Tyrkiet, Kaukasus og Central Asien | dkvs\nEfter afslutningen på den kolde krig blev mange stater nødt til at revurdere deres udenrigs- og sikkerhedspolitiske orientering i forhold til ændringen af det internationale system og i de regionale omgivelser. Tyrkiet er et af de lande, som er blevet meget påvirket af disse ændringer på grund af dets specielle geo-strategiske placering.\nI det bipolare internationale system havde Tyrkiet en politisk-militær strategisk vigtig plads i Vestblokken. Den tyrkiske udenrigs- og sikkerhedspolitik var passiv, og underordnet eller defineret i forhold til den globale Øst-Vest konflikt. Sammen med ophævelsen af det bipolare system blev Tyrkiets geo-strategiske vigtighed for Vesten, og selve begrebet ’Vesten’, igen anfægtet. Afslutningen på det bipolare system har frataget Tyrkiet rollen som frontstat mod den tidligere Østblok, og efterladt Tyrkiet som en regional magt i skæringspunktet af flere konfliktfyldte regioner. Tyrkiets vestlige allierede har generelt defineret Tyrkiets post-bipolare strategiske vigtighed i forhold til regional sikkerhed. Men, der har også været en vigtig forskel mellem EU-Europas og USA's opfattelser af Tyrkiets nye regionale vigtighed. For USA, er denne strategiske vigtighed relateret til det geo-politiske begreb om ’pivotal states,’ (ordret: ”omdrejningsstater”) til Tyrkiets geografisk nærhed, som en geo-strategisk bro, til flere forskellige konfliktfyldte regioner, først og fremmest til Mellemøsten. Relationen mellem USA og Tyrkiet fik hurtigt form af en relation mellem verdens eneste supermagt og en regional magt under betegnelsen ’strategisk partnerskab’. Tilgengæld, har EU-Europa været tilbøjelige til at se Tyrkiet som en geo-strategisk barriere imod sikkerhedsproblemer i Europas periferi, og at ekskludere Tyrkiet fra den europæiske integration siden afslutningen på den Kolde Krig.\nUnder bipolariteten var regionerne Balkan, Kaukasus og Centralasien lukkede, men samtidigt stabile områder for Tyrkiet. I forhold til Mellemøsten, som var ustabil og konfliktprægede, havde Tyrkiet en politik, der var baseret på ikke at blande sig i konflikter. Efter opløsningen af den globale Øst-Vest konflikt akse blev regionerne Balkan, Kaukasus og Centralasien åbnet for politisk indflydelse fra Tyrkiet. Men, de regionale konflikter kom også op til overfladen. Den nye regionale ustabilitet medførte en fokusering på regionerne i den tyrkiske sikkerhedspolitiske debat, og en regionalisering af Tyrkiets sikkerhedspolitiske orientering.\nDen følgende analyse af Tyrkiets relationer med Kaukasus og Centralasien er foretaget indenfor rammen af securitisation (sikkerhedsgørelse) og teorien om ”regionale sikkerhedskomplekser”, den såkaldte ’Københavnerskole’. Begrebet ”securitisation” er blevet anvendt til at identificere og kortlægge Tyrkiets sikkerhedsdiskurser og politik. Den nyeste version af regional sikkerhedskompleks-teori konstituerer en analytisk forklaringsramme for Tyrkiets post-bipolare strategiske position og politik. I denne analytiske ramme, er det post-bipolare internationale system defineret som ”1 supermagt + 4 stormagter + regioner”, som er forskellig fra andre definitioner som ’unipolar’, ’uni-multipolar’, eller ’på vej til multipolaritet’ i debatten om det post-bipolare international systems struktur og karakteristika. Fordelen ved denne analytisk ramme er dets kategorier som adskillelsen mellem begreberne af supermagt og stormagt, og mellem global and regional analyse niveauer. Den konstituerer en forklaringsramme for et meget specifikt land som Tyrkiet, med hensyn til dets relationer med magter på det globale niveau som supermagten USA og stormagter som EU, Rusland og Kina, og dets regionale sikkerhedspolitik.\nSpecielt, er begrebet ’insulator’ i den regionale sikkerhedskompleks-teori vigtigt til at klargøre Tyrkiets nye geo-strategiske position, og konsekvenserne af denne position. Begrebet ’insulator’ definerer en strukturel positionm hvor en stat er udgør grænsen mellem flere separate regional sikkerhedskomplekser. En vigtig politisk konsekvens af denne strukturelle position er isolation fra den politiske kerne i omkringliggende regionale sikkerhedskomplekser. Med andre ord, Tyrkiet indtager en ’insulator’ position mellem tre separate regionale komplekser: EU-Europa, Mellemøsten og eks-Sovjet. Det betyder at Tyrkiets fusion med en af disse regioner (dyb involvering i regionale sikkerhedsproblemer eller Tyrkiets eventuelle medlemskab af EU), ville ændre grænserne af disse komplekser med vigtige effekter på alle. Det betyder også, at Tyrkiet risikerer isolering fra den europæiske integration, som det har været tilfældet siden afslutningen på den Kolde Krig.\nTyrkiets politik vedrørende de post-Sovjetiske republikker og regionen generelt har vist sig at være todimensional. En af disse dimensioner er tæt forbundet med opkomsten af de fem post-Sovjetiske tyrkiske stater. Afsnit 1 undersøger denne dimension af Tyrkisk politik i 1990’erne. Den anden dimension er relateret til tyrkiske sikkerhedsopfattelser og politik forbundet med sub-regionerne Kaukasus og Centralasien, som er præsenteret i afsnit 2. De konstellationer af sikkerhedsproblemer, aktører, og analyseniveauer mellem indenrigs, regional, inter-regional og globalt niveau er kortlagt i afsnit 3. Tyrkiets geo-strategisk strukturelle position, og dets involvering i disse sub-regioner er genovervejet i form af scenarier med hensyn til fremtidige udviklinger i det konkluderende afsnit 4.\n1. De tyrkiske republikkers sikkerhed som Tyrkiets nationale interesse\nFremkomsten af selvstændige tyrkiske republikker har ikke kun påvirket, men også ændret den tyrkiske nationale identitet. Disse nye republikker og tyrkiske minoriteter i andre stater er følgende blevet klassificeret inden for den tyrkiske nationale interesses felt: ”Som Cypern, inflation og terrorisme, er de tyrkiske republikker fra nu af også et tyrkisk nationalt anliggende.” Bortset fra den emotionelle entusiasme, har den tyrkiske politik ikke resulteret i en territorial pan-tyrkisme, men i en særlig mission for Tyrkiet til at støtte selvstændigheden for disse republikker og kulturelle rettigheder for tyrkiske minoriteter.\nDannelsen af uafhængige tyrkiske stater i Kaukasus og Centralasien i kølvandet på Sovjetunionens opløsning forøgede Tyrkiets selvtillid i international politik. Denne nye udvikling gav en ny rolle og mission for Tyrkiet i kraft af dets forbindelser til disse republikker. Det skubbede til projektet om at skabe ”en tyrkisk verden” efter det samme mønster som den Islamiske og Arabiske verden: En politisk enhed i international politik, der styrker Tyrkiets - men også alle tyrkeres - politiske position. Men efter et årti kan man sige, at denne mission er delvis forfejlet hvad angår manglende støtte fra Vesten og den indenrigs og geostrategisk realitet i Tyrkiet og de andre Tyrkiske republikker.\nLige fra begyndelsen var den tyrkiske politik baseret på at udvikle primært kulturelle relationer, for eksampel opbygning af en fælles national identitet med de nye selvstændige tyrkiske stater og minoriteter. Udover fra de officielle initiativer har forskellige forbund, fonde og religiøse broderskaber og sekter (Tarikat) været yderst aktive, mere end de officielle på det uddannelsesmæssige og kulturelle område. Forståeligt nok hører de fleste NGO’er til islamistiske og pan-tyrkiske politiske kredse i Tyrkiet. Det er vigtigt at være særlig opmærksom på disse ikke-statslige aktørers aktiviteter, eftersom denne form for aktivitet slet ikke er noget nyt, og minder om den politiske rolle for både islamiske og pan-tyrkiske ”missionærer” i den tyrkiske historie. For eksempel har Sufi-tarikaterne spillet en vigtig rolle i emigrationen af de tyrkiske stammer til Anatolien, og derved etablering og sikring af den osmanniske stat og fastholdelse af de osmanniske kontakter i Central Asien. I slutningen af det 19. århundrede og begyndelsen af det 20. århundrede har pan-tyrkiske bevægelse lagt e tilsvarende netværksgrundlag, der stadig er intakt, som i tilfældet med tarikat-netværket. I tyrkisk politik fortsætter den politiske rolle af de traditionelle tarikater på trods af deres afskaffelse i 1925. Men der er en forskel mellem radikal islamisme og de fleste traditionelle tarikater (såkaldt ”folke” Islam) i Tyrkiet. Nogle af disse tarikater støtter radikale islamister, og nogle af dem skifter deres støtte fra et parti til et andet, inklusiv islamiske partier. Alligevel er det muligt at sige generelt, at de støtter staten. Selvom forholdet mellem tarikaterne og den tyrkiske stat er uklart, er det tydeligt at tarikaternes aktiviteter foregår parallelt med de officielle initiativer, og måske forstærker Tyrkiets position og ideerne om en ”Tyrkisk verden” på græsrodsniveau mere end de officielle bestræbelser. Med andre ord er der et vigtigt socialt netværk af relationer baseret på islamisk og tyrkisk identitet – en grå zone – som kører parallelt med og måske stærkere end de officielle forhold mellem Tyrkiet og de tyrkisktalende republikker og tyrkisk minoriteter. Denne dimension, som ofte er negligeret i analyser af emnet, fortjener særlig opmærksomhed og yderligere undersøgelser.\nPå det økonomiske område virker Tyrkiet mindre ambitiøs, undtagen ift. olie-gas projekter, med bevidstheden om dets egne begrænsninger fra begyndelsen. Blandt disse initiativer var det mest succesfulde måske på området indenfor kommunikation og transport, hvor begge områder er bade politisk og økonomisk strategisk vigtige.