Tässä kaupungissa tuulee aina.: 2019\nTänä vuonna muun muassa...\nEsikoinen täytti kahdeksan ja kutsui kaverinsa Näin koulutat lohikäärmeesi -synttäreille.\nPikkuveli täytti kolme, innostui poliiseista, piirsi pääjalkaisia ja oppi laulamaan JVG:tä.\nSain jatkaa toisen vuoden peräkkäin samassa työpaikassa ja saman huikean työporukan kanssa, vaikka jouduinkin hyvästelemään superihanat ysimme.\nMies sai kirjaprojektilleen kustannussopimuksen ja esiintyi Helsingin kirjamessuilla.\nInnostuin kirppistelystä ja ostin enemmän käytettyjä kuin uusia vaatteita.\nMuutimme huhtikuussa uuteen kotiin.\nYhtenä heinäkuisena iltana näin kuudenkymmenen tuhannen muun kanssa Ed Sheeranin Malmin lentokentällä.\nYritimme turhaan myydä asuntoamme ja ryhdyimme sitten asuntosijoittajiksi.\nMies teki kahta työtä ja enemmän työmatkoja kuin koskaan.\nRemontoimme uutta kotiamme iltaisin ja viikonloppuisin huone kerrallaan.\nEsikoinen aloitti partion ja lähti ensimmäiselle partioleirilleen.\nUnohdin syksyllä joogan tärkeyden ja sain itseni täysin jumiin.\nPojat rakensivat mummolan metsään puumajan.\nOlimme joulun oksennustaudissa koko perhe ja jouduimme perumaan uudeksivuodeksi varaamamme Tallinnan-reissun.\nVähensimme lihansyöntiä niin, että arkena syömme enää vain kalaa ja kasviksia.\nKävimme koko perheellä ensimmäistä kertaa Kaupunginteatterissa.\nOlin jälleen lukuvuoden töiden jälkeen kesän työttömänä.\nLenkkeilin edelleen vähintään kahdesti viikossa koko vuoden ajan.\nPikkuveli oppi syömään sushia.\nMökkeilimme Lehtisaaressa enemmän kuin aikoihin.\nKatsoimme miehen kanssa Chernobylin ja The Actin sekä True Detectiven kolmannen tuotantokauden.\nOpettelin käyttämään huulipunaa.\nPakkasimme siskon kanssa mukaan kirjat, pyyhkeet ja uikkarit ja teimme päiväretken Suomenlinnaan.\nLuimme esikoisen kanssa Harry Potterit loppuun.\nPikkuveli kävi ensimmäistä kertaa Korkeasaaressa.\nSyyslomalla matkustimme jälleen Kuopioon.\nOsallistuimme työporukalla Yläkaupungin yön Kati Puska -performanssiin Harjulla.\nKoukutuin true crimeen ja Jäljillä-podcastiin.\nHarrastimme syksyllä ihan liikaa ja arki tuntui olevan lähinnä poikien kuljetusta paikasta toiseen.\nEsikoinen oppi mummolassa soutamaan.\nJuhlimme keväällä ystäväni kihlajaisia ja syksyllä fiilistelimme kahden muun ystävän vauvauutisia.\nNäin ystäviäni liian harvoin.\nEmme tehneet perheenä yhtään ulkomaanmatkaa, mutta mies kävi työreissuilla Lissabonissa ja Wienissä.\nStressasin öisin hampaita narskutellen ja sain loppuvuodesta purentakiskon.\nKävimme miehen kanssa Suomipopeilla.\nJärjestimme Halloween-juhlat viidentenä vuonna peräkkäin.\nOtin vähemmän valokuvia kuin pitkään aikaan.\nMaalasimme heinäkuussa nimemme Oikokatuun.\nJärjestimme puiston Syystulkoot sekä Yläkaupungin yön kahvion, mutta opettelin myös sanomaan ei (muullekin kuin Spotify premiumille).\nLähettänyt Laura klo 13.19 Ei kommentteja:\nAnna-Kaisa Linna-Aho: Paperijoutsen.\n"Anna naurahti vähän surullisesti.\n'Jotkut syntyvät niihin kultavaunuihin', hän sanoi. 'Jotkut aloittavat tyhjästä. Minä jouduin aloittamaan vähän niin kuin miinuspuolelta.'\nHän oli saanut letin valmiiksi, mutta avasi sen heti ja alkoi letittää uudestaan, hiljaisuudessa.\nSillä tavalla oli hyvä olla vielä hetken. Lähellä, mutta toisen kasvoja ei tarvinnut nähdä."\nAnna-Kaisa Linna-Aho: Paperijoutsen (2019)\nOtava, 315 sivua.\nSinä keväänä helsinkiläisillä oli nälkä. Talvella oli syöty ensin perunaa ja sen loputtua lanttua, sitten kerätty koivunlehtiä ja keitetty nokkosista keittoa, joka ei koskaan pitänyt nälkää poissa kovin kauaa. Kauppalaivat jäivät satamiin meren toiselle puolelle ja niiden mukana appelsiinit, kahvipavut ja kaakao. Jos ei ollut vainua kaupanteon suhteen tai sukua maalla, sai keittää nälkäänsä vesivellin ruisjauhoista ja suolasta tai kuoria pataan edelliskesän itäneitä nauriita. Oikean kahvin tuoksua ei tunnu kukaan enää muistavan.\nHelsinkiläistyttö Lydia pakenee nälkää maaseudulle kesällä 1943 ja asettuu asumaan vanhaan kotitaloonsa eläväisen Annan kanssa. Siinä missä Lydia on vakava, ujo ja kokematon, on Anna luonnonlapsi, joka keikauttaa päätään takakenoon nauraessaan ja joka sinisine silmineen ja ohuella kynällä piirrettyine kulmakarvoineen on kuin Greta Garbo. Vaikka sota painaa jälkensä jokaiseen, tulee Lydian talosta turvapaikka, jossa on aina aikaa vielä yhdelle tarinalle tai pimeässä kuiskatulle salaisuudelle.\nSamaan aikaan eräässä hämäläiskylässä Kyösti on valmis kuolemaansa. Tärkein on kirje perheelle sekä kengät, jotka hän jättäisi laiturille löydettäväksi, niiden jälkeen ei enää haittaisi, vaikkei ruumista koskaan löydettäisi. Kuolemansa jälkeen hän voi olla uusi ihminen, ensimmäistä kertaa juuri se, mikä haluaa.\nMuita voi satuttaa lähtemällä tai päättämällä toisin, mutta jos muiden takia valitsee kädenlämpöisen, turvallisen elämän, satuttaa itseään kaikista eniten.\n"Yläkerrassa, huoneessaan, Ellen kuuli äänet. Hän ei tiennyt, kenelle mikäkin ääni kuului. Lankkulattia vaimensi puheen ja pyöristi sen kuminaksi. Joku nauroi äänekästä, haastavaa naurua ja Anna kuului vastaavan siihen omallaan. Ellenin kämmenet hikosivat. Hän hengitti, hengitti, mutta silti tuntui, että hän ei saanut tarpeeksi ilmaa. Hän käveli sängyn laidalta ovelle, sitten ikkunaan - miten tyynesti suhisi koivu, vaikka maailma oli mennyt sekaisin - sitten takaisin sängyn laidalle.\nJos olisi vielä se ase.\nMutta Ellen ei ollut sellainen.\nHän oli nähnyt miehet huoneensa ikkunasta, kun he kääntyivät tieltä Lydian talon portille.\nOlisi pitänyt ymmärtää paeta kauemmaksi. Mutta ruoka loppui, ja jaksaminen.\nHänen suussaan maistui metalli ja viha."\nKotirintamalla sotaa käydään ilman aseita eikä koskaan tiedä, kenen sulhanen palaa kotiin arkussa ja kenen sielu säpäleinä. Moneen muuhun sotakuvaukseen verrattuna Paperijoutsenen naishahmot tekevät kuitenkin muutakin kuin odottavat - he ottavat itse vastuun omasta onnestaan ihan niin kuin miesten ollessa rintamalla myös kaikista kylän töistä.\nPaperijoutsen on Anna-Kaisa Linna-Ahon esikoisteos. Alkuasetelmaltaan kirja on melko perinteinen sotakuvaus, se sellainen, johon on saanut sukeltaa jo esimerkiksi Tommi Kinnusen teoksissa. Tarinan edetessä Paperijoutsen nostaa esille muitakin teemoja ja syvempiä merkityksiä. Vaikka tapahtumapaikkana on varsin tavanomainen sodanaikainen kylä, tuo Linna-Aho esiin raikkaita, nykyaikaisia näkökulmia käsitellessään identiteettiä, sukupuolivähemmistöjä sekä rohkeutta olla erilainen. Mutta kuinka monta kertaa itsensä voi lopulta koota palasista?\n"Joskus talvisin, kun Kaarlo heräsi vällyjensä alta säkkipimeään huoneeseen, hän mietti, että mitä jos jättäisi nousematta. Ei rupeaisi enää häätämään mustuutta ja pakkasta seinien ulkopuolelle, vaan antaisi niiden tulla hirsien raoista ja ikkunanpielistä ja vallata talon. Antaisi veden jäätyä kaivoon. Jäisi makaamaan ja antaisi olla."\nLähettänyt Laura klo 10.03 Ei kommentteja:\nTunnisteet: draama, kirjallisuus\nFOBO esti minua juhlimasta syntymäpäivääni.\nTäytin kesällä kolmekymmentäviisi. Siis kolmekymmentäviisi. Kun viisi vuotta aiemmin ystäväni järjestivät mökkijuhlia tai kotibileitä omien pyöreidensä kunniaksi, päädyin minä pakenemaan koko syntymäpäivää neljän päivän lomalle Roomaan. Oli kolmenkympin kriisi, jälleen yksi kiireinen arviointiruuhka sekä se aina niin erityisen hankala aika saada ketään paikalle, kun kaikki juhlivat omillaan kesäloman alkua, ovat matkanneet Pohjanmaalle serkun ylioppilasjuhliin tai toinen jalka jo puoliksi lentokoneessa tulevan kesän takia. Tuntui helpoimmalta skipata koko juhlat klassisella ”matkoilla”-selityksellä.\nMyöhemmin - ja toki ennakkoonkin - tietenkin vähän harmitti. Siksi päätin, että seuraavaa merkkipaaluani juhlitaan ihan oikeasti. Näin mielessäni salaattipöydän, sushilajitelman ja sipsikulhot, punaviinin ja yhdessä poksautetut kuoharipullot, kahdeksankymmentäluvun henkeen olkatoppauksiin, neonväreihin ja korkeavyötäröisiin farkkuihin pukeutuneet ystäväni sekä taustalla soivan Duran Duranin. Suunnilleen niihin samoihin vaatteisiin pukeuduttiinkin silloin, kun viimeksi järjestin itselleni kunnolliset syntymäpäiväjuhlat ollessani kuudennella luokalla.\nMutta sitten en lopulta järjestänyt yhtään mitään enkä edes puhunut koko syntymäpäivästäni tai juhlahaaveistani kenellekään, joka ei niistä jo ennakkoon tiennyt. Syntymäpäivän aamuna mies lähti normaalisti töihin ja me aloitimme poikien kanssa esikoisen huoneen remontin ja illalla pyöritin puistossa yhdistyksen pitämää futiskoulua, johon siihenkään en ollut kehdannut pyytää ketään tuuraajaksi. Koko kolmekymmemtäviisivuotispäivä olisi jäänyt kokonaan huomaamatta, elleivät äiti ja isä olisi ilmestyneet iltapäivällä oven taakse mukanaan käpykakku. Keitin kahvit, leikkasimme kakkua ja viikkoa aiemmin omia syntymäpäiväjuhliaan viettänyt esikoinen päivitteli, eikö näihin juhliin tosiaan ollut tulossa enempää vieraita. Kahdeksanvuotiaan syntymäpäiväkakkuun oli tarvittu jäätelöä yhteensä kahdeksan litraa, ja juhlissa olivat loppuneet kesken niin istumapaikat kuin puhtaat mukitkin, kuinkas muutenkaan. Ystävien tuomat lahjat kannettiin juhlien jälkeen kotiin Ikea-kassissa, siinä isossa sinisessä.\nVasta viime viikkoina syntymäpäiväfiaskoni on saanut oikean nimen: FOBO. FOBO tulee sanoista fear of better options, parempien vaihtoehtojen pelko. Ehkä, vastaa FOBO Facebookissa saamaansa tapahtumakutsuun silloinkin, kun kalenteri vielä näyttää tyhjää, sillä koskaan ei tiedä, onko jotain muuta vielä tulossa. Katsellaan, huikkaa FOBO ilman, että se tarkoittaisi mitään tai että se välttämättä sitouttaisi yhtään mihinkään. Mitä jos kukaan ei tulekaan, kuiskii se jossain minun olkapääni takana joka kerta, kun järjestän lastenjuhlat, vappupäivän naamiaiset tai naapuruston halloweenit tai luon minkään Facebook-tapahtuman. Samalla se muistuttaa niistä kaikista kerroista, kun jo sovittu kahvittelu on jouduttu viime hetkillä perumaan, illanistujaisista joita ei ikinä saatu järjestettyä, kokouksista joita taas kerran siirrettiin kun niin monelle tuli jotain muuta menoa ja tyttöjen viikonlopusta, joka aina jäi sille palaillaan-asteelle. Ennen kaikkea se palauttaa mieleen ne juhlat, joiden vieraslistalla moni roikkui saattaa osallistua -statuksessa vielä siinä vaiheessa, kun ruokatilaukset ja -ostokset pitäisi jo tehdä ja piti päättää, miten toimia, sillä nykyaikana ehkästä on tullut uusi kyllä.\nSiksi sen sijaan, että olisin ladannut soittolistalleni Duran Durania ja suunnitellut tarjottavat, päätin, etten tänäkään vuonna uskalla järjestää syntymäpäiväjuhlia: vielä surullisempaa kuin jättää juhlat pitämättä olisi ollut suunnitella kaikki valmiiksi ja saada pelkkiä ehkä-vastauksia.\nMiksi ystävien kanssa ei pysty enää sopimaan kahvitreffejä etukäteen? kysyi Anna Wilkman kolumnissaan lokakuussa, ja teksti olisi voinut olla minun kirjoittamani. Vaikken itsekään joka kerta jaksa organisoida tapaamista, matkustaa ystävän luokse toiseen kaupunkiin tai istahtaa kahvikupin ääreen hetkisen työpäivän jälkeen, olen nykyään, niin monen ehkä-vastauksen saamisen jälkeen, pyrkinyt vastaamaan ystävilleni aina kyllä, jos elämä ei ole murjonut ihan täysin sängyn pohjalle. Sen päätöksen ansiosta olen päätynyt kahvilaan vaihtamaan kuulumisia entisen opiskelukaverin kanssa siitäkin huolimatta, että oli takana pitkä työviikko ja kotona odotti pehmyt sohva, ja teatteriin keskellä viikkoa, jonka väsymykset karisivat kummasti uudessa ympäristössä.\nJälleen kerran olen myös päättänyt, että seuraavaa merkkipaaluani juhlitaan ihan oikeasti. Ehkä se on nimenomaan tämä kolmikymppisyys, joka sekä uuvuttaa että täyttää kalenterin töillä, harrastuksilla ja lasten vienneillä ja hauilla niin, että kyllän vastaamisesta tulee välillä niin vaikeaa, niin ystävilleni kuin minullekin. Ehkä viiden vuoden päästä juhlien järjestäminen onkin jo helpompaa,\nLähettänyt Laura klo 12.01 Ei kommentteja:\nTunnisteet: ajattelin tänään, minä, synttärit, ärsytys\nInka Nousiainen: Mustarastas.\n”Tuhannesta kahteentuhanteen. Sen verran Suomessa ilmoitetaan vuosittain ihmisiä kadonneiksi. Eksyneitä lapsia, karanneita teinejä, muistisairaita vanhuksia. Valtaosa löytyy vuorokauden kuluessa mutta joka vuosi 15-20 ihmistä jää selvittämättömästi kadoksiin. Useimmat nuoria aikuisia. Nollasta kolmeen henkirikoksen uhrina. Jotkut taas omasta tahdostaan.\nYli kymmenessä perheessä jokainen vuosi jokainen päivä: mitä tapahtui? Jäljellä pelkkä mykkä kauhu, ja ensimmäinen musta tyhjä joulu, ja iltaisin ilmassa itkuinen pyyntö, anna edes pieni merkki.”\nInka Nousiainen: Mustarastas (2019)\nWSOY, 146 sivua.\nKeltainen reppu, se on ainoa, mikä Juhasta palaa kotiin. Kolmen kaveruksen risteilyreissun jälkeisenä aamuna portaikossa oven takana seisoivat Ketola ja Kuusela käsissään Juhan reppu ja takanaan hiljaisuus. Jossain vaiheessa yötä Juha oli lähtenyt hytistä eikä enää palannut, jonnekin se jäi. Sano sille, että soittaa heti kun tulee kotiin, pyytävät pojat. On vuosi 1989, se sama, jolloin Berliinin muuri murtui, Japanin keisari Hirohito kuoli ja Jasser Arafat vieraili Suomessa ensimmäistä kertaa. Siihen vuoteen jäi myös Juha, seitsemäntoista vuotta. Marraskuussa olisi tullut täyteen se kahdeksastoista, sitä varten oli jo hankittu hopeanharmaa, plyysiverhoiltu Mazda 626, vuosimallia -83.\nJo ennen reissua äiti oli aavistanut pahaa: pihapiiriin oli yhtäkkiä ilmestynyt mustarastas.\nVeli ei palaa kotiin enää koskaan. Mutta kun päälle vetää veljen vanhan punaisen toppatakin, tuntuu jotenkin kummasti, että ainakin jotain on vielä jäljellä.\nEi viestiä, ei selitystä, ei edes vilahdusta M/S Fennian turvakamerakuvassa, ei rantaan huuhtoutuvaa lippalakkia. Epätietoisuus veljen kohtalosta saa Juhan pikkusiskon Eevan vielä vuosienkin jälkeen kysymään, mitä oikein tapahtui. Mitä veljestä olisi tullut, mitä heistä yhdessä, koko perheenä? Mitä tapahtui kannella, sillä siellähän veli jossain vaiheessa oli? Löikö tuuli vasten kasvoja ja tuliko merta katsellessa mieleen vakavia ajatuksia? Entä mitä veljelle sanoisi, jos vielä voisi? Ja millaista on itse jatkaa kasvamista ja elämää, mutta kotoa, aikuistua ja perustaa perhe, kun isoveli on ikuisesti nuori?\n”Haluaisin kertoa, että minulla on veli. Minulla on veli Jani mutta sen lisäksi minulla on veli nimeltä Ikuisesti Nuori. Poika jolla meni nauru käsiin ja joka ei voinut mitään sille, että vuodesta toiseen pysyi lintuna. Ja sitten yksi aamu se ei enää palannutkaan kotiin.\nMeret jäätyivät ja sulivat, eikä se tullut. Tuli täydellinen auringonpimennys, eikä se tullut. Nelson Mandela vapautettiin, kylmä sota päättyi, Suomessa soitettiin maailman ensimmäinen GSM-puhelu, eikä se tullut. Jäämies Ötzi löytyi, löytyi ensimmäinen eksoplaneetta, maailman ensimmäinen lammas kloonataan, Wayne Gretzkyn pelipaita jäädytettiin jokaisen NHL-hallin kattoon. Maailman väkiluku ylitti 6,5 miljardia. WTC-tornit romahtivat. Tuli sosiaalinen media ja Suomessa linja-autoihin turvavyöt. Mutta veli ei tullut.”\nPieni suuri kirja kuulostaa kovin kuluneelta, mutta Mustarastas on juuri sitä. Nousiainen kirjoittaa samalla sekä uskomattoman surullisesti että uskomattoman kevyesti, ja lopulta kirja on täynnä hiirenkorvalle käännettyjä sivuja merkiksi kohdista, joihin haluan vielä palata. Toisaalta teksti tuntuu menevän jonnekin niin syvälle, ettei sitä pysty lukemaan kuin joitain kymmeniä sivuja kerrallaan. Ehkä se on kieli, joka vaatii tulla pureskelluksi ennemmin kuin ahmituksi. Tai ehkä se johtuu siitä, että vuosia sitten oli toinenkin Juha, serkku, sekin valkotukkainen poika, melkein kaksimetrinen, joka jäi ikuisesti nuoreksi samalla kun me muut kasvomme aikuisiksi, jäi valokuva-albumin kellastuneisiin lapsuuskuviin, kesiin, joissa tuoksui mummon mansikkamehu.\nMustarastas perustuu osittain Eeva Soivion elämäntarinaan ja sen pohjalta tehtyyn KOM-teatterin näytelmään Mustarastas, kadonnut veli.\nIso kasa kysymyksiä ja loputon suru, ikävä, josta tulee vuosien saatossa haaleampaa ja odotus, joka leimaa jokaista katoamisen jälkeistä sekuntia, minuuttia, lopulta kuukautta ja vuotta. Mutta tarinat, jotka jäävät kesken, jatkuvat aina jossain muualla. Ja jos ei tiedä, on keksittävä tarinalle loppu itse. Niin kauan, kuin läheisistä kertoo tarinoita, kulkevat he jossain vieressä, vaikkakin sitten näkymättömissä.\n”Äiti on odottanut koko tämän ajan. Toivonut ja uskonut, että vielä jonain päivänä saisi sut kotiin. Sillä se on äitien tehtävä. Äidit seisovat rannoilla sinisissä takeissa, valmiina ottamaan vastaan sen, mikä ikinä takaisin tulisi. Siskojen tehtävä on jatkaa kertomista. Siskojen tehtävä on muistaa niin tarkasti kuin mahdollista.”\nLähettänyt Laura klo 13.53 2 kommenttia:\nKaksitoista ajatusta elämästä.\nAsun Jyväskylässä, enkä oikeastaan voisi kuvitella asuvani enää missään muualla. Rakastan Kuokkalan sillan valoja, Kirkkopuistoa, Harjun portaita, sieltä kajahtavaa Iltasoittoa sekä sitä, että aina näin joulun alla on yksi päivä, jolloin koko kaupunki pistää päähänsä tonttulakit ja valitsee auton sijaan vihreän linkin, jossa tonttulakki käy matkalippuna - puhumattakaan siitä, että olemme vuosien saatossa saaneet täältä ison kasan hyviä ystäviä, joista on tullut meidän tukiverkkomme.\nInnostun minua kiinnostavista asioista aina välittömästi ja uppoaa niihin totaalisesti: hyvä kirja olisi luettava heti, koukuttava sarja nähtävä saman tien kokonaan ja aloitettu remontti saatava valmiiksi mahdollisimman nopeasti. En osaa jättää asioita kesken tai hoitaa niitä pikkuhiljaa - mikä on sekä tehokasta ajankäyttöä että ylimääräinen stressitekijä elämässä.\nIhailen ystäviäni. Mun ympärillä on ihan uskomattomia tyyppejä, jotka ovat selvinneet vaikka mistä, tekevät väitöskirjaa ja elävät samalla yksinhuoltajan arkea, hyppäävät lentokoneeseen ja matkustavat yksin Aasiaan, uskaltavat puhua isoistakin jutuista siinä missä viikonlopun kuulumisista ja luottavat rakkauteen sen suurimmankin menetyksen jälkeen.\nHaluaisin, että tällä hetkellä arkea värittävä kiire väistyisi ensi vuonna. Syysloman jälkeen elämä on tuntunut olevan lähinnä paikasta toiseen kiiruhtamista, sillä arkisin jommallakummalla pojista on ollut vähintään yksi harrastus neljänä iltana ja sitä ennen on aina pitänyt saada lapset sekä haettua että ruokittua, ja mies on tehnyt kahta työtä sekä aiempaan enemmän työreissuja. Kaipaan ihan superpaljon aikatauluttamattomia viikkoja sekä sitä, ettei kiire pääse pään sisälle.\nRentoudun parhaiten yksin tai miehen kanssa niin, että on ihan hiljaista. Oikeastaan vasta tänä vuonna jatkuva melussa oleminen niin töissä kuin kotonakin on alkanut uuvuttaa jotenkin ihan erityisen paljon. Siksi parhaita hetkiä ovat jokatiistaiset saunaillat ihan yksin, kirjan lukeminen peiton alla niin, että mies lukee omaa kirjaansa sängyn omalla puolellaan sekä esimerkiksi se, kun mummolassa laitamme lapset nukkumaan ja lähdemme ihan kahdestaan uimaan, soutelemaan tai ihan vaan pihakeinuun istuskelemaan.\nLuonnettani kuvaavat parhaiten sanat tehokas, vaativa ja empaattinen. Olen aina ollut taipuvainen pefektionismiin, ja vaikka olenkin pyrkinyt siitä viime vuosina eroon, vaadin silti itseltäni paljon enkä juuri tee asioita puolittain. Minä olen se, joka imuroi joka toinen päivä, kokkaa ruuan alusta asti itse kahdesti päivässä, järjestää lastenjuhlat koko naapurustolle ja tekee syyslomalla pienen remontin lastenhoidon ohessa. Haluaisin olla rennompi ja toisaalta oppia myös arvostamaan omia saavutuksiani enemmän. Toisaalta olen myös empaattinen, ystävällinen, reilu ja toivottavasti myös hyvä ystävä.\nIlostun pienistä jutuista, kuten ystävän laittamasta viestistä, kollegan tsempeistä, oppilaasta, joka jää tunnin jälkeen juttelemaan, miehen kaupasta tuomista vähän paremmista sämpylöistä sekä siitä, kun jompikumpi tai molemmat pojista kiipeävät syliin ja ryömivät kainaloon.\nJos voisin tehdä mitä vaan, tekisin lyhyempää työaikaa, niin että voisimme välillä pitää poikien kanssa hitaita aamuja eikä aina olisi niin kiire (ja luonnollisesti saisin edelleen sen verran palkkaa, ettei pankki alkaisi liikaa hengittää niskaan eikä kaupassa tarvitsisi katsoa, mikä niistä tonnikalapurkeista on kaikista halvin).\nHaluan ympärilleni ihmisiä, joiden seurassa ei tarvitse miettiä jokaista sanaansa tai yrittää esittää olevansa jotain enemmän kuin onkaan.\nHaaveilen siitä, että voisimme koko perhe elää pitkän ja terveen elämän ja että ainakin lähivuodet menisivät ilman suuria suruja.\nEn luopuisi suoristusraudasta, lempifarkuistani tai perjantain sipsipussistani.\nAjankohtaista juuri nyt ovat joulufiilistely, hyvät elokuvat ja kirjastosta lomaa odottamaan hakemani kirjat, Jäljillä-podcast, Manifest-tv-sarja sekä lähestyvä joululoma, jolloin matkustamme ensin mummoloihin viettämään joulua ja sen jälkeen oman perheen kesken Tallinnaan vastaanottamaan uutta vuotta.\nHaasteen nappasin Katjan blogista.\nLähettänyt Laura klo 8.42 Ei kommentteja:\nSinä rakennat pojalleni kiireettömän joulun.\nJoulukuun ensimmäisenä maanantaina Pikkuveli päiväkotiryhmineen sai tehtävän: heidän täytyi pelastaa pieni apua tarvitseva apina, jonka ilkeä näätä oli napannut mukaansa. Aamun hämärissä puettiin päälle haalarit, toppatakit, hanskat ja pipot ja kiivettiin yhdessä lumiselle Harjulle. Sieltä se puusta löytyikin, Api, jonka Pikkuveli myöhemmin ylpeyttä äänessään kertoi huomanneensa ensimmäisenä. Yhdessä se vietiin turvaan päiväkodille, tietenkin, sillä näätähän saattoi vaania vielä aivan lähistöllä eikä apina mitenkään selviäisi yksin ulkona pakkasessa. Ilmassa väreili jännitys, jonka saa aikaan vain hyvä seikkailu.\nSeuraavana päivänä avattiin kalenterin toinen luukku, jonka perusteella alettiin rakentaa: tarvitsihan Api oman kodin. Joka päivä kalenterin luukusta paljastui jotain uutta Apille. Ensin sille rakennettiin uusi koti, sitten sitä sisustettiin pikku hiljaa kalenterista päivittäin löytyvien, loprumuotoon kirjoitettujen vinkkien mukaan. Joka päivä rasiasta nostettiin myös sen lapsen nimi, jonka saisi viedä Apin luokseen yökylään.\nOn joulukuun toinen viikko, ja olen väsyneempi kuin vähään aikaan. Korjaan kokeet, yritän suunnitella jotain valmiiksi jo tammikuulle ja räätälöin yksilölliset tehtäväpaketit sille, joka jo lähti Egyptiin ja sille, jonka kurssi uhkaa näillä näytöillä jäädä suorittamatta. Siinä missä minun energiani riittää muuten enää arviointikeskusteluhin, viesteihin vastaamiseen ja ruotsinkieliseen elokuvaan, olet sinä kirjoittanut kokonaisen tarinan, jota kolmevuotiaani pääsee päivittäin elämään. Sen lisäksi olet vienyt poikani joulukirkkoon, järjestänyt päiväkodilla joululaulutilaisuuden, leiponut poikani kanssa pipareita, pelannut lautapelejä, askarrellut tonttuja ja syönyt jouluaterian. Se olit sinä, joka näytit kolmevuotiaalleni Kirkkopuistoon pystytetyn joulumaan valtavine poroineen ja loistavine rekineen, kun minä en vielä kertaakaan tässä kuussa ole iltaisin harrastuksesta toiseen kuskaamiseltani ehtinyt poikaani sinne viedä. Ensi viikolla pakkaan kolmevuotiaani reppuun myös pyyhkeen, laudeliinan ja uimahousut, sillä olet järjestänyt joulusaunan. Sinun rakentamasi joulu on kiireetön, täynnä satuja, seikkailua ja jännittävää odotusta, ja en voisi olla onnellisempi, että poikani saa olla osa sitä. Aulaan joulukuusen viereen piirretystä kuvasta voin katsoa, mitä minäkin päivänä olette tehneet, sillä sinä olet piirtänyt siihen kaiken.\nSen lisäksi pyyhit nenän, nostat syliin, silität päiväunille, luet kotoasi tuomaasi Mikko Mallikasta, laitat supersankaripassiin tarran silloin, kun se on ansaittu, säilöt naulakkoon taas yhden retkeltä löydetyn kepin ja kävyn ja puet hanskat kärsivällisesti niin, että jokainen pieni sormi todellakin tulee oikeaan paikkaan. Äiti hoitaa sua niin hyvin ja on sulle niin rakas, sanoitat yhtenä hämäränä ja väsyneenä aamuna kolmevuotiaan kyyneleitä ja minäkin melkein purskahdan itkuun siinä ahtaassa, kurahousujen täyttämässä eteisessä. Sillä viikolla hoidan kaiken yksin miehen ollessa Itävallassa, ja elän niiden sanojen voimalla monta päivää.\nIltapäivisin haen kotiin tyytyväisen pojan, ihan joka päivä.\nJoululahjaksi kolmevuotias valitsi sinulle siemenlajitelman jollekin, joka tarvitsee sitä kaikista eniten, ja sen lisäksi olen ostanut suklaata. Mutta tietenkään se ei riitä. Siksi kiitos, niin kuin joka päivä lähtiessäni yritän sinulle muistaa sanoa. Välillä se tuntuu vähän tyhmältä, mutta olet niistä kyllä ihan jokaisen ansainnut.\nLähettänyt Laura klo 12.23 4 kommenttia:\nTunnisteet: lapset, Pikkuveli, päiväkoti, äitielämä\ntiistai 10. joulukuuta 2019\nEnnen kuin rupesin selaamaan blogista tänä vuonna lukemiani kirjoja, olin varma, että tämän vuoden näitä rakastin -lista olisi todella pitkä. Lopulta kelpuutin sille kuitenkin vain viisi kirjaa - siitäkin huolimatta, että koko vuoden on tuntunut, että olen lukenut erityisen paljon erityisen hyviä kirjoja. Kun aikaa lukea on rajallisesti, nousee rimakin samalla vähän korkeammalle. Niitä ihan kivoja kirjoja en juurikaan - tuota Napoli-sarjaa lukuun ottamatta - ole tänä vuonna edes lukenut.\nParas tänä vuonna lukemani kirja oli ehdottomasti Hanya Yanagharan Pieni elämä. Samalla se oli toki myös kauhein tänä vuonna lukemani kirja. Mutta sellaisia kai ne eritityisen hyvät kirjat lopulta ovat: ne onnistuvat ravisuttamaan niin paljon, että paikoin voi jopa ihan fyysisesti pahoin.\nTÄLTÄ NÄYTTI KIRJAVUOSI 2019\n1. Sarah Winman: Kani nimeltä Jumala\n2. Hanya Yanaghara: Pieni elämä\n3. Kristin Hannah: Satakieli\n4. Mia Kankimäki: Naiset joita ajattelen öisin\n5. Joël Dicker: Totuus Harry Quebertin tapauksesta\n1. Sarah Winman: Merenneidon vuosi\n2. Donna Tartt: Jumalat juhlivat öisin\n3. Fiona Barton: Lapsi\n4. Kristina Ohlsson: Sairaat sielut\n5. Ruth Ware: Rouva Westaway on kuollut\n6. Pajtim Statovci: Bolla\n7. J. K. Rowling: Harry Potter ja puoliverinen prinssi\n8. Joël Dicker: Stephanie Mailerin katoaminen\nNäihin olin pettynyt:\n1. Donna Tartt: Tikli\n2. Camilla Läckberg: Kultahäkki\n3. Sofi Oksanen: Koirapuisto\n4. Elena Ferrante: Napoli-sarjan kolme ensimmäistä osaa\nTarkemmat arviot kaikista listan kirjoista löydät blogista tagilla kirjallisuus.\nLähettänyt Laura klo 9.57 Ei kommentteja:\nlauantai 7. joulukuuta 2019\nPieniä parempia valintoja: Toisenlainen lahja.\nViime syksynä teimme ysiluokan ruotsintunnilla kuuntelutehtävän, jonka aiheena olivat arjen pienet teot, jolla nuoret säästävät luontoa. Tehtävän yhdessä kohdassa mainittiin aineettomien lahjojen kuten Afrikkaan toimitettavan puun hankkiminen, ja vaikka kyseessä oli vain yhden tunnilla tehtävän tehtävän yksi kohta, jäimme siihen kiinni pitkäksi aikaa: kävi nimittäin ilmi, ettei kukaan luokasta ollut koskaan kuullutkaan eettisistä lahjoista. Googlasimme yhdessä Kirkon Ulkomaanavun sivut ja selasimme valikoimaa. Erityisesti ysejä tuntui huvittavan tarjolla ollut halaus. Vuohi ehkä, samoin jalkapallo, mutta kuka nyt haluaisi lahjaksi halauksen?\nPalasimme aiheeseen pitkin syksyä, ja lopulta siitä tuli meille jonkinlainen yhteinen vitsi, meidän juttumme. Siksi joulun lähestyessä tiesin, että hankkisin ruotsinryhmälleni Kirkon Ulkomaanavulta joululahjan. Pohdin pitkään hankkivani nimenomaan halauksen, mutta päädyin lopulta kuitenkin puuntaimiin, joista keskustelu aineettomista lahjoista alun perin lähti. Valitsin oppilailleni ruotsinkielisen kortin, ja vuosi sitten ysieni nimissä toimitettiin puuntaimia aluelle, jonne niitä kaikkein eniten tarvitaan.\nLokakuussa ennen syysloman alkua pitäessäni ruotsin tuntia uusille kaseilleni luokan oveen yllättäen koputettiin. Yhtenä äänekkäänä mylläkkänä sisään kopisteli neljä niistä minun viimevuotisista ysiluokkalaisistani, joille olin viime vuonna opettanut ruotsin sanajärjestystä ja vähän myös maailmanparannusta. Mukana heillä oli ruotsinkielinen kortti ja niiltä samoilta Kirkon Ulkomaanavun sivuilta hankittu eettinen lahja muistoksi viimeisestä yläkouluvuodesta ja ehkä myös vähän kiitokseksi niistä ruotsintunneistakin. Ne sun puut kasvoi vuosien aikana hedelmää, joten nyt saat takaisin hedelmäpuita, oli korttiin kirjoitettu. Ne teinit, jotka vajaa vuosi sitten olivat ihmetelleet, kuka oikein hankkii lahjan jollekin muulle, olivat ostaneet minulle hedelmäpuita.\nJuuri näiden hetkien takia haluan tehdä tätä työtä myös niinä toisenlaisina päivinä, jolloin tunnin loputtua kerään lattialta lennokiksi muuttuneen aikamuotomonisteen ja pyyhin pupetista siihen piirretyn tagin.\nKirkon Ulkomaanavun sivuilta voi hankkia tänäkin vuonna aineettomat ja oikeasti elintärkeät joululahjat hänelle, jolla on jo kaikkea ja joka ei oikeasti tarvitse enää yhtään kosmetiikkalahjapakkausta tai neulepaitaa. Toisenlaisen joululahjan avulla voi sekä ilahduttaa läheistään että samalla tukea kaikkein vaikeimmissa oloissa elävien ihmisten toimeentuloa. Toisenlainen lahja turvaa kaikista köyhimpien maiden ihmisille riittävän ruuan, puhtaan veden ja mahdollisuuden esimerkiksi koulunkäyntiin, ja työtä tehdään ihmisten uskontoon, etniseen taustaan tai poliittiseen vakaumukseen katsomatta. Kirkon Ulkomaanavun valikoimasta löytyy lahjoja viidestä eurosta ylöspäin aina yli tuhannen euron yrityslahjoihin, ja valita voi niiden hedelmäpuiden lisäksi vaikka vuohen, kuusi kanaa, hygieniapaketin tytölle tai aterian koko kylälle.\nMeidän ostoskoriimme sujahti tänä vuonna niiden perinteisten puuntaimien lisäksi koulupuku ja siemenlajitelma, ja mitä poikieni opettajia yhtään tunnen, uskon heidän arvostavan niitä enemmän kuin yhtään käsivoidetta tai tuikkukippoa.\nPieniä parempia valintoja -postaussarjassa esitellään niitä arjen ympäristöystävällisiä valintoja, joita kuka tahansa voi tehdä suhteellisen helposti:\nPalasaippua ja -shampoo\nKuinka vähentää ruokahävikkiä\nThe Humble co ja bambuhammasharja\n10 helppoa kasvisruokaa peruslapsiperheklassikoiden tilalle\nPakkauksettomuus sekä Lushin uutuuksia\nYstävieni ja minun parhaat kirppisvinkit Jyväskylään\nKuvat: Kirkon Ulkomaanapu\nLähettänyt Laura klo 9.57 2 kommenttia:\nTunnisteet: eko, ekoilu, hyväntekeväisyys, joulu, pieniä parempia valintoja, työ\nJoël Dicker: Stephanie Mailerin katoaminen.\n”Katselin pysäköintialuetta ja näin Stephanien nousevan autoonsa. Hän heilautti minulle kättään ja huusi: ’Nähdään pian, ylikomisario Rosenberg!’\nNiin ei kuitenkaan käynyt.\nSillä tuona päivänä Stephanie Mailer katosi.”\nJoël Dicker: Stephanie Mailerin katoaminen (La Disparition de Stephanie Mailer, 2018. suom. Kira Poutanen)\nTammi, 716 sivua.\nNew Yorkiin Hamptonsissa sijaitsevasta Orphean rantakaupungista tuli kuuluisa yhtenä heinäkuisena yönä vuonna 1994. Jo alkuillasta kaupungin pääkatu täyttyi asukkaista ja innokkaista turisteista, jotka olivat tulleet viettämään Orphean ensimmäisen teatterifestivaalin avajaisia, katsomaan avajaisnäytelmää ja osallistumaan venesataman kansanjuhlaan. Ilmassa väreili odotus.\nKaikkien juhliessa keskustassa koko muu Orphea hiljeni: katukäytävillä ei ollut jalankulkijoita, puutarhoissa ei näkynyt liikettä, yksikään lapsi ei juossut tien yli jalkapallon perässä. Mutta kun esirippu teatterifestivaaleilla ensimmäisen kerran nousi, esitettiin todellinen murhenäytelmä Penfieldin asuinalueella, vain muutaman kadun päässä teatterista. Väliajalla teatterin katsomo alkoi täyttyä järkyttyneestä supinasta ja esityksen loputtua kaikki jo tiesivät: heidän nauttiessaan näytelmästä vain muutaman kadun päässä oli tapahtunut joukkomurha, jossa olivat saaneet surmansa iltalenkillä ollut kolmekymppinen Meghan Paladin sekä koko kaupunginjohtaja Joseph Gordonin kolmihenkinen perhe. Kaikki on tapahtunut lähes päivänvalossa, melkein keskellä kaupunkia - mutta juuri silloin, kun kaikki ovat katsoneet muualle.\nAloittelevat poliisit Jesse Rosenberg ja Derek Scott ratkaisevat joukkomurhan, jonka seuraukset repivät heidän molempien elämänsä riekaleiksi. Jokin ei kuitenkaan täsmää. Kun kaksikymmentä vuotta myöhemmin tapauksesta kiinnostunut toimittaja Stephanie Mailer sitten yllättäen katoaa, on Jessen ja Derekin palattava takaisin menneisyyteen ja selvitettävä, mitä Orpheassa todella tapahtui.\nKun on tappanut kerran, voi tappaa toistekin. Ja kun on tappanut kahdesti, voi tappaa vaikka koko ihmiskunnan. Silloin ei enää ole rajoja.\n”Olimme nuoria ja kunnianhimoisia. Tämä oli ensimmäinen mahdollisuutemme saada merkittävä tapaus hoidettavakseen. Minä olin kokeneempi kuin Jesse, minulla oli jo ylikonstaapelin arvo. Esimieheni kunnioittivat minua. Kaikki sanoivat, että poliisin urastani tulisi loistava.\nJuoksimme kadulle ja astuimme autoon, minä kuskin ja Jesse pelkääjän paikalle. Lähdin vauhdilla liikkeelle, ja Jesse tarttui lattialla olevaan hälytysvaloon. Hän laittoi sen päälle ja asetti sen ikkunan kautta siviiliautomme katolle. Valo värjäsi yön punaiseksi.\nSiitä kaikki alkoi.”\nOikeastaan tartuin Stephanie Mailerin katoamiseen vähän epäluuloisena, sillä olin ehtinyt lukea kirjasta useammasta blogista ja lehdestä vähän pettyneitä arvioita eikä viimeksi lukemani Dicker Baltimoren sukuhaaran tragedia lopulta yltänyt yhtään sille tasolle, mitä Harry Quebertin luettuani odotin. Siihen peilattuina Stephanie Mailerin katoaminen onnistuu kumoamaan kaikki ennakkoluulot heti ensimmäisiltä sivuilta alkaen. Juoni kulkee sujuvasti kahdessa eri aikatasossa ja useammalla eri kertojaäänellä, ja uusia epäiltyjä astuu mukaan estradille sitä mukaan, mitä syvemmälle tapaukseen mennään. Vaikka kirja on paksu, on ihan jokaisella sivulla juonen kannalta merkitystä. Jännitys säilyy ihan viimeisille sivuille asti.\nStephanie Mailerin katoaminen oli yksi niistä kirjoista, joita varten olisi tehnyt mieli ottaa töistä sairauslomaa ihan vain, jotta olisi voinut viettää koko päivän yksin tekstiä hotkien. Lopulta ahmaisin seitsemänsataasivuisen tiiliskiven seitsemässä päivässä - siitäkin huolimatta, että niihin päiviin sisältyi viisi täyttä työpäivää, poikien harrastuskuskaukset, korjattavat kokeet ja miehen neljän päivän työmatka. Vielä yksi luku, päätin, vaikka olisi pitänyt jo mennä nukkumaan. Useampana iltana valvoin murhatutkimusten parissa ihan liian myöhään.\n”Useat silminnäkijät todistivat Seanin olleen baarissa Stephanien katoamisiltana seitsemästä kello yhteen yöllä. Kirjoitin Annan työhuoneen magneettitauluun Stephanien lauseen: Mikä oli aivan silmiemme edessä, mutta mitä emme vuonna 1994 nähneet.\nArvelimme, että Stephanie halusi Orphean poliisin arkistoihin päästäkseen lukemaan vuoden 1994 joukkomurhan asiakirjoja. Menimme siis poliisin arkistohuoneeseen ja löysimme heti suuren pahvilaatikon, jossa tapauksen asiakirjojen piti olla. Mutta suureksi yllätykseksemme laatikko olikin tyhjä. Kaikki oli kadonnut. Sisällä lojui vain kellastunut paperinpala, johon oli kirjoitettu kirjoituskoneella:\nTÄSTÄ ALKAA PIMEÄ YÖ.\nKuin aarteenetsintään ensimmäinen vihje.”\nStephanie Mailerin katoaminen on juuri sellaista sopivan helppolukuista mutta samalla myös tarpeeksi haastavaa jännityskirjallisuutta, johon olen erityisen heikkona. Harry Quebertin tapaan myös Stephanie Mailerin katoaminen onnistuu kutomaan sellaisen verkon, että kirjan loppuratkaisua on mahdoton edes dekkarien suurkuluttajan aavistaa ennalta. Lopulta on pakko selailla tekstiä taaksepäin löytääkseen kohdan, jossa on tullut johdetuksi harhaan. Sillä siellä se oli, ihan niin kuin vuoden 1994 tapahtumat: mikä oli aivan silmieni edessä, mutta mitä en vain nähnyt.\n”Pääkadulla kaikuivat sireenien äänet. Hälytysajoneuvoja oli joka puolella.\nLähettänyt Laura klo 14.42 Ei kommentteja:\nTunnisteet: dekkarit, kirjallisuus\nKuukauden vege: paprika-avokadopasta.\nJoulukuun vegenä kokataan kermaista pastaa, jonka ohjeen löysin Beach House Kitchen -blogista ja muokkaisin meidän jääkaapin sisältöön sopivammaksi.\n2 tl limenmehua\n1/2 dl parmesaania\n1 dl kaurakermaa\nPese ja halkaise paprikat, poista siemenet ja paahda paprikoita 220-asteisessa uunissa kuori ylöspäin noin vartin ajan, kunnes paprikat ovat alkaneet saada väriä. Irroita kuori.\nLaita blenderiin avokadon hedelmäliha, kuoritut paprikat, limenmehu, parmesaani, valkosipulinkynnet, kaurakerma, oliiviöljy ja mausteet. Sekoita tasaiseksi.\nKeitä pasta ohjeen mukaan al denteksi ja sekoita kastike pastan joukkoon. Lisää päälle yrttejä ja parmesaania ja tarjoa tofun tai härkäpapupullien kanssa.\nJotain muuta pastaa?\nLähettänyt Laura klo 11.13 2 kommenttia:\nTunnisteet: kasvisruoka, pastaohje, resepti\nSaanut kaksi pussia verta.\nKatsonut kaikki Frendien jaksot useampaan kertaan.\nOsannut puhua sekä tanskaa että viroa.\nTodistanut lähikaupassa myymälävarkautta.\nTehnyt siivoojan töitä.\nMaistanut sirkkoja, etanoita ja simpukoita.\nLeiponut mummon kanssa karjalanpiirakoita.\nMatkustanut yksin ulkomaille töihin.\nKirjoittanut ylioppilaaksi laudaturin papereilla.\nTehnyt navettatöitä sekä lypsänyt lehmää.\nSaanut ampiaisen piston.\nSaanut aivotärähdyksen, kahdesti.\nSuorittanut Kauppakadun approbatorin.\nOllut mukana kuolonkolarissa.\nKirjoittanut pöytälaatikkoon runokirjan.\nPäässyt yliopistoon lukemaan matematiikkaa.\nOstanut kaksi asuntoa ja ryhtynyt asuntosijoittajaksi.\nYöpynyt yksin lentokentällä.\nHarrastanut tosissani kansantanssia.\nKiivennyt korkkareilla Holmenkollenin hyppyrimäkeen.\nEn ole koskaan -listani näet tästä.\nLähettänyt Laura klo 14.17 Ei kommentteja:\nkeskiviikko 27. marraskuuta 2019\nSofi Oksanen: Koirapuisto.\n”Toiset ehkä uskoivat, että elin paratiisisaarella siemaillen samppanjaa. Tuskin kukaan epäili minun olevan nyt joku, jonka palveluksiin jokaisella keskiluokkaisella helsinkiläisrouvalla on varaa. Eikö se ollut tarpeeksi painava rangaistus minulle? Se että elämäni oli tällaista, karkotuksen kaltaista, tuntemattomien ihmisten likapyykkien lajittelua ja vieraiden kakaroiden sotkuja. Antaisitko sinä minun pitää tämän mitättömän elämäni, jos selittäisin, miksi olin tehnyt niin kuin olin tehnyt?”\nSofi Oksanen: Koirapuisto (2019)\nLike, 404 sivua.\nItä-Ukraina 2006. Sähkötolppaan kiinnitetyn sään syömän ilmoituksen alalaidassa on jäljellä enää yksi puhelinnumerolappu. Koska Olenkan on löydettävä töitä pystyäkseen elättämään perhettään, hän tarttuu puhelimeen ja soittaa. Olenka puhuu kuutta kieltä ja haaveilee työstä tulkkina, mutta päätyy osaksi maassa rehottavaa hedelmöitysbisnestä, jonka parissa vallitsevat viidakon lait. Oman asunnon, kylpyhuoneen, juoksevan veden ja kahviloissa nautittujen espressojen hinta ovat luovutetut munasolut, joista lapsettomuudesta kärsivät länsimaalaiset ovat valmiita maksamaan paljon. Vähitellen Olenka kiipeää firman hierarkiassa ylöspäin ja etenee luovuttajasta koordinaattoriksi: nyt hän on se, joka etsii epätoivoista tyttöjä, joita ei ikinä kehuttu ja joihin imelät adjektiivit toimivat, ja oppii pitämään hankalat tytöt ruodussa. Jotain oppii vasta, kun bisneksessä on jo mukana: munasolun mukana luovuttaa aina myös palan sieluaan.\nHelsinki 2016. Perhe, äiti, isä ja kaksi lasta, on tullut snautserinsa kanssa koirapuiston, kuten niin monesti ennenkin. Penkillä puiston laidalla istuu Olenka, muka syventyneenä mukanaan tuomaansa kirjaan, kun viereen istahtaa nainen, jonka hänenkin liikkeissään on ihmisenkipeyttä ennakoivaa hitautta. He molemmat ovat tulleet puistoon, koska on pakko; pakko nähdä oma lapsi, jolla on isoisänsä silmät ja jonka nauru tuo mieleen lapsuuden onnelliset päivät ja sen elämän, mitä ei itse koskaan voinut saada.\n”Darian ilmaannuttua toimistolle minusta tuntui kuin kohtalo olisi antanut minulle mahdollisuuden nostaa hänet ja hänen perheensä suosta, johon he olivat uponneet Maksim Sokolovin kuoleman jälkeen. Eikä siinä kaikki. Minä pystyisin vielä parempaan, luomaan Darian tulevaisuudesta loisteliaan. Meidän piti vain pyyhkiä Snizne pois puheistamme, mielestämme ja muististani, kokonaan pois kartaltamme, ja aikeeni siinä vaiheessa olivat vilpittömät.\nDarian ei pitänyt koskaan saada tietää, millaiselle ihmisille hän lapsia antoi.”\nKöyhässä, vasta Neuvostoliiton alta irtautuneessa Ukrainassa pääsy mukaan vauvabisnekseen on samalla takuu paremmasta, vähintään keskiluokkaisesta elämästä. Olenkan kokoamissa kansioissa esitetään luovuttajan luusto, silmienväri sekä tarvittaessa vähän kaunisteltu tausta, jotta toiselta puolelta maailmaa ostoksille lentäneet asiakkaat voivat valita tulevalle lapselleen toivotunlaiset ominaisuudet. Yksi luovutus, ehkä kaksi, ja sen jälkeen ovet mallimaailmaan ovat avoinna, tytöille luvataan. Dollarien ja eurojen lisäksi bisneksessä liikkuvat kuitenkin myös rikollisuus, petos ja valheet. Lopulta ei voi luottaa kuin itseensä, eivätkä omatkaan valinnat ehkä enää vuosien päästä tunnu oikeilta.\n”Olin päässyt pitkälle. Oli auto, oli asunto, oli työ, oli omia luottokortteja. Oli mies, oli sydänääniä. Oli kokonainen kattaus elämää ja paljon menetettävää.”\nKoirapuisto on Sofi Oksasen kuudes romaani, jonka hehkutuksesta ei kukaan varmasti ole tänä syksynä voinut välttyä. Ehkä juuri siksi tunnen itseni jonkinlaiseksi kummajaiseksi sanoessani, että minut kirja jätti jotenkin kylmäksi. Koirapuisto tuntui nostavan jännitystä vähitellen, mutta se varsinainen huipentuma, jonkinlainen tunne, jota kirja tuntuu sivu sivun perään alustavan, jää lopulta kokonaan tulematta. Tarinan edetessä häiritsee myös tunne siitä, että olen lukenut tämän joskus ennenkin. Koirapuisto on ikään kuin sekoitus Oksasen aiempia romaaneja Normaa ja Puhdistusta, miesten hallitsemassa maailmassa elintilaansa puolustavia naisia, Neuvostoliiton varjoa, köyhyyttä, korruptiota, kostoa sekä isoja, repiviä ratkaisuja. Ehkä juuri siksi olisin itse mieluummin lukenut Sofi Oksaselta jotain ihan muuta, nähnyt jonkun kokonaan uuden puolen.\nVuoden kirjatapaus, Koirapuistoa kehutaan, mutta lukukokemuksena kirja oli minulle vain vähän keskinkertaista parempi.\n”Kaikista ei tullut nuoria leskiä, ei ehkä leskiä ollenkaan. Ehkä se olisi mahdollista minullekin. En toivonut sen enempää, sillä sydämeeni oli pudonnut taivaan tähti silloin, kun sitä vähiten odotin.”\nLähettänyt Laura klo 13.12 Ei kommentteja:\nElokuun lopussa revittiin vierashuoneen seinistä ensimmäiset kerrokset tapettia eikä olisi ikinä voitu kuvitella, että saataisiin käytettyä huoneen remontointiin seuraavat kaksi kuukautta. // Yksi työmatka bussissa podcasteja kuunnellen. // Astetta parempi sunnuntai-ilta Sohwilla: superhyvää misotofua, lasi punaviiniä sekä jälkiruuat, jotka pojat oma-aloitteisesti tilasivat koko seurueelle. // Syyskuussa juhlittiin yhden nelivuotiaan naamiaissynttäreitä - me saavuimme paikalle noitana, velhona, Harry Potterina sekä Turtlesina.\nJälleen kerran yksi remonttisunnuntai, jolloin päätettiin edes ruuanlaiton suhteen mennä helpoimman kautta ja tilata päivällinen Thai Street Foodista. Suosittelen. // Syyskuun lenkkimaisemat Viitaniemessä. // Syyslomaviikon sunnuntaina matkalla syömään isolla ystäväporukalla kävelimme ihan sattumalta maailman navan läpi. // Tämän vuoden Halloweeniksi mies päätti pukeutua sudeksi.\nSyyskuussa kaveri suositteli kuuntelemaan Jäljillä-podcastia. Jo parin päivän päästä olin koukussa ja sitä seuraavat viikot olen käyttänyt työmatkani true crime -tapausten parissa. // Olen ottanut tavaksi piipahtaa Keskustan kirppiksellä vähintään kerran viikossa. Mukaan on tarttunut muun muassa kaksi uutta luottopaitaa, sisävaatteita pojille, Pikkuveljelle toppahousut kahdella eurolla sekä esikoiselle maailman tyylikkäin Vansin kissalippis. Kaupan päälle kierrätyksestä saa vielä superhyvän fiiliksenkin. // Syksyn pieniä piristyksiä: nämä Yläkaupungin asfaltista bongaamani tekstit. // Esikoisen huone muutama minuutti sen jälkeen, kun olin pitkästä aikaa saanut sen siivottua.\nLokakuun lenkkimaisemat mummolassa. // Tänä vuonna marraskuun pimeys veti alleen ihan totaalisesti: useampana aamuna olen pimeässä töihin kiirehtiessäni päätynyt haaveilemaan näistä päivistä, kun ulos mennessä ei tarvinnut pukea takkia ja päivän tärkein tehtävä oli myydä hiekkakakkuja kioskista. // Isäinpäivänä testasimme Pettola Lorenzon, jonka artesaanipitsoja pitää käydä maistamassa joskus myös ilman lapsia. // Yhdet lauantaikahvit ystävän ja lapsien kanssa Localissa.\nLoppusyksystä meidän arki on ollut lähinnä kiirehtimistä töistä päiväkodille sekä koululle, sieltä kotiin laittamaan jotain nopeaa ruokaa ja sen jälkeen poikien harrastuksiin. Yhtenä torstaina esikoinen vietti ensin tunnin yleisurheilukoulussa minun lenkkeillessäni ja venytellessäni samaan aikaan ja sen jälkeen suunnattiin vielä koko perhe tunniksi palloilukerhoon. // Ystäviä ja hyvää artesaanipizzaa Kuopion Bloccossa syyslomaviikolla. // Lapsi mukaan töihin -päivänä otin kouluun mukaan tokaluokkalaisen, joka oli kärttänyt töihin pääsyä jo viikkoja. Loppujen lopuksi meillä oli ihan superkiva - joskin kiireinen - päivä, jona esikoinen oppi, mitkä ovat ruotsin preesensin päätteet (ja intoutui kutosten tunnilla jopa viittailemaan) ja joka päätettiin keskustassa sushilla. // Jyväskylä, valon kaupunki.\nViime syksyyn pääset kurkistamaan tästä.\nLähettänyt Laura klo 16.05 Ei kommentteja:\nTunnisteet: arki, syksy\nEnsimmäistä kertaa ikinä en ole vielä näin marraskuussa hankkinut yhden yhtä joululahjaa tai edes tiedä, mitä kenellekin ostaisin, mutta päätin silti tulla kirjavinkkaamaan teille, millaisia kovia paketteja kuusen alle tänä vuonna voisi hankkia. Näistä joku saattaa nimittäin hyvinkin päätyä pakettiin myös meillä.\n15 KIRJAVINKKIÄ JOULUPAKETTIIN\n2. Kummipojalle, neljäsluokkalaiselle:\nDavid Lagercrantz: Minä Zlatan Ibrahimovic\n3. Siskolle, perheen haaveilijalle:\nRiitta Konttinen: Aino Sibelius\n5. Esikoistaan odottavalle ystävälle:\nRaisa Mattila & Julia Thuren: Lapsiperheen parisuhdekirja\n6. Hänelle, joka rakastaa suuria tarinoita:\n7. Hänelle, joka on koukuttunut true crime -podcasteihin:\nMiehelle McNamara: Katoan yön pimeyteen\nJo Nesbo: Veitsi\n9. Hänelle, joka on aina pitänyt historiasta:\n11. Perheen pienimmälle:\n12. Kotimaisen kirjallisuuden ystävälle:\n13. Hänelle, jolle hygge on neulepuikot ja kuppi teetä:\nSanna Wikström & Mia Sumell: Hyvän mielen villasukat\n15. Hänelle, joka tykästyi Harry Potteriin:\nEdellisvuosien joululahjakirjavinkkeihin pääset tästä, tästä, tästä ja tästä.\nLähettänyt Laura klo 14.33 2 kommenttia:\nTunnisteet: joulu, kirjat, vinkit\nmaanantai 18. marraskuuta 2019\nRemonttipäivitys vol 5: vierashuone.\nKun loppukeväästä muutimme uuteen kotiimme, ehdotti mies, että remontti olisi kaikista helpointa aloittaa työ-/vierashuoneesta: tällöin kun kenenkään ei oikeastaan tarvitsisi asua remontin keskellä ja kun remontti kyllästyttyäsi, oven voisi tarvittaessa aina myös vetää kiinni. Muutaman viikon asumisen jälkeen halusimme kuitenkin päästä ihan ensimmäiseksi eroon esikoisen huoneen tunkkaisista tapeteista ja vierashuoneen remontti jäi.\nOnneksi. Jos nimittäin olisimme aloittaneet vierashuoneesta, emme varmaankaan olisi kesän ma syksyn aikana tehtyä yhtään mitään muuta.\nJo ensimmäisiä tapettipaloja revittäessä kävi ilmi, että vierashuonetta ei saataisi valmiiksi viikossa, niin kuin esikoisen huone, tai edes kahdessa, niin kuin makuuhuone. Kävi ilmi, että tapettikerroksia oli yhteensä viisi viideltä eri vuosikymmeneltä ja kaksi alinta niistä lähtivät pienimmillään muutaman sentin kokoisina palasina repien mukana samalla myös seinää. Kun toisen ja kolmannen tapettikerroksen välistä löytyi yllättäen myös uusi kerros kittiä, oli pakko keskeyttää työt hetkeksi ja tilata seinästä asbestimittaus, ihan vain varmuuden vuoksi Kun se osoittautui puhtaaksi, saatoimme jatkaa tapetin repimistä. Kun olimme kaivaneet sitä tarpeeksi syvälle, selvisi, että sen ylimääräisen kittikerroksen alla oli kahden pistorasian ja tapettikerroksen välille tehty uusi sähkökytkentä, joka kitillä oli haluttu peittää.\nViiden tapettikerroksen lisäksi piti irroittaa kaksi seinällistä puolipaneelia sekä kitata piiloon sen jättämien jälkien lisäksi ne kaikki kolot, jotka edellisten asukkaiden koko seinän kokoinen ja luonnollisesti seinään kiinni porattu kirjahylly oli jättänyt. Lopulta päädyimme tekemään tasoituksen ja hionnan kahteen kertaan, jotta lopputulos olisi mahdollisimman siisti.\nJokaisen vaiheen jälkeen puhuimme, että seuraavaan vaiheeseen palkkaamme apua. Että kun tapetti on revitty, joku muu saa tasoittaa pinnat. Että kun pinnat on tasoitettu, joku muu saa hoitaa maalauksen. Mutta sitten pidimme aina muutaman päivän tauon, minkä jälkeen laitoimme pojille leffan pyörimään ja jatkoimme taas kahdestaan.\nMutta ehkä juuri siksi uusi vierashuone tuntuu niin superkivalta. Kun nimittäin lopulta saimme viimeisetkin hyllyt porattua kiinni, tuntui lopputulos oikeasti jokaisen kirosanan arvoiselta.\nRemonttipäivitykset tähän mennessä:\ntokaluokkalaisen oma huone\nmitä on jo tehty ja mitä on vielä tekemättä\nLähettänyt Laura klo 14.31 Ei kommentteja:\nTunnisteet: kerrostalo, koti, remontti, työhuone, vierashuone\nCamilla Grebe: Horros.\n”Taittelen paperin varovasti auki. Levitän sen kojelaudalle ja kumarrun lähemmäs nähdäkseni sen paremmin iltahämärässä.\nSe vaikuttaa jonkinlaiselta runolta.\nOtsikkona on Horros.\nSen alla on runo leijonasta ja kyyhkystä. Viimeinen säkeistö riipaisee sydäntä.\nSyntyi kyynelistäni meri,\njohon kävin kuolemaa odottamaan\nsurun pehmeille laineille.\nSilloin tuli leijona takaisin,\nja sen suuressa kidassa\noli uusi kyyhky minulle.”\nCamilla Grebe: Horros (Dvalan, 2018. suom. Sari Kumpulainen)\nGummerus, 589 sivua.\nOn kolme viikkoa siitä hetkestä, jona rikostutkijan Manfred Ohlssonin tavallisen tylsä elämä on hajonnut pieniksi palasiksi: saadakseen puhua rauhassa puhelunsa loppuun hän on kääntänyt selkänsä, vain hetkeksi, ja hänen pieni tyttärensä on pudonnut neljännen kerroksen ikkunasta alas asfalttiin. Nadjan elintoimintoja ylläpitävien laitteiden keskeltä Manfred vedetään kuitenkin takaisin töihin. Tukholman eteläsaaristossa on huuhtoutunut luodolle miehen ruumis ja vähän myöhemmin vielä toinen. Rannalta löydettyjä miehiä yhdistää kaksi asiaa: heidän molempien ruumiidensa lähes jokainen luu on kuoleman jälkeen murtunut ja heistä ensimmäisen kynsien alta löytyy toisen uhrin ihosoluja.\nToisella puolella Tukholmaa kahdeksantoistavuotias Samuel pakenee pilalle mennyttä huumekauppaa. Epätoivoisena hän päätyy stuvskäriläiseen merenrantahuvilaan henkilökohtaiseksi avustajaksi onnettomuudessa aivovamman saaneelle ikäiselleen pojalle. Idyllisen valkoisen omakotitalon sisäpuolella ei kaikki kuitenkaan ole ihan niin kuin pitää.\nSamuelin yksinhuoltajaäiti Pernilla on tottunut pitämään huolen pojastaan, antamaan anteeksi virheen toisensa jälkeen, lupaamaan aina vielä yhden mahdollisuuden. Niin tälläkin kertaa: oli mitä tahansa, hän on päättänyt pelastaa poikansa, jonka uskoo olevan nyt suuremmassa vaarassa kuin koskaan aiemmin.\n”Lennän ympäri pimeää luolaa.\nYmpäri, ympäri - kostean viileä ilma kannattelee minua. Siipeni ovat vahvat ja ruumiini voimakas, mutta välillä törmään seinään. Silloin jään makaamaan maahan ja annan nokan vaipua sivulle. Lepään siinä, kun pieni linnunsydämeni tykyttää rinnassa ihan helvetin nopeasti.\nKallistan päätä. Tarkastelen harmaata höyhenpukuani. Pyrstössä ja siivissä on musta kärki, ja rinta on vaaleanpunainen. Jalkani ovat lyhyet, vankat ja punertavat.\nEn pane päätäni pantiksi, mutta taidan olla sepelkyyhky.”\nJos kaipaa synkkiä ja myrskyisiä öitä, kartanoromantiikkaa ja salapoliisin, joka helisyttää jääpaloja kalliin viskilasinsa pohjalla, on niitä turha etsiä Camilla Greben kirjoista: niissä lukija saa eteensä sen ihan tavallisen, arkisen maailman nurjemman puolen, joissa rikos on metsään piilotettuja huumerahoja tai merestä rannalle huuhtoutuneita tunnistamattomia ruumiita. Horros kerrotaan kolmesta eri näkökulmasta ja kolmella eri äänellä: Samuelin, Manfredin ja Pernillan. Pelkän jännityskertomuksen ohella Grebe nostaa jälleen esille myös yhteiskuntakritiikkiään nettimaailman valheellisuuteen sekä ihmisten itsekeskeisyyteen. Millaisessa horroksessa me lopulta elämmekään, me jotka kuitenkin olemme vielä täysin hereillä?\nCamilla Greben kolmas ja uusin dekkari jatkaa pitkälti samalla tiellä kuin kaksi edellistäkin - niin hyvässä kuin pahassakin. Myös Horroksen kanssa ajaudun nimittäin pohtimaan, mikä lopulta erottaa hyvän dekkarin ihan hyvästä, ja mikä on se jokin, joka ei ainakaan minun silmissäni nosta Grebeä ihan sinne Camillä Läckbergin, Kristina Ohlssonin tai Samuel Björkin tasolle. Ehkä se on tietty rosoisuus ja puhekielisyys, jotka eivät ikinä ole olleet kovin minua, tai jonkinlainen arkisuus, joka saa minut kuitenkin kaipaamaan enemmän niitä synkkiä sukukartanoita tai haudattuja sukusalaisuuksia. Kolmesta Grebestä Horros on kuitenkin selvästi paras, ja kirjan loppu onnistuu yllättämään olematta kuitenkaan liian epäuskottava.\n”Tarina, jonka hän kertoi puhelimessa Rakelista ja poliisiasemalle unohtamastani runosta, oli omituisin ja karmivin, jonka olen koskaan kuullut. Se vaikutti niin uskomattomalta, että olen taipuvainen uskomaan siihen.\nEi kukaan voi keksiä sellaista.\nPalautan mieleeni synkät säkeet, jotka luin niin monta kertaa, että osaan ne ulkoa.\nLuhistuin, kuolin, herännyt en,\nmutta suuren suruni keskellä\nkuulin leijonan kuiskauksen.”\nLähettänyt Laura klo 13.33 Ei kommentteja:\nPäivistä, joilloin herätyskello soi kaksikymmentä yli neljän.\nMiehen herätyskello soittaa kaksikymmentä yli neljän, mutta olemme molemmat niin sikeässä unessa, että ensimmäisenä herää viereisessä huoneessa nukkuva Pikkuveli. Kolmevuotias kömpii kainaloon valmiiksi lämmitetyn peiton alle miehen keräillessä nojatuolilta itselleen eiliset farkut sekä illalla silittämänsä kauluspaidan. Juna Helsinkiin lähtee viiden jälkeen ja sillä ehtii töihin yhdeksäksi.\nKun vajaat pari tuntia myöhemmin alan herätellä poikia, on vielä pilkkopimeää ja molemmat täydessä unessa. Etsin tokaluokkalaisen repun, keitän kaksi annosta puuroa, voitelen voileivät ja pakkaan päiväkotilaiselle mukaan pyyhkeen ja uimahousut. Kiire tulee, kuten aina: emme ehdi Pikkuveljen kanssa esikoisen matkaan vaan lähetämme koululaisen edeltä käsin.\nBussissa töihin kuuntelen Ed Sheerania ja haaveilen kesästä. Sen sijaan luvassa on tunti englantia ja vähän enemmän ruotsia, yksien verbikokeiden korjaus, hätäinen lounas koulun ruokalassa sekä suunnittelu- ja paperitöitä. Tuntien jälkeen korjaan yhdet ruotsin sanakokeet ja lähetän muutaman Wilma-viestin ennen kuin hyppään taas bussiin ja haen esikoisen jälkkäristä ja Pikkuveljen päiväkodista.\nKotona puramme tokaluokkalaisen kanssa repusta äidinkielen ja matematiikan kirjat, teemme yhdessä läksyt ja kyselen esikoiselta viiden kertotaulun, joka on opeteltava ulkoa seuraavaksi päiväksi. Repusta löytyy myös se viime viikolla hukkunut urheilukassi, jossa olleita lenkkareita etsiessämme käänsimme torstaina koko eteisen nurinpäin. Siellä se oli koulun löytötavarapisteellä ja siellä oli mun verkkaritkin, ilmoittaa tokaluokkalainen tyytyväisenä.\nNeljältä ystävä soittaa ovikelloa kahden lapsen ja ruokaostosten kanssa. Lämmitämme soijarouhetta ja härkistä ja pilkomme salaattia ja kasviksia ja syömme päivälliseksi koko porukka tortilloja ja tacoja. Lapset leikkivät porukassa, rakentavat pesää sohvan taakse ja pelaavat lautapelejä. Välillä paikataan haavaa, joka syntyy, kun astuu matolle unohtuneen led-kynttälän päälle, ja kuivataan kyyneleet. Illalla käymme vielä poikien kanssa kolmestaan saunassa, syömme jogurttia ja mysliä ja luemme iltasaduksi Maailman ympäri 80 päivässä -kirjaa. Ennen nukkumaanmenoa kertaamme vielä pikaisesti, mitä olikaan kahdeksan kertaa viisi. Kolmekymmentäviisi, osaa tokaluokkalainen hienosti.\nKun koti vihdoin hiljenee, on luvassa vielä seuraavan päivän tuntien katsominen, hetki blogin ääressä sekä muutama sivu Sofi Oksasta. Joskus yöllä mies saapuu kotiin ja kömpii nukkumaan sinne saman peiton alle, josta vajaa vuorokausi aikaisemmin vastentahtoisesti heräsi.\nAamulla voin taas huokaista, että tämän viikon työmatkat olivat tässä ja yrittää olla vielä ajattelematta sitä, että kahden viikon päästä se lähtee taas viideksi päiväksi Itävaltaan.\nLähettänyt Laura klo 21.29 Ei kommentteja:\nTunnisteet: arki, kotielämää, työ\nKaunokirjallisuutta, kroonista matkakuumetta ja kasvisruokakokeiluja. Sushia, pinaattilettupäiviä, to-do-listoja ja lastenhuoneen lattia legoja täynnä. Pintaa ja pinnan alta, puistopäiviä ja silmät ristissä keitettyä kahvia. Tässä kaupungissa tuulee aina on kahden pojan äidin lapsiperhelifestyleblogi, jossa ajetaan vihreällä Linkillä opettamaan teineille ruotsia ja yritetään selvitä ruuhkavuosista voittajana Luen paksuja kirjoja, nautin kahvini suklaan kanssa enkä voi sietää ilmauksia "rakkauspakkaus" tai "kuka ottaa kopin tästä".\n58 neliötä aamut Agatha Christie aika ajattelin tänään arki arvonta asuminen banksy Barcelona Berliini blogit brunssi bussi Camilla Läckberg dekkarit dokumentit draama eko ekoilu elämäkerrat Festarit haaste haaveet halloween harrastukset Helsinki herkuttelu huoli huumori hyvinvointi hyvä olo hyväntekeväisyys häät ikea ikävä isi isäinpäivä jooga joulu juhannus juhlat juoksu Jyväskylä Jyväskylän helmet kahvi kahvila kasvisruoka kauneus keittiö keitto kent kerrostalo kesä kevät kielet kiire kirjallisuus kirjat kirpputori kiukku korona kosmetiikka koti kotielämää koulu kummius Kävikö pahasti käytävät lahjat lapset lapsuus lastenhuone lastenkirjallisuus lastenvaatteet leffat leivonta lelut liikenne liikunta loma lukuvinkit Lush maalla makuuhuone matkakuume matkustelu minä muistot mummola museo musiikki muutto naistenpäivä nostalgia novellit olohuone onni opiskelu parisuhde pastaohje pelko perhe pieniä parempia valintoja Pikkuveli poika R positiivisuus postaussarja Praha puisto pyöräily päiväkirjaklubi päiväkoti pääsiäinen raha rakkaus rasismi raskaus ravintolat remontti resepti retkeily rohkeus ruoka sairastelu salaattiohje sarkasmi second hand shoppailu sisko sisustus some stressi Suomi Suomi100 suru syksy synnytys synttärit säästäminen Tallinna talvi Tampere tatuointi tein sen omin kätösin terveys treeni treffit trillerit true crime Tukholma tunnustus turku tv-sarjat tyyli työ työhuone ulkoilu vaatteet valokuvat vapaaehtoistyö vapaalla vappu vauva vierashuone viikonloppu vinkit vuosikatsaus väsymys wokkiohje yhteistyö Yläkaupunki ystävät ysäri äitielämä ärsytys Äänekoski\nPäivistä, joilloin herätyskello soi kaksikymmentä ...\nOuti Mäkinen: Karu planeetta.\n”Hotellisiivooja-ajoiltani mieleeni on jäänyt eräs huone, jossa oli majoittunut pariskunta. Jostain syystä he eivät olleet saaneet parisänky...\n65 x kesävinkkiä Jyväskylään ja lähialueille.\nRAVINTOLOITA JA KAHVILOITA Itämaisen ruuan ystäville voi suositella ainakin Yliopistonkadun vietnamilaista Fitiä , Kävelykadun Thai Street F...\nRemonttipäivitys vol. 9: keittiö.\nSe klassinen viimeinen lattialista. Remonttimiesten viimeistellessä keittiötä olimme kaikki sitä mieltä, että meidän olisi sama hoitaa se ...\nBrit Bennet: Mikä meidät erottaa.\n"Aluksi valkoisesta meneminen oli tuntunut niin mutkattomalta, ettei hän voinut käsittää, miksi hänen vanhempansa eivät olleet tehneet ...\nKymppisynttäreistä, kiireestä ja toisesta vääränlaisesta keväästä.\nBlogi ei ole viime viikkoina juuri päivittynyt. Voisi sanoa, että suurin syy siihen on päälle vyörynyt aivan valtava väsymys, muttei se olis...\nTänä vuonna muun muassa... Pikkuveli täytti viisi, oppi lukemaan ja ui ensimmäiset metrinsä ihan itse. Esikoinen vietti kymppisynttäreitään,...\nKuusivuotissyntymäpäivistä ja juhlista, jotka tulivat sittenkin.\nPitää varata neuvola-aika, muistan yhtäkkiä yhtenä aamuyönä, jona olen taas herännyt pohtimaan kaikkea, mitä siihen kellonaikaan ei ikinä ...


