Toukkia haavojen hoitoon | Luontoäidin hevoset\nToukkia haavojen hoitoon\nHevosen kasvisto A-N\nHevosen kasviosto O - Ö\nHevosille myrkylliset kasvit\nKasvien vaikuttavat aineet\nHevosen eri ikäkaudet ja luontoäidin ohjeet\nLuonnon muut hoitokeinot\nTuloksia ja kokemuksia fytoterapiasta\nHevoset ja mehiläiset\nYksilöllinen ja laadukas hoito\nHevosen kokonaisvaltainen hoito\nRuoka, hevosesi lääke\nLuonnonlaidun tekee hyvää hevosille\nVitamiinit ja kivennäiset-ABC\nHirudoterapia ja toukkahoidot\nHevosten luontainen käyttäytyminen\nPalvelut, tilaus ja toimitus\nToukkia haavojen hoitoon?\nMeillä on esivanhemmiltamme paljon opittavaa. kaikkien mantereiden alkuasukkailla on yhä tietoutta, jolle lähinnä puistamme päätä, Mutta jossa lähemmin tutkien näyttäisi olevan paljon tärkeää tietoa. Aivan kuten alkuperäinen tapa hoitaa haavoja, nimittäin tietyn kärpäsen elävillä toukilla. Nyt varmasti jo herkimmät meistä alkaa puristamaan päätään ja siirtyy muille nettisivuille, palaamatta koskaan enää tänne..Sillä meidän puhtaassa, desinfioidussa ja medikalisoituneessa maailmassamme sitä ei varmaankaan pidetä parhaana haavahoitomenetelmänä. Miten ihminen voikaan silti erehtyä!!\nKeski- Amerikan maya- intiaaneilla oli seuraava perinne hoitaa tietynlaisia ihokasvaimia: he panivat häränvereen kastettuja siteitä auringonpaahteeseen. Parin päivän päästä siteet olivat täynnä toukkia, ja niin side pantiin hoidettavan kasvaimen päälle. Jotkin Australian New South Wales heimot käyttivät toukkia märkivien haavojen ja kuoliovammojen hoitoon. Aboriginaalien piirissä tällainen hoito on tunnettu ja sitä on käytetty siitä pitäen, kun heidän esi-isänsä kansoittivat maapallon.\nEhkä samoin on ajatellut yksi eristynyt Burmassa asuva vuoristokansa. Heidän nähtiin toisen maailmansodan aikana panevan toukkia haavoihin, minkä jälkeen haavat peitettiin savella ja märällä ruoholla.\nTällaisista tiedoista voi päätellä, että tulehtuneiden haavojen hoito toukkien avulla on ollut sukupolvien ajan tunnettu ja yleisesti käytetty menetelmä niinkin erilaisissa maailmankolkissa kuin Australiassa, Aasiassa ja Amerikassa.\nKuva: www.sciencephoto.com (toukkia haavassa)\nEnsimmäiset havainnot toukkien hoitokäytöstä Euroopassa tehtiin 1557 Ranskassa saint-Quentin taistelun yhteydessä. Välskäri Ambroise Pare` huomasi, miten haavoittuneiden löyhkäävät ja mätänevät haavat kuhisivat pieniä, valkoisia toukkia. Hän luuli luonnollisesti(kuten valta osa ihmisistä niin tekisi)että toukat olivat kehittyneet haavoissa, jotka olivat niin pahoja. Vähitellen välskärin päässä alkoi syntyä pieni epäilys, hän nimittäin hoiti myös potilaita, joiden haavat kuhisivat toukkia, jotka kuitenkin paranivat ällistyttävän nopeasti. Tämä on ensimmäinen länsimaissa tunnettu havainto toukista haavojen parantajana. Seuraavien 300 vuoden aikana havaintoja tehtiin ja kirjattiin satunnaisesti. Erikoisin havainto lienee ollut se, jonka teki Napoleonin kuuluisa sotilaslääkäri Dominique- Jean Larrey. Ranskalaisten Egyptin- sotaretken aikana 1798 lääkäri näki, että haavoittuneita sotilaista kiusasi ankarasti , että heidän haavoissaan aina vain kuhisi sinisen kärpäsen toukkia, eritoten kuumassa ilmastossa. Tohtori Larrey ja hänen lääkintäesikuntansa yrittivät turhaan selittää sotilaille, että toukat aivan yksinkertaisesti edistivät paranemista. Sotilaat tekivät kaikkensa päästäkseen eroon toukista aina, kun heidän siteensä vaihdettiin.\nSe oli kuitenkin silloin se. Napoleonin sotaretket ovat historiaa, eli mitä tekemistä niillä nyt on enää nykylääketieteen kanssa?\nSe, että toukkien haavojen parantava ominaisuus alettiin jälleen huomata New Yorkissa 1950 luvun alkupuolella. Bellevuen sairaalassa aloitti eräänä kauniina päivänä nuori lääkäri nimeltä William A. Nolen, ja ensimmäisenä poliklinikkapäivänään hänet pantiin hoitamaan asunnottomia, alkoholisteja ja narkomaaneja. he tulivat hoidattamaan säärihaavojaan. Hänellä oli apunaan iäkäs, kokenut ja pelkäämätön sairaanhoitaja, joten hän ryhtyi työhön rohkein mielin. Sitä rohkeutta hän todella saattoi tarvita, sillä heti kun sairaanhoitaja oli poistanut ensimmäisen potilaan siteen, hän tunsi suurta tarvetta luovuttaa. Siteen alta paljastui haava, jossa kömpi ja ryömi pieniä valkoisia toukkia, ja niiden alla häämötti pari kolme senttiä paljasta luuta. Lääkäri ei ollut koskaan nähnyt vastaavaa, mutta hoitaja oli!\nHän otti ohjat käsiinsä ja puudutti toukat eetterillä, jolloin ne käpertyivät kokoon ja putosivat haavasta. Aivan kuin siinä ei olisi ollut kylliksi, tuo kovapintainen nainen huomautti, että toukathan pitivät haavan niin siistinä ja puhtaana..\nVaikka tohtori Nolen tunsikin suurta vastenmielisyyttä, huomautuksen johdosta hän rohkaistui vilkaisemaan tuota järkyttävää näkyä vielä uudelleen. ja toden totta, haava näytti nyt punaiselta ja terveeltä. Näytti siltä, kuin toukat olisivat syöneet vain kuollutta kudosta. Nuori lääkäri istuutui miettimään asiaa. Hänen tietojensa mukaan pidettiin vastenmielisenä vaivana, kun toukat kävivät ihmislihan kimppuun. Sairaanhoitaja oli kuitenkin usein huomauttanut havaitusta ilmiöstä, joka myös oli unohdettu ja löydetty uudelleen vuosisatojen kuluessa, nimittäin että joskus toukista oli haavassa hyötyä eikä vahinkoa.\nTästä huolimatta se ei ole aivan niin yksinkertaista, että pyydystetään muutama kärpänen, annetaan niiden munia tulehtuneeseen haavaan ja jäädään odottamaan parantumista. Kärpäslajeja on nimittäin ainakin yli 80 000. Näiden joukossa on ainakin neljä suurta ?sukua?, jotka toukka asteella syövät eläinvalkuaista. ja jokaista sellaista lajia kohti, joka syö niin elävää kuin kuollutta kudosta, on laji, joka syö yksinomaan elävää kudosta. Eron havaitsemiseen tarvitaan erittäin harjaantunutta silmää, koska moni näistä kärpäslajeista on sekaantumiseen asti samannäköisiä. Joten ellei ole varmaa tapaa erottaa kärpäsiä, toukkien käyttö voi olla yhtälailla vahingollista kuin parantavaa. Jotkut kuitenkin ovat oppineet ymmärtämään, miten erottaa kärpänen toisistaan. Ehkä on jopa erityisiä kärpästarhoja, joissa kasvatetaan oikeita kärpäsiä? Ainakin Saksassa.\nKuva: strikewise.com (kiertokulku)\nSitä en tiedä, onko siellä kärpästarha, jossa tuotettaisiin LUCILIA SERICATA:n toukkia. Kuitenkin juuri tätä toukkaa käytetään monipaikoin haavojen hoitamiseen. Yksi esimerkki on Beitigheimin sairaala. Puolenkymmentä sitten sairaala otti uudelleen käyttöön tämän epätavanomaisen hoitomenetelmän. Siitä pitäen sillä on hoidettu yli tuhatta potilasta. Aluksi ilmeni ongelmia; toukat eivät olleet aina hyvin kasvatettuja, vaan niillä ilmeni taipumusta häipyä tiehensä ollessaan kylläisiä. Se ei sinällään ollut hälyttävä ongelma, mutta sairaalassa ei mielellään haluttu nähdä karkuteillä olevia toukkia, ei myöskään mahdollista kärpäs invaasiota, jonka karkulaistoukat väistämättä aiheuttaisivat. Nyt onkin sitten todettu, että toukat on parasta säilyttää pusseissa ennen haavojen hoitoa, hoidon aikana ja sen jälkeen. Pusseja varten on kehitetty erityismateriaali, joka uovautuu kosteuden vaikutuksesta täysin ihonmyötäiseksi. Näin ollen kosketus tulehtuneen haavan ihoon on tiivis. Samalla toukat pystyvät täysin häiritsemättä syömään kuolleen lihan ja muut pahat paikat pussin ohuen kalvon läpi. Kolmen päivän kuluttua pussi poistetaan ja jos tarpeen haavalle pannaan uusi pussi. Yksinkertaista, helppoa, halpaa ja nopeaa - Voisiko paremmin olla?\nJos joku nyt luulee minun kertovan satuja ja kirottuja valheita, voinpa kertoa, että tällaista haavojen toukkahoitoa on alettu käyttää Bietigheimin sairaalassa, ja siitä raportoitiin saksan neljännessä haavojenparanemisen ja haavojen hoidon lääketieteellisessä kongressissa Wurzburgissa vuonna 2000. Maailman eri asiat kulkee omaa vauhtiaan palaten aina aika ajoin takaisin lähtökuoppiinsa, kuin muoti-ilmiöt konsanaan, aina ne osataan markkinoida uutena tai uus vanhana ja joku niistä aina ottaa ?nimen? itselleen. Mutta faktaa lienee kuitenkin olevan että ötököitä on ollut jo alkuräjähdyksen jälkeisestä ajasta lähtien ja me ihmiset olemme ikuisia tutkijoita.\nApua haavoille Jorvin toukkahoidosta\nKärpäsentoukkien käyttö haavahoidossa\nKuvat ja avustus\nTiia-Mari Piranen/ Pirasen luomutila\nKÄY MYÖS TUTUSTUMASSA:\nKäyntejä kotisivuilla:1179164 kpl