\nPå det politiske område var Tyrkiets strategi tostrenget: At skabe en fælles national følelse mellem Tyrkiet og republikkerne, og at introducere dem for det internationale statssamfund, især for den vestlige verden. Den så kaldte “tyrkiske model” var et vigtigt trin i dette sammenhæng. Man forventede at opnå adskillige mål: At styrke Tyrkiets position i den vestlige verden; at fremme vestliggørelsen af de nye republikker og deres introduktion til den vestlige verden; at skaffe vestlig støtte til overgangsprocessen.\nI den sammenhæng var de periodiske tyrkiske topmøder, hvor Tyrkiets og republikkernes ledere deltog, ikke succesrige med hensyn til resultater i form af skabelse af en “politisk tyrkisk enhed” på det internationale arena. På den anden side, på trods af skuffelser omkring en institutionaliseret “Tyrkisk Union”, ser det ud til, at Tyrkiets interesser i republikkerne ikke er reduceret siden 1992. I juni 2000 erklærede den tyrkiske udenrigsminister Ismail Cem at “Tyrkiet har 2 mål i det 21. århundrede. Det første mål er at blive fuld medlem af EU, og det andet er at blive et nøgle-land i Euroasien”. Han fortsatte ved at sige, at Kaukasus og Central Asien i denne sammenhæng var en højt prioriteret region for Tyrkiet.  [eller: en af de højest prioriterede; eller den højest prioriterede region?]\nTyrkiet har også arbejdet hårdt for at optage republikkerne i Vesten og i internationale organisationer for at styrke deres eksistens som selvstændige stater, for derved at reducere russisk dominans. At forbinde de Centralasiatiske stater til NATO via PfP-programmer har været på linie med Tyrkiets opfattelser og strategier vedrørende de tyrkiske republikker. Siden deres uafhængighed har Azerbaijan, Kazakhstan, Kyrghyzstan, Turkmenistan og Uzbekistan været “partnere” i NATO via PfP samarbejdet, der blev lanceret i 1994, og EAPC, det Euro-Atlantiske partnerskabsråd, etableret i 1997, som erstattede NACC (Nord Atlantisk Samarbejdsråd) fra 1992. For Tyrkiet ser PfP-programmerne ud til at være yderst vigtige for dets forbindelse til de post-sovjetiske republikker, især de tyrkiske. I den forbindelse erklærede Tyrkiet dets intention om etablering af et “PfP uddannelses center”, finansieret af Tyrkiet, på det første EAPC møde i Portugal i Maj 1997, og åbnede i marts 1998. Ganske interessant har udover PfP lande også folk fra ikke PfP-lande som Bangladesh, Bosnia-Herzegovina, Kroatien, Gambia, Egypten, Jordan, Malaysia, Den Tyrkiske republik Nordcypern, Pakistan og Syd Korea fået disse uddannelsesmuligheder.  Denne ekstra aktivitet er også vigtigt, eftersom det indikere nye dimensioner af de post-bipolare tyrkiske militære styrker med henblik på Tyrkiets regionale magt projektioner og dets nye strategisk partnerskab med USA.\n2. Truslen fra etnisk separatisme, islamisk fundamentalisme, grænseproblemer og energi sikkerhed\nEfter ophævelsen af Sovjetunionen og med opståelsen af de nye uafhængige post-Sovjetiske republikker, var der en generel angst for etniske og religiøse konflikter, der kunne paralysere Kaukasus og Central Asien. Selvom de fleste af de værste scenarier ikke blev en realitet, har der ikke været nogen væsentlig ændring af kortet over potentielle eller åbne konflikter og religiøs ustabilitet i Kaukasus og Central Asien. I Kaukasus, har Tjetjenien, Abkhazien/Ossetien og Nagorno-Karabakh alle været flammepunkt siden opløsning af Sovjetunionen, med varierende grad af Tyrkisk involvering. Ved slutningen af årtiet er disse konfliktzoner i det mindste blevet stabiliseret. For Centralasiens vedkommende er der tværtimod sket en stigning i volden fra religiøse ekstremister, især med udspring i Afghanistan-Tajiskistan zonen i det sidste årti, der bringer mange aktører ind i konflikt og mange stater og ikke-statslige aktører samarbejder p.g.a. det inklusiv Tyrkiet, Kina, Rusland og USA. Siden år 2000, er Tyrkiet også begyndt at involvere sig i det spørgsmål, og derfor har dets forhold til de tyrkiske republikker i Central Asien, men også til Rusland og Kina fået nye dimensioner.\nFra den tyrkiske synsvinkel har de erkendte trusler fra etnisk separatisme og islamisk fundamentalisme været vigtige interne og regionale sikkerhedsspørgsmål i 1990erne. Stigende religiøs ekstremistisk vold i regionen forårsagede et drejningspunkt i forholdet mellem Tyrkiet og Central Asiatiske republikker. Under den tyrkiske præsident Sezer’s besøg i Uzbekistan i oktober 2000 blev der indgået en militær samarbejdsaftale, der omfattede tyrkisk støtte i form af anti-terror våben og militær træning af uzbekiske sikkerhedsstyrke. Kyrgyzstan har ligesom Uzbekistan problemer med væbnede islamiske, fundamentalistiske grupper. For eksempel som udtrykt af Aytmatov, rådgiver for præsidenten i Kyrgyzstan: “Afghanistan repræsenterer allerede hovedkilden til truslen mod stabilitet og sikkerhed i hele Central Asien….. Krig har allerede sønderrevet landet i mere end 20 år, og det er udviklet til arnested for religiøs ekstremisme og international terrorisme”. I den forbindelse har Tyrkiet også underskrevet en sikkerhedsaftale med Kyrgyzstan og sørgede for militær støtte til brug for kampe imod væbnede religiøse grupper. Dette regionale sikkerhedsproblem er blevet løftet op på globale niveau efter 11. September-angrebet på USA, som førte til dannelsen den internationale anti-terror koalition og amerikansk militær operation mod Taliban-regering i Afghanistan.\nDet er ikke overraskende at Tyrkiet har været særlig følsom over for disse spørgsmål, netop fordi disse spørgsmål har været dets to største interne trusler siden afslutningen på den kolde krig, og derved udgør den forklarende ramme for Tyrkiets politik i regionen. Tyrkiets følsomhed over for etniske separatisme og religiøs ekstremisme opererer på en måde, der gør det nemmere at samarbejde med ikke kun de tyrkiske republikker, men også med Rusland og selv med Kina omkring disse spørgsmål, og det forstærker Tyrkiets position og vis-a-vis Iran og andre islamiske stater såsom Saudi Arabien.\nTyrkiet har fra begyndelsen være tilbageholdende med at støtte separatistiske bevægelser blandt tyrkiske og/eller muslimske minoriteter i den omgivende region. Medens Tyrkiet støttede konsolideringen af selvstændigheden for de tyrkiske republikker, har politikken overfor tyrkiske og/eller muslimske minoriteter været at støtte deres ønske om kulturelle rettigheder, som er så langtTyrkiet har villet gå mht., hvad man kunne tilbyde sine egne minoriteter, især kurderne. På trods af en hård indenrigspolitisk kritik, især fra pan-tyrkister og islamister for at “sælge tjetjenere og uighurs til gengæld for tilnærmelse til Rusland og Kina”, har den tyrkiske stat været i stand til at fortsætte sin politik. Med andre ord de populære følelser for tjetjenere og uighurs har været politisk balanceret af de negative følelser mod kurdisk separatisme i Tyrkiet. Begivenheder, der var utænkelige under det bipolære system, besøg på højt niveau og underskrivelse af omfattende aftaler mellem Tyrkiet og Kina, Tyrkiet og Rusland, er blevet normale siden afslutningen på den kolde krig. Det tyrkiske dagblad Radikal for eksempel har beskrevet den russiske premierminister Kasyanovs besøg i Tyrkiet den 23. oktober 2000 som “Moskva blinker (til Tyrkiet)”. Da Kasyanov blev spurgt om samarbejdet om kampen mod terrorisme sagde han “Måske ved tyrkere og russere bedre end andre, hvad terrorisme og separatisme betyder”. Han udtalte at der var en “terrorist og international ekstremist (sammenlignet med “international socialist”) bevægelse, der opererer fra Balkan til Mellemøsten, fra Tjetjenien til Afghanistan”. Den interessante dimension af den kinesiske udenrigsminister, Tang Jiaxuans besøg i Ankara i januar 2001 var, at Ismail Cem, den tyrkiske udenrigsminister spurgte sin kollega om støtte til Cypern spørgsmålet, velvidende at Kina er et af de fem permanente medlemmer af FN’s sikkerhedsråd. Cem og Jiazuan aftalte at fortsætte de politiske konsultationer mellem Kina og Tyrkiet vedrørende drøftelser om Cypern.\nI modsætning til Centralasien, som aldrig har været en territoriel del af det Osmanniske Rige eller den tyrkiske republik, har Kaukasus, geografisk nærmere liggende til Tyrkiet, været en vigtig komponent i deres sikkerhedspolitik igennem den tyrkiske historie. Det har været et område, hvor Tyrkiets, Ruslands og Irans grænser har flyttet sig konstant frem og tilbage, kompliceret yderligere ved eksistensens af kortlivet uafhængige stater i Georgien, Armenien og Azerbaijan i 1920’erne. Historiske forbindelse, etniske-religiøse kompleksitet og politik i relevante stater og ikke statslige aktører gør regionen yderst ustabil.\nDet overordnede billede af Kaukasus og dets nabomagter, Iran, Tyrkiet og Rusland så ikke ud til at være optimistisk i begyndelsen af 1990’erne. Georgien skulle, udover økonomiske og re-strukturerings-problemer, tackle grænseproblemer og abkhaziske og ossetiske oprørere, der alle involverede både Tyrkiet og Rusland. For Tyrkiet var det igen et spørgsmål om at balancere et enormt indenrigspolitisk pres mod geo-strategiske overvejelser, der resulterede i en beslutning om at støtte den georgiske regering i dens bestræbelser for stabilisering og fastholdelse af dens nyfundne uafhængighed fra Rusland. For Rusland var det et spørgsmål om at genoprette sin indflydelse via en ”mægler” rolle i disse etnisk-religiøse konflikter, ved at give et image af en “dobbelt rolle som fredsmager og problemmager”. Azerbaijan var truet af Armeniens territoriale udvidelse, og samtidig skulle de løse en intern magtkamp. Mens Armenien klarede sig godt på det militær område, led landet under økonomiske problemer og mangel på fødevarer og energi.