Hunajahulinat valtasi Toijalan torin - Akaan Seutu\nHunajahulinat valtasi Toijalan torin\nJaa: Tiina Kauppinen Julkaistu 6.9.2016 08:58 Ajankohtaista, Uutisnostot, Videojutut\nLauantaina Toijalan torilla vietettiin Hunajaviikkojen päätapahtumaa Hunajahulinat -sadonkorjuumarkkinoita.\nLue lisää aiheesta: Heikki Salo Heli Piirainen Herra Heinämäen Lato-orkesteri Hunajahulinat Iida Repo Risto Niilimäki\nKaupunkimehiläiset tuottivat maalaisserkkujaan paremman sadon\nAkaan kaupunkimehiläisten hunajasato on tänä vuonna selvästi parempi kuin hunajasato keskimäärin. Selitys ei löydy niinkään kaupunkimehiläisten hyvästä sadosta vaan muiden mehiläisten heikosta sadosta. – Kuivuudesta se johtuu.\nYlpönpihan päiväkodin Mesikämmenet vierailivat mehiläistarhalla – Rohkeimmat maistoivat eukalyptushunajaa\nYlpönpihan päiväkodin 4–5-vuotiaat mesikämmenet viettävät Hunajaviikkoa. Viikko alkoi jo viime perjantaina retkellä Risto Niilimäen mehiläistarhaan.