Alueleirit 2019 | Floorball Talent\nAlueleiritoimintaa järjestetään urheiluopistoilla ympäri Suomen, jolloin pystytään tuomaan laadukasta toimintaa alueille ja mukaan pääsee isompi määrä innokkaita pelaajia.\nPelaajille toiminta tarjoaa motivoivan ja pelipainotteisen leiritapahtuman, jossa pelaaja pääsee haastamaan itseään ja testaamaan tasoaan alueen parhaiden kanssa.\nToiminta on tarkoitettu 2004-06 -syntyneille pelaajille, joilla on halu tehdä asioita urheilullisesti ja kehittää itseään urheilijan polulla. Tärkeää on myös into ja asenne harjoitteluun sekä pelaamiseen.\nAlueleirejä järjestetään hiihtolomaviikoilla 8, 9 & 10 alueellisesti Vierumäen ja Kuortaneen Urheiluopistoilla.\nVuoden 2019 Alueleirien ajankohdat:\nPOJAT & TYTÖT 2004-2006\nEtelä-Suomi / Länsirannikko, Vierumäen Urheiluopisto, (vko 8) 19.-20.2. & 21.-22.2.2019\nSisä-Suomi / Pohjanmaa / Kaakkois-Suomi, Vierumäen Urheiluopisto, (vko 9)26.-27.2.\nSavo-Karjala / Pohjois-Suomi, Kuortaneen Urheiluopisto, (vko 10) 5.-6.3.2019\nIkäluokittain tarkat leiripäivämäärät varmistuvat ilmoittautumisen umpeuduttua.\nIlmoita halukkuutesi osallistua Alueleirille täyttämällä ilmoittautumislomake floorballtalent.fi -verkkosivuillamme. Kaikille hakijoille ilmoitetaan valinnoista henkilökohtaisesti. Valinnat julkaistaan myös floorballtalent.fi -verkkosivuilla.\n1. Ilmoita halukkuutesi Alueleirille ilmoittautumislomakkeella 7.12.2018 mennessä\n2. Vastuuvalmentajat kasaavat leiriryhmät\n3. Mukaan kutsutut pelaajat saavat Alueleirikutsun sähköpostitse\n4. Sähköpostikutsu sisältää suoran linkin opiston ilmoittautumismalustaan. Täyttämällä tietosi ja suorittamalla leirimaksun, vahvistat osallisutumisesi leirille.\nFloorball Talent -vastuuvalmentajat valitsevat Alueleireille pääsevät pelaajat. Yhdelle leirille valitaan lähtökohtaisesti 52 kenttäpelaajaa ja 8 maalivahtia. Kaikkia mukaan hakeneita pelaajia tiedotetaan valinnoista.\nAlueleirin kahden päivän sisältö on pelipainotteinen ja kummankin leiripäivän päätteeksi jokainen joukkue pelaa vähintään yhden 2 x 12min kestävän pelin. Myös kahdessa lajiharjoitusosuudessa lähestymistapa on pelinomaisissa yksilötaitoharjoitteissa ja pienpeleissä. Fysiikkaharjoitteluosuuksissa annetaan malleja omatoimiseen lajiharjoitteluun. Toiminta pohjautuu urheilijaksi kasvamisen sisältösuosituksiin yläkouluissa.\nLeirimaksu on 179.00 euroa.\nHinta sisältää kahden vuorokauden täysihoidon (majoitus, aamupala, lounas x 2, päivällinen x 2, välipala/iltapala), urheiluopistolla, valmennuksen, tilat sekä leiripaidan ja -tuotteen.\nHenkilökohtaiset särkylääkkeet, rakkolaastarit, yms.\n(huoltolaukusta löytyy ensiapu, mutta mikäli tiedät tarvitsevasi jatkuvasti laastareita yms. ota myös omia mukaan)


Vasaravuoren näkymät - Satunnainen Retkuilija\nJyvänlahden retkeni jatkui verkkopaikalta kohti Vasaravuorta. Idea kiivetä Vasaravuorelle lähti siitä olettamuksesta, että se voisi olla mahdollinen paikka, josta löytää kalliomaalauksia.\nOlen juuri lueskellut kaksi Suomen kalliomaalauksista kertovaa kirjaa:\nPekka Kivikäs: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, Minerva, 2005 ja\nTimo Miettinen ja Heikki Willamo: Pyhät kuvat kalliossa, Otava 2007.\nKun Pekka tyytyy kirjassaan lähes toteamaan mistä kalliomaalaukset löytyvät koordinaateilleen, niin Timo kertoo perusteellisesti maalausten selitykset ja mitä maalauksilla on haluttu viestiä. Jos nämä kaksi kirjaa yhdistäisi ja lisäisi mukaan vielä ainakin A3 kokoa olevat kartat löytöpaikoista nyt ja silloin kun Suur Saimaa ja Muinais Päijänne oli lähes 10 m korkeamalla, paketti olisi mitä parhain Suomen kalliomaalaustietokirja. Netin paras kalliomaalauskuvalähde on valokuvaaja Ismo Luukkosen Suomen kalliomaalauksia sivusto.\nKirjat saivat minut ihmettelemään miksi Pohjois-Savosta ei ole löydetty kalliomaalauksia vaikka täällä on eletty siihen aikaan. Eikö niitä ole vain löydetty? No, ajattelin kokeilla onneani 8) Avasin retkikartaston ja aloin tutkia Soisaloa ympäröivien järvien jyrkkäreunaisia kallioita. Kriteerini oli siis löytää n. 10 m korkeudessa oleva pystysuora kallioseinämä, joka on suuntautunut järvelle päin. Helpoiten tutkimuksen olisi voinut tehdä Geologisen tutkimuslaitoksen tekemästä Suur Saimaa ja Muinais Päijänne kartasta, mutta se on Kivekkään kirjassa auttamattoman pieni. Kalliomaalauksethan on yleensä maalattu veneestä tai jäältä näkyvälle paikalle sen aikaisen vilkkaa kulkureitin varrelle. Sellaiset löysin Vasaravuorelta (ehkä myös Kukkomäeltä) ja Hornanmäeltä. Hornanmäellä olen käynyt 2006 kesällä, mutta jyrkänteet jäi tutkimatta. No, päätin sitten ottaa ensimmäiseksi kohteeksi sukujuuriani lähimmän paikan eli Vasaravuoren.\nMatkalla vasaravuorelle oli tietysti kaikkea kuvattavaa. Vasaravuori taustalla.\nVuori osottautui eräänlaisiksi portaiksi. Yhtä suurta pystysuoraa seinämää vuoressa ei ollut vaan 3-5 metriin yltäviä lohkareita, joita oli monessa kerroksessa päällekkäin.\nLohkareissa oli itsessään jo punaista kiviainesta, joten kuvien etsintä oli hankalaa.\nTämä osittain punainen kivi oli suuntautuneena kohti järven selkää ja varsin keskeisellä paikalla. En sitten osaa sanoa onko tuo pelkästään punaista kiviainesta. Kuvitellahan voisi ainakin vaikka mitä 8)\nMutta tältä portaalta oli mahtava näkymä kohti Kuopiota.\nKiipesin vuoren huipulle asti.\nPaluumatkalla kohtasin tämän onnettoman. Ilmeisesti sammakko oli lähtenyt liikkeelle alkuviikon leutojen kelien sulamisvesien vallattua sen talvehtimispaikan. Se oli jäätynyt noin parin metrin päähän rannasta.\nSitten kun taas säät sallivat – eli kun aurinko paistaa taas siniseltä taivaalta, tutkimukseni kohdistuvat seuraavaksi kuvassa häämöttävään Kukkomäkeen.\nattoivanen2015-03-04T12:22:37+02:0019.01.2009|Tags: Jyvälahti, kalliomaalaukset, kirjallisuus, Vasaravuori, Vehmersalmi|3 Comments\nHullukaali 19.1.2009 22:45\nMielenkiintoista puuhaa. Itsekin olen kiinnostunut noista kalliomaalauksista, vaikka täällä päin ei sopivia kallioita kyllä ole. Mikä sen mahtavampaa olisi, kuin löytää ennestään tuntematon kalliomaalauspaikka.\nKauniita kuvia. Voi tota sammakkoreppanaa :(.\nATToivanen 20.1.2009 07:26\nNiinpä, voihan se haaveksi jäädä tuon maalauksen löytäminen, mutta onpahan hyvä syy liikkua luonnossa.\nNana 20.1.2009 14:22\nKuulostaa tosiaankin mielenkiintoiselta! Hienoja maisemia ainakin oli, jos ei maalauksia vielä löytynyt. Jään odottamaan seuraavaa etsintäreissua ja sen tuloksia 🙂


Tusla sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nOnpas sopivan kuuloinen ohje myös hiilaritietoiselle, nami!\nKatriina sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nIhania kuvia taas! Pannukakkukuvat saivat veden kielelle, syksykuvat taas olivat tunnelmallisia. Osaat tuoda kuvat jotenkin lähelle katsojaa.\nSolen sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nRicotta on ihanaa! Minäkin pidän siitä kovasti, vaikka sitä harvoin syönkään, kun on aika tyyristä tavaraa. Ainakin täällä meillä.\nKun olimme pieniä, äiti teki joskus sellaisia pikämunkkeja lettutaikinasta, johon oli lisätty leivinjauhetta. Kun ne paistoi, niistä tuli paksuja ja meheviä. Tulee noista sinun pannareista mieleen ne :)\nHippu sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nLämmin kiitos laktoosittomasta ricottavinkistä. :-)\nKerrassaan ihania kuvia. Suomalainen luonto on kyllä niin kaunis!\ncoco sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nit looks like your season is so much ahead of us, but the all the scenes look pretty.\nYaelian sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nMiten kauniita syksykuvia!Alkusyksy on niin kaunista aikaa:) Ricottaa tai ricottan tapaista juustoa olen joskus tehnyt itsekin,ja se oli aika helppoakin.Pannukakut näyttävät ihanilta;noista tulee mieleen hieman venäläisen tuttavani tekemät syrnikit.\nKirjailijatar sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nIhania metsäkuvia. Minun on ikävä metsään, mutta en halua edes mennä sinne nyt, kun on näin lämmin. Haluaisin koleamman ilman, höh :)\nRicotta on hyvää. Ja sitten haaveilen pannariaamiaisesta.\nOmenaminttu sunnuntaina, 11 syyskuuta, 2011\nTusla: No hyvä. Ja oli nami!\nKatriina: Kiitos, kiitos! Pannukakut olivat herkkua ja sumuinen aamu oli tunnelmallinen. Sumu hälveni tosi nopeasti.\nSolen: En muista hintaa tarkalleen, mutta ei se täällä kovin kallista ole. Ja jos päivämäärä on umpeutumassa, sitä saa tosi edullisesti. Pikamunkit lettutaikinasta, kuulostavat hyviltä.\nHippu: Ole hyvä vaan. Keksin sen vasta ihan hiljattain, kun ricotta oli kaupasta loppunut.\nSuomen luonto ON kaunis ja erilaiset sääilmiöt ovat kiva lisä.\nCoco: Good fall to you also :)\nYaelian: Alkusyksy on ihana.\nRicottaa voi tosiaan tehdä itsekin. Aion kyllä joskus kokeilla. Juuri näin jossain ohjeen.\nSamannäköisiä tulee syrnikeistä.\nKirjailijatar: Ihmeen lämmintä onkin ollut, aika erikoinen syyskuu.\nToivottavasti pannariaamiaisesi toteutuu :)\nNettimartta torstaina, 15 syyskuuta, 2011\nOlipa ilo löytää blogisi. Heti oli sekä silmänruokaa että ruokaa :) Taidanpa kokeilla tuota reseptiäsi ruissihtijauhoilla.\nMirka torstaina, 15 syyskuuta, 2011\nKiitos blogistasi, jonka löysin jokin aika sitten suosituksen perusteella. Reseptisi ovat herkullisia ja kuvasi upeita!\nErityisesti olen viehättynyt nyt syysaikaan noihin metsäkuviin. Aiemmin pidin metsää mahdottomana kuvata, mutta nyt olen törmännyt useampiin sellaisiin kuviin, joihin voisin astua sisään!\nintopii perjantaina, 16 syyskuuta, 2011\nMinä sitten aina ihastelen valokuviasi. Joillakin kuvaamisen taito vain näköjään on. Saat massiivisen metallirakennelmankin näyttämään kauniilta.\nAah, ricottapannarit. Taidankin tehdä näitä sunnuntaina.\nOmenaminttu lauantaina, 17 syyskuuta, 2011\nNettimartta: Kiva, että löysit! Ruisjauho sopii varmaan ihan hyvin ricottapannareihin :)\nMirka: Tervetuloa! Metsässä samoileminen on niin hienoa, mutta kameran kanssa aika hidasta ;)\nIntopii: Kiitos :) Pannarit sopivatkin ihanasti sunnuntaihin.\nNova Melina lauantaina, 17 syyskuuta, 2011\nVoi miten upeita syyskuvia! Oikein mieli rauhoittui kun näitä katselin. Taidan katsoa vieläkin uudestaan. :)