\nTyrkiet var under pres fra Vesten for at facilitere en humanitær hjælp til Armenien igennem dets territorium, men samtidig presset fra den tyrkiske offentlighed og Azerbaijan til ikke at tillade dette. Eskalering af den azerbaijanske-armenske konflikt over Nagorno-Karabakh tvang Tyrkiet til endnu engang at blive involveret i Kaukasiens politik. Den tyrkiske regering derimod prøvede at fastholde de diplomatiske kontakter til Armenien især indenfor rammerne af BSEC (Sortehavets Økonomiske Samarbejde) og OSCE, der også skaffede direkte kontakter mellem Armenien og Azerbaijan. Tyrkiet var selv i en situation hvor folkelige følelser vedrørende muslimer/tyrkere involveret i konflikter på Balkan og Kaukasus var stigende, hvilket pressede den tyrkiske regering. Den tyrkiske sikkerhedselite prøvede på at balancere følelser med geo-strategiske overvejelser.\nEfter stabiliseringen af den azerbaijanske-armenske konflikt indenfor rammerne af OSCE og CIS (SNG) er den tyrkiske regerings pres blevet lettere. Men ved afslutningen af årtiet er der opstået en anden spænding, denne gang mellem Tyrkiet og Armenien og Vesten. Det er lykkedes den armenske lobby at overtale en række vestlige parlamenter til officielt at anerkende den påståede etniske uddrydelse af den armenske befolkning af det Osmaniske riges hær i 1915. En beskyldning som Tyrkiet nægter på det kraftigste, ved at hævde at det generelt var en tid med kaos under den første verdenskrig, der forårsagede tabet af et meget stort antal liv både hos tyrkere og hos Armenere. I løbet af år 2002 lykkedes det den armenske lobby i USA at forelægge emnet i Kongressen, men et sidste-øjebliks brev fra Præsident Clinton forhindrede godkendelse af resolutionen. Men den stærkeste tyrkisk reaktion kom, da det franske parlament stemte for en resolution om folkedrab den 18. januar 2001. Efter mødet i det tyrkiske National Sikkerhedsråds møde den 22. januar, blev det udtalt at resolutionen var en sikkerhedstrussel for Tyrkiet og for regionen, og at det Nationale Sikkerhedsråd havde drøftet indførelse af sanktioner mod Frankrig, inklusiv ekskludering af Frankrig fra statslige udbud og indkøb, og at det var besluttet, at man skulle implementere dem gradvist. \nDet er værd at undersøge, hvorfor Tyrkiet reagerer så kraftigt og prioriterer emnet så højt på den sikkerhedspolitiske dagsorden, eftersom der er nogle komplekse sikkerhedsbekymringer bag Tyrkiets reaktion. Spørgsmålet er hvorfor Tyrkiet ser anerkendelse af det armenske folkedrab som en sikkerhedstrussel i stedet for et simpelt diplomatisk emne og et spørgsmål om en undskyldning. Måske kan det bedst forstås, hvis denne stridighed mellem Tyrkiet og Armenien ses som en aktuel, nutidig grænsekonflikt.\nFor eksampel erklærede det Sovjetiske Armenien i januar 1991, at det ikke anerkendte eksistensen af grænsen mellem Tyrkiet og Armenien, som var blevet fastlagt i den Tyrkisk-Sovjetisk traktet fra 1921. Den armenske territoriale udvidelsespolitik vedrørende Nagorno-Karabakh gjorde det ikke lettere for Tyrkiet at ændre den tyrkiske sikkerhedsopfattelse. Heller ikke den osmanniske arv med erindring om kurdiske, armenske og andre separatististiskebevægelser. Et andet negativt eksempel på historisk hukommelse er attentaterne på tyrkiske diplomater foretaget af armenske terrorister i 1970’erne og i 1980’erne. I denne sammenhæng, og når man tager traditionen af militærlogik og risikoberegninger i betragtning i en hver tænkelig situation, giver følgende antagelser mening i tyrkiske termer.\nI følge det tyrkiske militær er de armenske aktiviteter ledet af en strategi, der består af følgende: “fremlæggelse af den såkaldte armenske sag for verden via terrorisme, dets anerkendelsesfase, krav om kompensation og krav om territorier fra Tyrkiet” som den sidste fase. Det armenske spørgsmål, har ifølge det tyrkiske militær adskillige dimensioner der omfatter “at støtte terrororganisationen PKK, dog skjult, til at kæmpe mod Tyrkiet via alliance med ikke-Tyrkiet-venlige periferi-lande og fastholde uvildighed til at løse konflikten om Nagorno Karabakh”. Den tyrkiske sikkerhedspolitiske elite gør således sagen om det armenske ”folkedrab” til et sikkerhedsproblem ved at artikulere det med Armeniens territoriale udvidelsesbevægelser, dets militære samarbejdsaftale med Grækenland, og forsvarspagten mellem Grækenland, Armenien og Iran,  og den meget følsomme spørgsmål om kurderne. Med andre ord er spørgsmålet om “folkedrab” kun en del af en større sikkerhedsproblemkonstellation, som gør den tyrkiske reaktionen større i proportion end spørgsmålet.\nDen armenske præsident Kocharian’s udtalelser i forbindelse med det franske parlament’s resolution om “folkedrabet” har også styrket den tyrkiske sikkerhedsopfattelse. Ved pressekonferencen efter ceremonien, der havde resulteret i Aserbaijans og Armeniens medlemskab af Det Europæiske Råd i Strasbourg den 25. januar 2001, svarede han på et spørgsmål vedrørende territoriale og kompensationskrav fra Armenien: ”Armenien kan ikke have et sådant krav. Det har ingen juridiske grund. Men, (den armenske) diaspora, ofrene for den tragiske begivenhed, har en sag.” Hans ord blev også bekræftet af udtalelser om, at efter anerkendelsen af folkedrabet, kunne man tale om kompensation og territoriale krav i det tyrkiske-armenske dialogpanel organiseret af den Armenske Nationale Kommitte i New York. I mellemtiden var Vahan Hovhannisian, bureaumedlem af ARF (Armensk Revolutionær Føderation, Socialistisk parti eller Dashnaksutine) og formand for det armenske parlaments komite om national sikkerhed og forsvar, på besøg i den Græske del af Cypern. Han takkede det Græsk-Cypriotiske parlament for dets anerkendelse af det armenske folkedrab. Imens protesterede den armensk udenrigsminister overfor Georgien over, at det tyrkiske militær havde fornyet og åbnet en militær luftbase nær den armenske grænse på georgisk territorium. Den tyrkiske forsvarsminister Cakmakoglu sagde ved åbningscermonien, at “Armenien ikke opnår noget med en sådan protest. Alle lande har ret til at tage de nødvendige sikkerhedsmæssige forholdsregler.”\nSamlet kan det med undtagelse af det armenske spørgsmål, siges at Tyrkiets politik relateret til grænser, etniske og religiøse spørgsmål i Kaukasus og Centralasien generelt har bevæget sig i retning af en normalisering og stabilisering.\nSom på andre områder vedrørende det post-Sovjetiske område, er Tyrkiets forventning om at blive en “olie-naturgas distributør terminal” stødt på en række forhindringer op gennem 1990’erne. Det ser ud til at den stigende handel, både officielt og uofficielt, med Tyrkiets nye nordlige naboer, specielt Rusland, har bidraget til en fortsat stor vækst i den tyrkiske økonomi i 1990’erne. Selv Kina dukker op i det nye økonomiske billede efter åbningen af regionen. For eksempel er det rapporteret, at Kina er interesseret i at investere i regionen, især i energi-sektoren, men det er også interesseret i jernbaneprojektet Kars-Tbilisi (Tyrkiet-Georgien).  I en fælles erklæring under den kinesiske præsident Zemin’s besøg i Ankara viste udtalelserne begyndelsen til en ny geo-økonomisk sfære kaldet (igen) “Silkevejen”. \nI dette geo-økonomisk miljø er olie- og naturgas-ressourcer i det Kaspiske bassin som et strategisk gode blevet et brændepunkt for opmærksomhed og konkurrence. Faktisk er det også blevet en indikator for magtpolitik i regionen. For lande som Azerbaijan, Turkmenistan og Kazakhstan betyder det en genvej på vejen til velfærd som i andre olie-producerende lande, For nabo-landene betyder det endnu en kilde, hvorfra de kan få dækket deres energibehov, give fordele til deres transport-ruter, og overvejelser omkring strategiske konsekvenser af de forskellige planlagte ruter.\nTyrkiet ser, selvom de er bevidst om problemerne, ikke ud til at ville opgive disse energiprojekter. Den officielle holdning er næsten den samme, som den var i begyndelsen af 1990’erne. Som mange eksperter fremhæver: i 1990’erne var dette emne meget “politiseret” i alle de involverede stater og bidrog til gruppering af disse stater i to blokke, Azerbaijan og Georgien allierede sig med Tyrkiet og USA, og Rusland formede et uformelt partnerskab med Armenien og Iran. \nDet, der er ændret i den tyrkiske politik, er, som på andre områder, at der har været en anerkendelse af Ruslands stærke position i oliepolitikken, på grund af mangel på økonomisk støtte fra Vesten, USA, og på grund af Tyrkiets egen økonomiske svaghed og energibehov. Tyrkiets køb af elektricitet fra Rusland via Georgien var også på bordet, ligesom samarbejde i forvarsindustrien, stigning i handelsvolumen og selv russisk-tyrkisk samarbejde om bygning af olierørledninger i Tyrkiet. I mellemtiden underskrev Tyrkiet en aftale med Iran i 1996, til irritation for USA. \nEt andet element af Tyrkiets ’rørledningsdiskurs’ har direkte kobling til den militære sikkerhedssektor: Sikkerheden af (endnu ikke realiserede) rørledninger. Denne opfattelse forbinder adskillige sikkerhedsspørgsmål fra de kurdiske og tjetjenske konflikter til det strategisk vigtige Cypern, hvorved det også forbinder adskillige aktører med konsekvenser for Tyrkiet-EU relationer og det tyrkiske militærs oprustning i 1990’erne. Det, der er klart, er at “rørledning/olie sikkerhed” forbundet til Tyrkiets geo-strategiske position, er en af hovedfaktorerne i nutidens militær overvejelser. For eksempel indtager det en central plads i definitionen af Tyrkiets geo-strategiske og geo-politiske position, som den er beskrevet af Necip Toruntay, pensioneret stabschef: ”Tyrkiet finder sig selv i et konfliktramt område, der ligger nær enorme energiressourcer og energitransportruter, såvel som det er omgivet af konflikter og ustabilitet i dets omgivelser… i de sidste år har strategier forbundet til disse energiressourcer været af store vigtighed for verden, for stigningen i Tyrkiets betydning både geo- og oliepolitisk.”  