» Sisustus - Joululahja .org\nJuhlava sisustus syntyy tyylillä. Älä ylikorista, panosta sisustuksessa kauniisiin yksityiskohtiin. Jotta joulun somistus ei räjähdä käsiin, voi miettiä yhtenäisen linjan, teeman. Sisusta joulu tietyllä värillä tai ehkä pidättäydyt kynttilöissä, sydänkuvioissa tai lumihiutaleissa. Punainen, kulta ja valkoinen eivät ole joulun ainoat värit. Jos et osaa päättää eri teemojen, esimerkiksi värien välillä, sisusta eri huoneet omalla tyylillään.\nTapettien vaihto on ehkä vähän ylitseampuvaa, mutta verhoja, pöytäliinoja ja sohvatyynyjä voi hyvin vaihtaa juhlan kunniaksi.\nRauhallinen jouluinen sisustus syntyy vaikka erilaisilla asetelmilla. Kokeile miltä näyttää esimerkiksi kaunis kukka-asetelma, runsas kynttiläsisustus tai leikittely pipareilla, kävyillä ja mandariineilla.\nTämän ajan joulun sisustushitti on pieni tontun ovi. Lue lisää blogista – Ovi tontulle.\nArkisista asioista joulukoristeiksi\nTavalliset tavarat muuttuvat jouluisiksi sopivassa ympäristössä. Kukilla saat lisättyä jouluntunnelmaa. Joulutähti, hyasintti, amaryllis ja sypressi tuovat aina tietyn tunnelman. Satsumat ja punaiset jouluomenat ovat muös osa joulun sisustusta. Myös tekstillä saat sisustukseen ripauksen joulua. Kirjoita viestisi liitutaululle tai viirinauhaan.\nLasipurkit osana asetelmaa, palikat oikeassa järjestyksessä tai pienet jouluiset lisäykset muuttavat esineen ilmettä helposti. Myös lastenhuoneeseen on kiva tuoda jouluisaa tunnelmaa.\nJoulun sisustus kynttilöillä\nKodin sisustus jouluun onnistuu helposti kynttilöillä.\nNäyttävävä yksityiskohta on myös useat pienet tuikut pienessä rykelmässä.\nKäytä sisustuksessa hyödyksi myös kauden herkkuja. Terveellisimpiä joulun herkkuja ovat mandariinit.\nMyös kauniista viinilaseista saa kauniita kynttilänjalkoja. Kauniisti hiotuista kristallilaseista heijastuu ihania kuvioita seinille.\nKatso täältä ohjeet, miten teet itse tuikkulyhtyjä tai osta valmiita. Isotkin lyhdyt sopivat hyvin sisäkäyttöön.\nJoulupalloja voi käyttää sisustuksessa jo ennen joulukuusen koristelua. Joulupalloista ja kuusen nauhoista voi tehdä asetelman pöydälle.\nKulhossa pallot pysyvät hyvin, eivätkä lähde karkailemaan.\nVoit käyttää eri huoneissa eri värejä.\nJouluinen kattaus syntyy helposti lisäämällä vähän juhlavuuttaa arkipöytään. Pöytäliina ja kynttilä tuovat juhlantuntua. Valkoinen kauttaus on yksinkertaisuudessaan kaunis. Värejä voi käyttää ja valkoinen antaa siihen hyvän pohjan.\n2 kommenttia artikkelista “Sisustus”\nJohanna\tkommentoi 5.11.2011 kello 10:07\nOnpas tylsiä ja mielikuvituksettomia. Kuka näitä ei muka keksi?\nAnnuska\tkommentoi 30.11.2011 kello 13:11\nOlen samaa mieltä! Tällä ei kerrota mitään erilaisista tekstiileistä, valaistuksesta, eikä myöskään elintärkeistä kuusenkoristeista!\nTulee minulle ainakin sellainen vaikutelma, että : ”Käytä lämpimiä sävyjä, sekä mielikuvitusta!”\n^^ Auttaapa tosi paljon!