Stailaaja - KSAO - Kouvolan seudun ammattiopisto\nEtusivu / Hakijalle / Ammatti- ja erikoisammattitutkinnot / Ammattitutkinnot / Stailaaja\nTyöskenteletkö tai haluatko työskennellä muodin parissa liike-elämässä ja haluat kehittää omaa ammatillista osaamistasi? Haluatko pätevöityä stailaajaksi? Tutkinnon suoritettuasi olet stailaamisen asiantuntija, stailaaja (AT). Osaat stailata asiakkaita, tiloja tai tapahtumia sekä toimia projekteissa tekstiili- ja muotialan liiketoiminnassa.\nOpintojen alussa jokaiselle opiskelijalle laaditaan henkilökohtainen osaamisen kehittämissuunnitelma (HOKS), jossa kartoitetaan aiemmin hankittu osaaminen. Opinnot koostuvat työpaikalla järjestettävästä koulutuksesta sekä lähi- ja verkko-opinnoista.\nPakolliset tutkinnon osat 55 osp:\nTuotteistaminen ja markkinointiviestintä 15 osp\nStailaaminen ja visualisointi 45 osp\nValinnaiset tutkinnon osat 1/45-90 osp:\nValinnaiset tutkinnon osat 2/ 0-45 osp:\nTutkinnon osa toisesta ammattitutkinnosta 45 osp (liiketoiminnan ammattitutkinto)\nKoulutus on monimuotokoulutusta painottuen työelämässä oppimiseen. Ammattitaito ja osaaminen osoitetaan näytöillä omalla työpaikalla. Jos sinulla on jo tutkinnon perusteiden edellyttämä ammattitaito, voit osoittaa osaamisen näytöillä.\nOpiskelijamaksu on 300 €. Maksua ei palauteta opintojen keskeytyessä. Lisäksi opiskelija kustantaa itse opiskelumateriaalit ja -välineet. Koulutukseen voi osallistua myös oppisopimuksella, jolloin koulutus on opiskelijalle maksuton.\nHakuaika on 1.5.-31.7.2020. Valintahaastatteluun kutsutaan hakemusten perusteella. Opiskelijavalinta suoritetaan 5.8.2020, vaikka haastatteluja suoritetaan aiemmin. Valinnasta ilmoitetaan sähköpostitse tai puhelimitse. Opiskelupaikka tulee ottaa vastaan ohjeiden mukaan.\nKoulutus alkaa ma 17.8.2020. Opinnot kestävät noin 1,5 vuotta henkilökohtaisen suunnitelman mukaisesti.\nKSAO, Utinkatu 85, Kouvola\nTutkinnon perusteet (ePerusteet): Tekstiili- ja muotialan ammattitutkinto\nTutkinnon perusteet (ePerusteet): Liiketoiminnan ammattitutkinto


Teoria ”vaalikuvakaranteenista” ja muuta persuhuttua : NUIJAMIES\nKirjoittanut Iisakki Kiemunki · 10.10.2012 16.20 · 24 kommenttia\nValtuutettu Lulu Riikonen (ps.) ja kihlattunsa Jari Ranne kertoivat muutama päivä sitten Leo Leppäsen blogissa ja Ranteen Facebook-profiilissa, kuinka paikallinen media olisi kollektiivisesti langettanut Riikosen virkansa puolesta järjestämässä tilaisuudessa jonkinlaisen ”vaalikuvakaranteenin”. Riikosen ja Ranteen kertoman mukaan ehdokkaiden kuvia ei voisi julkaista ennen vaaleja, mutta kommentit tekstissä olisi ok. Havaintoa säestettiin kommenteilla median moraalittomuudesta ja selkärangattomuudesta, koska esimerkiksi minä valtuuston pj:nä ja muutamat kokoomusehdokkaat olemme esiintyneet kuvina lehtien sivuilla ehdokaslistojen jättämisen jälkeen. Sillä ei ollut merkitystä, että lehtien kuvissa on (luonnollisestikin) esiintynyt – ennen, tuolloin ja jälkeen – lukuisia ehdokkaita eri puolueista. Myös Lulu itse.\nTavallisesti todellisina avoimuuden apostoleina mielellään esiintyvä kaksikko ei jostain syystä suostunut millään ilveellä paljastamaan, ketkä toimittajat heille mukamas edellä kuvatun mukaista soopaa ovat syöttäneet. Kaivelin arkistoja, kyselin ja lopulta selvisi, keitä toimittajia ko. tilaisuudessa olivat läsnä. Hämeen Sanomista Rauno Lahti ja Kaupunkiuutisista AP Sarjanto. Lahti kiisti ehdottomasti, että olisi sanonut mitään sellaista, mitä Riikonen ja Ranne hänenkin suuhunsa myöhemmin laittoivat.\nSarjanto oli ohimennen letkauttanut Lululle, että hän ottaa kuvan kuvan mieluummin hankkeen varsinaisesta päälliköstä, kun ”Lulu vähän niin kuin muutenkin alkaa olla karanteenissa”. Freelance-toimittajana työskentelevä Sarjanto muistelee joskus 1990-luvun lopulla kuulleensa ohjenuoran, jonka mukaan ehdokkaiden kuvia kannattaa vältellä, ellei se ole artikkelin tai aiheen kannalta välttämätöntä. Tästä heitosta Riikonen ja Ranne ilmeisesti kehittivät kattavan salaliittoteorian, josta reklamoivat päätoimittajille ja leimasivat some-propagandassaan toimittajat ja lehtikonsernin osaksi puolueellista hyvä-veli-järjestelmää.\nKuten yritin erityisesti Ranteelle aiemmin selvittää, toimittajat ovat vaalien läheisyydessä hygieenisiä, jotta välttyisivät puoluetoimistojen ja muiden ehdokkaiden painostukselta. Muillekin toimittajille kuin Sarjannolle lienee aivan selvää, ettei haluta antaa lukijoille kuvaa, että ehdokkaita tuodaan jutuissa esiin tarpeettomasti tai mainosmielessä. Mutta jos ehdokkaan esiintyminen on jutun kannalta olennaista, totta kai he esiintyvät mediassa ja laitetaan kuvakin. Mitään ehdokkaita koskevaa ”vaalikuvakaranteenia” ei ole olemassa. Vaalikaranteenista puhutaan, kun vältetään journalistien ja kolumnistien esiintymistä vaalien alla tiedotusvälineen edustajina.\nEsimerkiksi Kylli Kylliäisen (kd.) lihavuusleikkauksesta voidaan aivan hyvin tehdä juttusarja vaalien allakin, koska se on todennäköisesti lukijoiden mielestä tarpeeksi kiinnostavaa. Kaiken avain on itsenäinen journalistinen harkinta ja se, että ratkaisuja ei tehdä ulkopuolisen painostuksen johdosta. Ei vaikka millaisia meilejä lähettäisi päätoimittajille. Tätä journalistista harkintaa myös Sarjanto käytti tehdessään juttuaan.\nLululla ei kaiken järjen mukaan pitäisi olla mitään valittamista mediakohtelustaan. Hän on poseerannut virkansa puolesta suurin piirtein joka toisen seudun bensa-aseman tai vanhan kaatopaikan edessä viime vuosina. Hänellä on myös oma kolumni ja kaupungin teettämän mediaseurannan mukaan hän on yksi eniten uutisissa käytettyjä ”puhuvia päitä”. Ainoa poliitikko, jolla muuten ko. listauksessa ei ollut ryhmyrin tai puheenjohtajan statusta. Silti Lulun suunnasta on riittänyt vihjailua ”sensuurista”, jos ylipitkää yleisönosastokirjoitusta on stilisoitu tms. Nettikielessä vastaavaa käytöstä tavataan kutsua ”foliohattuiluksi”. Termi taitaa olla Jussi Halla-ahon (ps.) seuraajien lanseeraama.\nTurun yliopiston tutkijoiden viime eduskuntavaalien mediajulkisuutta käsittelevä tutkimus Jytky kuvailee tapoja, joilla perussuomalaiset pyrkivät luomaan sosiaalisessa mediassa rinnakkaisjournalismia, jolla haluttiin ruokkia yhteiskunnallista tyytymättömyyttä. Omien havaintojeni mukaan yksi keskeinen keino on juuri Lulu Riikosen harjoittama uhriutuminen ja marttyyrointi. Persut tuntuvat olevan kovin äkämystyneitä mediakohtelustaan, vaikka media on tieteellisen tutkimuksen mukaan ollut aivan olennaisena osana rakentamassa puolueen menestystaivalta.\nPs. Myös toinen paikallinen persu-kellokas Kari Ilkkala hallitsee näköjään klassiset propagandatemput. Postilaatikkoon kolahtaneessa ehdokaslehden kirjoituksessaan Ilkkala irroittaa asiayhteydestään ja vääristelee puolitoista vuotta sitten blogissani käytyä keskustelua. Kirjoitin tuolloin hallitusammattilaisten parissa lanseeratusta käsitteestä ”raats-jäsenet”. ”Raats” on ääni, joka kuuluu, kun yrityselämän osaaja avaa esityslistan tullessaan kokoukseen. Termi ei ole itseni keksimä, eikä siten viittaa Hämeenlinnaan tai kunnallispolitiikkaan. Se oli peräisin lukemastani artikkelista, joka julkaistiin joko Talouselämässä tai Kauppalehdessä. Tosin olen tavannut monia poliitikoitakin, jotka eivät ole perehtyneet viimeistä pilkkua myöden huolella esityslistoihin tai asioihin. Joukossa myös persuja. Ilkkalan selitys ilmiölle on, että esimerkiksi Hämeenlinnan kaupunginhallituksessa siihen ei ole ajanpuutteen takia mahdollisuutta. Aikataulu ei ole kuntakentässä millään tavalla poikkeava, keskimäärin esityslista julkaistaan kolme täyttä vuorokautta ennen kokousta. Myös media ehtii tehdä sillä aikataululla jutut aiheista jo seuraavan aamun lehteen. Hämeenlinnassa kukaan ei myöskään saa esityslistaa toista ennen, mutta isoja asioita on kyllä tapana käsitellä viikkoa tai kahta etukäteen hallituksen tai valtuuston infoissa. Niissäkin saisi kysyä, jos jokin asia jää epäselväksi. Hiljaista on ollut.\n24 kommenttia artikkeliin “Teoria ”vaalikuvakaranteenista” ja muuta persuhuttua”\nHei, Iisakki, JR & co, c’moon ja ”hold your horses”! Eiköhän tästä ehdokkaan kuva/kuvattomuusteemasta ole jauhettu lehtien palstoilla ja sosiaalisessa mediassa jo tarpeeksi? Kyllähän näissä vaaleissa on paljon, paljon tärkeämpiäkin asioita keskusteltavaa kuin ehdokkaiden kuvat. Tässä jotenkin aliarvioidaan äänestäjiä sillä, että uskotellaan ehdokkaan kuvien esiintymistiheyden olevan suurin peruste oman ehdokkaan valinnassa. Tuohon kuvasotkuun minä maailikkona voisin sanoa vaikka näin: ”vaaliehdokkaan kuva voi olla mediassa silloin, jos sen esittäminen on relevanttia ja olennaista hänen työnsä, virkansa tai tehtäviensä perusteella. Tämä ohje koskee tasapuolisesti kaikkia ehdokkaita.” Tämä tasapuolisuus on sitten se eri asia, mutta kaikkihan nyt tietävät, että Hämeen Sanomat on Hämeen asioista puhuttaessa selkeästi valtaapitävien eli kokoomuksen puolta ajava aviisi. Minä en ole Hämeen Sanomien tilaaja, (vaikka sitä välillä luenkin) vaan olen pitkäaikainen ja vankkumaton Hesarin tilaaja ja lukija. Molemmat lehdet markkinoivat itseään sitoutumattomiksi lehdiksi, mutta selkeitä eroja lehdillä on. Hesari ainakin välillä yrittää olla paikallisasioista kertoessaan kriittinen, mutta Hämeen Sanomista tätä yhteiskuntakriittisyyttä pitää jo hakea suurennuslasilla.