Hvor langt denne logik påvirker de forskellige spørgsmål kan forståes med dets kobling til Cypern-spørgsmålet. Den tyrkiske havn på den Østlige Middelhavskyst har dermed en særlig strategisk betydning i forhold til eksisterende olierørledninger fra Irak, og det planlagte Baku-Ceyhan projekt. Cypriotisk nærhed til disse havne ændrer de militære overvejelser, der har resulteret i en stigning i den geo-strategiske vigtighed af øen, med det resultat, at Tyrkiets Cypern-politik blev hårdere. Denne logik blev åbent udtrykt af Tyrkiets premierminister Bulent Ecevit, da problemer med Tyrkiet-EU forholdet eskalerede over Cypern i november 2000.\n3. Konstellationer af sikkerhedsproblemer, aktører og analyse niveauer\nSikkerhedsspørgsmålet i Kaukasus og Centralasien er mangeartet. Det klassiske spørgsmål om grænser er meget aktuelt, dels på grund af opkomsten af de nye stater, dels på grund af den etniske-religiøse mosaik i næsten alle stater i regionen. Den etnisk-religiøse mosaikstruktur i både de gamle og nye stater gør dem sårbare overfor hinanden, for eksampel Tyrkiets kurdere, Ruslands tjetjenere, Kinas Uighyrer, Irans Azerier og mange andre, og disse brændepunkter forbindes nemt til andre spørgsmål såsom olie-gas transportruter, islamisk fundamentalisme og narko- og våben-smugling og indenrigspolitisk magtkampe.\nSikkerhedsproblemerne har også bragt stater og ikke-statslige, regionale og eksterne aktører sammen eller mod hinanden i det sidste årti. For eksempel spørgsmålet om islamisk fundamentalisme bringer regionale og ekstra-regionale stater sammen til at samarbejde. Det er også mere et Centralasiatisk problem end Kaukasisk, og med særlig fokus på Afghanistan. Det er også et sikkerhedsproblem, der forbinder aktører både på regional og global niveauer. For Tyrkiet er det et internt sikkerhedsspørgsmål og et instrument til at forstærke relationerne til Central Asiatiske tyrkiske republikker, og det arbejder for at normalisere relationerne til Rusland og Kina, mens det styrker relationerne til USA. For stater i Centralasien er det et internt og regionalt sikkerhedsproblem, der på samme tid re-introducerer den russiske indflydelse i regionen, som udtrykt af den uzbekiske president Kerimov.  For Rusland og Kina, falder tjetjenere og uighurer i same kategori af trussel. For USA er det en af de post-bipolare globale trusler. Ikke desto mindre skaber problemet samarbejde eller især etablerer det samarbejdsgrupper blandt stater. Den indre kerne af samarbejde består af regionale stater, især Uzbekistan, Kyrgysistan og Tajikistan. Den indre kerne er suppleret med Kazakistan og Rusland. Med andre order der et tæt samarbejde indenfor CIS. ”Shanghai Cooperation Organization” består af Rusland, Kina, Kazakistan, Kyrgysistan, Tajiskistan og Uzbekistan med hoved fokus på islamisk fundamentalisme, men det kan også være et forum for andre sikkerhedsproblemer såsom Kazakistans og Kyrgysistans bekymring for Kinesisk ekspansion, flygtningestrøm fra sydlige naboer, narko og våbensmugling. USA og Tyrkiet kommer også ind i billedet indenfor rammerne af PfP-samarbejdet og den internationale koalition mod terror efter 11. September-angrebet på USA. Denne regionale og inter-regionale institutionalisering af sikkerhedssamarbejdet i Centralasien adskiller sig fra Mellemøsten, hvor denne form for institutionalisering er næsten helt fraværende.\nDen primære sikkerhedsdynamik i Kaukasus er mere etnisk end religiøs, med en mellemstatslig krig mellem Azerbaijan og Armenien, der gør en forskel fra Centralasien. Den geo-strategiske opsætning er også anderledes. Fra tyrkisk synsvinkel, gør den geografiske nærhed regionen vigtigere for Tyrkiet end Centralasien på det sikkerhedsmæssige område. Der er sket fremskridt i Tyrkiets forhold til Azerbaijan og Georgien, hvilket omfatter udviklinger på det militære område. Fornylig er det georgisk-tyrkiske forhold blevet defineret som et ”strategisk partnerskab” som det mellem Tyrkiet og Israel. Igen er det en forskel ift. Mellemøsten, at der er organisationer som OSCE og CIS tilstede i regionen, hvilket forandrer sikkerhedsdynamikken. Den armensk-azerbaijanske konflikt blev stabiliseret ved OSCE og CIS’s mellemkomst. NATO’s PfP program er en anden vigtig institutionel ramme, der kan være til potentiel irritation for Rusland. Især Georgien og Azerbaijan har adopteret stadig mere pro-vestlige politikker og intensiveret deres relationer til NATO. Enheder fra Georgien og Azerbaijan deltager også i Kosovo (KFOR) som en del af den tyrkiske bataljon. Tyrkiet anvender, bortset fra bilateralt samarbejde, to vigtige institutionaliserede rammer, OSCE og NATO, hvorved man kan udvikle samarbejdet med Georgien og Azerbaijan. Faktisk hjælper disse to organisationer også med at holde de diplomatiske kanaler til Armenien åbne. De regionale økonomiske organisationer fremmer også platformen for dialog om sikkerhedsspørgsmål. Det økonomiske samarbejde i Sorte Havsområdet (BSEC), der er initieret af Tyrkiet i 1992, består af Albanien, Bulgarien, Grækenland, Romænien, Moldova, Ukraine, Rusland, Georgien, Armenien, Azerbaijan og Tyrkiet, og det forbinder Balkan til Kaukasus. ECO (den økonomiske samarbejdsorganisation) etableret i 1985 af Tyrkiet, Iran og Pakistan gav adgang til syv nye medlemmer i 1992: Afghanistan, Azerbaijan, Kazakhistan, Kyrgysistan, Tajiskitan, Turkmenistan og Uzbekistan. Under den tyrkiske præsident Demirel’s besøg i Tbilisi i januar 2000 lancerede Tyrkiet og Georgien et initiativ til at skabe en ”Kaukasus Stabilitets Pagt”, der minder Balkans Stabilitetspagt, og Ruslands reaktion var positiv. \nElementet ”tyrkere udenfor Tyrkiet” har været en konstant faktor i rækken af Tyrkiets nationale interesser. Denne dimension, kombineret med Tyrkiets sikkerhedsspørgsmål vedrørende Kaukasus gør det sandsynligt, at Tyrkiet er bundet og tvunget til at fortsætte sin rolle i Kaukasus og Centralasien.\n4. Konkluderende scenarier\nFor alle scenarier vedrørende Tyrkiet er der en hovedfaktor som man skal være opmærksom på: Tyrkiets orientering mod og relationer med ’Vesten’.\nI denne sammenhæng ville et eventuelt tyrkisk EU-medlemskab ændre de regionale sikkerhedsparametre, ikke kun for EU, men også for regioner og sub-regioner omkring Tyrkiet, som Kaukasus og Mellemøsten. Det skulle også ændre Tyrkiets, Ruslands og andre staters sikkerhedsopfattelser og politikker i disse regioner. På den anden side er Tyrkiets mulighed for EU-medlemskab og dermed dette scenario ikke meget sandsynligt af flere årsager. Der er mange faktorer, der spiller en negativ rolle i Tyrkiet-EU-forholdet, som Tyrkiets politiske og økonomiske standard, den sidste udvidelsesbølge af EU, EU’s reorganisering osv. På den anden side, de post-bipolare sikkerhedsopfattelser og deres negative konsekvenser for relationen mellem Tyrkiet og EU har ikke været diskuteret nok. For eksempel, Tyrkiets dilemma mellem på den ene side dets ønske at blive fuldt medlem af EU og på den anden side, at de post-bipolare regionale og indenrigspolitiske sikkerhedsbekymringer (islamiske fundamentalisme og kurdisk separatisme) forsinker de demokratiske reformer, der er nødvendige for EU-medlemskab. Selvom dette dilemma er begyndt at blive diskuteret offentligt i Tyrkiet, og selvom vigtige politiske reformer er blevet gennemført som ophævelsen af dødsstraf i 2002, går demokratiseringsprocessen langsomt fremad på grund af efterkoldkrigs situationens sikkerhedsbekymringer og sikkerhedsforanstaltninger. Den anden sikkerhedsmæssige faktor er den EU-europæiske uvillighed til at udvide sine grænser til konflikt-rederne Kaukasus og Mellemøsten. Dette er en vigtig post-bipolar geo-strategisk faktor, der spiller en negativ rolle med hensyn til Tyrkiets medlemskab. Det ser ud til, at Tyrkiets strategiske position stadigvæk er vigtig for EU-Europa efter bipolariteten, men i en ændret betydning og med en negativ konsekvens for tyrkisk EU-medlemskab. Under bipolariteten, betød Tyrkiets strategisk vigtighed, at man fik en plads indenfor europæiske organisationer. Efter bipolariteten, betyder det at være en ’stødpude’ eller ’barriere’ mellem EU-Europa og det konfliktfyldte Kaukasus og Mellemøsten. Denne rolle fører til, at man holder Tyrkiet udenfor EU, at man højest vil have et ’strategisk partnerskab’ med Tyrkiet svarende til det tyrkiske-amerikanske ’strategisk partnerskab’, i stedet for et ’unionskab’ på nuværende betingelser. Ekskludering af Tyrkiet fra EU's kerne forstærker Tyrkiets sikkerhedsmæssige afhængighed af USA, og driver Tyrkiet nærmere til USA på det politiske og sikkerhedspolitiske felt.\nDet er også tænkeligt, at Tyrkiet fusionerer med det eks-Sovjetiske regional sikkerhedskompleks, men det er ikke sandsynligt. Med tyrkiets europæiske orientering, dets post-bipolare definition af begreberne nation og stat, dets syn på regionen, de strategier Tyrkiet har ført i det sidste årti, og den russiske dominans i regionen, ser det ud til at Tyrkiet er tvunget til at absorbere eks-Sovjetiske sikkerhedsdynamikker, uden at landet bliver absorberet i regionen, medmindre landets egne grænser er truet.