Jokken kirjanurkka: tammikuuta 2012\nKansi punasävytteinen, liittynee teemaan, ei minusta houkutteleva kansi\nPanokset on Henning Mankellin esikoisteos vuodelta 1973. Teoksen uusintapainoksen alussa on kirjailijan saatesanat, jossa hän uudistaa teesinsä. Ruotsissa on olemassa gettoja ja tarpeellisten ja tarpeettomien ihmisten raja on olemassa. Tämä on sitä samaa pohdiskelua, jota romaanihahmo Kurt Wallander pohtii Mankellin muissa kirjoissa.\nTeos Panokset itsessään on helppolukuinen noin 271 sivun mitallaan. Noin on siksi, että välillä on tyhjiä sivuja. Teoksen kerronta vaihtaa jatkuvasti aikatasoa päähenkilö Oskar Johanssonin (synt. 1888) elämän vaiheisiin, joista dramaattisin on dynamiitin räjähtäminen käteen 1911. Oskarin elämä sammui vasta vuonna 1969, jolloin 58 vuotta jää elämistä yksikätisenä, yksisilmäisenä ja kaksisormisena.\nOskar Johansson on sosialisti ja sosiaalidemokraatti, tai oli, mutta panostaja hän oli koko työuransa. Hän pettyy aatteen muuttumista ja jäsenkirjavirkailijoihin. Luultavasti tämä on teoksen ydinsanoma, jonka 1973 Henning Mankell on halunnut sanoa, mutta tämä tulee erittäin huonosti läpi. Se johtuu ehkä siitä, että Suomessa arvostamme ruotsalaista yhteiskuntaa, mutta minusta Mankellin rappion argumentointi on silti hataralla pohjalla. Demarit eivät aiheuttaneet 1920-luvun lopun lamaa, 1930-luvun työttömyyttä, eivätkä ruotsalaiset 1956 Unkarissa ja 1968 Tsekkoslovakiassa olleet osapuolia. Johanssonin turhautumiseen ei minusta annettu muuta syytä kuin ohi mennen mainittu häätö uudisrakkenuksen tieltä, joka kovia kokeneelle miehelle tuskin olisi ollut edes se viimeinen pisara.\nSen sijaan rampautuneen työläisen vanhentumista Mankell on käsitellyt minusta osuvasti ja aidosti. Teoksen kerrontatapa on ajassa pomppivaa spiraalia, jossa samat faktat toistuvat liian monta kertaa. Ympäristön kuvaus tuntuu joskus hieman väkisin keksityltä. Mitä lähemmäs kirjoitushetkeä tullaan sen autenttisemmalta kerronta vaikuttaa.\nMikä Oskarin pelasti? No lääkärit, mutta sosiaalisesti mukava vaimo Elviira. Lapset saatiin ja he herroituivat, ja Oskar kalastelee loput vuodet leskenä varsin yksinäisenä ...\nEnempää en kerro juonesta, mutta minulla tuli vanhuuden kuvauksesta mieleen UP:n Carl Fredriksson, joka saa myös häädön, mutta ei suostu pukumiesten marionetiksi.\nMankellin esikoisromaani Panokset on miltei vuosisadan mittainen työläisen kuvaus, joka tarkastelee yksilön elämää kertojan silmin, takakansitekstin sfäärejä ei saavuteta, mutta minusta onnistunut avaus maestrolta.\nKirjan ostin Suomalaisesta Kirjakaupasta, ja luin sen linja-automatkalla, eli teos oli nopealukuinen.\nLähettänyt Jokke klo 22.06 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: esikoisromaani, Mankell Henning\nLähettänyt Jokke klo 20.54 8 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nRiku Korhonen: Kahden ja yhden yön tarinoita. Sammakko. 261 sivua IV osaa. on saanut Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon vuonna 2003, näen nimessä yhteyden Rosan Liksomin J.H Erkko-palkittuun Yhden yön pysäkkiin.\nVaikka kyse on romaanista näen tämän tuokionovelleista koostuvana Tora-alhontien tragediana, joka sekin sopii Liksomin novellikokoelman muutamaan osaan, koska tässäkään ihmisillä ei mene hyvin, vaan ennenaikaista kuolemantapausta on, lihavuusongelmaa, köyhyyttä, ja kipeyttä, muttei kepeyttä!\nKorhosen ilmaisutapa on haastava, päähenkilöstä ei "novelleissa" tiedä alkuun edes sukupuolta, eikä tapahtuma-aikaa, pidän itse suoremmasta tyylistä, jännite säilyy näin pidempään, jos luku-urakka vaan jatkuu. Jo alussa selviää, että Tora-alhontiellä on tapana hyppiä parvekkeelta alas, kaatopaikan alta löytyy myrkkyjä, kaikki tapaukset eivät maadu muistojen mullaksi\nLauseita rumista asioista:\ns. 53 Muutaman vuoden päästä heidän ensimmäiset yliannostuksensa lennättäisivät kopteria.\nSuomalaisessa maskuliinisessa nykyproosassa yleistyy ongelmakeskeinen tajunnanvirta, missä tapahtumia ei sidota henkilöihin eikä aikaan, maailma on rujo, ja sitä irvitään, ruikutetaan ja kuten tässä vilautellaan rumia asioita ja elimiä. (Tätä Korhonen on lainannut Puhu viha kirjoituksessaan Grantassa TÄÄLLÄ).Missä on se nuorten miesten ratkaisukeskeinen manifesti, sitä kyllä odottelen. Tässä kaikki tapahtumat koetaan kipeiksi, ja sairaiksi. Joku opettaja jakaa karkkeja, erästä lasta sanotaan Vesipääksi, erästä miestä, joka pelaa koripalloa, kutsutaan sillä rasistisella N-sanalla. Miksi? Miksi pitää tuoda ihmisen ihonväri esiin tai etninen tausta? Eikö ihmisen teot, ja ajatukset olekaan tärkeitä? Teoksen hahmoista poimitaan ikäviä yksityiskohtia, suksisauvalla piikitellään.\nTeoksessa käsitellään avaintilanne -asiaa, minusta tämän teoksen avainpelaaja on toisen osan räpylämies ja hänen polttoleikkinsä on avaintilanne, koska polttaminen toistuu monesti, milloin on nokea pikku tulipalon yläkatossa, milloin nukke tungetaan uuniin. Kuvataanko polttamisella siirtymäriittiä? En tiedä!\nViipyillään paljon näissä alapään asioissa, eikä mitenkään kauniisti tai rakentavasti ja usein tartutaan ranteeseen, ynähdellään ...\nToinen avaintilanne ovat unet, joita en lähde ruotimaan soveliaisuussyistä. Fantasiaa on muutenkin esim. Helmi ja Heikki -sarjakuvien henkilöiden petipuuhista. Itse olen sen verran mielikuvitukseton, että ei ole tullut mieleenikään. Kolmas avaintilanne on karkit ja niiden syöminen ja vilauttelu.\nOlen asunut monessa lähiössä, tai voisi jopa sanoa slummissa, siellä oli hienoa porukkaa, köyhiä kuten minä, mutta ihan tavallisia ihmisiä. Tottakai on ongelmia, ne hoidetaan, rosvot otetaan kiinni, ja ongelmaisia autetaan. Tällaisen tekstin myötä maailma ei ainakaan muutu (paremmaksi), että kuvataan kaikkia rumia asioita tässä sävyssä. Juha Vuorinen kuvaa lähiöiden elämää paljon realistisemmin ja rakentavammin ja jopa empaattisemmin, tuleehan Juoppareiden Juhasta ja Kristianista kelpo kansalaisia.\nItselläni tuntuvat siirtymäriitit jääneen, olen henkinen pikkupoika, mutta minusta itse yrittämällä ja suhtautumalla pikkujäbän ennakkoluulottomuudella eteen tuleviin ongelmiin päästään parempiin tuloksiin.\nTeos on siis saanut Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon, Korhonen Riku siis sai parhaan esikoisteoksen palkinnon. Antti Majander on arvioinut teoksen Hesarissa 7.11.2003 ja ylistävästi, ja toteaa, että "kaikkea ei tarvitse märehtiä lukijalle valmiiksi". Lauseesta olen samaa mieltä noin yleensä, mutta tässä teoksessa koettu jäi leijumaan painajaisiin, kipeisiin kokemuksiin, ikäviin irvokkaisiin ilmeisiin. Eikö juuri teoksessa märehditä surkeutta surkeuden jälkeenkin?\nTämä bloggaus on ehkä huono, koska kirjahan kuvaa murheen märehtimistä. Se, mitä arvostelen, on irvokkaiden detaljien nostaminen esiin vastenmielisesti ja etenkin ilkeästi. Olisin myös toivonut jonkin näköisen kontekstin kenen silmin katsotaan ja koska, esim. Luku (N+1): Mauri, Tora-alhontie kevät 2001. Luultavasti Majanderin arvio on onnistuneempi kuin Jokken, sillä minä en todellakaan pitänyt tästä kirjasta.\nMiljöö? Tarinaa ollaan sijoittamassa Turkuun, ja löytyyhän sieltä Ruissaloa, Itäistä Rantakatua, Hansatoria ja IV-osassa on tarkkoja osoitteita, mutta itse sijoittaisin miljöön muualle, hieman idemmäksi. Miljöökuvauksessa eivät etäisyydet eivätkä paikat stemmaa, välillä ollaan meren rannalla, välillä ikkunasta näkyy Aurajoki, sitten on vanha kaatopaikka, miljööksi olisi kannattanut valita kuvitteellinen Tursenki.\nUittamo ei ole mitenkään huono asuinalue, kuten ei tietenkään Ilpoinenkaan, ja siellä on siirtolapuutarhaalue Luolavuoren Petreliuksen ja Ilpoisten välillä on "kukkula", joka on ollut 1960-luvulla jonkin näköinen kaatopaikka, ainakin maa-ainekselle, Luolavuoressa lienee ollut ampumarata, tosin eri paikassa. Paikalla on lisäksi laaja avokallioalue, jossa on paljon jääkautista kivikkoa. Olen suunnistanut ja lenkkeillyt alueella, ja se on hyvä alue, enkä ole kenenkään nähnyt hyppivän taloista.\nPuhutaan myös Dynamosta, joka lienee Linnankadulla pääkirjastoa vastapäätä, jonne tulee kirjan mukaan nuoria Pansion, Jyrkkälän lähiöistä, Pansiossa asuu vähän ihmisiä, viereisessä Pernossa enemmän, (toiset isovanhempani asuivat Pansiossa). Mihin unohtuikaan Härkämäki, Varissuo ja Lauste ja Ylioppilaskylä? Yleensä luen kirjan ja bloggaukseeni katson muistiinpanojani ja selaan kirjan silloin uudestaan, nyt selasin vain Turun karttaa, olkoon se pohjatyö tähän bloggaukseen. Bloggasin tästä toistamiseen NÄIN, Grantan kirjoituksen jälkeen.