\nNo, tuohon ehdokkaan kuva-asiaan vielä palatakseni, kyllä minä Lulun kuvaa lehdissä huomattavasti enemmän katsoisin kuin useimpien muiden vaaliehdokkaiden :). Mutta, pliis, keskittykää tästä lähtien enemmän vaaliteemoihin ja tärkeisiin kunta-asioihin kuin yhä henkilökohtaisimmiksi muuttuviin pikkuasioihin.\nToivoo Esa Lehtinen\nIisakki itse lietsoo keskustelua epäolennaisista kuvajutuista jotta ei varsinaisesta poliittisesta linjasta joutuisi tapetille. Johtaa keskustelua sivuraiteille.\nKertoisi mieluummin mitä hyvää kok-sosdem asevelikoalitsioni on aikaansaanut liitoskunnille. Odotan mielenkiinnolla?\nIisakin kirjoitus on sisällöltään, sanavalinnoiltaan ja tyyliltään yliampuva, vääristelevä ja asiaton. Siksi lukijoille vielä tiedoksi seuraavaa:\nAP Sarjanto (VU/KU), Rauno Lahti (HäSa) ja Kari Mustonen (yle) tulivat 19.9. Kastelliin haastattelemaan kaupungin arkkitehtia sekä ELY-keskuksen Teija Tohmoa ja minua, kun esittelimme siellä Vanaja-Kantola –hanketta. Toimittajat totesivat, ettei minua kuvata vaalien vuoksi, mutta asiantuntijakommenttejani voidaan tekstiin laittaa ja näin myös tehtiin. Perustelu oli ymmärrettävä, haastattelu asiallinen ja kuva rajattiin sen mukaisesti.\nKun seuraavina päivinä huomasin, ettei sama periaate koskenutkaan kaikkia ehdokkaita, lähetin siitä täysin asiallisen kysymyksen sähköpostilla toimitukseen.\nHenkilökohtaisuuksiin menemisten ja asiattomuuksien ei tulisi kuulua myöskään valtuuston puheenjohtajan kielenkäyttöön.\nanna palaa vain. Kaltaisiasi ihmisiä tarvitaan myös naapurikunnan päätäntäelimiin, tsemppiä;)\nVarhaisaamuhuamenta arvon Lulu\nTäällä on ihan kiva vierailla,tulee aina jotakin uutta opittua.Nytkin kaksi ihka uutta sanaa persuhuttu ja persukellokas.\nMeillä menee vissiin ihan kohtuullisesti.\nTakuulla on paljon tärkeämpiäkin teemoja kuin vaalikaranteenikäytännöt. Ajattelin ottaa osaa kaikkeen mahdolliseen keskusteluun. Tämän mediasyrjintäteeman aloitti Jari ja Lulu. Olen kyllästynyt siihen, että poliittisia vastustajia, virkamiehiä ja toimittajia leimataan täysin käsittämättömin, omasta vilkkaasta mielikuvituksesta, ymmärtämättömyydestä tai tietämättömyydestä reväistyin perustein täysin sumeilematta moraalittomiksi, epärehellisiksi, selkärangattomiksi ja jopa rikollisuuden rajoilla luisteleviksi. Nyt on aika vastata myös näihin hyökkäyksiin. Väitän, että oma moraalini kestää komeasti vertailun näiden persukellokkaiden kulisseissa harjoittamien toimintatapojen rinnalla.\nTämän blogauksen syvempi teema oli perussuomalaisten erityisesti sosiaalisessa mediassa harjoittama mediapropaganda. Jarin ja Lulun toiminta oli esimerkki siitä, kuten myös joka vaalien alla esiintyvästä vaalikiimasta, jossa kaikkien nähdään juonittelevan itseä tai omaa puoluetta vastaan.\nMedian linja tai kritiikin määrä on usein katsojan silmässä. Vain siihen kiinnitetään huomiota, joka ei itseä miellytä tai omia linjoja noudata. Tiedän tasan tarkkaan, että ylivoimainen enemmistö toimittajakollegoista pyrkii kriittisyyteen ja tasapuolisuuteen työssään, riippumatta siitä, mikä heidän oma poliittinen ideologiansa on. Useimmilla sellaista ei kovin tiedostetusti edes ole. Virheitä toki tulee, ja joskus toimittajat ovat helposti johdateltavissa, eivät harjoita tarpeeksi lähdekritiikkiä tai eivät tarkista tietojaan. Se on inhimillistä.\nJos kysyy Hämeenlinnan valtaa pitävältä enemmistöltä, he ovat sitä mieltä, ettei Hämeen Sanomat koskaan kirjoita mitään myönteistä kaupungin asioista. Toivottavasti kaupungin tilaama ulkopuolinen media-analyysi hieman oikaisi sitäkin käsitystä. Analyysin mukaan viidesosa jutuista on kriittisiä ja kaupungin kannalta negatiivisia, toinen viidesosa positiivisia ja loput neutraaleja. Voi sanoa, että kohtuullisen hyvin tasapainossa lehden uutisointi on, jos linjana objektiivisuus ja tasapuolisuus.\nasevelikoalitsiooni on pitänyt liitoskuntien verorasituksen maakunnan keskiarvon alapuolella, ottanut velat hoitaakseen, on rakentanut tai rakentamassa uusiksi käytännössä kaikkien kaupunginosien koulut, päiväkodit ja vanhusten hoivakodit. Nostanut Ydin-Hämeen liikuntapalvelut aivan uudelle tasolle uimahalli-liikuntahalli-investoinnin myötä, alkanut kehittää vaikkapa Iittalan elinkeinoelämää ihan uudella tavalla, vie eteenpäin Hauholla esimerkiksi Lautsian lomakylähanketta, Lammille luodaan Ronniin uusia työpaikkoja matkailun ympärille jne.\nIisakki, minkä koulun Lammille on Uus-Suur-Hämeenlinna rakentanut? Yläaste/lukio rakennettiin Lammin aikaan samoin saneerattiin ent kansalaiskoulu Pasaabeli.\nLammilla Naskalin vamhainpaikka saneerattiin Lammin aikaan ja vanhainkodille ette ole tehneet mitään.\nUimahalli/liikuntahalli aloitettiin Lammin kunnan toimesta rakentaa, en tiedä vietiinkö se loppuun porkkanoilla. Tason nostosta en tiedä oli se uimahalli täällä ennenkin ja ennen kuin sitä oli Hämeenlinnassakaan.\nPäiväkoti rakennettiin porkkanarahoilla ja ainoastaan niillä, siis valtion rahoilla ja Hämeenlinna vahti jottei sijoita siihen yhtään omiaan. SE on Iisakki täys susi se päiväkoti, todellinen virheiden mekka. Huippumallikohde esitellä esimerkkinä päiväkodista jollaista ei tulisi tehdä. Ihan suunnittelusta alkaen.\nOmalta osaltasi voit täällä vastata tulevatko Ronnin ”sata työntekijää” maksamaan veronsa Hämeenlinnaaan Tai Suomeen yleensäkään. Lahjoitustahan on perusteltu juuri työpaikoilla, ovat ne jotenkin ”korvamerkitty suomalaisen työn leimalla”.\nKunnallisvero tosiaan laski ja nousi heti vuoden jälkeen. Minä kyllä mieluusti maksaisin vaikka Lammin aikaista veroa jos vaikkapa vaimoni työpaikka sinne Konnarinmäjelle olis rakennettu kunnolla.\nPäivitäppäs Iisakki väittämäsi taas uudelleen ja pysy asiassa!\nNimi unohtus edellisestä, siis hoidolle on perusteet!\nSalaliittoteorialla hehkuttelu on Iisakin omaa päätelmää.\nSamoin edellä mainittuun 19.9. tilaisuuteen liittyvät mielikuvitukselliset värjäykset. Asiallista tilannetta on vaikea jälkikäteen yrittää kuvitella tilanteeksi, jossa (suora lainaus Iisakin kertomasta fb-sivuiltani) ” … toimittaja on luikerrellut tekosyyllä irti aggressiivisesta tai kiusalliseksi kokemastaan tilanteesta”.\nMyös minulle alueen eri mediat kertoivat kuva- ja myös tietyistä kirjoittelurajoituksista vaaleja edeltävinä viikkoina, kun olin ehdokkaana 2004 ja 2008. Se oli ok, koska perustelivat järkevästi ja asiallisesti. Eikä tuokaan tapahtunut mihinkään häviä, selittävätpä Iisakki ja muut toimittajatahot nyt sitten mitä tahansa. Selvittäkööt toimittajat keskenään, mistä linjakäsityseronsa johtuvat, onko heille jotain yhteistä linjaa vai onko linja se, että kukin toimittaja saa itse päättää linjansa. Ristiriitaiset viestit asiakkaiden suuntaan eivät ole asiakkaiden vika.\nIisakki viittasi fb-sivuilleni. Väittelyyn tuli sielläkin turhauttavia ja asiattomia piirteitä, koska hän toistuvasti lähti asiasta syrjäpoluille ja pois asiaperusteista. Toistuvat toisen yksityiselämään liittyvät kommentit ja tulkinnat ja asiattomien ilmausten rakentaminen näyttivät ajoittain kiinnostavan häntä enemmän kuin itse asia.\nJa kuten Esa hyvin jo sanoikin, isompiakin asioita on. Asiattomilla puheilla, leimaamisilla ja vääristelyillä on kuitenkin rajansa, valtuuston puheenjohtajallakin.\nlaitetaan nyt tähän vielä asiallinen, leimaamaton ja vääristelemätön (sic) keskustelunavauksesi: ”Hämeen Sanomissa on viime kuun puolelta lähtien vaalikaranteeni ehdokkaille, etteivät saa ilmaisia kuvia lehteen vaali-, työ-, yms. juttuihin liittyen. Se on ok ja lienee yleinen käytäntö.\nMutta miksi kuvakaranteeni ei koske Kokoomuksen ehdokkaita ja valtuuston puheenjohtajaa???\nSitoutumattomaksi itseään mainostava maakuntalehti, hah!\nPuolueellisuus ei ole väärin, mutta kun lehdellä ei ole selkärankaa eikä moraalia myöntää sitä.”\nRakentamanne teoria ”vaalikuvakaranteenista” ja alan käytännöistä sekä ”ristiriitaiset viestit” pohjautuvat täysin omiin tulkintoihinne ja ymmärtämättömyteen. Rauno Lahden mukaan hän ei ole sanonut teille aiheesta halaistua sanaakaan. En usko, että kellään journalismin ammattilaisella on mitään sen kummempia vaikeuksia käsittää vaalikaranteenikäsitettä, eivätkä he ole sinulle tai Lululle sellaista viestittäneet, mitä teiltä tuli ulos.\nVoi kysyä, keneltä uupuu moraalia ja selkärankaa, jos ei tunnusta olleensa väärässä asiassa, jonka oikean tilan voi joka päivä tarkistaa lehden sivuilta… Käytäntö on ollut sama näiden vaalien alla, edellisten, sitä edellisten jne.\nVaaleissa 2004 ja 2008 toimittajien minulle kertoma on totta, uskot tai et.\nKieltämisen sijasta teille ammattilaisille olisi nyt hyödyllisempää miettiä keskenänne, minkälaista linjaa jatkossa viestitte asiakkaille.