\nDerfor ser det tredje scenario ud til at være det mest sandsynlige, at Tyrkiets nuværende position og rolle vil fortsætte, hvilket vil sige at være en ’stødpude’ eller ”insulator” mellem sikkerhedsregionerne EU-Europa, eks-Sovjet og Mellemøsten. Det betyder, adskillige ”strategiske partnerskaber” (USA, EU, Israel, Ukraine, Georgien, Azerbaijan etc.) og ”strategiske rivaler” (Rusland, Iran, Kina, Grækenland etc.) og fjendtlige forhold (Armenien) for Tyrkiet inden for en overskuelig fremtid. En konstant ’stabil ustabilitet’ vil være Tyrkiets sikkerhedsmiljø i Kaukasus og Central Asien, med en række problemer og omkostninger. Tyrkiets sikkerhedsinteresser vægter højere, end at det kan være indifferent overfor regionen. Alligevel, afhænger graden af Tyrkiets involvering i regionen af mange forskellige faktorer. For eksempel ethvert emne der påvirker landets grænser kunne forårsage stærke reaktioner, inklusiv militær, uanset magtbalancen. Selv under nuværende betingelser er det meste af Tyrkiets politik afhængig af amerikansk støtte, og det ser ud til at fortsætte sådan. Vedrørende Rusland er den tyrkiske udenrigsministers ord: ”Tyrkiet vil gennemføre både konkurrence og samarbejde med Rusland… Et nyt begreb er ved at opstå, som er at leve fredeligt på trods af problemer.” \n Det geo-politiske begreb ‘pivotal’ er defineret generelt som at have kapaciteten til at påvirke regional og international stabilitet, og at være trans-regional, se, Ian O. Lesser: “Western Interests in a Changing Turkey” i Zalmay Khalilzad, Ian O lesser and F. Stephen Larrabee: The Future of Turkish-Western Relations: Towards a Strategic Plan, RAND: 2000; Chase, Robert S., Emily B. Hill and Paul Kennedy: “Pivotal States and U.S. Strategy” i Foreign Affairs, 75(1), January-February 1996; Chase, Robert S., Emily B. Hill and Paul Kennedy (eds.): The Pivotal States: A New Framework for U.S. Policy in the developing World, New York: W.W. Norton& Company 1999\n For eksempel se, Ian O. Lesser: “Bridge or Barrier? Turkey and the West After the Cold War” i Graham E. Fuller and Ian O. Lesser (eds.): Turkey’s New Geopolitics, Boulder, Colorado: Westview Press 1993; Ian O. Lesser: “Western Interests in a Changing Turkey” i Zalmay Khalilzad, Ian O lesser and F. Stephen Larrabee: The Future of Turkish-Western Relations: Towards a Strategic Plan, RAND: 2000\n For eksempel se, Ian O.Lesser: “Turkey’s Strategic Options” in The International Spectator, 34(1), January-March 1999, p.82\n Begrebet ‘securitisation’ er udviklet af Ole Wæver udfra en konstruktivistisk-diskursanalytisk tilgang. Begrebet henviser til “en praksis, en specifik måde at iscenesætte et emne. Sikkerhedsdiskurs er karakteriseret ved, at et emne dramatiseres som havende absolut prioritet. Noget præsenteres som en eksistentiel trussel… og ved at dette emne er blevet betegnet som et sikkerhedsspørgsmål, har aktøren påkaldt sig en ret til at håndtere det med ekstra-ordinære midler, at overskride de normale politiske spilleregler.” I Ole Wæver: Concepts of Security, Institut for Statskundskab, Københavns Universitet 1997, s.377\n Begrebet regional sikkerhedskompleks er introduceret i international politik af Barry Buzan, se, Barry Buzan: People, States and Fear: An Agenda for International Security Studies in the Post-Cold War Era, 2nd ed. Boulder: Harvester Wheatsheaf 1991; og udviklet siden i Barry Buzan, Ole Wæver and Jaap de Wilde: Security: A New Framework For Analysis, Lynne Rienner 1998; den sidste version af definition af begrebet er som: “a set of units whose major processes of securitisation, desecuritisation, or both, are so inter-linked that their security problems cannot reasonably be analysed or resolved apart from one another”, i Barry Buzan and Ole Wæver (2003, under udgivelse): Regions and Powers: The Structure of International Security, Cambridge University Press\n Barry Buzan and Ole Wæver (2003, under udgivelse): Regions and Powers: The Structure of International Security, Cambridge University Press\n William C. Wohlforth: “The stability of a unipolar world” i International Security 24:1, Summer 1999; Birthe Hansen: Unipolarity and the Middle East, Richmond, Surrey: Curzon Press 2000\n Samuel P. Huntington: “The Lonely Superpower” i Foreign Affairs 78:2, March-April 1999\n Kenneth N. Waltz: “The emerging structure of international politics” i International Security 18:2, Fall 1993; Kenneth N. Waltz: “Structural Realism after the Cold War” i International Security, 25:1, Summer 2000; Christopher Layne: “The unipolar illusion” i International Security 17:4, Spring 1993\n Tyrkisk begreber for nation og stat og Tyrkiets forbindelser til post-Sovjet tyrkiske republikker i begyndelsen af 1990’erne kan ses i , Isil Kazan og Ole Wæver: “Tyrkiet mellem Europa og europeisæring” i Internasjonal Politikk, NUPI, no.2 1994, pp.139-175; Isil Kazan: “Tyrkiets Nationale Diskurser: Osmannisme, Islamisme, Tyrkisme og Kemalisme” iDen Jyske Historiker, no.74, December 1996, pp.79-98\n Sabah 1. maj 1992\n Jf. F.eks. Hugh Poulton: Top Hat, Grey Wolf and Crescent: Turkish Nationalism and the Turkish Republic, London: Hurst&Company 1997, p.36-39; Serif Mardin: “The Naksibendi Order in Turkish History” i Richard Tapper (ed.): Islam in Modern Turkey, London: I.B. Tauris1991\n Jacob M.Landau: Pan-Turkism: From Irredentism to Cooperation, London: Hurst&Company 1995, p.7-21\n Sencer Ayata: “Patronage, Party, and State: The politicization of Islam in Turkey” i Middle East Journal, 50(1), Winter 1996, p.55\nRelations with the Central Asian Republics, Turkish Ministery of Foreign Affairs www.mfa.gov.tr/grupa/ae/asian.htm;\n Citat i artiklen “Orta Asya ile acik kapatiliyor” i Cumhuriyet 23 June 2000\n PfP Activities of Turkey, Turkish Armed Forces, www.bioem.tsk.mil.tr/pfpact.htm\n Askar Aytmatov: “The Shade of Extremism over Central Asia” i Perceptions, 5(4), December 2000-February 2001, Ankara\n Turkish Daily News 6 December 2000; Cumhuriyet 23 June 2000\n For eksampel se “Adriyatik’ten Cin Seddi’ne ne oldu?” and “Soykirimi onaylamak” by Ibrahim Karagul i Yeni Safak 15 and 19 April 2000; “Cecenistan yalniz degil!” Zaman 3 January 2000\n Radikal 19 October 2000; Hurriyet 24 October 2000; Turkish Daily News 24 October 2000\n Turkish Daily News 9 January 2001\n Margot Light: “Russia and Transcaucasia” i John F.R. Wright, S. Goldenberg and R. Schofield (eds.): Transcaucasian Boundaries, SOAS, London: UCL Press 1996, p.53\n Citat i “French Assembly decision draws fury in Turkey” Turkish Daily News 19 January 2001\n Turkish Press Review 23 January 2001\n Svante E.Cornell: “Turkey and the Conflict in Nagorno Karabakh: A Delicate Balance” i Middle Eastern Studies, 34(1), January 1998, p.65-66\n Ermeni Sorunu, p.1, 8 www.tsk.mil.tr/genelkurmay/uluslararasi/ermenisorunu.htm\n “Greece announces pending defence pact with Iran and Armenia” www.stratfor.com/services/giu/070199.asp\n Citat i “Aliyev and Kocharian’s word duel on so-called genocide” Turkish Press Review 26 January 2001\n “Armenians pursue territorial claims” Turkish Press Review 29 January 2001\n Cited i Asbarez, Armenian Daily Newspaper, online, 26 January 2001\n “Opening ceremony in Georgia irritates Armenians” Turkish Press Review 29 January 2001\n Joint Communique between the Republic of Turkey and the People’s Republic of China, Turkish Foreign Ministery www.mfa.gov.tr/grupa/ae/china.htm\n Laurent Ruseckas: “Turkey and Eurasia: Opportunities and Risks i the Caspian Pipeline Derby” in Journal of International Affairs, 54(1), Fall 2000, p.223\n Cumhuriyet 24 Juli 2000; Turkish Daily News 24 October 2000\n Heinz Kramer, A Changing Turkey: the challenge to Europe and the United States, Washington, D.C.: Brookings Institution Press 2000, p.109-110\n Necip Torumtay: Degisen Stratejilerin Odaginda Turkiye, 2nd edition, Istanbul: Milliyet Yayinlari 1996, p.238-239\n “Ankara: We can’t sacrifice Cyprus for the EU” Turkish Daily News 27 November 2000\n “Kerimov and Cem work to thaw Turk-Uzbek relations” Turkish Daily News 4 October 2000\n Askar Aytmatov: “The shade of extremism over Central Asia” i Perceptions, Ankara, 5(4), December 2000- February 2001; “Putin and Jiang Disconnect on the telephone” stratfor.com 9 June 2000; The Kyrgyz Republic and NATO: a formula for co-operation af Ambassador Djoumakadyr Atabekov, www.nato.int/docu/review/articles/9606-8.htm ;Stability and security of the country in the new century Appeal of the Presiden of Kazakhstan to country’s people, www.president.kz/articles/state/state_container ; Graham E.Fuller, Martha Brill Olcott, Alvin Z.Rubinstein and Ross H.Munro: “The Asian Interior” i Orbis, 38(4), Fall 1994\n “Strategic Partnership with Tbilisi” i Turkish Press Review 30 January 2001\n Turkish Press Review 17 January 2000\n Se også, Isil Kazan: “Cyprus and the Eastern Mediterranean, seen from Turkey” i Thomas Diez (ed.): The European Union and the Cyprus Conflict: Modern conflict, postmodern union, Manchester University Press 2002; Isil Kazan: “Turkey between National and Theatre Missile Defence”, Bulletin no.25, 2001, Frankfurt Peace Research Institute, (www.hsfk.de/abm/bulletin/kazan1.htm); og i asien afrika laitinamerika, 30(6), 2002, pp.645-655\n “Cem’s statement concerning Iran and Russia” i Turkish Press Review 29 May 2000