Poliisin muutettava toimintatapojaan Elokapinoissa - Markku Silvennoinen | Tietokirjailija\nPoliisin muutettava toimintatapojaan Elokapinoissa\nYle uutisoi Elokapinasta seuraavaa: Elokapinanmielenosoittajat kertovat epäasiallisesta kohtelusta putkayönä – Poliisi:"Ei säilöönottotilassa ole hotellitason majoitusta"\nAsiaa mediasta seuranneena mieleeni tulee seuraavia asioita: mielenosoittajat ovat olleet todella huonossa kunnossa, koska he ovat istuneet tuntikausia, vieläpä kovalla asfaltilla. Normaalistihan mielenosoittajat seisovat. Poliisin olisi pitänyt ottaa mielenosoittajien kunto huomioon ja auttaa heidät tarvittaessa tukien seisomaan ja kävelemään. Osa heistä olisi saattanut pystyä kävelemään itsepoliisiautoihin.\nPoliisit näyttivät kantaneen mielenosoittajia kahden poliisin voimin, kun mielenosoittajat heittäytyivät veltoiksi. Poliisin olisi kai pitänyt varata paikalle pehmustettuja paareja ja käyttää nostamiseen kaikissa tilanteissa saman sukupuolen edustajia, ainakin kuusi poliisia yhtä mielenosoittajaa kohti.Tarvittaessa olisi voitu kutsua lisävoimia Itä- ja Länsi-Uudenmaan poliisista.\nPutkaoloissakin on ollut huomautettavaa. Kun otetaan huomioon se, etteivät mielenosoittajat olleet jaksaneet seisoa mielenosoituksessa, olisi kai ollut kohtuullista, että heille olisi varattu Unikulman moottoroidut sängyt, joista on huomattavasti helpompi nousta ylös kuin käytössä olleilta patjoilta.\nTuntikausia kadulla istuneet ovat tarvinneet kunnon yöunet. Poliisin kovaääninen liikkuminen on kaikin puolin tuomittavaa. Ohjesääntöä kai tarkennetaan siten, että poliisin ja vartijoiden tulee yöaikaan liikkua huopatossut tai sukat jalassa.\nOn kohtuutonta vaatia, että samaan tilaan on pantu useita kiinniotettuja. Poliisinolisi tullut tiedustella ainakin koko Uudeltamaalta vapaana olevia tiloja jakuljettaa ihmisiä niihin.\nUskoakseni poliisi ottaa tällaiset ja muuta vastaavat seikat huomioon, kun kohtaa mielenosoittajia seuraavan kerran. Edellä olevat asiat ovat vapaasti kopioitavissa viranomaisohjeisiin ilman tekijänoikeuksia.