\nMahdoton minun sanoa, mitä on oikeasti sanottu tai miten olet asian tulkinnut. Myös 4-8 vuoden kulunut aika ja vankka halu uskoa omaan totuuteen tekee ihmisen muistille helposti tepposia, kuten ehkä alan tuntijana tiedät. Sitä ihmettelen, ettet tuolloin itse lainkaan ihmetellyt, kuinka lehdissä voi olla ”karanteenista” huolimatta niin paljon ehdokkaiden kuvia jutuissa? Niitä nimittäin oli, sen voi helposti todentaa lehtiarkistoista…\nKyllä silloin kyseisen linjan erilaisuutta eri ehdokkaiden kohdalla ihmettelin, varsinkin eka kerralla. Toisella kerralla erilinjaisuus lähinnä harmitti riippumatta siitä, mistä erilinjaisuus johtui. Mutta niillä säännöillä mentiin eikä siihen paljoa paukkuja hyödyttänyt tuhlata.\nYhden asian kylläkin äsken edellä mainitsin väärin: kyseiset vaalivuodet olivat 2000 ja 2004. Tämän valtuuston vaaliajan vastaavasta en arvaa sanoa mitään tarkkaa, koska en ollut ehdokkaana 2008.\nSen verran tuohon poliitikkojen/ehdokkaiden kuvien julkaisuun häsan hvyäveli- verkoston toimesta, että kun häsa teki juttua persujen puoluetoimiston avauksesta hallituskadulle, niin uutiskuvasssa oli sopivasti Lulu Riikonen ja Kari Ilkkala häivytetty muiden ehdokkaiden taakse. On naurettavaa väittää että tässä on kyseesä sattuma. Lehden pääkirjoitukset ovat myöskin poikkeuksetta persuja suorastaan solvaavia ja tämä sama näkyy myös Iisakin mielipiteissä. Kannattaisi ehkä muistaa että perussuomalaisten kannatuksen takana on ihan oikeita veronmaksajia ja kuntalaisia. Nyt näyttää siltä, että niin toimitus kuin Iisakkikin on ottanut PS ikäänkuin likasangokseen, johon kaadetaan sontaa 24/7.\nOnneksi Persut ei kaada sontaa mihinkään suuntaan!?!\nEn usko lainkaan , että persuja on solvattu, siten kuin rikoslaki edellyttää. Haukkuminen, pottuilu ja solvaaminen ovat asia erikseen.\nTauno Lahtinen sanoo:\nHyvä Jokke! Kiva nähdä, että vanha tuttu sivullisenakin on tehnyt saman havainnon. Minä paikalla olleena tiedän, että kuvia kyllä riitti valittavaksi.\nKiva seurata aikuisten kinastelua, piikittelyä ja marttyyriutta näin vaalien alla. Millon ketäkin on syvästi loukattu henkilökohtaisilla loukkauksilla ja samana päivänä ammutaa toisessan keskustelussa toiseensuuntaan tismalleen samalla sävyllä! Minä puolestani olen syvästi huolissani tämän päivän ehdokkaista ja heidän kiinnostuksenkohteistaan. Minua kiinnostaisi enemmän kaupunkilaista koskevat asiat kun hiekkalaatokkoleikit! Nyt keskustelupalstat ovat tämän kaltaisia keskusteluja täynnä. Vaihtoehtoisesti voimme lukea kommentteja kuinka Toriparkkia ei pidä rakentaa, moottoritenkate on syvältä tai läpinäkyvyyttä lisätä!!! Sitten valtuustokauden alkaessa tehdään päätöksiä silkasta tietämättömyydestä eikä sitä edes kehdata myöntää! Vaihtoehtoisesti ollaan hiljaa!\nAlkaa minunkin ääneni suunta kallistumaan Aku Ankkaan!\nÄänestä tai älä\nOlen aika kauan vaahdonnut että Suomen suurimman ”puolueen” tulisi herätä äänestämään mutta olen todennut erään kahvilakeskustelun perusteella olevani täysin väärässä. Kansalaisen nimenomainen oikeus on äänestää tai olla änestämättä. Henkilökohtaisesti kumminkin en lähtisi äänestyskoppiin piirtelemään Aku Ankkaa.\nAku Ankan äänestäminen sopii ainakin kokoomukselle, demareista en tiedä. Voipi olla, että Aku söisi heidän ääniään aikalailla.\nAnttifantin ”Sitten valtuustokauden alkaessa tehdään päätöksiä silkasta tietämättömyydestä eikä sitä edes kehdata myöntää! Vaihtoehtoisesti ollaan hiljaa!” ei oikein auennut, sillä enemmistö ne päätökset tekee/junttaa. Jos ei sitä ymmärrä niin on kyllä väärässä seurassa.\nSuurempana ongelmana pidän vallanhimoa, joka kasvaa kuin syöpä. Siinä heikko ihminen muuttuu ja jopa puoluekanta voi alkaa häilymään hallitsemattomasti. Tuttavapiiri muuttuu täysin ja narsistinen jumalkuva itsestä voi helposti näkyä esim. netti- lehtikirjoituksista.\nToivonkin etteivät Aku Ankan äänestäjät olisi liikkeellä vaan saisimme valituksi rehellisiä ihmisiä puoluekantaan katsomatta, joiden ei tarvitse hokea joka päivä julkisuudessa virheistä oppimisista. Tämän kaupungin talous ei kestä hinnakkaita anteeksipyyntöjä montaa vuotta.\nHei! Laitampa minäkin kommentin, kun olen jättänyt Hämeen Sanomien mielipidesivulle syksyn mittaan 3 kirjoitusta täysin yhteystiedoin varustettuna, mutta yhtään ei ole julkaistu paperilehdessä.\nEn ole kertaakaan viitannut henkilöihin ainakaan negatiivisesti, mutta olen puuttunut suurimpiin hankkeisiin ja niiden rahoitukseen sekä liikennejärjestelyihin.\nViimeinen julkaistu kirjoitus on viime kesältä otsikolla ”Hyvä arki vain toiveissa” muistaakseni.\nSe johti kahteen pikkuparannukseen liikenneympäristössä ja sain siitä kannustavaa palautetta.\nEn ole julkisuuden kipeä, mutta väkisinkin tulee kirjoituskaranteeni mieleen, kun olen nyt PerusS 10 kuntavaalilistalla.\nTauno Lahtinen 0407739329\nPetri Jokinen sanoo:\nJälkiviisasta tai ei, olipa hauska lukea tätä ketjua ja kaikkitietävän Kiemungin hyökkäystä kaupunkimme äänikuningatarta kohtaan, tämä siis ennen vaaleja eikös niin? Tänään Kiemunki jo Radio Hämeessä osoitti olevansa huono häviäjä ja selkeästi katkera vaalituloksesta, takkiin tuli sdp/kok koalitiolle että tärähti, nyt vaan tarkkana ja samoilla linjoilla kuin tähänkin asti niin saatte taas kerran vesitettyä demokratian Hämeenlinnassa, eikös nyt vaan kannattaisi huomioida että perussuomalaisia äänestäneet kaupunkilaiset ovat ihan samassa asemassa kuin demarien ja kokoomuksenkin kannattajat.\nBy the way Iisakki, kun märehdit vaalitappiotanne, kannattaa muistaa mitä suustaan päästelee ja on päästellyt, tuossa aikaisemmissa kommenteissasi puolustelet sdp/kok koalition aikaansaannoksia ja mainitset että olette rakentaneet uudet koulut Hämeenlinnan kaupunginosiin, minun käsitykseni mukaan työmaaparakkeja ei voi kutsua uudisrakennuksiksi vai onko se teidän koalitionne käsitys uudesta Tuomelan ala-asteesta. En ole ainoa joka ko. syystä antoi äänensä jollekkin muulle kuin sdp/kok yhtymälle.


Levykatsaus: The Sultans, Jukka Nissinen, Sami Heikkilä & Kolme Viljaa, Business City - Kulttuuritoimitus\nJukka Nissinen. Kuva: Humu Records\n”Business City kuuluu ehdottomasti viime vuosien kiinnostavimpiin kotimaisiin underground-akteihin. Tämä seikka voidaan miltei todeta faktaksi, koska bändiä kuuntelee ilokseen, mutta sen herättämiä ajatuksia on vaikea pukea nasevasti sanoiksi.”\nThe Sultans: Kitchen Sessions 2\nSami Heikkilä & Kolme Viljaa: s/t\nBusiness City: Yks Yö Lahes\nLäjä Äijälän bändeistä on moneksi, mutta musiikki tapaa olla äänekästä, haastavaa ja tinkimättömän omaleimaista. Siltä kantilta The Sultans on Äijälän kipparoimista orkestereista kautta aikain kevein, mutta kyse on sittenkin romuluisesta yhden riffin bluesista. Sitä tuskin saa radioaalloilla kuultavakseen, joten vaikkei keveys varsinaisesti kuuntelukokemusta kuvaile, niin kas: vaikuttaa se kuulijan mielentilaan keventävästi.\nTimo Äijälän (rummut ja kannen mukaan myös laulu?) ja Markku Leinosen (basso) rytmiryhmän täydentäminä yhtye kolistelee menemään kuuden biisin verran. Ilmeisesti kokonaisuuden vinyylille saakka saaminen oli mutkikas ja yllätyksellinen prosessi, mutta musiikki voisi olla yhtä hyvin eilen kuin 30 vuotta sitten taltioitua. Kitchen Sessions 2 (Joteskii Groteskii, 2021) on nimittäin niin syvällä perustavanlaatuisuuksien äärellä, että levyä kuunnellessa tuntuu tarpeelliselta kyseenalaistaa kaikenlaiset muut ratkaisut.\nRiffit eivät ole erityisen mieleenjääviä, soitannan osumatarkkuus on sinnepäin, ja dynamiikka on vähän sitä, että soitetaanko hidas vai vähän ripeämpi, eikä biiseissä tapahdu paljoakaan. Kysymys onkin siitä, mitä kuulija musiikilta vaatii. Kitarasooloja? Tuplabasareita? Läskejä soundeja? Vetäviä sanoituksia? Raikkaan progressiivista otetta? Entä jos niiden antaisikin olla seuraavat nelisenkymmentä minuuttia?\nThe Sultansin rapsakka blues on terveellistä. Se riisuu kaikki odotukset ja poistaa tarpeen yllättävyyksiin. Siltä ei odota neronleimauksia eivätkä ensimmäiset 20 kuuntelukertaa sujahda ohi ihmetellen miksi ihmeessä ihminen tällaista tekee huvikseen. Toisaalta se ei myöskään kyllästytä – ei edes sitten kun musiikin on ”tajunnut”. Iätön taika säilyy: levy alkaa ja sitten se loppuu, mutta olo on huojentunut. Musiikin kirjaimellinen vaatimattomuus tekee sen äärellä vietetystä ajasta hyvin mutkatonta ja mukavaa.\nLevyn mitta on myös juuri sopiva, koska yhtään pidempi satsi voisi alkaa tuntua puisevalta. Nykyisin yhtyeessä ilmeisesti vaikuttaa myös vieraileva saksofonisti, joten toivon mukaan seuraava albumi ilmestyy hieman nopeammin!\nNapakkaa sanataidetta ja leppoisaa svengiä\nJukka Nissisen soolouran aiemmat vaiheet ovat menneet minulta ohi, mutta kolmannen levyn (III; Humu / Hillotehdas, 2021) myötä tilanne on korjaantunut. On myös ainoastaan oikein, että hänet on tämän levyn myötä noteerattu sanataiteilijana Helsingin Sanomia myöten, sillä juurikin sanoituksellinen näkemys on se piirre, joka Nissisen vanhemmissa bändeissä Jumalan Ruoskassa ja Schwerbelastungskörperissäkin viehätti.\nÄrhäkkä hardcore ynnä muunlainenkin riehakkuus ovat luonnollisesti jääneet menneeseen, mutta Jukka Nissinen Bandin soinnissa on yhä leikkisä ja paikoitellen hirtehisen hilpeä tunnelma. Jokin siinä vie mietteitäni kohti Jumalan Ruoskan mainiota Vasco Da Gama -ep:tä (2003). Sitä voi yhä aivan hyvin käyttää mittatikkuna tapauksissa, joissa sinänsä simppeliin rock-musiikkiin liitetään komediallisia ja uskaliaita elementtejä.