kan hunde spise rejer? hvad sker der, når de gør det?\nMåske fodrede du din hvalp med nogle rejer, før du tjekker denne artikel, eller måske gør du din due diligence, før du tilbyder Fido en af disse salte krebsdyr. Rejer er ikke kun fulde af kødfuld protein godhed, men de er også velsmagende og fulde af næringsstoffer og sundhedsmæssige fordele for din pooch. Så kan du fodre din hund rejer, og hvad sker der, hvis du gør det?\nDet korte svar er ja, det er sikkert for de fleste hunde at spise rejer i moderation. Men der er nogle ting, du vil overveje, før du fodrer dette til din hund. Der vil være nogle begrænsninger på grund af nogle hvalpe, der har en mere følsom mave, samt hvordan rejerne koges. Det er også muligt for nogle dyr at have skaldyrsallergi med alvorlige reaktioner, så det er noget at huske på.\nMens rejer er en sund snack, bør den kun fodres til hunde i små mængder, da den kan være skadelig i store mængder. Før du dykker lige ind og tilføjer rejer til din hunds diæt, skal du læse denne omfattende vejledning om, hvad der skal og ikke må gøres ved rejer.\nen Rejer næringsstoffer\nto Kogt, rå eller dybstegt?\n3 Hvilke dele kan de spise?\n4 Hvor meget rejer kan hunde spise?\n5 Er rejer gavnlige for hunde?\nRejer tilbyder hunde protein og masser af vitaminer og mineraler, der hjælper ham med at opnå en sund oxidativ tilstand. Fordi det er tæt på næringsstoffer, kan det regelmæssigt bruges i begrænsede mængder i de fleste voksne hundes diæter. Fordi det er lavt i fedtindhold og kulhydrater, er det et perfekt alternativ til kommercielle hunde godbidder, og med kun 7 kalorier pr. Rejer er det perfekt til de klumpere hunde, der finder sig i en diæt.\nDette betyder, at rejer kan være en god kilde til kaloriefattigt protein til næsten enhver hund. Naturligvis har mindre hunde lavere ernæringsmæssige behov end større hunde, så du vil gerne fodre din hund passende i henhold til deres størrelse. Det er svært for hunde at få de næringsstoffer, de har brug for på tør kibble alene, så fodre dem rå naturlige fødevarer som rejer til protein, og fodrer dem med frugt som ananas for kulhydrater er en god idé.\nKogt, rå eller dybstegt?\nMens du kan fodre din pooch mest rå kød, er rejer lidt anderledes. Når den serveres rå og ubehandlet, indeholder rejer skadelige bakterier, der kan have en negativ indvirkning på din hunds fordøjelsessystem. Af denne grund vil vi anbefale, at du kun fodrer din hundeje, der er kogt.\nDybstegt rejer er noget, vi ikke anbefaler, at du fodrer din hvalp. Selvom det kan være super velsmagende, er det en forarbejdet fedt mad, som han kunne undvære. Dybstegt mad i overskud kan forårsage fordøjelsesproblemer hos din hvalp, og du vil sandsynligvis rense løs afføring som et resultat.\nHvis du laver rejer til karry eller i noget saftigt, skal du sørge for at tilberede hans rejer separat, da han ikke skal få krydret eller krydret rejer. Så frisk, almindelig, kogt rejer er den eneste type, som vi vil anbefale, at du fodrer din hvalp.\nHvilke dele kan de spise?\nLigesom os mennesker skal hunde kun spise de kødfulde muskels haler, så sørg for at fjerne hovedet og skallen, da de er skarpe og kan irritere fordøjelseskanalen og undertiden kan forårsage kvælning.\nNår du sidder med den kødfulde hale, skal du sørge for at koge rejerne i henhold til pakningsinstruktionerne og kontrollere, at den er gennemstegt, indtil den er lyserød i farve og let uigennemsigtig.\nHvor meget rejer kan hunde spise?\nEn halv kop rejer hver uge er velegnet til de fleste hunde, men ændr dette lidt alt efter hans vægt. Mens rejer har et lavt indhold af fedt og kalorier, er det højt i kolesterol, så sørg for kun at fodre din pooch rejer som en lejlighedsvis godbid snarere end i hvert måltid.\nHeldigvis og uden at blive for teknisk her, er kolesterolet, der findes i rejer, det sundere kolesterol, der kan være ret gavnligt for hans hjertesystem, hvilket er en anden grund til, at rejer skal nydes i moderation.\nEr rejer gavnlige for hunde?\nLigesom de fleste skaldyr er den fuld af Omega 3-fedtsyrer, hvilket også er godt for hjertesystemet og fremmer en sund hud og pels. Det inkluderer også en række næringsstoffer, såsom Astaxanthin, Selen, Kobber, Zink og vitamin B6, A og E, omend i små mængder. Ud over disse og ovennævnte protein- og energifordele inkluderer de vigtigste næringsstoffer, der findes i rejer:\nVitamin B12: Vitamin B12 spiller en vigtig rolle i hundens gastrointestinale sundhed såvel som metaboliske funktioner. Det hjælper også med at holde hans blodlegemer sunde, hvilket naturligvis hjælper i det daglige velbefindende og giver ham den energi, han har brug for. Mangel på dette vitamin resulterer i træthed, appetitløshed og vægttab, så det er vigtigt at sikre, at han får sit daglige indtag af vitamin B12.\nNiacin: Dette er et andet vitamin, mindre almindeligt kendt som vitamin B3, og det er en vigtig antioxidant, der reparerer celler og omdanner energi til glukose, som producerer den energi, han har brug for til at fungere. Det hjælper også med at opretholde sunde hormonniveauer, og uden dette vitamin vil han lide træthed og mental sløvhed.\nFosfor: Fosfor er et mineral, der ligner det mere berømte fætter, calcium, og det hjælper med at opretholde stærke og sunde knogler og tænder. Men det er også vigtigt for absorptionen og funktionen af de andre B-vitaminer, der er anført ovenfor. Det hjælper også nyrerne med at fungere sundt, og det kan endda holde rakitis i skak.\nSom ved enhver introduktion af ny mad skal du sørge for kun at give ham en lille mængde i starten, et par rejer vil gøre, bare for at sikre, at hvis han oplever bivirkninger, holdes de på et minimum.\nNogle bivirkninger kan omfatte diarré, opkastning og overdreven flatulens, så hvis du bemærker nogen af disse symptomer, skal du sørge for ikke at fodre ham mere med rejer. Andre bivirkninger inkluderer ridser, hudpletter og øreinfektioner, og det vil snart være klart, at rejer ikke er snacken for ham.\nMere alvorlige bivirkninger inkluderer anafylaktisk chok, som kan være dødelig, så hvis du bemærker symptomer såsom nældefeber, et hævet ansigt eller næseparti, overdreven savlen eller rødglødende hud, skal du straks tage ham til dyrlægen. Selvom dette er en meget usædvanlig bivirkning, er det mere sandsynligt, at han opstår, hvis han spiser rejer, der enten er rå eller ikke kogt ordentligt.\nSpørgsmål: Kan hunde spise rejer?\nA: Som nævnt tidligere bør hunde ikke spise rejer. Det kan være farligt, især for mindre hunde, fordi de bliver en kvælningsfare, hvis de sidder fast i din hvalps hals.\nSpørgsmål: Kan hunde spise rejeskaller?\nA: Du skal altid fjerne rejer, før du fodrer den til din hund. Mens nogle mennesker fodrer deres hvalpe rå, er rejeskaller også en kvælningsfare, ligesom haler. Vi anbefaler ikke dette og opfordrer dig til at se din dyrlæge, hvis din hvalp ved et uheld indtager en rejeskal.\nSpørgsmål: Kan hunde spise shirmp tempura?\nSvar: Vi anbefaler ikke din hund at spise nogen form for dybstegt mad, bare fordi det påvirker deres krop og fordøjelsessystem hårdere end det gør mennesker. Selvom lejlighedsvis tempura sandsynligvis ikke forårsager meget skade, vil vi anbefale at se din dyrlæge, hvis din hund har en bivirkning på nogen af de anvendte krydderier.\nQ: Kan hunde spise rejer scampi?\nSvar: Scampi indeholder smør og hvidløg i de fleste opskrifter. Dette er en af de typer rejehunde, der normalt kan forbruge uden meget besvær, selvom hvidløg kan være lidt rig på deres mave. Vi vil anbefale moderering her, så du ikke giver din hvalp maveproblemer. Normalt laver folk ikke scampi for at fodre direkte til deres hund, og det er et resultat af rester. Så du vil bare sørge for at vide, hvad der var inkluderet i scampi-krydderierne, før du fodrede til Fido.\nSpørgsmål: Kan hunde spise rejekiks eller chips?\nA: Det hele afhænger af opskriften. Hvis din hund er kornfri, kan nogle krakkeropskrifter have tilsat mel i dem, og din hvalp kan have en bivirkning. Vi anbefaler moderering af chips, især hvis de er stegte.\nSpørgsmål: Kan hunde spise rejer alfredo?\nSvar: Dette afhænger i vid udstrækning af hvilke ingredienser der bruges i alfredo-opskriften. De fleste opskrifter på Alfredo indeholder mejeriprodukter, som nogle hvalpe kan have problemer med at fordøje. Vi anbefaler, at du kun fodrer din hund rejer Alfredo i moderation.\nSpørgsmål: Kan hunde spise rejercocktail?\nA: Rejecocktail er egentlig bare kogt rejer med tilsat sauce. Sauce anbefales ikke til hunde, men den faktiske reje kan fodres til din hund uden problemer, hvis den fodres til din hvalp i moderation.\nQ: Kan hunde spise rejerstegt ris?\nSvar: Rejerstegt ris er normalt bare fint, da de fleste ingredienser normalt kun inkluderer grøntsager, æg, ris og rejer. Din hund kan have et problem, hvis rejer stegt ris, hvis opskriften bruger sojasovs. Nogle hunde kan have en negativ reaktion på sojasovs på grund af ingredienserne, så du vil være sikker på at kende ingredienserne ude og ude.\nQ: Bruges rejer i nogle tørre hundemad?\nA: Normalt ser du fisk som en ingrediens i visse typer hundemad. Du kan se, at fisk er en primær ingrediens i nogle af vores favorit mad til Rottweilers, og også inkluderet i nogle fødevarer til formuleret til gravhunde.\nSå du ved nu, at din bedste ven kan spise rejer ret sikkert, afhængigt af hvordan den er kogt. Han skal kun spise den kødfulde kropsdel, og du skal fjerne det skarpe hoved, haler og skal. Rejerne skal koges grundigt og skal være almindelige uden krydderier eller krydderier.\nRejer har en bred vifte af sundhedsmæssige fordele, og den er fyldt med sunde fedtstoffer og næringsstoffer, og lugten alene gør de fleste pooches vanvittige. Bare vær sikker på at når du først fodrer ham med rejer, overvåger du hans reaktioner for at sikre, at han ikke er allergisk over for det, eller værre, gå ind i anafylaktisk chok.\nSå længe han reagerer godt på det første gang, kan du fortsætte med at inkludere det i hans ugentlige diæt. Kan din Pooch lide rejer? Fortæl os i kommentarerne nedenfor, hvor skør din hvalp er ved at spise rejer!