Home » Kotia etsivät » Kodin saaneet » 2019 » Kolja\nKolja sai kodin Vantaalta.\nKoljasta on tullut niin runsaasti hakemuksia, että tällä hetkellä niitä ei oteta lisää vastaan.\nKolja matkusti sijaiskotiin Helsinkiin ihmettelemään kotikoiran elämää.\nSuloinen Kolja on reipas ja seurallinen poika. Se elää sopuisasti niin toisten koirien kuin kissojenkin kanssa.\nOlgalta pyydettiin alkukesästä jälleen kerran apua. Vanha mies oli menehtynyt ja häneltä oli jäänyt jälkeensä narttukoira, jolla oli kaksi pientä pentua. Naapurit ottivat emon hoitoonsa, mutta pentuja he eivät tahtoneet. Niinpä pennut tuotiin Olgan tarhalle. Koska pennut olivat erityisen suloisia, löysivät ne molemmat nopeasti Viipurista kodit. Narttupentu saikin jäädä kotiinsa, mutta Koljalla kävi huono tuuri ja se palautettiin Olgalle vain kahden viikon kodissa olemisen jälkeen. Syynä oli kuulemma se, kun öisin pennulle sattui vielä vahinkoja sisälle. Eipä perheellä selvästi ollut mitään käsitystä koirista, jos olettivat, että kolmikuinen pentu olisi jo öisinkin aina sisäsiisti. Koljan onni on se, että se pääsi nopeasti takaisin Olgan luo ja nyt sillä on mahdollisuus löytää oma koti Suomesta.\nKolja on reipas ja sosiaalinen poika, joka tulee uteliaasti tervehtimään vieraat. Häntä heiluu rennosti ja iloisesti ja välillä Kolja lipaisee muutaman kerran sormista. Se saa asua Olgalla kotona, joten se on tottunut tulemaan toimeen sekalaisessa pienten koirien laumassa sekä saanut tottua elämään myös kissojen kanssa. Kolja vaikuttaakin oikein sopuisalta ja sopeutuvaiselta pojalta.\nKoljasta kasvaa aikuisena keskikokoinen poika. Se saattaa jäädä aika siroksi, joten aivan jättiläiseksi emme ainakaan oleta sen kasvavan. Vielä Kolja on mukavan rauhallinen pentu, mutta saattaa hyvin olla, että vauhtia ja energiaa alkaa löytyä huomattavasti enemmän, kunhan Kolja kotiutuu uuteen kotiinsa ja kasvaa hieman lisää. Varmaa siis on, että Kolja tulee kaipaamaan arkisten taitojen opettelua, että yhteiselo uuden omistajan kanssa olisi myös jatkossa mukavaa ja sujuvaa. Vaikka Kolja on syötävän suloinen pentu, kannattaa muistaa, että pennun hankkiminen on aina sitoutumista jopa 15 vuodeksi eteenpäin. Hetken huumassa päätöstä ei siis tule tehdä, vaan harkiten ja suunnittellen, että koira mahtuu kulkemaan elämässä mukana varmasti koko sen loppuelämän.\nViipurin koirat - Kolja 19.7.2019\nVideo of Viipurin koirat - Kolja 19.7.2019\nViipurin koirat - Kolja 9.7.2019\nVideo of Viipurin koirat - Kolja 9.7.2019