\nNissinen bändeineen (Mikko Alvasto – rummut, Santtu Lähderinne – basso, Ville Pyykkö – bongot) operoi retrohtavan folkrockin alueella. Kokonaisuudesta tulee mukava, hivenen pölyinen, mutta yläkuloinen olo. Simppeleistä biiseistä nousee mieleen yhtä jos toistakin referenssiä 1970- ja 1980-lukujen vaihteen suomalaisesta rock-ilmastosta, ja ne svengaavatkin vanhahtavalla, löysän määrätietoisella otteella. Napakka kokonaisuus aukeaa ja sulkeutuu loogisesti Jukka Nissinen Anthemin ja Jukka Nissinen Boogien merkeissä.\nOlennaisinta biiseissä on, että ne istuvat artistin sanojen ympärille luontevasti. Kerrottavaa piisaa, ja vakavammatkin tekstit pidetään tasapainossa hykerryttävämmillä numeroilla, kuten Tää on mahtavaa ja vilkkaampi Panotee. Jälkimmäisen kappaleen kaneetit lienevät juuri ne hyväntuulisia purskahduksia teettävät tekijät, joista ikuinen Jumalan Ruoska -fani sisälläni nauttii erityisen paljon, mutta tuoreen tuntuisella, maanläheisemmällä tasolla.\nMietteliästä menoa viljapellolla\nLaulaja-lauluntekijä Sami Heikkilä liikuskelee Kolme Viljaa -yhtyeensä (Anssi Alajuuma – rummut, taustalaulu, Ville Aunola – basso, Antti Karjalainen – kitara) kanssa nimettömällä debyyttilevyllään (Kitka Records, 2021) niinikään vanhakantaisen folkrockin saralla. Genren laajuus tulee tässä verrokissa hyvin näkyviin, sillä arsenaali on kovin erityylinen kuin Nissisellä bändeineen. Koristeellinen, hiottu ja vakaa ilmaisu nostaa mieleen rapakontakaiset maisemat ja tukeepa sanoitusten mietteliäs otekin tuota tunnelmaa.\nPääosin genren keskitempoista laitaa lompsottelevat biisit ovat vahvoja muotovalioita, joihin on kevein maustein saatu hienoa syvyysvaikutelmaa. Elementit ovat tasapainossa, toteutus laadukas ja erityistä mielihyvää herättelevät Karjalaisen kauniin kaihoisat leadit, joissa piisaa tyylitajua. Soundit ovat laadukkaat, mutta eivät liioitellun hifit, eikä kaikkia vahinkoja ole haluttukaan häivyttää näkyvistä.\nKokonaisuus tuntuu kuitenkin melko turvallisuushakuiselta, ja bändi jää hivenen etäälle. Sanoitusten runollisen tunteikkaat ilmaisut ja pääosin toteava tulkinta vievät kuulijan osaksi maisemaa, mutta ympäristö ei kutsu aivan riittävästi uppoutumaan. Heikkilän & Viljojen käsissä on mainiot ainekset, mutta seuraajan toivoisi olevan puhuttelevampi, läheisempi – eikä ihan näin kohtelias.\nYllättäen levyn viimeiset kaksi kappaletta nousevatkin tuon kohteliaisuusrajan tuolle puolen ja nappaavat kiinni häikäilemättä mutta hellästi. Erinomaisen kauniisti sovitettu Mantelipuiden kukista ja miltei lavatanssitunnelmiin vievä viimeinen hidas Valkeita hevosia osoittavat, että yhtyeen ominaisuudet lienevätkin parhaimmillaan keskivertoa haaveilevammissa, yhä hidastempoisemmissa tunnelmissa.\nAnteeksi, saisinko kertoa teille happoteknosta?\nLopuksi laittakaamme kielisoittimet naulaan, bassot kaakkoon ja teknoverkkarit jalkaan – on aika tampata. Vuodesta 2017 alkaen suht vilkkaalla tahdilla digisinglejä julkaisseen Business Cityn mini-lp Yks yö Lahes (Alakulttuuritalo, 2021) ei sisällä varsinaisesti uutta musiikkia, vaan on eräänlainen fyysisen muotoon asetettu top 5 – siis napakka ote aikamme olennaisimmista happoteknohiteistä.\nItselleni Business City on tuore tuttavuus, ja se kuuluu ehdottomasti viime vuosien kiinnostavimpiin kotimaisiin underground-akteihin. Bändiä kuuntelee ilokseen, mutta sen herättämiä ajatuksia on vaikea pukea nasevasti sanoiksi.\nEnsinnäkin, ei liene montaa niin ilmeisen ysäriä asiaa kuin happotekno, ja tässä tapauksessa vaikutelmaa korostavat tuolta aikakaudelta napatut, railakkaasti omien näppien mukaan sovitetut ja suomennetut coverit. Niistä voi ollakin montaa mieltä, mutta lp:lle on sentään kelpuutettu lainojenkin puolesta vain autenttisia happoteknoraitoja.\nToisekseen, bändin täysin kreisi imago puhuttelee varmasti. Täysin omassa meemiuniversumissaan elävä päihteiden, hiihdon, holtittomuuden, jytkeen ja erinäisen muun tykittelyn riemujuhla kiteytyy monin tavoin Seppo Räty Berghainissa -kappaleen musavideoon, joka voitti Oulun Musiikkivideofestivaalin yleisöpalkinnon. En ole teknon ammattilainen, mutta voitaneen todeta, että epäilyttävän näköinen Piritorilla jytäävä nelikko vähintäänkin erottuu keskiverrosta konemusa-dj:stä.\nJa kolmanneksi, puhutaan biiseistä. Tämä viiden biisin paukku on melko täydellinen annos. Lähtökohta – psykedeeliset bassoriffit, loputtomasti keskitempoa takova basari ja alitajuntaan tunkevat hokemat ja kertomukset – ei sinänsä anna paljoa tilaa vaihtelevuudelle, mutta mukaan valikoituneet teokset ovat sopusuhtaisia ja riittävästi erottuvia keskenään. Koko ajan läsnä on sekä hyvän olon että vaaran tunne. Naurattaa, muttei ole varma johtuuko se vain vainoharhaisuudesta. Mukaan vetäessään Business City toimii täysillä, ja sen voimin jaksaa… jaksaa… jaksaa…


Joulukalenterit 2017: Parhaat veikkaus- ja kasinotarjoukset! | Uutiset & kampanjat | Turtlebet Suomi\nPosted on 08.04.2017 08.04.2017 by Tagul\nTältä casinolta löytyvätkin kaikki internetin suurimmat jättipottipelit, jotka tarjoavat mahdollisuuden jopa miljoonien eurojen voittoihin. Tämä lisääkin pelaamisen jännitystä, sillä vain silmänräpäyksessä jättipotti voi napsahtaa kohdalle. Jackpot-pelejä, joita tällä kasinolla voi pelailla, ovat muun muassa Mega Moolah, Mega. Ilmaiskierros.net tarjoaa nettikasinot, ilmaiskierrokset, talletusbonukset ja ilmaista pelirahaa ilman talletusta. Tutustu nettikasinoihin ja voita! MamaMia on bingoon erikoistunut nettikasino, joka kuuluu Evoke Gaming yhtiöön. Muita yrityksen nettikasinoita ... Jos kuitenkin syystä tai toisesta bingon pelaaminen alkaa kyllästyttää, on kasinolla tarjolla myös lukuisia kolikkopelejä. Casinolla on lisenssi ... Tämä tietää tuntuvaa voittoa, jos se osuu kohdalle. Jättipotti on.\nNetin kolikkopelit tarjoavat helppoa jännitystä ja tuntuvia voittoja - - Deluxe\nUudelle kasinolle liittyminen on aina. Rizk Casino on laittanut käyntiin yhden maukkaimmista joulukampanjoista , sillä maaginen joulun henki oikein huokuu tästä tarjouskokonaisuudesta ihan ihan jokaiseen kotiin! Tämä kasino sopii hyvin myös pöytäpelien pelaajille, sillä kasinolla on erilaisia rulettipöytiä, blackjackia sekä pokeria mukaan lukien tunnetuimmat pelien variaatiot. Löydät Unibetin joulukalenterin sen verkkosivuilta yläpalkin "Kampanjat" -linkin takaa. Suosion takaavat monipuolinen pelivalikoima ja hyvät voitot, mutta pelaajiin vetoaa eniten mahdollisuus vaikuttaa oleellisesti pelin lopputulokseen. Nykypäivänä kasinoita on niin paljon, että hyvän kasinon löytäminen ja etenkin mukavan starttipaketin etsiminen voi osoittautua varsin työlääksi. Vaikka Suomessa ei aina sitä mieltä ollakaan, on maailmalle lähdettäessä planeetan ehdoton ykköslaji jalkapallo.\nNetin kolikkopelit tarjoavat helppoa jännitystä ja tuntuvia voittoja - Video\nPart 3 - Howards End Audiobook by E. M. Forster (Chs 15-21) Nimittäin ehdit hyvin vielä osallistua…. Pelimarkkinoiden "Vuoden Tulokkaaksi" tituleerattu Coolbet jyrää joulumarkkinoille niinikään erittäin vahvalla joulukalenterikampanjallaan. Ja jokainen näistä yllätysluukuista sisältää aina yhden casino-edun, jonka voit käyttää juurikin tuon kyseisen päivän aikana, jolloin olet luukun avannut! Sivustolla on esimerkiksi käynnissä joka kuukausi kampanja, jossa pelaajat voivat voittaa seitsemän yön luksusloman Thaimaahan neljälle henkilölle. Bar Bar Black Sheep. Lisäksi joka sunnuntai Fastbet jakaa adventtibonuksen, jonka mukana tulee sekä talletusbonus että ilmaiskierroksia. Päivittäin uusiutuvaan tietovisa-kysymykseen vastaaminen avaa sinulle aina kolme päivän haastetta, jotka voit suorittaa missä järjestyksessä tahansa, ja kunkin haasteen suorittaminen tuokin sinulle aina haasteessa mainitut palkkiot. Silloin vielä pajatso, Mansikka, Jokeri Pokeri ja muut hedelmäpelit ja pelikoneet olivat kovin juttu koskaan. Maailman ehkä tunnetuin hedelmäpeli Mega Fortune tarjoaa oikeita jättipotteja voittajille — onhan Mega Fortune juuri se peli, josta maailman suurin nettihedelmäpelin jackpot, 17,8 miljoonaa, on voitettu! Net Entertainment eli NetEnt on vuonna 1996 perustettu ruotsalainen peliyhtiö, joka nauttii valtavaa suosiota etenkin pohjoismaisilla internetkasinoilla; monet kasinot luottavat lähes yksinomaan NetEntin peleihin. Mega Fortunessa on viisi rullaa ja 25 voittolinjaa. Crown of Egypt™ Slot spel spela gratis i IGT Online Casinon tämä 600 000 euron palkintopotti jaetaan LeoVegasin joulukampanjanssa erilaisten päivittäisten arvontojen ja muiden kasinokilpailujen kautta, joista löydät tarkat tiedot LeoVegasin joulukampanjasivulta. Betser Casinolla pelaaminen tapahtuu aina hauskoissa tunnelmissa, ja menevä nettikasino panostaa niin juhlallisiin bonuskampanjoihin kuin monipuolisiin pelivalikoimiinkin. Jotta sinun olisi helppo löytää satojen hedelmäpelien joukosta ne todelliset helmet, alla on pieni listaus kasinoiden suosituimmista peleistä. Löydät linkin kyseiselle kampanjasivulle muun muassa Mr Greenin verkkosivujen alapalkista! Wild-symboli voidaan yhdistää muihin symboleihin, jolloin syntyy voittava yhdistelmä. Massiivisesta palkintopotista löytyy tuntuvia nippuja käteisvoittoja, erilaisia tuotepalkintoja sekä tottakai myös bonusrahaa. Win Sum Dim Sum. Kaksi on Yako Casinolla päivän numero! Nopeaa jännitystä hakeva pelaaja valitsee pelimuodokseen nettikasinot ja niiden tarjoamat kolikkopelit. Nyt kannattaa ehdottomasti pitää silmät auki! Ja by the way, Casinohuoneen joulukalenterin 24: Oli käytössä sitten tervetuliaisetu tai kolikkopelit bonuskoodi, niin kolikkoepelien pelaaminen on taatusti hauskaa, viihdyttävää ja jännittävää! Videoautomaatit puolestaan ovat sinänsä hyvinkin läheistä sukua perinteisille hedelmäpeleille, mutta ne tulee kuitenkin nykypäivänä esitellä erikseen, koska sen verran monipuolisia niistä on aikojen saatossa tullut. Pelaajalta vaaditaan tällöin hyviä hermoja ja kylmää harkintaa; voitot, mutta myös riskit voivat kasvaa tuntuvasti, ellei pelaaja ole tarkkana siitä, mitä tekee. Lahjakortti arvotaan yhdelle onnekkaalle sattumanvaraisesti, ja yksi onnekas voittaja pääsee siis valitsemaan lähteäkkö ainutlaatuiselle risteilymatkalle joko Karibian auringon alle tai vaihtoehtoisesti vaikkapa Etelän maukkaimpiin lomakohteisiin!\n0 thoughts on “Netin kolikkopelit tarjoavat helppoa jännitystä ja tuntuvia voittoja - ”