Afslag - grundet militært "udseende" - Side 2 - Nordisk Våbenforum\nAfslag - grundet militært "udseende"\nRe: Afslag - grundet militært "udseende"\nIndlæg af Dumpe » 30. mar 2008, 09:56\nDen AWB (Assault weapon ban) du henviser til er ikke gældende lov længere. Den faldt bort i 2004, der kunne ikke samles støtte til en forlængelse.\ngodt nok er det klart defineret hvad man måtte , men reglerne var så tåbelige at gjorde helt ondt. f.eks måtte der ikke være gevind på løbet\nTilmeldt: 8. jun 2005, 12:06\nIndlæg af Murdoch » 30. mar 2008, 10:24\nSlettegaard skrev: var det muligt at se et billed af omtalte våben?\nJeps... det er sådan en fætter her!\ngsg-5.jpg (38.23 KiB) Vist 5321 gange\nIndlæg af HePe » 30. mar 2008, 13:13\n..og her lidt omtale af fætteren:\nIndlæg af Lassescout » 30. mar 2008, 16:24\nFlot arbejde HePe. Det er sådan den skal tackles !!\nNår tilladelsen til denne salonriffel er kommet som den skal, så kunne jeg godt tænke mig at udfordre afslaget på Colt AR15.\nDet savner fuldstændig hjemmel i den gældende lovgivning. Konstruktionen af gode militærvåben har altid budt på lignende udfordringer som kostruktionen af gode jagtvåben. De skal fungere under alle vejrmæssige forhold, de skal være så lette og effektive som muligt, og have bedst mulig rækkevidde og præcision. Man kan så prioritere visse egenskaber frem for andre til specielle opgaver, men dette gælder også for både jagtvåben og militærvåben. Jægere har derfor til alle tider været hurtige til at bruge de landvindinger som militærets udviklingsbudgetter har givet. Tænk blot på klassikere som M98 og M96. Ingen vil nu om dage løfte et øjenbryn når de anvendes til jagtbrug. De nye materialer, kalibre og tekniske løsninger der nu om dage indføres militært, har også stor relevans for jægere.\nSå når salonriflen er i hus, så tager vi fat på Colt AR15.\nTilmeldt: 8. okt 2005, 15:31\nKontakt Ole Høiberg\nIndlæg af Ole Høiberg » 30. mar 2008, 19:55\nHej, I en tilsvarende sag, for næsten en snes år siden, blev denne problematik grundigt vendt med såvel politiet som Justitsministeriet. Jeg har fundet dele af sagen frem, men det kræver nogen arkivarkæologi, at gøre den komplet. J.M. Blev stillet 10 spørgsmål omkring denne problematik, og svaret fra J.M.på det sidste var:\n" Ved vurderingen af et konkret våben i forbindelse med en ansøgning om tilladelse til erhvervelse til jagtbrug ses der ikke at være hjemmel til at tage hensyn til andre forhold end rent tekniske og sikkerhedsmæssige."\nJeg skal forsøge at grave sagen frem, den er ganske parallel.\nMed venlig hilsen, Ole Høiberg, Hunters House.\nIndlæg af HePe » 30. mar 2008, 20:03\nHej Ole!.. Tak for den information.. jeg kommer forbi og hilser på en dag :)\nIndlæg af Murdoch » 30. mar 2008, 20:09\nDet ville være helt i top, hvis du kunne finde noget på sagen. Det lyder som om at den ville være god at referere til når jeg klager.\nOle Høiberg skrev: Hej, I en tilsvarende sag, for næsten en snes år siden, blev denne problematik grundigt vendt med såvel politiet som Justitsministeriet. Jeg har fundet dele af sagen frem, men det kræver nogen arkivarkæologi, at gøre den komplet. J.M. Blev stillet 10 spørgsmål omkring denne problematik, og svaret fra J.M.på det sidste var:\nTilmeldt: 10. okt 2006, 22:03\nIndlæg af Strom » 30. mar 2008, 21:09\ntilgiv mig at jeg ikke er enig i denne sag.\njeg synes også disse våbentyper er sjove, men kan ikke se at de hører hjemme på en jagttilladelse\npå samme måde som vi skal omkring JM for at få tilladelse til håndvåben der ikke ligger indenfor "normen", burde disse våben registreres til baneskydning eller IPSC lignende skydninger eller anden form for plinking.\ndisse våben kan da bruges til jagt men jeg kan ikke tro det er formålet med anskaffelsen\nIndlæg af Lassescout » 30. mar 2008, 21:48\nJeg går på jagt med en Steyr Scout.\nDen er ikke semi-automatisk, men hvis den var, ville den bare være endnu bedre til jagtbrug, så kunne jeg koncentrere mig fuldt og helt om vildtet og skudtegn, uden at skulle tænke på at repetere. Den har et fiberforstærket polymerskæfte, fluted pibe, indbyggede støtteben, ekstra magasin i skæftet, Picatinny rail til nem montage af forskellige sigtemidler, UIT-rail under forskæftet og et lille opbevaringsrum i pistolskæftet til rensegrej m.m.\nSelvom jeg bruger den til jagt, var tanken med udviklingen af riflen oprindelig delvis miltær, og alle de features jeg har nævnt ser du også på rent militære våben. Jeg har aldrig før haft en riffel der på så mange punkter giver mig den funktionalitet jeg mener at have brug for. Jeg vil også gerne undersøge om andre militære features giver mig fordele på jagt som traditionelle jagtvåben ikke tilbyder mig.\nHvis lovgiverne på Christiansborg vil forbyde mig det, så vil jeg selvfølgelig overholde den lov, uanset hvor uenig jeg personlig kan være. Men sagens kerne er, at det har de ikke gjort. Derfor kan en tilfældig politimand ikke vælge at lade som om de har. Slet ikke ved at henvise til en ældgammel smagsdommerudtalelse der ikke har nogen som helst lovmæssig begrundelse.\nJeg skal nok overholde loven, men det skal politiet også. Så er jeg lidt ligeglad med, om andre tror jeg ikke vil bruge riflen til jagt, det bliver min sag.\nDu kan godt have ret i Strom, at disse skydevåben nok i første omgang vil blive brugt mere på bane end på jagt, og hvad så? det er da også meget jagtrelevant at komme på skydebanen og få en masse træning. I min familie har vi i mange år dyrket både jagt og baneskydning. Jeg har aldrig forstået hvorfor disse to aktiviteter skal holdes skarpt adskilt, for mig hænger de fint sammen.\nSenest rettet af Lassescout 30. mar 2008, 22:02, rettet i alt 1 gang.\nIndlæg af HePe » 30. mar 2008, 21:59\nStrom skrev: tilgiv mig at jeg ikke er enig i denne sag.\nJeg vil gerne spørge,\n1) hvorfor "sjove" våbentyper ikke hører hjemme på en jagttilladelse?.. når du mener, at de kan bruges til jagt\n2) hvorfor du ikke kan tro, at jagt er formålet med anskaffelsen?.. når du mener, at de kan bruges til jagt\nMan skal være opmærksom på én væsentlig detalje.. Det er, at der søges om tilladelse til dette våben, til jagt i udlandet. I henhold til justitsministeriets retningslinier kan der gives tilladelse til halvautomatiske rifler, der udelukkende skal anvendes til jagt i udlandet.\nMed denne bestemmelse er det underforstået, at dansk våben- og jagtlovgivnings almindelige regler for halvautomatiske rifler ikke gælder for en halvautomatisk riffel, der udelukkende skal anvendes til jagt i udlandet. Derfor er det også irrelevant om Østjyllands politi mener, at skydevåbnet er uegnet til jagt, hvis der hermed menes i henhold til dansk jagtlovgivning, som kun gælder for jagt og regulering i Danmark.. Men i strid med forvaltningsloven "glemmer" Østjyllands politi desuden at begrunde, efter hvilken retsregel/lovbestemmelse, dette konkrete våben er uegnet til jagt.\nDet er ikke god sagsbehandling fra Østjyllands politi.\nIndlæg af kt8 » 30. mar 2008, 22:34\nHvis våbnet er præcist nok, som det med garanti er, ser jeg ingen grund til at man ikke kan bruge det til jagt..du bliver jo også set skævt til når du har pumpgun med på fællesjagt, selvom den er mindst ligeså god som alle andre, for flere år siden var det O/U haglbøsser man ikke synes hørte til på fællesjagt :roll:\nJeg brugte selv en remington 597 halvauto med lyddæmper og en ordentlig kikkert til at skyde råger, de gamle jægere syntes jo også den så farlig ud, især ved siden af deres museumsstykker med den ringeste kikkert jeg nogensinde har set, de var mere positive efter jagten, jeg skød 4 gange så mange som dem\nHvor går grænsen, sort plasticskæfte eller aftageligt magasin ...glæder mig til at høre udfaldet...\nTilmeldt: 13. jan 2008, 00:22\nGeografisk sted: vig og polen\nIndlæg af Stanley » 30. mar 2008, 22:58\nhvornår holder vi op med at komme med de dumme kometar ang hvad der er godt til jagt eller omvendt,\nda fældsnæver i alle tildfælde, er at i bestæbers os på, at få et våben som vi syndes har de engskaber, vi som personer har brug for.og synes at lige netop dette våben har det . det kan være at man gerne vil have et pistol grep på sin riffel eller er forelsked i et engelsk skæfte. hoved sagen er jo at vi har den samme interasse. nogle mer end ander. og lige maget hvad i jagt er det jo i sidste ende den kulge vi vælger som som bestemer skaden >>::/\nTilmeldt: 25. feb 2005, 18:06\nIndlæg af ajdjdk » 30. mar 2008, 23:05\nSom kt8 også bemærker det kan halvautomatiske kal.22 rifler i alle afskygninger fint anvendes\ntil regulering af råger i Danmark.\nIsær til rågeregulering finder jeg faktisk halvauto rifler langt mere anvendelige og jagtetisk korrekte,\nda man langt hurtigere kan affyre et andet eller tredie skud, for at dræbe fuglen hurtigst muligt.\nOg som en sidebemærkning: Man skal ikke bevise at man regulerer råger, for at få våbentilladelse.\nSå ha' det dog sjovt!