\nLähettänyt Jokke klo 10.01 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: esikoisteos, Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinto, Korhonen Riku, Turku\nJoyce Carol Oates on vuonna 1938 syntynyt amerikkalainen kirjailija. Oates on tuottelias, mutta tämä on ainoa teos, jonka olen lukenut. Syntipukki on hänen vuonna 2002 julkaistu nuorten romaaninsa, teoksen nimi englanniksi on Big Mouth & Ugly Girl, joka sekin kuvaa tapahtumia hyvin. Teoksessa on 271 sivua, jaettuna kuukausiin. Tapahtuma-aika on tammikuu 2001 - huhtikuu 2001. Molempien päähenkilön Suurisuun ja Ronskin tytön silmin tarkastellaan tapahtumia ja kuvataan heidän tunteitaan. Myös sähköposteja on tekstinä. Tapahtumapaikka on hienostoalue Rocky River, luonnonkauniilla paikalla lähellä New Yorkia, missä muuten 11.9.2001 tapahtui hirveä tragedia, sitäkin voi verrata jollain tasolla tähän kirjan tarinaan, eli suu pitäisi myös osata pitää supussa ja mölinät mahassa.\nJuoni on lyhykäisyydessään seuraava.\nMatt Donaghy (Big Mouth) mallioppilas, komea ja karismaattinen lukiolainen laukoo lapsellisuuksissaan koulun ruokalassa ampuvansa ihmisiä ja räjäyttävänsä koulussa, jos hänen näytelmänsä reputtaa. Kyse on ex-tempore -vitsistä, mutta siitä alkaa virallinen mylly pyöriä poliiseineen, Matt ryhtyy maaniseen puolustukseen, joka johtaa masennukseen, yövalvomiseen jopa itsetuhoajatuksiin.\nBig Mouthin siipiveikkokaverit lehahtavat joko itse lentoon, tai vanhemmat pitävät heidät poissa stigmaisen sällin läheltä ja kontrolloivat lankapuhelinta. Matt saa toki jatkaa koulua tutkinnan jälkeen. Mutta koulu ei unohda, joten Mattin on aika opetella elämään tautisena taviksena. Mattin vanhemmillekin tulee vaikeuksia, ja isälle on tapahtumassa se "pahin" asia Amerikassa, työpaikan menetys. Onko se lisäponnin siihen, että vanhemmat haastavat koulun oikeuteen ja vaatimukset ovat miljoonia taaloja riihikuivaa? Yhteisö toimii yksilöiden kautta, ja Mattin mukava Pampulakoira dognapataan. Lisäksi eräs lahkolainen on liian innokas Mattin syyttämisessä, eli selvitettävää on paljon....\nUrsula Riggs (Ugly Girl) taas on kova urheilija, mutta arka ja epävarma koulutyttö. Koripallon peluu jää epäonnistuneisiin vapaaheittoihin, ja epäsuosittu tyttö puolustaa ainoana Mattia,. Toisaalla kuvataan Ursulan unelmia ja ihastusta ja kömpelöä kontaktin hakua. Pidin erityisesti Ursulan hahmosta. Aika suomalainen tyyppi minusta, Ursula on erittäin vastuuntuntoinen tyttö. Ursulan isä oli Harvardin lakimies ja myös järkevä, joskin liian paljon töissä. Ursula on hahmona hyvis, kun taas alkuperäinen Matt omaa suulaan kaverin käytöksen, jota minusta voi koulukiusaamiseksikin kuvata. Onko korrektia puhua ruokalassa räjäytys- ja ampumisjuttuja, väittääkö Oates, että kaikki pitää sietää ja painaa villaisella. Oates kuvaa minusta Ursulaa rosoisemmaksi, mutta minusta juuri Ursula ja hänen isänsä ovat täysjärkisiä...\nKirja on amerikkalainen ja vanhanaikainen ollakseen alle kymmenen vuotta sitten julkaistu. Rocky Riverin hienostolapsilla ei muka olisi kännyköitä, vaan he olisivat kodin lankapuhelimen varassa, internetin keskustelupalstoja ei muka olisi, mutta sähköposti kulkisi, ja poliisit muka lukisivat niitä, tai ainakin sitä kovasti pelätään sananvapauteen uskovassa maassa. Lapset ja aikuiset ovat tiedonvälityksessä vain huhujen ja tv-uutisten varassa. Amerikkalaisuuden tuntu voimistuu, koska statukset ja positiot ovat perheille ja yksilöille tärkeitä. Koulujärjestelmä näyttää vaativan sekä massia että mainetta.\nItse tarinan aihe ja teema ovat kuitenkin tärkeitä. En ole lukioikäinen tai yläkoululainen, joille kirja on suunnattu, mutta minua hieman ärsytti saarnaava tyyli, varsinkin alussa. Teoksen loppuosissa päästään siloisen pintakiillon alle tekopyhyyden alttarille, jossa nuhteeton ja varsinkin vauras saa synninpäästön. Teoksessa käsitellään uskonnollisuutta fanaattisuutta, erästä Amerikan j-vähemmistöä, ja heidän pilkkaamistaan, mikä tuntuu olevan vakioteema näissä kirjoissa ja minusta ikävä asia. Sivulauseissa mainitaan nuorten satunnaiset huumehörhöilyt, barbituraatit ja muut ikävät ilmiöt: äitien masennukset ja lääkeriippuvuudet.\nTukka hyvin kaikki hyvin, ja kun Amerikassa small talk on kunnossa, on kaikki muukin kunnossa. I'm OK, you're OK. Mutta kuten Pulp Fiction -elokuvassa todetaan, joskus on v*!?:n kaukana OK:sta, ja sekin olisi pystyttävä kertomaan ja muiden lajitoverien hyväksymään.\nTeos on kirjoitettu kuukausittain ja käsittelee välin Mattin näkökulmasta välillä Ursula Riggsin. Ursulasta esitetään henkilöhahmo Äkäpussi (Ugly Girl?), ja Mattista Suurisuu, mutta vähemmän ja Mattilla on välillä tunnetila sysimusta ja Ursulalla tulipunainen. Kun teoksessa päästään puolenvälin yli ruoditaan pintakiillon takaa löytyviä ilmiöitä: nousukasmaisuutta, oikeita piirejä, pelkoa, naisten yksinjuomista, Prozacin kulutusta, terapiaa, miesten poissaoloa, uhkauskirjeitä ... Koulussa rehtori joutuu sitten taiteilemaan kovien ristipaineiden alla, toisaalla vanhempien painostus toisaalla korvaushaaste. Kouluiskuja oli jo ollut, ja tulossahan oli 11.9.2001 ja myöhemmin lisää.\nVanhemmissa on Harvardin lakimiehiä ja muita silmää tekeviä, yhteisön suvaitsevaisuus tuntuu olevan olematonta.\nOn teoksessa tai käännöksessä ongelmiakin. Ursula Riggs pelaa koripalloa. Koripallon kuvaus on kiihkeää, mutta epärealistista. Ursulaa kampataan, tönitään ja lyödään pallollisena ja vahingoitetaan, mutta vapaaheittoja ja virheitä ei tule, vaikka vammoja tulee. Kun peli on loppumassa ja vastustaja tekee korin, niin korin jälkeen Ursula saakin kaksi heittoa, jotka nakkaa ohi. Missä tilanteessa vastustajan korin jälkeen voisi tulla vapaaheittoja, ei missään! Ainoa tilanne on tekninen virhe tai eu (epäurheilijamainen) ja kummastakaan ei ole kyse. Jos kirjoittaa teokseensa peli-episodeja kannattaa tarkastaa säännöt. Samasta asiasta kirjoitin Love Storyn lätkäkuvauksessa, missä sivuttiin myös j-ongelmaakin. Ursula on aiemmin harrastanut uintia, mutta se loppui, kun hän ei pystynyt hyppäämään ponnahduslaudalta. Uinnissa hypätään pieneltä korokkeelta altaan päästä ja selkäuinnissa ei hypätä ainakaan. Ursula siis harrasti kerroshyppyjä tai ponnahduslautahyppyjä, eikä uintia. Kirjassa tarkastellaan tanssiharrastuksen sitovuutta ja liian kovaa treeniä ja anorektistä laihuutta, kuten myös koripallon vammaherkkyyttä. Lääkkeiden ja steroidien käyttökin mainitaan urheiluun yhteydessä kerran. Tyttöjen pilleriasia mainitaan myös, eli sivulauseissa on paljon pippuria, olisin toivonut sitä myös päälauseisiin.\nKoulun kuvaus auttaa näkemään erot koulutuksessa Suomen ja USA:n välillä. USA:ssa tehdään paljon ryhmässä työtä, ja harrastetaan urheilua. Toisaalta hierotaan asioita äidinkielen tunneilla pitkään. Kultahattu teosta tavataan ja Gatsbyn ratkaisu ottaa Daisyn yliajon syyt niskoille käsitellään perin juurin loppuun asti.\nMatt ja Ursula kasvavat henkisesti prosessin edetessä, se oli merkille pantavaa. Varsinkin Matt on aluksi aivan "kakara", niin kuin pojat monesti ovat (kokemusta on :).\nSyntipukki on nuorille suunnattu romaani, jonka teema on tärkeä. Käsittely on yllättävän vanhakantaista. Jos tämä on koulun lukuohjelmassa, säilyttäkää. Jos ei ole, etsikää vielä parempi saman teeman teos, jos markkinoilla on!\ns.57 anorektiset yksitoistavuotiaat –mikäs siinä puhutaan balettitanssijoista Ursulan mielipide\ns. 86 ”kaikki sähköposti on nettiavaruudessa, se on ikuista" Isoveli valvoo\ns.112 äiti masentunut\nSitten maininta e-pillereistä, (samanlaisia on barbituraateista, steroideista minusta kuvaa aika paljon )\ns 189 Onko tämä joku kuulustelu äiti? … Olen kuusitoistavuotias. Rocky Riverin tytöt ovat käyttäneet pillereitä kolmetoistavuotiaasta lähtien, ja jotkut heistä ovat ystäviesi tyttäriä …\n… Olisit tyytyväinen Iso Ursula on N-E-I-T-S-Y-T\nLankapuhelin oi lankapuhelin, missä on rikkaan vesan matkapuhelin?\ns 214 ”Kaksi iltaa myöhemmin puhelin soi ja minä vastasin. ”Sinä et usko mitä on tapahtunut, Ursula. Mitä meille on tehty”.\nNiin se on olikin: minun on vaikea uskoa sitä.