Shadow VT750 1983\n08 Maaliskuu 2021, 07:35:32\nKirjoittaja Aihe: Shadow VT750 1983 (Luettu 4882 kertaa)\n« : 10 Maaliskuu 2014, 12:56:01 »\nmistä saisin museokatsastusta varten kuvia pyörän alkuperäisestä varustuksesta?\nClymerin korjausopas ei riitä.\nVs: Shadow VT750 1983\n« Vastaus #1 : 10 Maaliskuu 2014, 22:03:22 »\ntietäsköhän starat aiheesta\n« Vastaus #2 : 17 Maaliskuu 2014, 23:58:15 »\nLainaus käyttäjältä: sportster - 10 Maaliskuu 2014, 12:56:01\nOutoa,sillä kyllä clymerin kirja kelpasi ainakin ilman mutinoita Honda VF 750C Magnan kohdalla...??\n« Vastaus #3 : 18 Maaliskuu 2014, 09:07:36 »\nLainaus käyttäjältä: V4MAGNA - 17 Maaliskuu 2014, 23:58:15\nTaitaa olla niin kuin minkä tahansa muunkin katsastuksen kohdalla, että tulkintatapoja on yhtä monta kuin on katsastusmiehiäkin.\n« Vastaus #4 : 27 Maaliskuu 2014, 09:47:34 »\nLainaus käyttäjältä: Hemuli - 18 Maaliskuu 2014, 09:07:36\nSuosittelen todella käyttämään pyörääsi Konalan konttorilla museokatsastuksessa ja sopimaan siellä työnkentelevien inssien kanssa tapaamisista sekä muista asioista ennen itse katsastusta.\nNe kaverit ei puutu esim.kaikkien pienimpiin asioihin (joista voisi ihan hyvin hylätäkin)...\n« Vastaus #5 : 28 Maaliskuu 2014, 10:11:30 »\nLainaus käyttäjältä: V4MAGNA - 27 Maaliskuu 2014, 09:47:34\n...Ne kaverit ei puutu esim.kaikkien pienimpiin asioihin (joista voisi ihan hyvin hylätäkin)...\nOnko tämäkään sitten oikein? Eikö museorekisterin tarkoitus ole säilyttää laite täysin alkuperäisenä ilman muutoksia?\nMeikäläisen kukkahattu ehkä vähän kiristää tässä kohtaa mutta oma mielipiteeni on se, että museorekisterissä olevan ajoneuvon tulisi olla niin täydellisessä ja hyvässä alkuperäiskunnossa että sitä ei enää kannattaisi käyttää päivittäisessä käytössä että se pysyisi siinä kunnossa. Eli jos laitteessa on alunperin ollut jotain muinaistekniikkaa edustavat iskarit, niitä ei voisi modernisoida ja naamioida sitten "vanhan näköisiksi" jollain kromikuorilla niinkuin jotkut tekevät. Tai jos alun perin on käytetty tietyn tyyppistä johtoa ja liittimiä niin kirkuvan punaisista abikoista tulisi saman tien hylky.\nOn tietysti hyvä että vanhoja ajoneuvoja pidetään kunnossa ja harrastetaan myös museoajoneuvostatuksen ulkopuolella, ja näitä varten pitäisikin saada oma harrasteajoneuvorekisteri tiettyinen vapauksineen katsastusten, vakuutusten ja käyttömaksujen suhteen. Mutta kaikenlainen kikkailu museoajoneuvojen kohdalla ei mielestäni ole suotavaa.\nLisäksi minkään konttorin julkinen mainostaminen siitä että siellä menee joku vilunki läpi ei kannata. Näitä palstoja luetaan myös virkamiesten toimesta ja tuollainen paikka saa äkkiä tarkastajat ovelleen jos tällaista tietoa netistä löytyy.\n« Vastaus #6 : 04 Kesäkuu 2014, 19:25:51 »\nMulla on VT750 -85 ja VT700 -84 mallit RC14. Tässä sivukuvaa mallista VT700. Alustavasti menee museokilpiin tällä varustuksella ensivuonna (malli -84). Lisää kuvia tarvittaessa.\nOma periaate. Ei abikoja, rosvoja, eikä kikkailua. Kaikki letkut syytä vaihtaa tämänikäisessä laitteessa, koska nykybensä on täyttä p**kaa.


Minttulin kuvailuja: helmikuuta 2010\nPäivät kulkee kevättä kohden vaikka kylmä sää senkun jatkuu. Onneksi tuo aurinko jo hieman lämmittää päivisin. Kirjastosta olen taas hakenut luettavaa. Nyt on kesken kolme kirjaa. Se merkitsee ettei nyt luettavana olevat oikein sytytä. Olen pitänyt ruotsalaisista dekkareista, mutta tämä Mari Jugstedtin ei nyt vaan innosta, en ole päässyt alkua pidemmälle. Ehkä minulla ei nyt ole dekkaribuumi päällä. Amerikkalaisen Nancy Thayerin uutta oikein odotin, koska hänen edellinen romaanisarjansa oli tosi hyvä. Se kertoi juuri minun ikäisten naisten elämästä kaikkine vaikeuksineen ja muutoksineen lämpimällä ja jopa riemastuttavalla tavalla. Vahvana lenkkinä siinä oli tukiverkoston tärkeys vaikeina aikoina. Petyin sitten tähän uuteen kirjaan, joka on tavallista viihdehuttua.\nKolmas kirja on tuo Lenitan muistelmiksi luettava. Kuvia olen siitä lähinnä katsellut. Jotenkin odotin vähän räväkämpää noiden lehtijuttujen pohjalta. Onhan täti kovin kiinnostava persoona.\nUutta marjakesää odotellessa täytyy entistä satoa syödä pois, tuossa tämän päivän C-vitamiinit.\nMuutaman kuvan olen tuolta kotimaisemistakin saanut uuteen kameraan. On vain niin kylmää että ei mitään tule paljain käsin tuosta hommasta. Kuitenkin yksi näyte, eli sulaa vettäkin vielä löytyy joesta.\nLähettänyt Minttuli klo 14.11.00 3 kommenttia:\nPieni kurkistus menneeseen\nVanhojen kuvien toisessa yhteydessä aiheuttama kiinnostus innosti minut vielä kerran palaamaan kuvien pariin. Näistä nyt esillä olevista henkilöistä minulla onkin vähän tietoakin.\nSotilas on isoisäni setä, joka ensin opiskeli papiksi ja sen jälkeen oli Venäjällä tsaarin armeijassa upseerina. Oli myös osallistunut Turkin sotaan, josta hallussani oleva miekka on muistona.\nNaishenkilön piironki on nykyään meillä olohuoneessa kunniapaikalla. Hän oli ollut Etelä-Suomessa jossain kartanossa emännöitsijänä.\nPietarissa otetun hääkuvan pari: morsian on ollut isoisäni serkku ja sulhanen saman sukunimen omaavaa kuin tyttären mies. On siis sukujen välillä ollut naimakauppoja aiemminkin.\nPariskunnasta, jonka kuva on otettu Amerikassa ei ole tietoa. Sieltäpäin kyllä on tullut sähköpostia serkulleni sukututkimuksen tiimoilta, mutta tietoja ei ole (vielä)\nPS: seuraavan kerran lupaan palata jo nykymaailmaan.\nLähettänyt Minttuli klo 20.30.00 2 kommenttia:\nUuden kameran hankinta sai minut taas tutkiskelemaan miten vanhaanaikaan valokuvia on otettu. Omistan suuren määrän vanhoja kuvia. Osa niistä on jo 1800-luvulta. Niitä kaikkein vanhimpia pidän aarteinani. Niinpä innostuin niistä muutamia skannaamaan tänne nähtäväksi.\nNämä muutamat tänne laittamani kuvat esittävät isäni puoleista sukua. Vanhin noista on jo 1800-luvulta ja muut 1900- luvun ensimmäiseltä kymmeneltä. Paljon hallussani olevista kuvista on henkilöistä, joiden vaiheista ei ole tietoa. Siksi olisikin tärkeää että säilytettäviin kuviin laitettaisiin tuiki tarpeelliset tiedot tuleville sukupolville. Itse harmittelen sitä etten ajoissa ottanut selvää. Nyt ei ole enää kertojia jäljellä.\nPaljon on valokuvaus muuttunut noista ajoista. Ennen valokuvaajalla käynti oli suuri tapahtuma ja siksi nämäkin kuvat ovat vähän semmoisia "pönötyskuvia".\nLähettänyt Minttuli klo 20.04.00 4 kommenttia:\nPakkasen paukkuessa taas, kuitenkin jo ajatus hiipii kohti kevättä. Juuri äsken kuuntelin lintujen sirkutusta tuolla pihapuissa ja päivien pidetessä jo kovaa vauhtia, se kevät sieltä tulee pikkuhiljaa.\nOma kevääni on totta kun tuonne läheiselle joelle tulevat ensimmäiset joutsenet muuttomatkallaan pohjoiseen. Viime keväänä laskin niitä olevan parhaina päivinä yli kolmekymmentä. Muutenkin tuo joki on muidenkin vesilintujen suosiossa. Niitä me sitten koirani kanssa päivittäin seurailemme. Nyt kun uuden kameran hankkiminen on tullut ajankohtaiseksi, toivon sitten saavani niistä hyviä kuvia. Nyt käytän tähän tyttären ottamaa viime pääsiäiseltä.\nLuonto on minulle tärkeäää muutenkin , eikä vaan kevätaikaan. Ehkäpä se kiinnostus siihen juontaa osittain lapsuudestani, kun jo pikkutyttönä pääsin usein isäni kanssa yökalaan erämaajärvelle. Samoin äitini kotiseudulla meren rannalla ja saariretkillä kokemani elämykset ovat vieläkin niitä joita on ikävä.\nNyt saan viettää hienoja luontohetkiä lastenlasteni nauttiessa pienistä metsäretkistä. Esimerkiksi viime kesänä ollessani Vantaalla retkemme Kuusijärven ulkoilualueelle jäi mieleen. Tyttärentyttären sanoin näimme mm. keijukaismetsän. Liekö lapsi perinyt mummiltaan hyvän mielikuvituksen.\nLähettänyt Minttuli klo 9.41.00 3 kommenttia:\nNäin se hujahti tammikuu pakkasen ja lumen merkeissä. Meidän viime kuun kaikki viikonloput menivätkin yhdessä hujauksessa lastenlasten kanssa puuhaillessa, loppiaisen jälkeen Vantaalla, sitten Antonin nimipäiväjuhlissa ja sen jälkeen täällä kotona. Tämän viimeisen viikonlopun vieraan kanssa olikin toimintaa ukin kanssa. Peräti molempina päivinä piti päästä luontoon tutkimaan eläinten jälkiä ja tietysti nuotiotulille makkaran paistoon. Lisäksi katseltiin muutama jännä elokuva ja tietysti touhuttiin Mintun kanssa. Paras kiitos joka näistä viikonlopuista saatiin on kun pikkuherra 2 vee sanoi eilen puhelimessa : minulla on ikävä mummia, ukkia ja Minttua.\nNyt mennään sitten kohti kevättä ja uusia kokemuksia. Lähiaikoina käymme ainakin teatterissa, kun on joululahjaksi saamamme liputkin. Näytelmäkin valikoitui, se on lauantaina ensi-iltaan tullut Vanhan ruhtinaan rakkaus.\nLähettänyt Minttuli klo 12.49.00 3 kommenttia:


