil blinke/ som en stjerne der er ved at dø eller noget/ og kræver mere opmærksomhed”.\nDreng og pige fylder meget, men man fornemmer ikke nogen voldsom kønsforskel. Ingen maskulin mystik, intet kvindeligt koketteri. Måske er det uni-sexgenerationen, vi møder her. Der er masser af fællesskab og fælles referencer gennem populærkulturen. Ingen forstår ”Hunger Games”-filmene helt, som hun forstår dem. Hun har også grædt over ”Extreme Makeover”, og han erindrer en bestemt situation, hvor hun ”ligesom justerede halsen/ som når jomfruer blotter sig/ for en vampyr”.\nDe unge er fanget i et informationsmæssigt overload. Samfundet og medierne sover aldrig, og det gør butikskæden 7/11 heller ikke. Her vil hun gerne ind og købe ”babybites” (det er pølsebrød, får jeg at vide af min søn), for så kan hun som en anden computer ”hacke” sit eget dårlige humør og starte forfra.\nEn stemning af konkurrence og kamp sætter sig igennem også i det intime liv. Han er bange for, at hun ”klarer den bedre”. Hun går i seng med hans barndomsven bare for at pisse territoriet af og få jeget til at forstå, at han overhovedet ikke kan kræve noget af sin eks. Det er en hård verden.\nDen eneste ene er måske blot ”den seneste eneste”. Identiteter ligger klar som færdige drejebøger, og han kan høre dem afspillet til middagsselskaberne. Det er svært at finde sit autentiske udtryk, når man opsøger bestemte situationer blot for at blive fotograferet og kunne bruge billederne på Facebook.\nMåske er det først, når man forsvinder, at man bliver savnet og værdsat som uerstattelig, erkender jeget i en makaber og melankolsk fantasi: ”jeg ved godt det ikke er sympatisk/ men på en måde ville jeg også gerne/ være en af de drenge/ som nogen leder efter/ i københavns kanaler/ eller i skraldespandene på hele nørrebro/ måske fordi det er en form for betingelsesløs kærlighed/ som jeg aldrig kommer til at opleve.”.\nMan kan ikke blive ung igen, og det ville jeg heller ikke ønske mig, men man kan godt bruge ”7/11” til at hacke sin fremskredne alder og gennemføre en enkelt bane i det spil, hvor man er ung.\nPandas lange rejse