\nSinä iltana Äkäpussi itki. Raivosta ja säälistä”.\nLähettänyt Jokke klo 16.07 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nCharles Dickens: Suuria odotuksia Karisto 2010, sivumäärä 519, alkuteos Great Expectations, suomentanut Arvo Kupiainen. Kirja on julkaistu myös nimellä Loistava tulevaisuus.\nCharles Dickensin (1812 - 1870) kirjoittama Suuria odotuksia on hänen myöhäistuotantoaan, julkaistu 1860-1861 (jatkokertomuksena?). Se on kertomus orvosta Pipistä, joka on ankean sisarensa ja tämän mukavan miehensä kasvatettavana. Teoksen näen satiirisen traagisena draamana, se on todella taiten kirjoitettu, koska rivien välistä tihkuu parodiaa, ironiaa, asenteita ja elämyksiä, mutta antaa kaikki vastaukset teoksen tapahtumiin. Siinä on samoja elementtejä kuin Oliver Twistissä, kuten orpoutta, köyhyyttä ja köyhän tapaa elää, oppipoikasysteemiä, ahneutta, mutta myös lontoolais kuhnurikoiraiden tuhlailua ja turhailua. Tarina ulottuu poikalapsen elämässä pidemmälle kuin Oliver Twist, ja tarkastelee pojan silmin rahaa, sen saamista, sosiaalista asemaa, rangaistusvankisysteemiä, rakkautta, sen raakuutta, tuhlavaisuutta. Vastikkeettoman varallisuuden saaminen, ja vaarallisen vapaa-ajan yhdistelmä on juonen moottori. Kuhnurien ainoa vapaa-ajan muoto ovat kalliit lounaat ja vippien metsästys. Tässä nuorista tehdään omien toteutumattomien unelmiensa marionetteja, joiden pakkoliikkeitä rahapussin avaajat seuraavat, toisaalta tuoni kun korjaa, nuoret voivat nousta siivilleen.\nSuuria odotuksia -teoksen juonessa on useita huikeita mestarillisia käänteitä ja ensimmäinen tulee miltei heti: Pip törmää rangaistusvankiin, jolle vie elintarvikkeita ja viilan pelottelun jälkeen, vankeja nähdään aina vakiovälein. Toinen juonen käänne on läheisellä asuvan äveriään ikäneidon kutsu leikkimään morsiusmuseoonsa tämän ylpeän ja oikullisen kasvattityttärensä Estellan kanssa. Morsiusmamma on murheisten muistojensa keskellä homehtunut hääkakku pöydällä, ikineidolla ei ole punapaulaa, vaan virttynyt hääpuku, tähän tulee lisävaloa toisen juonilangan kautta, joka on hienosti punottu yhteen. Absurdit henkilöt juonilangoissaan kohtaavat toisiaan, jotkut sattumalta, osa tieten.\nOppipojaksi tullut Pip saa komennon tuntemattoman hyväntekijän rahoin tulemaan herraksi Lontooseen, Lontoossa esitellään liuta uusia tuttavuuksia kuten uusi holhooja Jaggers, ja joitain henkilöitä, joista jo maaseudulla morsiustalossa liehakoivia henkilöitä kuten Pocketit... en uskalla avata juonta yhtään enempää, koska siinä on yllätyksiä monenkinlaisia.\nTeos on jaettu kahteen osaan. Painoksessani on peräti 519 sivua, ja 59 nimetöntä lukua, oikeastaan tarina jakautuu ainakin kolmeen osaan, ja jokaisessa on jännite. Kuka rahoittaa ketä? Saadaanko pääkonna kiinni? Teos on minäkertoja Pipin eli Phillip Pirripin murheellista, mutta analyyttista ja jälkiviisastelevaa muistelua elämänsä tarinasta. Minäkertojan moralisoivan monologin takaa minusta kuitenkin Pip on sisimmässään herttainen hemmo, jolla vaan oli lähtökäsi niin huono, että nokituskierrokset olisi pitänyt jättää väliin. Tällaisia me ihmiset olemme, nousukiidossa on helppo unohtaa tosi ystävät, ja kerätä siipiveikkoja. Laskuliidossa siipiveikot pyrähtävät ensinnä pakoon.\nDickensin henkilökuvaus on ylitseampuvaa, kenet hän kuvaa terrieriksi, kenen kasvot pöhöttyneeksi, kuka on kuihtunut ja huippuna on neiti, joka muistuttaa puuta ja postilaatikkoa. Välillä tuntuu Dickensin virtuoosimaisten vivahteiden ja kyynisten kynäilyjen nakertavan reikää tarinan teeman tammitynnyriin. Attribuuttiarmada täyttää lauseet, joista viivähtävät virkkeet, josta kokoontuvat kappaleet, lauseet ovat monesti niin moniselitteisiä, että tarkkana saa olla, siksi luin teoksen rauhassa ja huolella, ja Dickens kynänsä mittainen mestari. Kirjan ostin jo kesällä, mutta luin ensin Oliver Twistin.\nDickensin sarkasmi riisuu ihmiset irvokkaiksi. Teos on mitä suurimmalla ammattitaidolla kirjoitettu ja kuvailtu paikkoja. Teos sijoittuu Lontooseen ja maaseudulle suoalueen viereen. Miljöötä on veikkailtu Dickensin synnyinsijoiksi ja tapahtuma-aikaa 1800-luvun alkuvuosikymmeniksi. Miljöönä on alkuun maaseudun sepän paja ja ankea orvon läävä, ja jonka hartaana toiveena tulla herraksi. Herrahissille löytyy tuntematon rahoittaja, ja hissi hinaa Pipiä ylöspäin puntien panostuksella pääkaupungissa, guineoiden kilinä on liiallista. Lapsuudessa Pipille on jaettu sökökätenä seiskahai, joten äkkirikastuminen ja -rakastuminen johtavat tilanteeseen, johon hänellä ei ole kelvollisia ratkaisuja, mutta peliareenalle tulvii väärää rakkautta ja väärää rahaa. Pipin kasvattajan siskon antamat korvapuustit eivät ole huonointa sökökättä paremmat, ja ikimorsion tahallaan kylvämä siemen on saastunut. Pipillä olisi välittäviä ihmisiä lähellään kuten mukava maatiaisnainen Diddy ja kasvatti-isä seppä Joseph, mutta nousukkaalla neste nousee nopeasti nuppiin. Estelle on estynyt eteerinen etena, ja korea kylmä kaunokainen. Mutta jokaisen taustasta löytyy yllätyksiä, ja vain tyhmä ei ota opiksi.\nLukukokemuksena Suuria odotuksia oli varsin miellyttävä, tosin monesti tuli mieleen Oliver Twist. Teos kuuluu tarinoihin turmiolantommista, jolla oli elämänvalttikortit liivin taskuissaan, tästä kaiken menettämisestä on ollut Mennyt maailma ja monet muut. Tämä on klassikko.\nNimissäkin on ehkä jotain takana: Havisham, Magwitch, Pocket, Jaggers, Skiffins, Orlich, Diddy ... ja kaikilla henkilöillä on vielä käyttöä tarinassa, eli kannattaa pistää mieleen, ja majatalot kuten Kolme iloista laivuria, Sininen Karju ovat myös tapahtumapaikkoja. Kaikilla tapahtumillakin (miltei) on merkitystä, ja niihin saadaan täydellinen selvyys, viimeiseen sivuun asti kannattaa lukea ja sekin loppuun :)\n13.3.2012 Alkoi BBC:n TV-sarja Suuria odotuksia. YLETV1:llä.\nTarina alkoi Pipin katsoessa vanhempiensa hautaa, ja vankikarkurin tapaamisella. Tapahtumia oli tiivistetty ja Diddy-henkilö oli ainakin poissa. Neiti Havisham oli eteerinen, mutta sentään liikkui, kirjassa istui vain paikallaan, ja hääkakkunsa oli pöydällä homeisena, hääkakkua en nähnyt tv:ssä. Pocketin poika oli jo jaksossa, Pip tapaa hänet Lontoossa uudestaan.\nMinusta varsin laadukas sarjan avaus. Osa satiirista on poissa, esimerkiksi kirjassa Pip pölli jouluateriat, tässä vain voileivän ... Ensimmäisen osan lopussa Pip paiskattiin herrahissiin Lontooseen.... toisessa osassa Pip tuhlaa rahaa, tapaa Estellen ja häpeää kasvattivanhempiaan ja velkaantuu. Pocketin pojan ystävänä järjestelee hänen asioitaan, Estelle kylmä kuin kala, Pipille selviää hyväntekijä, minusta tämä päättökohtaus on tehty eri lailla kuin kirja, en tiedä selviääkö katsojalle eenen ensi osaa, kuka on Magwitch?... hän on kuitenkin hyväntekijä, ja viimeinen jakso on dramaattinen ...\n27.3.2012 klo 19\nTänään tulee päätösosa. Pipille on selvinnyt siis hyväntekijä, eli rangaistusvanki Magwitch, Magwitchin, Estellen ja neiti Havishamin kohtalot selviävät, ja selviää kuka on ollut taustalla monessa traumaattisessa asiassa.\nMinusta sarjan henkilöiden luonnetta - tai minä koen niin - on muutettu. Pip esitetään kirjassa tuhlaavaisemmaksi ja kiittämättömäksi, Estelle vielä kylmemmäksi, Havisham vieläkin manipuloivammaksi, ja Provis tai Magwitch oikeastaan kirjassa hieman tasaisemmaksi. Diddy voi tulla viimeiseen osaan, mutta kirjassa hänet esiteltiin ennen.\nToivottavasti viimeinen osa tarjoaa selitykset. (ja tarjosi ja tapahtumat olivat teoksen mukainen ja loppu myös, olisi voinut huonomminkin käydä :)\nTunnisteet: Dickens Charles, klassikko, Pip\nLähettänyt Jokke klo 18.29 7 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nThomas Bodströmin Pakenija on esikoisteos, jonka ostin suurin odotuksin muutama vuosi sitten alennusmyynnistä, nyt se on vielä edukkaammin myynnissä. Kirjailija on Ruotsin entinen oikeusministeri, ja rikosromaani kertoo oikeusministeristä ja hänen ponnisteluistaan länsinaapurissa sekä vankilassa tapahtuvasta murhasta ja sen tutkinnasta.