Paikallista sopimista pyritään kehittämään vuodesta toiseen – ”Julkisessa keskustelussa se on kuin jokin mantra, jolla kyettäisiin ratkaisemaan kaikki ongelmat” | Moreenimedia\nSosiologian professori Harri Melinin mukaan paikallinen sopiminen on ollut jo pitkään vaikea asia työmarkkinajärjestöjen ja hallituksen puitavaksi. KUVA: Jonne Renvall / Tampereen yliopisto\nPaikallista sopimista pyritään kehittämään vuodesta toiseen – ”Julkisessa keskustelussa se on kuin jokin mantra, jolla kyettäisiin ratkaisemaan kaikki ongelmat”\nPaikallinen sopiminen on politiikan kuuma peruna vuodesta toiseen. Paikallisesta sopimisesta neuvotellaan hallituksen ja työmarkkinajärjestöjen kesken, mutta neuvottelut ovat jarruttaneet jo tovin. Miksi paikallisesta sopimisesta on niin vaikeaa päättää ja mihin sopimista tarvitaan?\nPaikallisessa sopimisessa on kyse monimutkaisesta ja vaikeasta asiasta, sillä Suomen työmarkkinakenttä on moniulotteinen kokonaisuus. Tampereen yliopiston sosiologian professori Harri Melinin mukaan paikallinen sopiminen on ollut jo vuosikymmeniä vaikea asia työmarkkinajärjestöjen pohdittavaksi ja siksi keskusteluissa on käännytty usein hallituksen puoleen. Paikallisen sopimisen neuvottelut eivät kuitenkaan näytä olevan helppoa hallituksellekaan.\nKuluneena syksynä hallituksen oli määrä keskustella paikallisesta sopimisesta budjettiriihessä. Keskusteluissa ei kuitenkaan edistytty ja nyt aihe palaa takaisin työmarkkinajärjestöjen pyöriteltäväksi.\nYleinen linja kuitenkin on, että paikallista sopimista halutaan edistää, sillä sen koetaan olevan kaikkien etu. Yleisesti ottaen keskustelua käydään kahden osapuolen näkökulmasta.\n– Yleinen jako menee niin, että työntekijäpuoli on huomattavasti varovaisempi paikallisen sopimisen suhteen ja työnantajapuoli taas haluaisi ikään kuin näyttävämmin lisätä paikallista sopimista, toteaa sosiologian professori Harri Melin.\nVaikka paikallisen sopimisen nähdään olevan ratkaisu moneen ongelmaan, kaikkeen se ei tuo ratkaisua. Työelämässä tarvitaan edelleen valtakunnallisia sopimuksia, koska neuvottelutilanne paikallisella tasolla ei ole tasaväkinen. Kaikilla työntekijöillä ei ole samankaltaisia mahdollisuuksia ja edellytyksiä sopia omista työehdoistaan. Siksi tarvitaan yleislinjauksia, kuten työehtoja.\n– Julkinen keskustelu paikallisesta sopimisesta on kuin jokin mantra, jolla kyettäisiin ratkaisemaan kaikki ongelmat. Näinhän ei kuitenkaan ole, muistuttaa Melin.\nRadio Moreeni · Mihin paikallista sopimista tarvitaan?


Hiihtoseuran naiset nousivat uuteen lentoon - Reska.fi\nEtusivu > Uutiset > Urheilu > Hiihtoseuran naiset nousivat uuteen lentoon\nHiihtoseuran naiset nousivat uuteen lentoon\n08.05.2019 Urheilu 0\nMaija Hakala (vas.) ja Laura Mononen eivät kirmaa kesälaitumille, vaan uuteen harjoituskauteen.\nHämeenlinnan Hiihtoseuran kolmen naiskärkihiihtäjän kausi sujui ilahduttavasti.\nLaura Mononen nappasi parhaan henkilökohtaisen arvokisasijoituksensa Seefeldin MM-kisojen skiathlonissa eli yhdistelmäkisassa oltuaan 12.\nMononen oli läpi MM-kisojen suomalaisten naishiihtäjien selvä kakkonen Krista Pärmäkosken jälkeen ja talvi toi kaappiin myös monta hopeista SM-mitalia. Hiihtoseuran selkeä ykkösnimi säväytti myös muun muassa Tour de Skillä ja erityisesti Tourin loppunousussa.\n– Tyytyväinen täytyy olla kauden jälkeen. Tasapainoinen ja hyvä kausi ilman fyysistä tai henkistä väsymystä. Maailmancupin kisoissa kymmenen parhaan joukkoon sijoittuminen vaatii, että moni asia on kohdallaan, Mononen puntaroi.\nMM-kisoista hän nostaa esiin myös 10 kilometrin perinteisen tyylin kisan, jossa oli 14.\n– Eroa viitossijaan jäi kuitenkin alle 15 sekuntia, hän muistuttaa.\nLaura Monosen ura jatkuu. Edessä on arvokisoista tyhjä talvi – seuraavaksi MM-mitaleista hiihdetään 2021 ja olympialaisesta kunniasta 2022 – joten huomio kiintyy maailmancupeihin ja erityisesti moniin Tour-muotoisiin koitoksiin.\nVaikka selvä yksittäinen kiintopiste talvesta 2019–2020 puuttuu, täytyy Monosen mukaan kisojen kokonaismäärää silti rajoittaa jaksamisen takia.\nAnni Kainulainen aikoo panostaa harjoittelussaan entistä enemmän perinteisen lyhyille matkoille.\nAnni Kainulainen esiintyi alkutalvesta vahvasti muun muassa Suomen Cupin sprintissä. Hyvät esitykset toivat paikan maailmancupiinkiin, mutta tämä mahdollisuus Annilta jäi käyttämättä sairastumisen takia.\nParisprintin ja viestin SM-hopea sekä henkilökohtaisten SM-matkojen useat hyvät sijoitukset kymmenen parhaan tuntumaan kääntävät Kainulaisenkin arvion omasta kaudesta positiiviseksi.\n– Tyytyväinen olen viime kauteen, muutaman napsun pystyin taas kehittymään. Uusi harjoituskausi alkoi jo maanantaina ja haen ensi talveksi edistystä varsinkin perinteisen lyhyille matkoille, valottaa Kainulainen.\nKainulainen oli taas tärkeä osa hämeenlinnalaisten voittoisaa kautta viestin Suomen cupissa.\n– Kotimaan viesteissä taso on koventunut viime vuosina ja se tekee lajille varmasti hyvää, hän arvioi.\nKausi 2018–2019 jätti myös Maija Hakalan tyytyväiseksi.\n– Kausi oli vuoristorataa. Vuodenvaihteeseen asti oli noususuhdannetta, mutta Imatran SM-kisat alkoivat katastrofaalisesti. Onneksi pystyin kuitenkin viestissä mitalivauhtiin.\nErityisen tyytyväiseksi Hakalan sai Äänekosken SM-kisojen kaksi sijoitusta kymmenen parhaan joukkoon, varsinkin vapaan tyylin kympin kahdeksas tila.\n– Ensi kerran sitten muutaman vuoden takaisen ylikunnon pääsin suorituksellisesti lähelle sitä, mitä ennen ylikuntoa, iloitsee Hakala.\nIhmiset: Australialaiskitaristi Martin Cilia on m...\nKaupunki: Tanssin siivillä kohti kesää


Elämä uhattuna – Johaino | Lily\nTiistaiaamuisen uutisen jälkeen pysähdyin hetkeksi. Voiko tosiaan olla, että olin itse paikan päällä Istanbulissa alle kolme kuukautta sitten? Että kävelin juuri siitä, missä pommi räjähti poliisia kuljettaneiden bussin kohdalla?\nJa Brysselin iskut maaliskuussa. Voiko tosiaan olla, että kahdeksan vuoden ajan asuimme kyseisessä kaupungissa, että äitini kulki päivittäin pommitetun Maelbeekin metroaseman läpi matkallaan töihin EU:n päätoimistolle?\nJa Pariisin iskut marraskuussa. Voiko tosiaan olla, että rakastamani ranskalaiskaupunkiin voitiin hyökätä yhtä suurella mittakaavalla alueelle, missä minäkin olen usein liikkunut, ja joissa marraskuun iskuissa menehtyi läheisten tuttujeni ystäviä?\nLauantaina Etelä-Afrikassa paikalliset viranomaiset ilmoittivat, että Isisiltä tulleen varoituspuhelun mukaan Johannesburgiin ja Kapkaupunkiin on suunnitteilla iskuja suurimpiin kauppakeskuksiin. Tätä ette muuten hesaristanne varmaan lukeneetkaan? Sandton Cityn kauppakeskus on Joburgissa ykköskohteena, ja siellähän minä juuri arkisin toimistopäiviä vietän. Kohteena keskus on ovela, sillä Sandton Cityn alue on koko maanosan rikkainta neliökilometrin aluetta, missä kaikki rikkaat ja ekspatit liikkuu. Ohjeena on annettu, että on pysyttävä valppaana ja tiedettävä pakoreitit kaiken varalta. Mikäs tässä, sitten hypätään ikkunasta ulos toimiston viidennestä kerroksesta!\nNiin valitettavaa kuin se onkin, sotaa ja pelkoa on ollut aina, enkä lähtisi siihen ajatusleikkiin mukaan, että tää kaikki olisi jotenkin uutta ja mullistavaa – järisyttävää terrorismia, jota ei ole koskaan nähty ihmishistoriassa. En lähtisi siihenkään mukaan, että me finskit emme ole vaarassa ja Suomi olisi tässä kaikessa koskematon maa – paikka, johon kukaan ei hyökkäisi. En nyt provosoi tai spekuloi sen enempää, mutta mikä olisikaan sopivampaa herättämään pelkoa ja ahdistusta kuin iskeä Suomeen, jonka kaikki ajattelee olevan rauhassa uhkakuvista?\nToki pelkoa saa ja pitääkin tuntea, mutta en lähtisi sen takia omia suunnielmiani muuttamaan, vaikka nyt olen jossain määrin kohteena itse. Varautua pitää tulevaisuuden varalta eikä hölmökään pidä olla, mutta minä ainakin tulen vielä matkustamaan ja elämään jokapäiväistä laiffiani riskeistä huolimatta. Valitettavasti terrorismin uhka on kaikkialla ja ahdistus, pelko ja epäluulojen sekä suoranaisen vihan kasvaminen on se, mitä halutaan lietsoa iskuilla entisestään. En koe, että pitäisi vaipua epätoivoon, vaan pitäisi antaa mennä ja elää omaa elämäänsä. Ei tehdä tästä kriisistä syvempää, eihän?\nJa jos minä sitten tästä syystä lähden, niin ainakin lähden tyytyväisenä, että elin omaa laiffiani.\nAvainsanat: Johannesburg, pelko, terrorismi