Luonkos Freedom puhdistusmaitopala vartalolle, tuoksuton 60g - Miraz Tukkukauppa\nEtusivu / TUOTEMERKEITTÄIN A - Ö / Luonkos / Luonkos Freedom puhdistusmaitopala vartalolle, tuoksuton 60g\nLuonkos Freedom puhdistusmaitopala vartalolle, tuoksuton 60g\nTuotenumero: H11966 EAN-koodi: 6430073491094\n26.95€ (Ovh.) €\nFreedom puhdistusmaitopala vartalolle, tuoksuton\nFreedom puhdistaa vartalon ihon tehokkaasti ja poistaa jopa aurinkovoiteen! Hellävarainen puhdistusmaitopala sopii normaalille ja herkälle iholle, lapsille sekä miehille. Hajusteeton Freedom on turvallinen valinta myös tuoksuherkille. Freedom jättää vartalollesi silkinpehmeän tunteen, ihoa kuivattamatta. Luonnollisista raaka-aineista valmistettu Freedom sisältää ihoa hoitavaa auringonkukkaöljyä, E-vitamiinia, kasvipohjaisia kookosglukosideja sekä nopeasti imeytyvää MCT-öljyä. Auringonkukkaöljy pehmentää ja vahvistaa ihoa, E-vitamiini suojaa ja hoitaa, kookosglukosidit tuovat puhdistusmaitoon pesevyyttä ja vaahtoavuutta ja kookoksesta tehty tuoksuton MCT-öljy sisältää iholle välttämättömiä ja hyviä rasvahappoja.\n1. Hiero palaa kosteiden käsiesi välissä tai suoraan vartalollesi, kunnes siitä irtoaa


Poikien sateenpitävä ulkoilutakki koko 164cm, ...\nPoikien sateenpitävä ulkoilutakki koko 164cm\nKoiraverkko turvaverkko MB ML W164\nPro Touch tossut 39 ja Skila kangaskengät koko 41\nPoikien North Sky takki ja housut\nMerkiltään Neomondo, junior koko 164cm.\nHupussa pari kiristystä, vyötärökiristys, hihan säätö tarranauhoilla, vedenpitävä vetoketju. Kaiken kaikkiaan laadukas kuoritakki. Muutaman kerran käytetty, kuin uusi.\nItä-Vantaalla, postikulut ostajalle.\nOta yhteyttä ilmoittajaan Kimmo Klemetti\nLähetä viesti ilmoittajalle Kimmo Klemetti


John Deere 3140 traktorit, 1981 - Nettikone\nVuosimalli 1981 Käyttötunnit 6 431 h\nRekisterinumero 268-nv Päivitetty 19.04.2018\nJohn Deere 3140 - 1981\nLegendaarinen tynnyrikoppi vailla uutta kotia! Viimevuosina uusittu vesipumppu ja hydraulipumppu. Myös syöttöpumppu kunnostettu ammattilaisen toimesta sekä suuttimet huollettu. Vaihteistopumppu vaatii huoltoa. Marginaaliverollinen.\nKatso myytävänä olevat John Deere 3140 vaihtokoneet »\nJohn Deere 3140 '80, 7tkm\n268-nv, Nettikone ID 1715176


Perhetekijöiden yhteys nuoren liikunta-aktiivisuuteen\nEriksson, Veera (2017-10-11)\nTämän pro gradu-tutkielman tarkoituksena oli tutkia miten perhetekijät (2003) vaikuttavat nuorten liikuntaharrastusten aktiivisuuteen (2013) ja mitkä näistä perhetekijöistä korostuvat eniten. Tarkastelun alla oli myös miten yläkouluikäisen liikuntaharrastusten aktiivisuus oli muuttunut kymmenen vuoden ajanjakson aikana tultaessa vuodesta 2003 vuoteen 2013. Tutkimus pohjautuu Liikunnan polut elämään –tutkimushankkeen tutkimusaineistoon, joka on kerätty vuosina 2003 ja 2013. Tutkimuskohteena tässä tutkimuksessa oli lapset, jotka vuonna 2003 olivat alle kouluikäisiä, jolloin kyselyyn vastasivat lasten vanhemmat ja vuonna 2013 yläkouluikäisiä, jolloin nuoret vastasivat itse. Vastausjoukoksi muodostui 405 henkilön ryhmä. Analyysi toteutettiin SPSS-tilasto-ohjelman avulla käyttäen ristiintaulukointia, khiin-neliötestiä sekä multinomiaalista regressioanalyysiä.\nTutkimuksen mukaan liikunnanharrastuksen aktiivisuus lapsuus- ja nuoruusiän välillä ei ole niin pysyvää kuin aiemmin on esitetty. Erityisen merkittävää tämä on lapsilla, jotka eivät olleet alle kouluikäisinä juurikaan harrastaneet liikuntaa aktiivisesti, heistä yli 80 prosenttia harrasti vähintäänkin jonkin verran enemmän liikuntaa kuin lapsuusvuosinaan. Vastaavasti lapsista, jotka harrastivat liikuntaa aktiivisesti, enää noin puolet harrasti näin aktiivisesti liikuntaa kymmenen vuotta myöhemmin.\nTutkimuksessa tarkasteltiin, mitkä nuorten lapsuuden perhetekijät ennakoivat sitä, kuinka runsaasti nuoret harrastivat liikuntaa. Kun tätä eri tekijöiden yhteyttä analysoitiin yksittäin ristiintaulukoinnin ja khiin-neliötestin avulla, ilmeni, että perheen liikuntaorientaatio, isän kilpaurheilutausta sekä äidin liikunta-aktiivisuus vaikuttivat selvimmin nuorten liikuntaharrastusten aktiivisuuteen. Esimerkiksi muilla sosioekonomisilla tekijöillä (esimerkiksi vanhempien koulutustasolla) taas ei näyttänyt olevan kovin merkittävää yhteyttä, vaikka näin on aikaisemmissa tutkimuksissa esitetty. Kun eri perhetekijöitä tarkasteltiin yhdessä multinomiaalisella regressioanalyysillä, samat tekijät ennustivat nuoren liikuntaharrastusten aktiivisuutta, isän kilpaurheilutausta eniten.\nTässä tutkimuksessa tarkasteltiin nuorten liikunnan harrastusaktiivisuutta vain heidän lapsuuden perhetekijöiden suhteen, näin analyysin ulkopuolelle jäi lasten itseensä liittyvät eri tekijät, kuten heidän liikunnallisuus lapsena ja liikuntamotiivitekijät lapsuudessa ja nuoruusiässä sekä esimerkiksi heidän ystäviensä yms. vaikutus tähän. Jatkossa nämä olisikin hyvä lisätä analyysiin.


Palestiinalaiset kannattavat rauhanneuvotteluja - Ulkomaat - Uutiset - MTV.fi\nPalestiinalaiset kannattavat rauhanneuvotteluja\nUlkomaat Julkaistu 16.06.1997 18:12\nEntistä suurempi osa palestiinalaisista kannattaa rauhanneuvottelujen jatkamista Israelin kanssa huolimatta Israelin asutuspolitiikan aiheuttamasta kriisistä, ilmenee tänään julkistetusta mielipidetutkimuksesta.\nRiippumattoman palestiinalaisen tutkimuslaitoksen mukaan 68 prosenttia palestiinalaisista kannattaa nyt neuvotteluja, kun luku oli 60 vielä huhtikuussa. Palestiinalaisten presidentti Jasser Arafat keskustelee jumiutuneista rauhanneuvotteluista vieraillessaan Saudi-Arabiassa ja muissa Persianlahden maissa huomenna, kertoi PLO:n edustaja.\nArafat vetosi tänään Amsterdamiin kokoontuneisiin EU-johtajiin, jotta nämä ryhtyisivät toimiin rauhanprosessin pelastamiseksi.\nKymmeniä haavoittui Hebronissa\nJännittynyt tilanne purkautui jälleen tänään yhteenotoiksi Hebronissa Länsirannalla. Israelilaiset sotilaat ampuivat kumiluodeilla kiviä ja palopommeja heitelleitä palestiinalaisia nuoria, jolloin nelisenkymmentä ihmistä haavoittui.\nGazassa puolestaan juutalaiset siirtokuntien asukkaat haavoittivat yhtä palestiinalaista nuorta ja ampuivat lisäksi kohti toimittajia. Israelin pääministeri Benjamin Netanyahu syytti palestiinalaisviranomaisia Gazan väkivaltaisuuksista. Netanyahun mukaan palestiinalaiset eivät ole myöskään tehneet mitään estääkseen Hebronin levottomuuksia, jotka jatkuivat tänään jo kolmatta päivää.\nIsraelin ja palestiinalaisten välit kiristyivät keväällä, kun Israel päätti rakentaa juutalaisille asuntoja arabien asuttamaan Itä-Jerusalemiin.\nBritannia odottaa kalakiistan ratkaisua Kaksi poliisia ammuttiin Pohjois-Irlannissa