\nTeos alkoi lupaavasti, mutta ei pystynyt täyttämään odotuksiani, yritin silti rivien välistä päätellä, mikä olisi voinut olla oikeastikin mahdollista, vaikka ei olisi koskaan tapahtunut. Kirjan juoni on monipolvinen, henkilöitä on liikaa ja siihen on liimattu syrjähyppyjäkin. Pakenija viittaa pääjuoneen, jossa eräs vanki pakoilee vankilasta useaankin otteseen. Teoksessa käsitellään sen sekavuudesta huolimatta tärkeitä teemoja, kuten turvapaikan saamista, vankilaturvallisuutta, ministerien paineita, asianajajan moraalia, mutta teemat syövät toistensa tehoa. Minusta jaarittelut olisi pitänyt karsia 509 sivusta pois. Kirja on jaettu kuukausiin lukuja taisi olla jopa kuusikymmentä. Luin kirjan jo kaksi vuotta sitten, ja nyt joulu- tammikuussa uudestaan.\nOikeusministeri Gerd Lundin kuvataan varsin kovaksi opportunistiksi, joka on porvari, mutta salaisesti kirjan alkupuolella toivoo opposition voittoa vaaleissa, koska tuntee, että ei voisi enää tulla valituksi ministeriksi. Oikeusministerin tuoli on heittoistuin: neljä edeltäjää on lähtenyt rivakkaasti pois. Imagoa pitää nostaa, ja Gerd, joka on nainen äiti ja isoäiti, kuuntelee Petran lehdistöavustajansa neuvoja. Hän on suosiossa aivan pohjasakkaa, ja osallistuu siksi Skanssenin yhteislauluun, jolloin live-tv-yleisö näkee, että Gerd ei hallitse edes tavallisten laulujen sanoja ja nainen yrittää nykiä vielä laulukirjaa pikkulapselta. Lisäksi monenmoista muuta vastoinkäymistä tulee, mutta politiikassa ja kansansuosiossa kaikki on mahdollista...\nRuotsin vaalijärjestelmä poikkeaa suomalaisesta. Käsitykseni mukaan on käytössä pitkät listat, eli puolue käytännössä päättää kenellä on mahdollisuudet tulla valituksi. Tästä on mahdollisuus äänestyksessä poiketa, koska vaalipiirien lisäksi on käytössä tasauspaikat ja äänikynnys.\nEräässä juonilangassa tarkastellaan rappiolakimiehen tapaa tehdä työtä. Tärkeintä ei ole lopputulos vaan vain tulos, joka jää viivan alle. Kun moraalinsa on myynyt,on sillekin olemassa hinta.\nNimettömistä todistajista myös puhutaan, ja jengisodista ja liian monesta muusta asiasta.\nKirjassa on joitain mielenkiintoisia teemoja, mutta 509 sivun mitta oli minulle liian suuri.\nKirsin kirjanurkka on ollut edellä kävijä Pakenijan analyysissä. Kirsi on kiteyttänyt paljon minunkin ajatuksiani jo etukäteen täällä, esim. luulin Gerdiä mieheksi miltei koko kirjan verran.\nLähettänyt Jokke klo 21.59 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Bodström Thomas, esikoisteos\nLähettänyt Jokke klo 10.01 4 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nUlla Appelsin on kirjoittanut Kenraalin vuosisata teoksen jalkaväenkenraali Adolf Ehnroothista, lähteistä päätellen osin haastattelemalla kenraalia ja hänen poikaansa, joka on ollut silloin majurina, lisäksi hänellä on ollut kirjallisia lähteitä, joista ensimmäinen on 1994 ilmestynyt WSOY:n Kenraalin testamentti.\nAdolf Ehrnrooth - kenraalin vuosisata teos on Ajatuskirjojen painama, 12 lukuinen ja 248 sivuinen, jossa on myös valokuvia, muutamia samoja kuin Karin Ehrnroothin teoksessa "Isäni oli nuori sotilas", jonka kansikuva on tämän teoksen sivulla 124, joka on otettu muuten Vuosalmella, ja on SA-kuva, laskin näitä samoja kuvia yhteensä viisi ja tämän teoksen kansikuva on toisessa kirjassa eri rajauksella. Tämä teos on painettu ensin.\nTeokseni on hankittu kirjakaupasta, ja kiinnostus nousi alun alkaen jalkaväenkenraalin tyttären Karin Ehrnroothin romaanista Vinoon varttunut tyttö. Olen etsinyt siksi materiaalia suuresta sinivalkoisesta ikonista, jota arvostan Mannerheim-ristin ritarina ja upseerina, mutta joka on esitetty myös ihmisenä vikoineen.\nTämä teos maalaa kuvaa 1900-luvun sortokautisesta Suomesta, kun Adolf Ehrnrooth syntyy viisilapsisen aatelisperheen kuopuksena 1905. Lapsuusmuistoja kerrataan, rotan pyyntiä rahasta (kuten myös Mikael Niemen teoksessa tehtiin), Adolfin Karin -siskon karu kohtalo, oppikoulu, itsenäistyminen ja vapaussota. Ehrnrooth toteaa sivulla 39 syntyi vapaussota, josta valitettavasti tuli myös kansalaissota kaikkine veljessodan ikävine seurauksineen. Tämän jälkeen jatkui kansan kahtiajako ja tapahtumia vyörytetään, mutta minusta varsin ulkokohtaisesti johtuen ehkä siitä että haastattelut kirjaa varten on tehty varsin myöhään. Lapsuusvuosien jälkeen siirrytään kadettivuosien myötä syksyyn 1939.\nSiitä alkaa teoksen mielenkiintoisin osa, on Mainilan laukauksia s100, traagisia kaatumisia, sotakokemuksia ja Suomen jättäminen yksin, vellova maailmansota Euroopassa, Suomen joutuminen uuteen sotaan, josta Ehrnrooth oli sitä mieltä, ettei sitä voinut välttää. Äyräpäässä mainitaan 134 upseerin kaatuminen 110:stä, eli reservitkin menetettiin. Teoksen mukaan Adolf Ehrnroothin rintamalta kirjoittamat kirjeet hävitettiin Valpon pelossa (s 171), perheen omistuksessa oleva Tyris oli vaarassa joutua Porkkalan luovutusalueelle ja Porkkalan talojen kunto 1956.\nAmmattisotilaalle, siis henkilölle, joka on armeijan vakinaisessa palveluksessa, on sota hieman erilainen kokemus kuin reserviläiselle, johtuen siitä, että ammattisotilas on saanut "alalle" koulutuksen, ja joutuu kaikkein vastuullisimpiin tehtäviin. Ehrnroothin tapana oli ottaa vastuu "täysillä" ja johtaa etulinjassa, ja se johti myös haavoittumiseen jatkosodan alussa heinäkuun ensimmäisenä päivänä. Takaisin kuitenkin palattiin, mitä voi pitää suurena ihmeenä. Sodan jälkeen ammattisotilaat jatkavat luonnollisesti armeijan harmaissa, ja he kantoivat myöskin huolta Suomen asemasta, joka johti esim. asekätkentään, jota teoksessa luonnollisesti sivutaan, kuten sotarikostuomioita, joita kommentoidaan kitkerästi. Sodan jälkeisistä tapahtumista Ehrnrooth nostaa esiin Rakuunakiven purkamisvaatimuksen, johon päähenkilö ei suostunut Helsingistä kuuluneista vaatimuksista huolimatta.\nIdoli oli idolillakin, ja Ehrnroothiile se oli Mannerheim. Teoksessa Ehrnrooth toteaa, että Mannerheim haettiin esille, aina kun maa oli vaarassa ja kun kaikki oli mallillaan hän sai mennä, ensiksi jo vapaussodan yhteydessä.Mannerheimin miekantuppi päiväkäskyä sivutaan s.136 ja vaatimuksia jo vuonna 1931 armeijan kalustamisesta. Mannerheimista on useita mainintoja aina sotamarsalkan kuolemaan asti. Mannerheimin arkkua kantoi kaksi kenraalia, kaksi everstiä, kaksi aliupseeria ja kaksi sotamiestä, kaikki Mannerheimin ristin ritareita, ja Ehrnrooth tietenkin yhtenä. Adolf Ehrnrooth puhuu marsalkasta Suomen pelastajana.\nEhrnrooth oli todistamassa sekä Neuvostoliiton itsenäistymistä että hajoamista ja myös 1970-luvulla vasemmistoradikalismin nousua, josta on muutama sana. Hänellä on monia mielipiteitä naapurista tällä välilläkin.\nPerheestä on yllättävän vähän mainintoja, lapsista ei juuri lainkaan, muutamia valokuvia on, esimerkiksi kuopuksen ristiäiskuva on, ja eräitä muita perhekuvia, lisäksi on lasten koko nimet ja syntymävuodet, joita en tähän tietenkään laita.\nTeoksessa muuten puhutaan, että kuningatar Ingrid oli Ruotsin kruununprinssi Gustaf Adolfin sisar. Karin Schack, jonka kanssa Ehrnrooth avioitui, oli teoksen mukaan Ingridin ensimmäinen hovineito. Gustaf Adolfin Ehrnrooth tapasi Ruotsin armeijan ratsastuskoulussa 1920-luvulla. Prinssi Gustaf Adolf menehtyi vuonna 1947 onnettomuudessa ja oli nykyisen kuninkaan Kaarle XVI Kustaan isä.\nSivulla.200 Schackenborgin linnan kohtalosta on todettu kirjassa lakonisesti: "Karin Birgitte Schackin lapseton veli palauttaa linnan tiluksineen kruunulle ....", tätä samaa tapausta käsitellään pitkästi Karin Ehrnrooth romaanissa ja varsin eri sävyssä, lopputulos on sama. Myös Vänrikki Stoolin tarinoihin viitataan tässäkin\nSuhdetta Urho Kekkoseen Adolf Ehrnrooth myös ruotii. Sain teoksesta sen käsityksen, että Ehrnrooth arvosti Kekkosta, ja piti tämän pohjimmaisen päämääränä Suomen itsenäisyyttä. Aina he eivät olleet samaa mieltä, mutta Kekkonen ei lähettänyt Ehrnroothille myöskään myllykirjeitä, vaan ilmeisesti arvostus oli molemmin puolista.\nNeljäs leijona myönnetään, ja Kekkosen viimeinen surullinen vierailu Solgårdenissa 1980 todetaan kuten Karin Ehrnroothin esikoisessakin. Kekkonen oli muuten Akateemisessa Karjalaseurassa, Ehrnrooth ei. Aktiiviupseereilla ei kirjan mukaan ollut tuolloin edes äänioikeutta.\nRatsastusta tässä teoksessa käsitellään paljonkin jo 1920-luvulta alkaen. Lontoon olympiakisoissa Adolf Ehrnrooth edusti Suomea lajissa ja oli teoksen mukaan 1952 ratsastusjoukkueen johtajana. Katsoin Urheilun pikku jättiläisestä, mutta ratsastustuloksia oli niin vähän, että suomalaisia ei mainittu. Meksiko voitti kultaa ratsastuksessa 1948, muita sen aikaisia ratsastusmenestyjiä olivat Sveitsi, Ruotsi, Ranska ja Yhdysvallat.