\nIndlæg af Rigbymauser » 31. mar 2008, 08:39\nJeg er nok osse enig med dig(som måske den eneste på dette forum..hahaha). Jeg har intet imod at kan erhverve semiauto-paramilitære våben. Men der ligger bare en signalværdi(krigsliderlig) som kan falde uheldigt ud i offentlighedens(myndighederne) søgelys. En MP5 i .22cal er sikkert udmærket til jagtbrug, men hvorfor kan en browning 1/2auto ikke bruges istedet for?. Jeg ved godt det lugter lidt af smagsdommeri, men jeg er ikke selv til camouflagevåben, lasersigte osv, hellere en engelsk dobbeltriffel, som forøvrigt aldrig har været fremstillet til andet end egentlig "jagt".\nFor 20 år siden syntes jeg det var spændende med paramilitære våben(der var alt jo spændende), men for mig var det bare et kort stadie.Hvis jeg faldt over et militærvåben på en vandretur, ville jeg nok smide det i den lokale sø, eller bare aflevere det til politiet. Jeg syntes hvis folk skal erhverve disse våbentyper, hvilket er fint nok med mig, skal de kunne erhverves på samlertill, eller igennem skytteforening som gør i specielle skydedicipliner, der kræver bæltefødning eller highcapacity mags. Jeg har mødt ofte det argument at militærevåben er bedre egnet til jagt i extreme klimaer, fremt for f.eks en sako 75. Det er fis i en hornlygte...man har brugt admindelige jagtvåben i mands minde, extreme klimaer. HVor findes der steder her på jorden hvor admindelige jagtrifler lige pludselig ikke fungere mere ? Hvis man skal skyde under vand ville et argument for at købe en hapun nok være sagligt\nIndlæg af HVK » 31. mar 2008, 08:57\ndumpe skrev: Hej Mapzter\nSorry - jeg var ikke klar over at den var udløbet.... Tåbelig eller ej - så var reglerne da defineret.... ;-) Og det var egentlig det der var mit budskab....\nIndlæg af Glockster » 31. mar 2008, 09:38\nDer er selvfølgelig ingen der kan tage din menig fra dig, men imidlertid oplever jeg at du gør som politiet. "Jeg syntes ikke om du kan lide den riffel..det behov har jeg ikke..derfor kan du umuligt have et sådant behov og dermed vil jeg ikke udstede en tilladelse" ::-;<\nJeg er sikker på du ville blive tosset hvis motorkontoret nægtede at indregistere den bil du ville have, med henvisning til at den lokale kontorperson syntes den var grim og iøvrigt have flere HK end man kunne have behov for!\nLad være at dømme hvad andre har behov for men nøjes med at glædes over vi ikke er ens alle sammen\nIndlæg af Marius » 31. mar 2008, 11:08\nRigbymauser skrev: .. En MP5 i .22cal er sikkert udmærket til jagtbrug, men hvorfor kan en browning 1/2auto ikke bruges istedet for?. Jeg ved godt det lugter lidt af smagsdommeri, men jeg er ikke selv til camouflagevåben, lasersigte osv, hellere en engelsk dobbeltriffel, som forøvrigt aldrig har været fremstillet til andet end egentlig "jagt"....\nJeg er såmænd enig i, at mange våben tager sig fjollede ud og måske ville befinde sig bedre som rekvisitter i 'Starship troopers' end på en dansk jagt. Men det vi bliver nødt til at fastholde, er de saglige krav til våbenets funktion ifht. jagt.\nJeg talte i lørdags med en gut der dyrker en spændende og efter danske forhold usædvanlig jagtform: skijagt, hvor man kombinerer langrend med jagt på topfugl. Hans jagtriffel var en tung rustbeskyttet varmintriffel med lamineret skæfte som ville være uegnet til eks. drivjagt. Men til jagt på ski var det for ham det idelle jagtvåben, idet præcisionen var afgørerende alle vejrforhold til trods.\nKulturelle eller smagsbetingede kriterier for jagtvåbens udseende ville basere sig på flertallets behov og derved uværgeligt påvirke funktionelle aspekter ved jagtvåben. Dette ville for nogen påvirke jagtens udførsel negativt, idet de ville være tvunget til at gå på jagt med et våben der ikke var bedst egnet. Specialister vil altid være i minoritet, hvad enten de er interessede i rustfri eller Holland&Holland, og derved være underkastet majoritetens regler. Majoriteten ville kunne synes at rustfri var grimt eller at dobbeltrifler var upræcise politisk ukorrekte reminiscenser fra kolonitiden.\nSåfremt vi indførte andre kriterier for jagtvåben end deres jagtmæssige værdi, frygter jeg at du snarere ville komme på jagt med en Sauer 200 STR end en engelsk dobbeltriffel ;-)\nIndlæg af kt8 » 31. mar 2008, 13:02\nJeg ved godt det lugter lidt af smagsdommeri, men jeg er ikke selv til camouflagevåben, lasersigte osv, hellere en engelsk dobbeltriffel, som forøvrigt aldrig har været fremstillet til andet end egentlig "jagt".\nEnhver halvauto vil være en dobbeltriffel overlegen, en dobbeltriffel er tung, upræcis og kun egnet til korte skud, du foretrækker vel også tweed tøj istedet for camoflage? :;>-\nTilmeldt: 1. feb 2007, 09:18\nIndlæg af PBD » 31. mar 2008, 14:42\nSom en sidebemærkning vil jeg lige tilføje, at jeg stadig har 2 klagesager liggende ved JM, ang. samme problematik. Sagerne er send fra Fyns Politi, der pt. nægter tilladelse til enhver ½auto med "militær-lignende" udseende. Sagerne er sendt videre fra JM til rigspolitiet, så der må være noget muggent/slemt på vej, når JM ikke kan henvise til gældende lov som her påstås, og dermed sætte Fyns politi gevaldigt på plads. Min teori er at der rent faktisk arbejdes på højtryk for at få disse våbentyper forbudt for enhver pris. Jeg har også en sag kørende med en karabin, hvor politiet mener at piben er af en sådan længde/korthed, at det må være en pistol. Uagtet at der ikke er minimums-længde på riffelpiber, og våbnet har skæfte og er beregnet til affyring med begge hænder i normalt "riffel-anslag". Disse sager kan desværre tage uendelig tid, da det virker som om INGEN vil røre dem med en ildtang. Desværre har jeg på fornemmelsen at der kommer til at ske noget grumt, men vi må vente og se.\nIndlæg af Rigbymauser » 31. mar 2008, 15:15\nEnhver halvauto vil være en dobbeltriffel overlegen.I visse aspekter ja..som på slagmarken, hus til hus krig, eller på forummer\nen dobbeltriffel er tung, upræcis og kun egnet til korte skudHvor ved du det fra du foretrækker vel også tweed tøj istedet for camoflage?Hvis absolut skulle vælge imellem psykotøj eller snobtøj, ville tweed(snobtøj) nok blive foretrukket... og standarden kunne blive trukket lidt op :;>-\nIndlæg af Trotyl » 31. mar 2008, 16:31\najdjdk skrev: Og som en sidebemærkning: Man skal ikke bevise at man regulerer råger, for at få våbentilladelse.\nOvennævnte fik mig til at tænke på, om man skal bevise man har jagt i udlandet, for at erhverve en tilladelse, til en flerskuds halvautomat ?\nIndlæg af Sako75 » 31. mar 2008, 16:44\nDu kan jo stadig godt gå på jagt i udlandet selvom at du ikke har din egen jagt der. Det ville jo ikke være muligt for folk at få tilladelse til jagt i udlandet hvis de fx køber jagtrejser.\nIndlæg af Trotyl » 31. mar 2008, 16:58\nHvis du nu står med papirerne på jagtrejsen i hånden.\nIndlæg af Sako75 » 31. mar 2008, 17:02\nJa ok på den måde, men hvad så når du kommer hjem igen, skal du så sælge dit våben og købe et andet næste gang du skal på jagt i udlandet?\nIndlæg af Trotyl » 31. mar 2008, 17:30\nSako75 skrev: Ja ok på den måde, men hvad så når du kommer hjem igen, skal du så sælge dit våben og købe et andet næste gang du skal på jagt i udlandet?\nDu må jo ikke bruge den til jagt i DK alligevel.\nDet var heller ikke ment som et forslag. Det var et spørgsmål. ;-)


Chauffør for AV AV AV faldt i søvn på motorvejen - Noisey\n03 juli 2018, 11:50am\nChauffør for AV AV AV faldt i søvn på motorvejen\nDet danske band er uskadt, men deres manager opfordrer festivaler til at holde øje med frivillige, efter gruppen var tæt på motorvejsulykke.\nFestivaler er ensbetydende med frivilligt arbejde, dygtige musikere og et minimum af søvn. En kombination, der ikke er til fare for så meget andet end dit eget velbefindende, hvis det drejer sig om, at du ligger på Roskilde i et telt og gerne vil rave hele natten, men samtidig skal tage vagter i en friturekasse af en burgerbod om dagen. Men for den danske elektroniske trio AV AV AV blev netop den blanding livsfarlig lørdag nat.\nI et opslag på Instagram skriver bandets manager, Ole Nørup, at AV AV AV var på vej fra en natoptræden på en festival i Schweiz til lufthavnen, da chaufføren faldt i søvn bag rattet. Heldigvis havde DJ Er Du Dum Eller Hvad holdt sig vågen som den eneste i bilen.\n"Bilen kurede hen af autoværnet før Martin fik den rettet op," skriver Ole Nørup.\nHeldigvis er bandet uskadt, men manageren bruger den uhyggelige situation til at sende en besked til festivalarrangører overalt.\n"Den tyske lydtekniker, der kørte med i bilen, var tidligere på dagen blevet hentet af den samme chauffør. Han havde altså kørt i mindst 12 timer. Ulykken skete midt om natten. Det er super uholdbart. Jeg håber derfor, at festivaler, der har biler, der kører i døgndrift, læser dette og tager dialogen med festival-kollegaer om, hvordan man sikrer, at almindelige hviletider overholdes."\nHør AV AV AVs seneste ep, Fundamental Physics Vol. 02, her, vær taknemmelig for, at DJ EDDEH ikke er typen, der altid sover i biler, og læs hele Ole Nørups opslag herunder.