Alkuperäinen häälahja vastasyntyneille - ideoita miten tehdä se itse, valokuva\n10 parasta lahjaa\nAlkuperäinen DIY häälahja\nMitä sinun ei pitäisi antaa\nAvioliitto on erityinen juhla, joten tälle tapahtumalle valmistellulla yllätyksellä tulisi myös olla piirteitä, niistä tulisi tulla ainutlaatuisia ja ei banaalia, tarpeettomia. Se on tarkoitettu molemmille ja morsiamenelle yhtäläisesti. Ihannetapauksessa nykyaika on hyvä, kun se on hyödyllistä, niin nuori käyttää sitä, muista kuka sen esitteli. Kuinka valita alkuperäinen häälahja?\nHäässä esitettävien lahjojen joukossa kodinkoneet, astiat, vuodevaatteet ja jotkut sisustusesineet ovat suosittuja. On hyvä tietää nuorten toiveet etukäteen, jotta heille ei anneta merkityksellistä, tarpeetonta asiaa, alkuperäisen häälahjan on mentävä oikeuteen.\nJos haluat, että onnitteluidesi muistetaan pitkään, sen tulisi olla yksilöllinen. 10 suosituinta lahjaa auttaa sinua valitsemaan alkuperäisen unohtumattoman häälahjan.\nRomanttinen häämatka on yksi parhaista häälahjoista. Tämä vaihtoehto sopii vieraille, joilla on hyvät tulot, pari muistaa sen varmasti ja antaa heille unohtumattoman kokemuksen.\nAina alkuperäinen häälahja on kodinkoneiden valinta, mutta tällainen idea on kysyntä vain, jos nuorella perheellä on oma asunto. Muutoin leipäkoneet, joissa on ruoanvalmistuslaite, eivät ehkä ole hyödyllisiä..\nUpea alkuperäinen huomaavainen häälahja on todistus. Ja mitä palveluita siihen sisällytetään, riippuu mielikuvituksestasi, koska aiheesta on paljon tarjouksia.\nJos yhteinen asuminen on jo järjestetty, on aiheellista antaa kuva tai antiikki, mutta sinun on tunnettava nuorten maut hyvin.\nAlkuperäinen unohtumaton häälahja - yhteinen muotokuva, mukit, t-paidat nuoren kuvan kanssa tai valokuvakollaasi.\nHyvä idea on ostaa morsiamen ja sulhanen koruja, jotka on valmistettu samassa tyylissä. Alkuperäinen häälahja on esimerkiksi rintakoru ja kalvosinnappi.\nMielenkiintoinen häälahja on morsiamen ja sulhanen erillinen lahja. Yhdessä hänen kanssaan sinun on ehdottomasti annettava pieni symbolinen yhteinen yllätys, jotta puutteita ei olisi.\nAlkuperäinen poikkeuksellinen lahja hääille on kunnianosoitus juhlan aikana tai lumoava esitys baletista, joka oli salaisuus viimeiseen asti.\nPöytäastiat ovat alkuperäisiä häälahjoja, jotka soveltuvat perinteisesti tällaiseen tapahtumaan. Mutta on syytä valita mielenkiintoinen, kaunis sarja, joka miellyttää nuoria. Käsintehdyt lasit näyttävät kauniilta.\nKäytännöllinen lahja on raha. Mutta ne tulisi antaa vain silloin, kun sinulla ei ole mitään ideoita, eikä myöskään ole aikaa valita lahja.\nTee-se-itse-asioilla on hyvää energiaa ja ne tuottavat suurinta iloa. Tee onnittelukortti tai diaesitys alkuperäisenä ikimuistoisena häälahjaksi. Söpö esittelee teille keinotekoisen hedelmä- tai makean kimpun. Se näyttää kauniilta, tyylikkäältä ja koristaa mitä tahansa lomapöytää..\nSuklaamonkimpun luominen on melko helppoa ja kohtuuhintaista jopa lapselle. Tarvitset idean, ripauksen luovuutta ja vähän mielikuvitusta. Kuinka tehdä kaunis karkkikukkakimppu ruusuja, katso vaiheittaiset ohjeet:\npitkät, terävällä päällä varustetut tikut (grillausmahdollisuudet ovat sopivia);\nmuut koriste-elementit - helmet, jouset, strassit;\nsakset, liima, teippi (kaksipuolinen).\nOtamme makeisia, puutangot ja scotch tape. Kiinnitämme karkkeja tikkuun kääntöpuoli alaspäin, kääri kääre tikun ympärille, kierrä teippi karkista keskelle.\nLeikkaa punaisesta, vaaleanpunaisesta paperista punun terälehdet. Terälehtien koko voi olla erilainen, mutta niin, että silmujen muoto on harmoninen, leikkaa yksi terälehti, käyttämällä pohjana muille.\nPäähihnaa varten on otettava suorakaiteen muotoinen paperiarkki, jolla on sama väri, noin 10x18 cm.\nVenytä arkin keskikohta, jättäen reunat suoraan.\nKääri paperikappale kiinni karkkitarhaan, kiinnitä pohjan ympärille teipillä.\nLiimaa terälehdet silmun pohjaan kaksipuolisella teipillä tai liimalla.\nLevitä lehdet niiden kasvaessa muodostaen todellisia ruusun terälehtiä.\nSuoristamme silmukan keskikohdan niin, että näet karkkia.\nKääri puinen sauva vihreällä paperilla, kiinnitä se teipillä ruusun oksan tekemiseksi.\nKun tulevan kimpun kukat ovat valmiita, laita ne koriin, jonka pohjaan kiinnitämme pala vaahtoa.\nKukkakimppu on valmis. Halutessasi voit monipuolistaa makeaa käsityötä muilla kukilla, vihreällä paperilla, tyllillä - kaikella, mikä kertoo mielikuvituksesta.\nTällainen syötävä kimppu voidaan luoda sekä makeisista että hedelmistä. Katseltuaan mestarikurssin, voit itse luoda alkuperäisen hedelmäkimpun - upea häälahja:\nLahjat rahan häihin (kuva)\nAlkuperäinen käteislahja hääille on myös suosittu, koska myös rahat on voitava esitellä lahjana. Jopa vaikuttavan määrän kirjekuoren esittäminen on banaalia ja mielenkiintoista. Luo luovuutta: helpoin on tehdä rahapöytäliina, jossa laskut ommellaan tavallisen kankaan pöytäliinan päälle tai asetetaan erityisiin taskuihin. Aseta mielenkiintoinen toive pöytäliinan keskelle ja lue se sitten toimituksen yhteydessä.\nVoit järjestää käteismaljakon tai pullon asettamalla ne kaikki seteleiksi tai kolikoiksi. Vastasuojat varmasti arvostavat tällaista rahallista yllätystä.\nRahapuu on hieno häälahja. Kääri lehtiset, tavallisen huonekasvien oksat käteisellä tai kiinnitä ne teipillä. Parhaan vaikutuksen saavuttamiseksi ota vihreät laskut, kuten dollarit. Puu, jossa on heliseviä kolikoita, näyttäisi mielenkiintoiselta, mutta tämä on epäkäytännöllistä, koska jokaiseen kolikkoon on porattu reikä.\nHäät esittelevä säästöpossu lahjapakkaus näyttää näyttävältä. Se on suunniteltava mielenkiintoisesti koristelemalla seinään ja ulos kolikoilla, kiteillä ja muilla mielenkiintoisilla tarvikkeilla. Rinta tulee olla täynnä rahaa. Alkuperäinen liiallinen lahja hääille on tavallisessa lasipurkissa lahjoitetut setelit, esimerkiksi hunajasta. Se on kauniisti sisustettu, siististi siististi selattu, sidottu nauhalla.\nAlkuperäinen vanhempien häälahja on erityisen arvokas. Kaikki vastasyntyneet unelmoivat saavansa avaimen omalle asunnolleen lahjaksi, mutta tämä riippuu heidän vanhempiensa varallisuudesta. Vanhemmat antavat rahaa hääihin, mutta käsintehty yllätys näyttää vaikuttavalta. Esimerkiksi laatikko, joka on peitetty seteleillä, sisustusesineillä, raha-automaatilla tai veneellä, jotka esitetään alla olevassa kuvassa.\nErityisen vilpittömästi näyttää sellaiselta alkuperäiseltä modernilta häälahjalta kuten videotervehdys. Tämä tulee olemaan todellinen, odottamaton yllätys morsiamen ja sulhanen kanssa ja ottaa oikean paikan heidän perhearkistossaan. On mahdollista kuvata tällainen video itse tai ottaa ammattilaisen apua. Katso videosta esimerkki tällaisesta häät onnittelusta:\nHäät flash mob ystäviä\nVoit aina tehdä alkuperäisen häälahjan omilla käsillä, mutta uskomaton vastaus saa salamannopea ystäviltä. Ystävien tulinen tanssi, johon kaikki vieraat otetaan vähitellen, antaa hyvää tunnelmaa nuorille, vieraille, aiheuttaa heille räjähdyksen positiivisista tunneista. Morsiamen tai sulhanen voi liittyä myös tällaiseen ystävien lahjaan.\nTodellinen yllätys on lasernäyttö loman lopussa tai keskellä. Tällainen alkuperäinen häälahja ilahduttaa ja täyttää juhlallisen ilmapiirin hyvillä tunneilla.\nJos vastasyntyneet ovat konservatiivisia ihmisiä, alkuperäinen epätavallinen häälahja ei ole heille. Tässä tapauksessa lahjakortit ovat paras vaihtoehto. Nyt niitä on paljon, joten on mahdollisuus valita mikä tahansa - todistus kodinkoneiden ostosta, yhteinen valokuvaus, viikonloppumatka.\nHääklipsi on olennainen osa juhlia, mukaan lukien sen parhaat hetket. Videograafi asentaa videon taitavasti, poimii musiikkia. Tämä leike on hieno alkuperäinen yllätyslahja hääparille vastasyntyneille. Totta, he saavat sen vähän myöhemmin..\nValokuvakirjat ja valokuvakankaat\nAlkuperäinen häälahja on valokuvakirja. E on mahdollista tehdä satukertomuksen muodossa, on myös mahdollisuus valita valokuvakangas - kaikki riippuu mielikuvituksestasi. Valmistajat voivat ehdottaa ideoita. Sinun tarvitsee vain lähettää heille valokuva, joka kuvaa tulevia vastassuojaita - ja alkuperäinen ainutlaatuinen häälahja on valmis mahdollisimman pian.\nTällaisen kirjan hinta on hiukan yli 3000 ruplaa. Jos taloudelliset kykysi sallivat sinun esittää tällainen lahja, valitse se, et tule katumaan. Tällaisen alkuperäisen häälahjan saavat nuoret innokkaasti, ja se muistuttaa heitä myös pitkään häistä.\nJos morsian ja sulhanen ovat seikkailunhaluisia ihmisiä eivätkä voi kuvitella elämäänsä ilman seikkailua, heille sopii jännittävä äärimmäinen vaihtoehto. Valitse tietty lahjakortti maksaaksesi viihteestä. Esimerkiksi:\nTodellinen palapeli on epätavallisen lahjan valitseminen. Kaikki riippuu maustasi, mielikuvituksestasi, mutta on jotain, jota ei kannata antaa. Alkuperäinen häälahja ei missään nimessä ole kello; peilit ovat huono ennakko; sinun ei tulisi myöskään valita sisustusesineitä tai maalauksia. Mutta poikkeukset ovat mahdollisia, jos tunnet tiiviisti nuoret tai he pyysivät sinua.\nÄlä myöskään anna nuorille liian kalliita alkuperäisiä häälahjoja. Jos päätät silti, varmista etukäteen, että ymmärrät oikein. Älä anna alkuperäisinä lahjoina hääille ja kodinkoneille malleja, jotka ovat jo vanhentuneita, vaikka voisit ostaa ne edulliseen hintaan.\nToivotamme sinulle hyvää valintaa alkuperäisestä häälahjasta. Toivomme, että tietomme ovat olleet hyödyllisiä sinulle. Onko sinulla muita ideoita alkuperäisen ja vaikuttavan häälahjan esittämiseksi? Jätä kommenttisi artikkelin jälkeen.


Espanja onnistunut kitkemään perheväkivallan aiheuttamia kuolemia - Ulkomaat - Uutiset - MTV.fi\nEspanja onnistunut kitkemään perheväkivallan aiheuttamia kuolemia\nUlkomaat Julkaistu 12.01.2010 19:39 (Päivitetty 14.01.2010 13:24)\nEspanjassa kuolee entistä vähemmän naisia aviomiestensä tai entisten puolisoidensa surmaamina.\nViime vuonna entisen tai nykyisen puolisonsa surmaamina kuoli 55 naista, mikä oli 21 uhria vähemmän kuin vuotta aiemmin. Tutkinnassa on vielä neljä tapausta, mutta uhrien määrä jää silti alhaisemmaksi kuin kertaakaan sitten vuoden 2002.\nEspanjan sosialistihallitus on aloittanut viime vuosina lukuisia kampanjoita perheväkivallan kitkemiseksi.\nMaahan on perustettu erityinen oikeusistuin tapausten käsittelyyn ja turvakoteja väkivallan uhreille. Toissa vuonna hallitus sääti lain, jonka mukaan lähestymiskiellon saaneet entiset puolisot määrättiin elektroniseen valvontaan.\nMyös Suomessa oikeusministeri Tuija Brax (vihr.) on väläyttänyt mahdollisuutta, että lähestymiskieltoa voitaisiin tulevaisuudessa valvoa elektronisesti.\nRäjähtävää ainetta valunut konteista - satama suljettiin USA:ssa Bosnian sodan sotarikosepäilty pidätetty Ruotsissa


Asuntojen hinnat nousivat vain pääkaupunkiseudulla | Kotimaa | HS\nAsuntojen hinnat nousivat vain pääkaupunkiseudulla\nTilastokeskuksen ennakkotietojen mukaan vanhojen kerros- ja rivitaloasuntojen hinnat nousivat koko maassa 1,1 prosenttia syyskuusta lokakuuhun. Pääkaupunkiseudulla hinnat nousivat 2,3 prosenttia, muualla Suomessa pysyivät ennallaan. Edellisen vuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna hinnat laskivat koko maassa 0,1 prosenttia. Pääkaupunkiseudulla hinnat nousivat 0,7 prosenttia edellisvuodesta, kun taas muualla Suomessa hinnat laskivat 0,9 prosenttia. Vanhan osakehuoneiston keskihinta oli lokakuussa koko maassa 2 249 euroa neliöltä, pääkaupunkiseudulla 3 490 euroa, muualla Suomessa 1 693 euroa, Tilastokeskus kertoi. Tämä aihe on kiinnostava. Kiitos mielipiteestäsi!\nTilastokeskuksen ennakkotietojen mukaan vanhojen kerros- ja rivitaloasuntojen hinnat nousivat koko maassa 1,1 prosenttia syyskuusta lokakuuhun. Pääkaupunkiseudulla hinnat nousivat 2,3 prosenttia, muualla Suomessa pysyivät ennallaan. Edellisen vuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna hinnat laskivat koko maassa 0,1 prosenttia. Pääkaupunkiseudulla hinnat nousivat 0,7 prosenttia edellisvuodesta, kun taas muualla Suomessa hinnat laskivat 0,9 prosenttia. Vanhan osakehuoneiston keskihinta oli lokakuussa koko maassa 2 249 euroa neliöltä, pääkaupunkiseudulla 3 490 euroa, muualla Suomessa 1 693 euroa, Tilastokeskus kertoi. Haluatko lukea koko artikkelin? Hanki rajaton lukuoikeus:


Mitä väliä sillä on? | Riffi\nPääkirjoitukset\tRiffi 3/1997\nOnnenkantamoiset ja puutteellisen tiedon varassa tehdyt ratkaisut ovat jotenkin leimallisia tälle viihteen saralle. Omin päin kehitellyt sovellukset eivät kumminkaan aina tuota onnistuneita tuloksia. Kun koulupoikina virittelimme soittoharrastusta, oli liikenteessä vielä runsaasti vanhoja vahvistinlaitteita, joiden ainoa kaiutinliitäntä oli tarkoitettu niin sanotuille banaanipistokkeille. Kuinkas ollakaan, joku meistä hoksasi, että tavallisen töpselin piikit ovat tismalleen saman paksuisia kuin banaanit ja vieläpä sopivan etäällä toisistaan. Kätevää! Kaiutinjohtoihin ruuvattiin saman tien töpselit, jotka olivat meidän mielestämme aivan ylivertaisia, kunnes...\nOnneksi syntyi vain aineellisia tappioita ja henkilövahingoilta vältyttiin. Siltä varalta, että joku ei vielä muodostanut kantaansa, kehoitan välttämään edellä esiteltyä viritystä ja muita yhtä loistavia sovelluksia. Banaanit sopivat banaaneille tarkoitettuun käyttöön ja töpseleille on oma paikkansa. Sitä väliä sillä on.\nPoliitikkojen tunnetuksi tekemä täyden vastuun kantaminen tai lähinnä tämä vastuukäsitteen tyhjäksi tekevä tulkinta näyttäisi valitettavasti levinneen myös terveen väestönosan piiriin. Muutamia vuosia sitten huvipuiston tekniikasta vastaava henkilö kertoi minulle innostuneena, kuinka ulkolavan erinomainen kaiutinjärjestelmä pysyi talvipakkasillakin toimintakunnossa elementtejä hiljalleen liikuttavan kohinageneraattorin ansiosta. En asettanut keksinnön arvoa lainkaan kyseenalaiseksi. Huomautin silti, että nämä sangen kookkaat kaapit oli ripustettu vaijeriin vastoin kaikkia valmistajan suosituksia suoraan muovikahvoistaan. Kuinka oli varmistettu, ettei hallituissa sisäoloissakin kielletty ripustustapa jonain päivänä petä pakkasen ja kaappeja keinuttavan tuulen vaikutuksesta?\nLieneekö tarpeen kertoa, että kysymykseni kuului teknikon mielestä ei-kiinnostavien asioiden joukkoon. Ripustuksen oli tehnyt joku muu, joten; mitä väliä sillä oli?\nVaarallisimmat riskit syntyvät tietämättömyyteen ja piittaamattomuuden liitosta, olipa kyse sitten omien laitteiden virittelystä, palveluiden kauppaamisesta tai jonkin toiminnallisen yksikön ylläpitämisestä ja valvonnasta. Sähköasennukset ja laitteiden korjaukset on sen vuoksi syytä jättää vastuunsa tunteville ammattilaisille.\nEi tietämättömyys tosin aina aiheuta niin kovin kamalia seurauksia. Muistan edelleen elävästi, kuinka pääsin ensikertaa Oikeaan Studioon. Muistan senkin, miten omituiselta äänittäjän kasvot näyttivät sillä hetkellä, kun me silloisen nuorison edustajat pistimme mikserin nurkalla olleen Topz-rasian muitta mutkitta kiertämään ja rassasimme vanupuikoilla vaikut ulos korvista. Meistä oli kerrassaan mainiota, että joku oli tullut ajatelleeksi muusikoitten viihtyvyyttä tämmöisessäkin asiassa!\nSeuraavina päivinä rasiaa ei tosin enää näkynyt ja vasta myöhemmin valkeni, että studion vanupuikoilla puhdistetaankin nauhureiden äänipäitä. Mutta väliäkö sillä?\nSyksy on monella tapaa uuteen ryhtymistä ja tämän Riffin myötä haluammekin antaa potkua ja pontta kaikkiin edessä oleviin musikaalisiin hankkeisiin. Muistaa täytyy, että ilman yritystä ei synny erehdystä ja erehtynyttähän ei laiteta. Miellyttäviä lukuhetkiä siis!