\nPidin teosta joiltain osin sangen mielenkiintoisena, toisaalta yleistä poliittista viitekehystä olisi voitu supistaa, sillä olen lukenut aiheesta muita aikalaisten näkemyksiä ja vastaavasti lisätä Ehrnroothin osuutta tapahtumissa, toisaalta tämä palvelee paremmin nuorempaa sukupolvea.\nUlla Appelsinin panos on ollut hieno kerätessään tämän kirjan haastatteluin ja kirjallisin lähtein. Appelsin antaa Adolf Ehrnroothin näkemyksen vuosisataansa, eikä se ole sitruunaa. Karin Ehrnroothin Isäni oli nuori sotilas kertoo tyttären näkökulman ja hieman kritisoi, ja Vinoon varttunut tyttö vielä täydentää unenomaisesti muistikuviaan romaaniksi unohtamatta kirpeitä huomioita väärinymmärryksistä äidin ja isänkin kanssa, joita muistikuvia ei perhe ole kommentoinut.\nSelasin kirjan Robert Bratberg: EHRNROOTH läpi. Nimeä täydennetään termillä Jalkaväen kenraali ja Mannerheim-ristin ritari Adolf Erik Ehrnroothin elämänkerta. Se oli analyyttinen ja objektiivinen, mutta ei sisällä mitään omakohtaista suoraa kokemusta, vain välillistä, pidin teosta kuitenkin erittäin valaisevana.\nTunnisteet: Appelsin Ulla, Ehrnrooth Adolf\nLähettänyt Jokke klo 11.34 6 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nLeedsiläisen teurastajan pojan Alan Bennettin Epätavallinen lukija\nLuin Alan Bennettin Epätavallinen lukija (The Uncommon Reader). suomentanut Heikki Salojärvi. Basam Books. 115 sivuisen kirjan siksi, että kirjan sivukannen tekstin mukaan tekijä on leedliläisen teurastajan poika. Teurastaja -sana on jo pahaenteinen, voisiko joskus tarkoittaa vain lihakauppiasta?\nEpätavallinen lukija kertoo, miten kirjastoautoon "törmänneestä" Kuningattaresta tuli intomielinen lukija ja miten se vaikutti häneen ja valtakunnan protokollan hoitoon. Asioiden proiriteetti vaihtuu ja asiat eivät enää etene kuin hoviherrat haluavat.\nKirjassa on monia lukemiseen liittyviä havaintoja, kuinka pienestä lukuharrastus voi alkaa, ja minkä maailman se lukijalle avaa, ja kuinka ulkopuolella muut siitä ovat.\nKirjan puitteissa voi analysoida englantilaisuutta, kuninkaallisia, sanavapautta ja henkistä kasvua. Monarkiaa jossain määrin kaunokirjallisissa teoksissa arvioidaan, ja myös Johnny English elokuvassa, missä Kuningattaren koiralla ja Canterburyn arkkipiispalla oli rooli. Tässäkin jälkimmäinen mainitaan, ja tapahtumien alkupisteessä koirat kävellyttävät majesteetin rahvaan kirjastoautoon. Kirjastoauto kohtauksessa kirjaston byrokraatti tuskin Suomessa antaisi periksi, pitää olla aina kirjastokortti, oma tunnusluku ja pitää käyttää sähköistä lainausautomaattia. Joskus en jaksa kirjastobyrokratiaa, kun hyllyjärjestyskään ei ole aina looginen vaan ostan kirjat joko huuto.netistä tai alennusmyynneistä tai pengon divareista tai kirppikseltä, niin hankalaksi olen kokenut monesti kirjastossa käynnin kuten Kuningatarkin. Kuningattaren lähikirjastoauto lopetetaan säästösyistä, ja oman kirjaston kirjat on niin hienoja, ettei niitä saa lukea, eli monenko taviksen tai aatelisen hyllyssä klassikot ovat vain koristeena pölyttymässä.\nKirjassa ironisoidaan aatelointia, uusseelantilaisuutta ja hovimiesten säätämistä, ja todetaan kirjojen lukemisen olevan tasa-arvoista, ja kirjojen olevan pommeja, ja onhan kirjoja roviolla poltettukin, sensuroitu ja kielletty.\nLeedsiläistä teurastajan näkökulmaa jäin kaipaamaan, koska sisäkannessa luki "Alan Bennett on Oxfordissa opiskellut leedsiläisen teurastajan poika ...", kun kirjailija on syntynyt 1934 niin suuriko merkitys on itse asiassa isän ammatilla, englannissa varmasti. Minulle ei ole. Leedsistä tulee minulle mieleen Leeds United valkoisissa ja keltaisissa paidoissa pelaava brittifutisjoukkue, joka viimeksi voitti liigamestaruuden 1992, mukana Eric Cantona ranskalaispelaaja, joka tuolloin oli varmastikin Englannin liigassa harvinaisuus. Leedsin suuruuden ajat olivat 1970-luvulla, ja 2000-luvulla käytiin pohjalla taloudellisesti ja pelillisesti, mutta nyt tahkotaan toiseksi ylintä sarjatasoa, mukana suomalaiset Mikael Forssell ja Mika Väyrynen. Leedsiläisyyttä en kirjasta löytänyt. Terry Butcher (butcher = teurastaja) oli Englannin legendaarinen maajoukkuepelaaja, ja asenne oli Terryllä aina kohdallaan, ja taklauksetkin.\nTarina lähti rullaamaan mukavasti ja oli oivaltava, mutta oma tuntemus englannin kirjoista ei näköjään ollut kovinkaan hyvä tunsin vain Hotelli Firenzen E.M Forsterin, Dickensin, ja siitä myös Loistavan tulevaisuuden Pipin, Bronten sisarukset ja joitain muita.\nKirja jatkanee joitain huhuja, koska siinä mainitaan Lewis Carroll seuraavassa yhteydessä:\ns 36 Piti pienistä tytöistä. "Niinkö", kuningatar sanoi. "Vähän niinkuin Lewis Carroll." "Pahempi madam". Hyvä tavaton....\nMyös Masefield mainitaan, ja John Masefieldiltä olen lukenut Keskiyön kansaa jossa myös englantilaisuutta ja aateluutta ruoditaan. Keskiyön kansassa myös monesti ollaan teurastajan tykönä ostamassa lihaa, ja puhutaan paljon myös sianverestä, jota lukiessani kirjaa hieman kummastelin. Eräs kaapparikonna Keskiyön kansassa aateloidaan, ja asiaa hieman ironisessa sävyssä puidaan. Potterit mainitaan, Babarkin eli kirjallisia viittauksia oli ja minulle jopa liikaa.\nKirjan eräs teemoista on lukeminen: lukeminen on tasa-arvoista, itsekästä, ei liikene intohimoa muualle, en tiedä millä kannalla Bennett lopulta on, teoksen luettuaan jokainen voi vetää omat johtopäätöksensä.\nOlen varsin suomalainen. Olen onnellinen suomalaisuudestani ja hyvinvointivaltiosta, ja koulutuksen ja yhteiskunnan tasa-arvosta. Ilman mitään suurempia perusteluja väitän brittiyhteiskunnan sisältävän monia elementtejä, jotka vievät yhteiskuntaa epätasa-arvon suuntaan: kuninkaalliset, aateli, maanomistus, sisäoppilaitokset, ja maksulliset koulut, kaksi (kolme) puoluejärjestelmä eli vaalipiirijako ja vaalijärjestelmä. Tietenkin jako on karkea, ja brittiläisyydestä meidän pitää kiittää monesta kulttuurihelmestä, iltapäiväteestä ja oikeusvaltioiden puolustamisesta 1910- ja 1940-luvun raskaina vuosina. Tämä teos pohjaa ironiansa tietystä jalustasta, joka yhteiskunnassa on, ja jossa ihmisiä seisotetaan mykkinä monumetteina. Wodehouse irvi tätä asetelmaa minusta jo 1930-luvulla. Christien dekkareissa on aistittavissa tietty jähmeys, joka kulissiperheissä vaikuttaa. Kuinka todellista tämä on? En tiedä, mutta leedsiläistä teurastajan pojan näkökulmaa yhteiskuntaan olisin halunnut vielä enemmän. Pääponnin tarinassa on, mitä seurauksia on kirjallisuuden lukemisella, tiedon ja sivistyksen kasvamisella, asia jota käsitellään myös filmissä Tunnit Ritan kanssa, jossa työläisnainen kasvaa henkisesti. Kasvun jälkeen kaikki on erilaista.\nPimeyden sydän Conrad, austenilainen hienovarainen jako, viittauksia soljuu, mutta myös teoksen Kuningatar kasvaa, saadaan pönöttävät rituaalit inhimillisemmiksi todellisine kommenteineen. Teoksessa otetaan kantaa myös tunteiden ilmaisemisineen, esimerkkinä Diana. Mitä asiasta pitäisi lausua? Avioero, avioliiton kariutuminen, lasten elatus, ne ovat varmasti aina kamalia tragedioita, ihmisen ennenaikainen kuolema myös, tapaturma, hirveää. Tämä on jokaiselle selvää, jälkeenpäin voivottelu tosin ei enää estä tapahtumia.\nKuitenkin mehukkaimmat kohdat ovat kulttuurihistoriasta peräisin olevia oivalluksia, kuten\nPM kertoo lähi-idästä, vastasi Kuningatar s.81\n"Se on muuten sivistyksen kehto"\n"Ja on vielä oleva, madam. pääministeri sanoi, "jos meidän annetaan pitää pintamme"\nYksi asia, joka minua tietämättämyydessäni on ihmetyttänyt, yhteiskunnassa on sanavapaus, mutta eikö monarkeilla ole sananvapautta, näitä tapauksia on välillä uutisoitu lehdissä. Tässäkin sitä käsitellään.\nLeedsiläinen teurastajan poika Bennett kirjoitti brittiläisen kirjallisuuden ja yhteiskunnan tuntijoille lyhyen satiirin, jossa lukeminen muuttaa maailmaa peruuttomattomasti.\nTeoksesta lopuksi viisaus "lukeminen on lihas, jota pitää harjoittaa"\n7.2.2012: Helsingin Sanomat kertoo, että 6.2.1952 Elisabethin saavuttaa tieto isänsä kuolemasta. Nyt 2000-luvulla vain kuningatar Viktoria on hallinut vähintään yhtä kauan, Hesarin tiedon mukaan Elisabeth toinen on vanhin monarkki, Elisabeth toinen on syntynyt 21.4.1926 ja kunigataräiti eli yli 100-vuotiaaksi. Elisabeth II oli siis tuolloin 85-vuotias, ja oli ollut vallassa 60-vuotta 6.2.2012.\nLähettänyt Jokke klo 10.23 7 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Bennett Alan, Kirjallisuus, Leeds\nKannessa lennätetään leijaa\nLouisa M Alcottin Pikku miehiä, Wsoy\nLouisa M Alcottin Pikku miehiä on jatko-osa loistavalle Pikku naisia ja Viimevuotiset ystävämme -teoksille. Tarinat lopettaa Plumfieldin pojat.\nMarchin perheeseen kuuluvat äiti ja sisällissodassa ollut isä, ja tyttäret ikäjärjestyksessä vanhin eli Meg, Jo, Beth ja Amy. Naapurissa asuu isoisänsä kanssa Laurie. Marchit ovat köyhtymässä tai köyhtyneet, mutta Laurie on varakas. Edellisessä osissa Jo ja Fritz ovat avioituneet kuten myös Amy ja Laurie. Ensiksi avioituneiden Megin ja John Brooken kaksoset Daisy ja Demi ovat jo koulussa. Beth on menehtynyt tulirokon jälkikomplikaatioihin.\nJo ja hänen professorimies Fritz ovat perustaneet mallikoulun, jossa on tusinan verran poikia. Kasvatusmenetelmät poikkeavat tuonaikaisista. Pojille annetaan tiettyjä vapauksia, ja heistä välitetään ja yritetään vahvistaa heidän osaamistaan.\nTeos alkaa uuden pojan Natin kouluun tulosta. Natin tausta on ankea, hän on ollut katusoittajana ja hän on kouluun tullessaan 12-vuotias orpo, joka ei osaa lukea kuin nuotteja. Nat pääsee talon tavoille ja seuraava haaste on hänen juron ystävänsä Danin tulo. Nat on kiitollinen avusta, mutta samaa ei voi sanoa Danista, mutta routa se kotiin ajaa porsaankin, niin miksei sitten kovanaamaa, ja kovan kuoren alta Jo saa kaivettua sielun kultaa. Muutama tyttö pyörii poikakoulun kuvioissa, kuten jalkapallopelistä poishäädetty miniatyyrileipomaan opetellut Daisy, ja hänen kaverikseen tuleva kymmenvuotias Nan (Anne). Daisyn syy oleilla koulussa oli kaksoisveli Demi, jonka lelunpolttovimmaa kovasti kummastelin, Nanin puolestaan kotihemmottelu.\nPikku Naisien Laurie jatkaa hyväntekijänä kulisseissa, tarina soljuu eteenpäin, mutta myös kommelluksia pieniä, suuria ja tulisia sattuu ja kuolemakin pitää kohdata, eli kasvatusoppeja tarvitaan teorian lisäksi myös käytäntöön. Puutarhavertaus kuvaa koulun kasvatusopillista ratkaisua. Lasten annetaan olla omia itsejään ja heitä tuetaan ottamaan itse vastuuta. Jokaiselta vaaditaan suhteessa heidän ominaisuuksiin, heidän vahvuuksia tuetaan, jotta juuri oikeat kukat puhkeavat. Esiteltäessä poikia Alcott ottaa voimakkaasti kantaa äidin makeisilla ylensyöttämään kasvatusongelmaan, tai isän ylenluetuttamaan tylsistyneeseen poikaan, ensimmäisellä pettivät hampaat ja kunto ja toisella tyhjeni kovalevy.\nTeoksen heikkous on alun hieman hajanaisuus, joka johtuu siitä, että minä en ole lukenut teosta Viimevuotiset ystävämme. Kasvatusperiaatteita esitellään ja ne ovat hyvinkin järkeviä. Toisaalta aluksi niitä tyrkytetään liikaa ja vasta tyrkytyksen jälkeen tarina pääsee kunnolla vauhtiin.\nMinusta teoksen kasvatuslähtökohtia ovat ainakin\n- Itseluottamus, itsetunto ja tasapainoisuus ovat tärkeämpiä kuin päätön pänttääminen\n- Tarvitaan tasapaino liikunnan ja tiedon välillä. Liikuntaa ja fyysistä kuntoa tarvitaan ja sitä hankitaan varsinkin kesällä\n- Puutarhavertaukset ovat keskeisiä kasvatusfilosofiassa, jokainen lapsi on sarka, josta nousee kukkaset ja rikkaruohot, oikein kasvattamalla saadaan kukat menestymään ja rikkaruohot karsiutuvat. Lopussa todetaan: "Rakkaus on kukka, joka juurtuu millaiseen maaperään hyväänsä"\n- Lapsia ei saa fyysisesti rangaista. En ymmärtänyt Natin valehtelun rankaisumenettelyä, jossa valehtelija joutui lyömään opettaja-Fritziä. Nania rankaistaan sitomalla hänet päiväksi kiinni löyhästi. Muu fyysinen rankaisu oli kielletty, teoksen tapahtuma-aika lienee 1860- tai 1870-luku, ja minulla muuten tuli hammasvedosta mieleen Tom Sawyerin seikkailut.\n-Nuorissa (ja nuorista) uskotaan hyvään, rakennetaan vahvuuksiin, kerrotaan tarinoita. Keskeistä ovat auttaminen, puutarhanhoito, lemmikkieläinten hoitaminen, tutkielmat, pienimuotoinen työ, viikottaiset riehahetket ja vapaapäivä.\n- Asennevamma (esim. rahanhimo) on suurempi paha kuin "kyttyräselkä" tai änkyttäminen.\n- Toivotonta tapausta ei ole, mutta jos häröilee, lähetetään toiselle maatilalle, sillä esimerkki vaikuttaa muihin\n- Mokan jälkeen voi palata, keskeistä on, että asia käsitellään, ymmärrys kasvaa, annetaan rangaistus, se sisäistetään ja sitten voi jatkaa puhtaalta pöydältä (esim. Annen metsäseikkailut) , myös yhden pojan tienestien katoaminen ja palautuminen on case, jota käsitellään kauan\n-Toisilta opitaan, toisia autetaan!\nSivuhuomiona, miksi Suomessa pitää muuttaa koulua sellaiseen suuntaan, jossa faktaa opetetaan aikaisemmin ja jo alakoulussa profiloidutaan kielikylpyluokille, medialuokille, matematiikkaluokille, kun aiemmalla menetelmällä pisaoppimistulokset ovat hyviä.\nAlcottin maailmassa kehitytään henkisesti ja ruumillisesti sopusuhteisesti. Äiti hoitaa vilpitöntä sydäntä ja isä ruumiin kuntoa. s 265 "Hyvyys tehoaa aina paremmin kuin voima", tässä yksi kasvatusmetodi. Koulun arvot ovat (s.279) rehellisyys, rohkeus, tarmokkuus, usko Jumalaan, lähemmäiseen ja omaan itseen. Luultavasti nykykoulu pärjäisi näillä arvoilla, ja koulun missio ja visio olisi näistä johdettu!\nMukava kirja, jossa lopussa myös pohditaan kuoleman mysteeriä hengellisessä viitekehyksessä ja korjataan opilliset sadot.\nItse asiassa lopun hautajaispuheissa kritisoidaan tätä maallista toimintaa, vai mitä on pääteltävissä seuraavista lainauksista\ns.245 .. oli ollut tyynessä elämässä liian vähän aikaa hankkia ystäviä, mutta nyt heitä näytti ilmaantuvan joka puolelta ... hänen ansionsa muistettiin ja hänen salaiset hyvät tekonsa tulivat nyt julki\nHieman liike-elämän pelisääntöjä eli vainaja oli sanonut seuraavan lauseen s.246\n"Ilman periaatteita en yritä koskaan menestyä"\nJosta keskustelu s.246\n.. oliko hän rikas? Ei. Tekikö hän mitään huomiota herättävää? Ei. Hän oli siis vain hyvä?\ns.269 "Intiaanit kiusasivat heitä" (englantilaisia uudisraivaajia, eli kuka kiusasikaan ketä?)\nTeoksessa on 21 lukua ja 280 sivua ilman sisällysluetteloa ja se on myös gutenbergissä alkukielellä.\nVoin suositella kirjaa!\nLähettänyt Jokke klo 17.18 4 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Alcott L M\nOlen postannut Tinttikirjoista aiemmin. Jokaiseen harrastukseen kuuluu oheismateriaalin hankkiminen. Minulla on kaksi piirtäjästä Hergéstä ja Tinteistä kertovaa teosta, lisäksi minulla on kaikki Tinttialbumit, joka on ollut iso uhraus minulle taloudellisesti, mutta joka osoittaa minulle Tinttien arvon.\nBenoit Peetersin Tintin juhlakirjasta, (1988) minulla on toinen suomalainen painos 2004, joka on lyhennetty suomennos netin mukaan alkukielestä. Teoksessa on Tinttihistoria käyty läpi Hergen nuoruusvuosilta ja albumi albumilta. Michael Farrin Tintti & CO on sama henkilöittäin, minusta ei ihan Tintin juhlakirjan tasoinen, mutta jos ei ole Tintin juhlakirjaa, tämä toinen on ihan informatiivinen kirja, minulla on fanina molemmat kirjat.\nKirjat perustuvat tiettyihin, ilmeisesti samoihin tietolähteisiin, josta yksi tärkeä on Hergén haastattelu 1970-luvulla (Numa Sadoul), josta lienee tullut marraskuussa 2011 kooste yleltä, katsoin itse sen yle-areenasta. Haastattelu oli paljon puhuva, ja se kesti monta päivää eli jatkettiin puhumista. Kun ääninauhat muutettiin tekstiksi, Hergé korjaili ja korjaili ja vielä kerran korjaili sanomisiaan. Tämä on varmasti tyypillistä Hergéä, sillä myös Tinttialbumeja on korjailtu jatkuvasti Mustan kullan maata kolmesti! Anekdoottina mainitsen, että Hergé oli haastattelussa tyytyväinen vain yhteen piirtämäänsä kuvaan, ja luulen sen olevan albumista Rakham punaisen aarre, ja se on kuva, jossa Kapteeni, Tintti ja Dupondtit nousevat saarelle, siinä on vene ja Dupontit, kuvassa ei ole lainkaan puhekuplaa, ja se kertoo Hergén mukaan kaiken olennaisen, se on albumissani sivulla 25 ensimmäinen kuva, tätä luulen tekijän tarkoittaneen. Minusta hyvä kuva, mutta pidän monesta kuvasta itse enemmän.\nHaastattelussa Hergé selittää, että (useat) päähahmot kuvaavat häntä itseään, esim. Tintti on hänen partiopoika -minänsä, kapteeni Haddockissa on hänen keski-ikäistä erakkominäänsä, myös muut hahmot kuvaavat häntä.