19,47 € 64,90 € Säästä −70%\nAmmattimainen pyöräilypaita laadukkaasta italialaisesta materiaalista. Tiukka leikkaus, elastinen materiaali sekä verkko-osat takana ja kainaloissa takaavat maksimaalisen mukavuuden ja ilmanvaihdon. Edessä täysipituinen vetoketju, joka voidaan designista riippuen peittää tai jättää näkyville. Helmassa ja hihoissa silikoninauhat, jotta paita ei rullautuisi ajon aikana. Ruualle ja geeleille kolme takataskua, joista yhdessä on vetoketju.


Merikapteenin vaimo: Nelistystä Kalajoella\nNanne - Elämää Koivurannassa 2. tammikuuta 2019 klo 19.25\nKuulostaa niin kivalta teidän joulu! 💗 Ja vitsit miten kauniita kuvia!!\nMekin oltiin koko joulu "sivistyksen parissa". Meillä Viski on ihan innoissaan aina kun pääsee kaupunkiin, kun siellä on niin paljon toisten koirien hajuja. Täällä meillä päin kun haistellaan vaan susia, kettuja, ilveksiä, supia, ja mitä näitä nyt on. :D\nMutta kyllä se silti taitaa tämän maalaiselämän mielummin valita, kuin "vankeuden kaupungissa".... :)\nOikein hyvää alkanutta vuotta 2019 koko teidän perheelle!!!\nWellu 3. tammikuuta 2019 klo 16.42\nMeilläkin koirat oli kyllä "kaapunnista" ja hajuista ihan ihmeissään. Niin paljon lajitovereita joka paikassa =) Ja taas vastaavasti metsissä ihmetystä aiheutti ilmeinen hajuttomuus... Verrattuna näihin Taivassalon metsiin, niin mitään kunnon vainuja ei Kalajoen metsistä löytynyt läheskään totuttuun tapaan.\nJokainen tietysti tyylillään tämän maaseutu / kaupungit jutun kanssa. Meistä välillä tuntuu, että täällä Taivassalossakin on liikaa porukkaa. Pitäisi päästä vielä enemmän korpeen asustelemaan ;)\nKaisa 2. tammikuuta 2019 klo 22.24\nTeillä ollut mukava ja nostalginenkin joulu lapsuusmaisemissa.\nMukavaa ja rakkaudentäyteistä alkanutta vuotta! <3\nWellu 3. tammikuuta 2019 klo 16.43\nNo sitä samaa kuules sinne. Vedetään totuttuun tapaan semmosella läsnäolevalla otteella, niin vuodesta 2019 tulee ihan yhtä makea kuin edellisestäkin =)\nKristiina K 3. tammikuuta 2019 klo 11.56\nIhana joululoma teillä takana. Lapsuuden maisemat säilyvät kai rakkaina muistoissa koko elämän ajan. Nuo puiden juurakot ovat ihmeellisiä ja mahtavia.\nHyvää vuoden alkua teille molemmille!\nWellu 3. tammikuuta 2019 klo 16.44\nJuu, lapsuuden maisemissa on sitä jotain... Hiekkadyynien paljastamat juurakot on tuolla kyllä maagisia. Kuvat tosin on hiukan tummia, kun ei tuohon vuoden aikaan paljoa valossa kylveskellä. Mutta kuuluu asiaan =) Mukavaa alkanutta vuotta myös sinne!\nOuti Krimou/Outi's life 3. tammikuuta 2019 klo 20.17\nIhanaa joulunaikaa olette viettäneet. Lapsuus- ja nuoruusmaisemissa on aina jotain taikaa ja nostalgiaa.\nNina Rahja 13. tammikuuta 2019 klo 20.42\nKiitos Outi, ihanaa uutta vuotta 2019 teidän koko perheelle <3\nOnneli Winter 4. tammikuuta 2019 klo 10.47\nKarvalasten kanssa on kyllä haasteellista olla eri paikassa kuin omassa ja koirulat myös sen itse huomaa. Ihanan avaria ulkoilureissuja rannoilla kuitenkin pääsitte tekemään. Alkaneelle vuodelle elämyksiä ja onnen pipanoita <3\nNina Rahja 13. tammikuuta 2019 klo 20.44\nNiin totta! Haasteellisuudesta huolimatta oli hieno huomata kuinka makeesti meidän karvalapset kyläilystä nautti. Ja voi sitä riemua kun tultiin kotiin ja pääsi omille tiluksille temmeltämään ja tarkistamaan paikat :)\nKiitos Onneli, teidänkin poppoolle elämyksiä ja onnen pipanoita <3\nEi-Leen Sato 6. tammikuuta 2019 klo 12.58\nEnpä ole tuonnäköisiä puunjuurakoita Suomessa nähnyt ja komealtahan se näyttääkin, vaikka surullista että kyse on eroosion vaikutuksesta.\nHyvää loppiaista ja alkanutta vuotta <3\nNina Rahja 13. tammikuuta 2019 klo 20.45\nKiitos Ei-Leen, ihanaa uutta alkanutta vuotta 2019 <3\nTiia Koivusalo 6. tammikuuta 2019 klo 14.51\nMielettömän upeita kuvia! Kyllä teidän koirulit on aidosti onnekkaita, kun saavat elää luonnon keskellä, se on aitoa koiranelämää se. <3\nPus sunnuntaille. <3\nNina Rahja 13. tammikuuta 2019 klo 20.46\nKaunis kiitos Tiiaseni, pus sunnuntai-iltaan ja mukavaa alkavaa uutta viikkoa <3\nPs. Ne sun Parikat on ihania!\nSumi 6. tammikuuta 2019 klo 23.18\nAivan mahtavia kuvia! Enpäs olekaan tiennyt että tuollaisia puunjuurakoita onkaan Suomessa.\nIhanaa alkanutta vuotta teidän poppoolle! <3\nKiitos Sumi, ihanaa uutta alkanutta vuotta 2019 <3\nTeija 7. tammikuuta 2019 klo 21.48\nHeippatihei ja hyvää uutta vuotta! Onpa mahtavat maisemat Kalajoen suunnalla, eritoten nuo juurakot ois hienoa joskus nähdä livenä!\nNina Rahja 13. tammikuuta 2019 klo 20.48\nKiitos Teija, ihanaa uutta vuotta 2019 <3\nTehkää Kalajoelle kesälomareissu? :)\nMarianna 8. tammikuuta 2019 klo 10.50\nHienoja kuvia Kalajoen maisemista!\nNuo juurakot ovat juuri samanlaisia, kuin mitä täällä meidän rannoillamme on! Sitkeitä ovat!\nOikein hyvää alkanutta vuotta teille molemmille <3\nNina Rahja 13. tammikuuta 2019 klo 20.49\nKiitos ihana Marianna, hyvää uutta vuotta 2019 halien kera sinne vuonoon <3\nMaatiaiskanasen Elämää 12. tammikuuta 2019 klo 16.27\nIhanan kuuloista ja näköistä. Se teidän persliuku on varmaan ollut näkemisen arvoinen tapahtuma... Onneksi ei käynyt kuinkaan. Mukavaa viikonloppua!\nNina Rahja 13. tammikuuta 2019 klo 20.50\nNo juu, on mahtanut olla nävös! Hah haa :D\nKiitos Hilu, mukavaa alkavaa uutta viikkoa <3


LAPIN SOTA 1944 - 1945 - Lapin sota 1944 - 1945\nLAPIN SOTA 1944 - 1945\nNL:n Karjalan Rintama\nPuna-armeijan miehitys Sallassa syksyllä 1944\nlapin sota \nJatkosota päättyi 19.9.1944 Suomen ja Neuvostoliiton väliseen välirauhansopimukseen. Välirauhansopimuksen ehtojen mukaan suomalaisten tuli riisua maassa olevat Saksan armeijan joukot aseista ja luovuttaa sotavangeiksi Neuvostoliitolle. Tämä Välirauhansopimukseen kirjattu vaatimus johti Lapin sotaan jossa Suomen armeija joutui taistelemaan entisiä aseveljiä, saksalaisia vastaan.\nHeti kun aseleposopimuksesta (4-5.9.1944) oli tullut tieto Saksalle, käynnistyi vetäytymisoperaatio Birke Hitlerin määräyksellä. Saksalaisjoukot alkoivat vetäytymään hallussaan olevilta alueilta Suomen puolelle ja sieltä edelleen kohti pohjoista.\nNeuvostoliiton miehityksen uhan alla Mannerheim päätti evakuoida Pohjois-Suomen väestön Ruotsiin ja Oulun eteläpuolella oleviin kuntiin.\nSaksalaisjoukkojen vetäytyminen Sallasta, Kuusamosta ja Suomussalmelta aiheutti sotilaallisen tyhjiön alueille, jotka Neuvostoliiton puna-armeija miehitti syyskuun loppupuolella 1944. Neuvostoliiton miehittämät alueet on merkitty oheiseen karttaan punaisella pisterasterilla.\nLapin sodan mysteereinä Lapin sodan kirjallisuudessa ovat jääneet elämään Hyrynsalmen kirkonkylän tuhoaminen, Kuusamon kirkonkylän ja kirkon tuhoaminen, sekä Rovaniemen kauppalan tuhoaminen. Tällä sivustolla on uutta tietoa mm. Kuusamon kirkonkylän polttamisesta.\nSuurimmat Lapin sodan tuhot on merkitty oheiseen karttaan liekkikuviolla, jonka vieressä on luku arvioidusta rakennustuhojen määrästä.\nTietolähde: Matti Ursin / Pohjois-Suomen tuhot ja jälleenrakennus saksalaissodan 1944 - 1945 jälkeen, taulukkoliitteet. Toivo T. Kaila / Lapin sota, sivut 304, 310-311.\nPuna-armeijan miehittämät alueet 12.10.1944\nNeuvostoliiton Karjalan rintaman kartta Suomen alueiden miehityksestä (puna-musta viiva kartalla) syksyllä 1944. Kartan päiväys 12.10.1944.\nTietolähde: Venäjän Puolustusministeriön arkisto / Archive: TsAMO, Foundation: 214, Description: 1437, Case: 1589\nSA-kuvapari Rovaniemellä sijainneesta "toveruuden talosta". Vasemmalla vuonna 1943. Talossa pidettiin suomalais-saksalaisia viihdytystilaisuuksia. Oikealla tuhon jälkeen lokakuussa 1944. Talo on raunioina samoin kuin aseveljeyskin.\nSaksan vetäytyminen Pohjois-Suomen kautta Norjaan aiheutti valtavaa tuhoa rakennuskannalle, tiestölle ja viestiyhteyksille. Saksalaisjoukot jättivät Pohjois-Suomesta vetäytyessään jälkeensä savuavia raunioita, tuhottuja siltoja ja teitä ja laajat miinoitetut alueet. Miinoitukset hidastivat suuresti väestön paluuta kotikonnuilleen. \nNeuvostolliiton puna-armeija täydensi saksalaisten aiheuttamia tuhoja jatkosodan loputtua miehittämillään alueilla Pohjois-Kaunuussa ja Kuusamossa.\nSA-Kuva. Vääpeli Allan Vikman ajaa moottoripyörällä Rovaniemen Valtakadulla. Valokuvaus luutnantti Kim Borg, väritys Tuomo Kallioniemi\nPuna-armeijan miehitys itäisessä Suomessa jatkosodan päätyttyä syksyllä 1944.\nAseleposopimuksen sopimisen jälkeen Neuvostojoukot etenivät syyskuun lopupuoliskolla 1944 vetäytyviä saksalaisjoukkoja takaa-ajaen Suomen puolelle Suomussalmella, Kuusamossa ja Sallan alueilla. Myöhemmin lokakuussa Neuvostojoukot tunkeutuivat myös Inarin kunnan alueelle Ivalon koillispuolen maisemiin.\nNeuvostoliiton Puna-armeijan sotapäiväkirjoihin ja sotakarttoihin perustuvia lisätietoja venäläismiehityksestä löytyy seuraavilta sivuilta:\nKuusamon miehitys syksyllä 1944\nSuomussalmen miehitys syksyllä 1944\nSallan alueiden miehitys syksyllä 1944 (julkaistaan marraskuussa 2019)\nKuvassa Neuvostoliiton Karjalan rintaman (КАРЕЛЬСКИЙ ФРОНТА) sotapäiväkirjan kansisivu syyskuulta 1944.\nTietoa tästä sivustosta:\nTällä sivustolla tarkastellaan Pohjois-Suomen tuhoja ja hävityksen taustoja Lapin sodan ja Neuvostoliiton miehityksen aikana.\nSivustoa tehtäessä on hyödynnetty mahdollisimman paljon olemassaolevaa Lapin sotaa käsittelevää kirjallisuutta ja arkistolähteitä, kuten Suomen armeijan digitoituja sotapäiväkirjoja, sekä Saksan sota-arkiston mikrofilmattuja sotapäiväkirjoja ja muita dokumentteja. Sivustoa täydennetään jatkossa tarpeen mukaan ja tehdään myös korjauksia ja täydennyksiä sisältöön jos lukijakunnalta saadaan aiheeseen liittyvää tarkempaa tietoa.\nKuusamon, Hyrynsalmen ja Suomussalmen alueen tuhoja tarkastellessa on ollut välttämätöntä tutkia Lapin sodan tapahtumia syyskuun 1944 aikana laajemmin ja laittaa tapahtumat kalenteriin aikajärjestykseen. Tapahtumakalenterin perusteella voi tapahtumien taustoja analysoida tarkemmin. Tapahtumakalenteri löytyy täältä.\nUutena osiona sivustolla on tietoa Neuvostoliiton Puna-armeijan suorittamasta Pohjois-Suomen itäisten kuntien miehityksestä syksyllä 1944. Neuvostoliiton Karjalan rintaman operaatioita koskeva osuus löytyy täältä.\nTämän sivuston tekijä on Tuomo Kallioniemi, eläkkeellä oleva yksityisyrittäjä, sotahistorian ja kotiseutuhistorian harrastaja. Ensimmäinen Tuomo Kallioniemen laatima nettisivusto käsittelee saksalaisten jatkosodan aikana rakentamaa kapearaiteista Hyrynsalmi-Kuusamo kenttärataa. Sivusto löytyy osoitteesta https://kenttarata-feldbahn.weebly.com.\n© Copyright - Tuomo Kallioniemi 2018-20120