\nGeorges Remi eli jatkossa Hergé syntyi 22.5.1907 ja kuoli 3.3.1983. Hän eli siis kahden sodan yli. Hergéllä oli katolinen partiopoikatausta, joka näkyy Tintin hahmossa. Tintti on aluksi kuin retkeilevä partiopoika, joka matkustaa Neuvostojen maahan 10.1.1929, sen jälkeen käy Kongossa, ja Ameriikassa, ensimmäinen mysteeritintti on seuraavaksi ilmestynyt Faaraon sikarit. Hergé oli työlleen omistautunut hän piirsi, piirsi ja piirsi, muutakin kuin Tinttiä. Ensin jatkokertomuksia lehtiin sitten albumeja. Ensimmäiset tarina ovat puhtaasti seikkailua ja fantasiaa ja varsin asenteellisia, ja ne rytmittyvät lehden tilan ja ilmestymisen mukaan, vanhimpia albumeja on lyhennetty 62 sivun albumeiksi. Siniseen lootukseen, joka on ensimmäinen poliittinen albumi, hän teki mittavan pohjatyön. Ottokarin valtikka jatkaa poliittista manifestia. Merkillistä, että Hergé joutui vaikeuksiin sodan jälkeen voittajien toimesta, syyt oli kylläkin selvät, hän piirsi väärään aikaan ja väärässä paikassa: miehityksen aikana Saksan miehitys alueella Ranskassa. Sodan aikana syntyneet albumit eivät olleet poliittisia vaan eskapistisia seikkailuja.\nAlbumia Tintti Tiibetissä (1960) on selvitetty Hergén käymällä psykoanalyysillä ja avioeron tunnon tuskilla. Albumissa on kuuluisa kohtaus, jossa kapteeni yrittää leikata irti kiipeilyköyttä poikki, mutta Tharkeyn tulo pelastaa kapteenin, tai linkkuveitsi tippuu jo aiemmin. Valkoiseen väriin on liitetty myös symboliikkaa.\nOlen pohtinut jos lumi on tyhjyyttä tai kuolemaa, mikä symboli on jetillä, migulla eli lumimiehellä, joka on pohjimmiltaan suojeleva, ehkä liiankin, ja pelasti Tsangin, mutta vei hänet pois, kun ensimmäinen pelastuspartio tulee. Ranko, joka on Mustan saaren rosvoilla pelotuskeinona, on lopussa varsin herttainen kipeine käsineen.\nJokaisesta albumista on oma tulkintansa ja sitä on näissä teoksissa itse selvitetty. Kvaakin sivuilla on teoksesta parempi analyysi. Mount Everest oli vallattu jo vuonna 1953, eli oliko tässä pohjaa seikkailulle. Kuussa Tintti kävi jo 1953, albumi 1954, ja Neil Armstrong vasta 1969. Tuhatkaunon suunnittelema kuualus oli kokonainen, eikä siitä irronnut osia, se toimi ydinmoottorilla.\nHyppään omaan tulkintaani, sellaisia asioita, mitä minä olen huomannut Timteistä!\n1. Kukaan päähenkilöistä ei ole naimisissa. Sivuhenkilöistä Seraphin Lampion on naimisissa, hänen perhettään kuvataan katastrofiksi ja kaaokseksi. Alcarazin vaimoa kuvataan riivinraudaksi.\n2. Kenellekään päähenkilöistä ei ole lapsia, ainoat lapset ovat kuriton Abdullah, ja kiltti Tsang ja hyveellinen Zorriino Auringon temppelissä. Sekä Tsang ja Zorriino ovat orpoja. Tintillä ei ole sukulaisia, kuten ei Tuhatkaunollakaan.\nVaikuttaako tähän Hergén avioliitot, jotka olivat lapsettomia, ja Hergén väitetyt viileät välit veljeensä. Hergé erosi ensimmäisestä vaimostaan ja joutui moraaliseen kriisiin, tai kriisi oli jo ennen sitä. Tämä tapahtui ennen albumia Tintti Tiibetissä.\n3. Bianca Castafiore on ärsyttävyytensä ja julkisivunsa alla todella rakastettava ja hieno nainen. Hän on lojaali sekä Tintille että Kapteenille myös taiteelle ja periaatteilleen. Hän ei paljasta heitä Sponzille eikä muillekaan. Castafiore ei solmi avioliittoa eikä alistu maharadjan smaragdin edessä, eikä San Theodoresin diktatuurin edessä. Hän työllistää sekä Irman että pianisti Wagnerin. Suuri diiva ja nainen.\n4. Tuhatkaunon sodanvastaisuus ja anteliaisuus on ylitsevuotavaa. Tuhatkauno on upea ihminen ja hieno tiedemies, vaikka on kuuro, ja hajamielinen. Hän lahjoittaa rahat kapteenille Moulinsartin ostoon. Hän tuhoaa vaarallisia keksintöjään, ja joskus hän hurahtaa tosin sivuraiteille. Hän on aivan umpirakastunut Bianca Castafioreen, jota kapteeni ei voi näennäisesti sietää.\n5. Albumeissa Tintin luonne muuttuu jonkin verran. Viimeisessä albumissa (Tintti ja Picarot) hän joogaa ja on valmis jättämään seikkailut. Hän ei halua juosta ansaan.\nKapteeni löytää juurensa Yksisarvisen salaisuudessa ja saa viinan käyttöönsä johonkin järjestykseen.\nHergén oman muutoksen aikaan myös unia alkaa tulla albumeihin esim. Tintti Tiibetissä. Myös Aakkostaiteessa on Kapteenin näkemä uni Castafioresta. Lento 714 on matka kummalliseen saareen (huomaa Lostin lento 815 päinvastaiseen suuntaan, ja pudotus salaperäiseen saareen!) jossa ufot käyvät, tässä albumissa on monta uutta outoa elementtiä.\n5. Arabimaita ja niiden oloja arvioidaan muutamassa albumissa, enkä tiedä onko tarkastelu aina korrektia. Sama pätee afrikkalaisiin, voitte lukea albumit Seikkailu punaisella merellä, Mustan kullan maa ja Tintti Afrikassa, jonka Herge joutui piirtämään lehden "kehoituksesta".\n6. Enteet. Ensimmäiset enteet lienevät olleet albumeissa Salaperäinen tähti ja Seitsemän kristallipalloa (kahdessakin kohtaa esityksessä ja junassa), mutta Tintti Tiibetissä telepatia toimii ja telepatia huipentuu Lento 714:ssa. Albumissa Tintti Tiibetissä jopa levitoidaan ja nähdään tapahtumia ennalta.\n7. Etelä-Amerikan sotilasvallankaappauksiin ja luonnonvaroihin Herge myös ottaa kantaa, kuten Euroopan diktatuureihin. Viimeisen albumin nihilistinen näkemys siksi yllättää, vallanpitäjä vaihtuu, kurjuus säilyy. Ehkä se on realismia? Oliko Hergé tullut jo vanhaksi? Tuskin, koska Aakkostaiteen mustavalkoiset klipit ovat täynnä taidekritiikkiä ja Tintin tutkmuksia.\n8. Kaikki hahmot ovat mukavia, mutta poliisikaksikosta en erityisemmin pidä. Hehän tulevat jo Faaraon sikareihin. Nestor (hovimestari) on vakiohahmo Yksisarvisen salaisuudesta alkaen, myös Oliveira de Figuera ja Tohtori Muller ovat monessa Tintissä, kuten myös lentäjä Pahk ja perämieskonna Allan. Valtioista Borduria, Syldavia, San Nuevo ja San Theodores ovat usein mainittuja. Lempihahmoni on Tintin pieni valkea koira Milou, Aamun lumi, niinkuin Tiibetissä sanottaisiin.\nAlbumeja on uusintapiirretty sekä värilliseksi että 62 sivuun. Mustan kullan maa ja Mustan saaren salaisuus ovat albumeja, joita on tietojen mukaan eniten korjailtu, mutta myös muita.\nAlbumeissa on tilannekomiikkaa. Dupondtit kaatuilevat, tapahtuu onnettomuuksia, ja he sekoilevat sanoissaan. Kapteeniin liittyy silti enemmän huumoria. Hänen ilmeikkäät kasvonsa vääristyvät suuttumuksesta ja hän verbaalisti ilmoittaa tunteensa bassibasuukeille ja analfabeetikoille. Kapteeni uskoo kaikista perimmältään hyvää, mutta joutuu korjausmiesten, laamojen ja Abdullahin kohdalla monesti pettymään. Runsas huumorin aitta tulee Tuhatkaunon itsepäisyydestä ja huonokuuloisuudesta. Myös piirrosteknisesti luodaan sekä jännitystä että huumoria. Lopputinttien huumoriin tulee lisänä nämä väärät puhelinsoitot Sanzotin lihaan ja leikkeleeseen ja korjaamattomiin porrasaskeliin ja hitaaseen korjauspalveluun, onkohan Hergéllä ollut ongelmia saada palvelua nopealla aikataululla.\nEnglantilaisen Hergé teoksen arvio löytyy täältä.\nLähettänyt Jokke klo 10.01 6 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: Herge, Remi Georges, Tintti


26 – Häränsilmä – Mielenvikainen Sivusto\n26 – Häränsilmä\nHuuruinen, illaksi muuttunut päivä on alkanut ottamaan veronsa, sillä kukaan meistä ei oikein osaa enää sujuvaa suomea. Valtaamme koko kävelytien horjuillen ja tukiaskeleita ottaen. Älytöntä miten näin pienestä neljän hengen porukasta lähteekin niin kova mekkala. Markus alkaa virittelemään kauniilla lauluäänellänsä Irwin Goodmanin tuotantoa ja Saaran jalat ovat pettäneet sen verran pahasti että on hypännyt Mikon reppuselkään.\nTästä porukasta voisi vaikka tällä hetkellä kuvata jonkinlaisen tositelevisio-ohjelman.\nNykyajan ohjelmat ovatkin kyllä niin perseestä että katsojia riittäisi varmasti tälläiselle formaatille.\n”Olet mitä juot” – ”Kenen kotona?” – ”Eläimellistä menoa” – tai vaikkapa ”Hauskat kotivideot k-18” – röhöttelen itsekseni kun pyörittelen näitä erilaisia nimivaihtoehtoja päässäni.\nJokaiselle tuttu tilanne on edessä saapuessamme kerrostaloni alaovelle.\nMikä perkele näistä avaimista sopii lukkoon? Vai onko lukotkin jo vaihdettu?\nTämä rubikin kuutio onneksi selviää suhteellisen nopeasti ja pääsemmekin rappukäytävään. Hissiä odotellessa käsken Mikkoa ja Saaraa olemaan hiljempaa, koska nämä ilmeisen rakastavaiset kyyhkyset, ovat alkaneet viinapeikon iskiessä kertomaan toisilleen rakkauden lipeviä tunnustuksia.\n”Hyi helvetti mitä siirappista teinirakkautta” – murahdan viskin polttamalla äänelläni.\nHississä kertaan näille kolmelle muskettisoturille asuntoni tärkeimmät säännöt –\n”Kämpässä ei kuulu sitten mitään nykyajan piripolkka-musiikkia ja kukaan ei nussi”\n”Tai no jos nussii niin lakanoille ei ainakaan lasketa. Ja isännälle saa myös tarjota tuheroa” – jatkan vielä samalla yrittäen iskeä silmää.\nAvain kotioveen ja pyhä piilopirttini avautuu edessämme.\nJa sitten tapahtuukin asia mikä on tuttua aika monelle ihmiselle, joka on alkoholia joskus hieman enemmänkin maistellut.\nSeuraavan aamun ensimmäinen näky on kuitenkin suoraan sanottuna sensaatiomainen. Tällä iällä ei aamut oikeastaan enää hirveästi toisistaan erotu mutta tämä aamu ja tämä näky palaa verkkokalvoilleni tulitikun tavoin.\nEnsinnäkin musiikki on jäänyt aivan helvetin lujalle. Vanhat ämyrit pauhaavat kuin viimeistä päivää ja tietysti tätä nykyajan radiosta kuuluvaa teknorenkutusta.\nHuomaan yllätykseksi olevani tutussa ja turvallisessa sängyssäni mutta en ole yksin.\nMarkusta ei näy missään mutta nähtävästi olen jakanut viimeyön unet Saaran ja Mikon kanssa.\nOstoskanavalta tuttu lausahdus – ”Eikä tässä vielä kaikki” sopii tähän hetkeen kuin pihkatappi perssilmään.\nNimittäin nopealla vilkaisulla huomaan että olemme kaikki alasti ja kaikenlisäksi huomaan Mikon olevan kiinnitetty nippusiteillä sängynpäätyyn kiinni.\nTunnen käsissäni jotain merkillistä ja erityistä.\nEilisen illan huurut ja promillet vielä jylläävät elimistössäni mutta tajuan kuitenkin aika nopeasti, että molempiin käsiini on pikaliimattu lypsyjakkaran jalan paksuiset dildot.\nPuunvärisellä yöpöydälläni on läjä sinisiä pillereitä, nippusiteitä ja Nivean käsivoide.\nMitähän vittua täällä on tapahtunut.\nSaara ja Mikko vielä kuorsaavat vieressäni mutta olohuoneesta alkaa kuulua epämääräistä ölinää ja kolinaa. En ole varma haluanko edes tietää minkänäköisen kaaoksen tuo olohuone sisältää.\nSäikähdän niin maan perkeleesti kun makuuhuoneen ovelle hyppää alaston mies.\nEn tunnista tätä hahmoa heti, sillä hänen naamaansa on piirretty nähtävästi textmark-tussilla kissan kasvot.\nOn viikset ja musta nenän pää. Kaiken kukkuraksi huomaan että hänen munansa yläpuolelle on piirretty silmät ja kulmakarvat.\n”Kato saatana! Kolme eläintä yhdessä ihmisessä! Kissa ja norsu ja…..” – tämä hahmo huutaa kuin riivattu.\nPian tunnistankin tämän äänen ja huomaan hänen olevan Markus.\nVaikka filmi on katkennut illan aikana aivan täysin, hämmästyksekseni huomaan muistavani näiden kaikkien nimet. Hämmästystä ja jopa hieman hävettävääkin oloa herättää se, että herkkutattini on kovana kuin rautakanki.\nErektio ja oven pielessä seisova kissaksi maalattu mies eivät oikein sovi yhteen.\nIlmeisesti nuo mysteeriset siniset napit ovat aiheuttaneet tämän sangen vahvan kovettumisen. Harvinaista herkkua kun tällä iällä vielä tälläistä tapahtuu.\nMieleeni juolahtaa samalla kellonlyömällä että olenkohan saanut tältä Saaralta tuheroa yöllä.\nAjatukseni katkaisee Markuksen lausahdus –\n”Mietit varmaan mikä se kolmas eläin on? MIAU”\nMikä vitun mies tämä herra oikein on? – pohdin itsekseni.\nEnnenkuin ehdin sano yhtikäs mitään, Markus kääntyy selin minuun ja raottaa persposkiaan tokaisten – ”Katsohan häränsilmää”\nIlmeenikään ei enää värähdä. Huomaan yöpöydälläni olevan myös jaloviina-pullon.\nRevin toisesta kädestä tämän dildon irti ja otan pullosta ison huikan.\nSaatanan ison huikan.\nTästä huikasta tuleekin nopeasti mieleen että pitäisi varmaankin jo perkele olla matkalla kohti Valkeakoskea.\nToinen pohdinta tulee päähäni yhtä nopeasti, mitä helvettiä teen tälle porukalle?\nRiskit ovat suuret mutta päätän kuitenkin herättää Saaran ja kahlitun Mikon kysyäkseni heiltä, haluaisivatkohan he lähteä tälle rekiretkelle mukaan.\nEn todellakaan tiedä mitä seuraavien päivien aikana tulee tapahtumaan mutta todennäköisesti hauskuutta ja hulluutta niistä ei tule puuttumaan.\nKysäisen Häränsilmä-Markukselta ensimmäisenä hänen mielipidettään asiasta ja hän alkaa pomppia ilmaan innostuksesta. Yhtäkkiä hän huutaa kuin tykin suusta: ”HUOMIO!”\nSaara pomppaa alastomana sängystä ylös pirteänä kuin peipponen. Hän ei peittele vartaloaan yhtään, enkä näe syytä miksi peittelisikään. Ihastuttava neito joka ikistä milliään myöten.\nMikko havahtuu myös tähän mekkalaan ja unenpöpperössään ulisee –\n”Enemmän rasvaa herra alikersantti”\nHänen herättyään käymme porukalla nopeasti illan ja yön hatarat muistikuvat lävitse naureskellen. Kukaan ei oikeastaan muista mitään muutakuin asuntoon saapumisen. Saara toteaakin viimeisten aikojen olleen niin uskomattomia, ettei mikään oikeastaan enää yllätä. Markus on kuulemma vasta viimeaikoina heittäytynytkin tähän porukkaan mukaan ja etsii vielä itseään.\nEn tiedä mitä tämä lause tarkoittaa, mutta se antaa pientä selitystä tämän aamuiselle Markuksen pienelle kissa-norsu-härkä-esitykselle.\nNapsaisemme Mikon sängystä irti saksilla ja puemme ryysyt päällemme. Komennan Markuksen hakemaan jääkaapista laatikon olutta mukaan matkaevääksi.\nKaikki ovat hieman hämmentyneitä siitä minne olemme matkalla ja miksi. Ilmoitan matkan tarkoituksen selviävän kyllä. Totean myös samaan lauseeseen että rahasta ei tule tällä reissulla olemaan pulaa. Saaran ja Mikon kasvoilta pystyy lukemaan ajatuksen – ”mitä vittua?”\nMarkuksella näyttää olevan jo retkimieli katossa, sillä hän availee olutta ja vetelee kenkiä jalkaansa.\n”Tervetuloa mukaan suureen seikkailuun saatana” – hän toivottaa kuin sirkuksen tirehtööri.\nTovin päästä olemmekin jo selvinneet parkkipaikalle ja pakkaamme minun\nhopeisen Saab 900 – merkkisen ratsun täyteen. Aivan kuin pieni perhe olisi lähdössä jollekin perkeleen stressaavalle perhelomalle.\nToisaalta, tälläinen siitä todennäköisesti tuleekin.\nAuto kehrää kuin haavoittunut kissa kun poistumme Hervannasta moottoritielle.\nMarkuksen iloisuudesta päätellen hän on jo kovaa vauhtia nousuhumalassa.\n”Herra Saastamoinen otatko oluen ja kerrotko samalla että mikä suunta?” – hän tiedustelee ystävällisesti.\nKun Valkeakoskea kohti lähestytään, voi pullon korkata aina. Kyseinen paikkakuntaon rattijuoppojen paratiisi ja siellä ei virkavallalla riitä resurssit kaikkia päissään ajavia kuskeja pysäyttää.\nKiitän Markusta oluesta ja lyhyesti kerron suuntamme.\n”Seuraava pysäkki on Valkeakosken rekikuja ja Vihannes-Johannes”


Terveisiä vuosipäivästä: Toimikaa Kristuksen kirjeinä!\nUutiset 24.9.2015 09:23 | Pekka Vuonokari\nLounais-Suomen lähetystoimikunnan puheenjohtaja Marko Heimonen Piikkiöstä avasi 20. syyskuuta Salossa pidetyn alueen vuosipäivän ja toimi kokouksen puheenjohtajana.\nSRK:n lähetystyön asiantuntija Juha Alanko kertoi tapahtumassa uudesta SRK:n alueellisen yhteistyön mallista. SRK:n hallinnon tervehdyksen tilaisuuteen toi Pekka Vuonokari. Hän totesi, että kristillisyytemme organisaatiot on luotu palvelemaan evankeliumin työtä. Vaikka organisaatiot muuttuvat, työ jatkuu eikä Raamattuun perustuva opetuksemme sisältö muutu. Vuosipäivä jatkui kokousosion jälkeen puhujien ja puolisoiden virkistyspäivänä.\nEvankelimia kaikille luoduille\nVuosipäivässä piti alustuksen Marko Niskanen aiheenaan lähetyskäsky.\n– Jumala vahvisti vanhan liiton aikana monella tapaa lupauksen Vapahtajasta. Jumalan lupaukset toteutuivat. Jordan-virralla Johannes Kastaja osoitti Jeesusta ja julisti: ”Katso, Jumalan Karitsa, joka pois ottaa maailman synnin!”\nYlösnoussut Jeesus lähetti opetuslapsensa julistamaan evankeliumia kaikille luoduille ja lupasi olla heidän kanssaan maailman loppuun asti. Jokaisella uskovaisella on arvokas Pyhän Hengen virka antaa syntejä anteeksi.\n– Jeesus antoi myös tehtävän opettaa. On tärkeää, että näin tapahtuu kodeissamme, käymme seuroissa ja viemme lapsiamme päiväkerhoon, pyhäkouluun ja raamattuluokkaan, Niskanen jatkoi.\nLounais-Suomen lähetysalueen vuosipäivää sekä alueen puhujien ja puolisoiden\nvirkistyspäivää vietettiin Salossa Mahlakareen seurakuntakodissa. Vuosipäivässä\noli paikalla edustajia kaikista alueen seitsemästä rauhanyhdistyksestä.\nUseissa puheenvuoroissa kerrottiin kokemuksista, joissa uskovaiset olivat olleet tietämättään Kristuksen kirjeinä. Heidät oli huomattu, kun he elivät niin kuin uskoivat. Suurin osa Jumalan valtakunnan työstä tapahtuukin organisoidun toiminnan ulkopuolella, siellä missä uskovaiset elävät arjen keskellä.\nVoit lukea lähetysalueiden vuosipäivistä lisää 30.9. ilmestyvästä Päivämiehestä.\nlähetyskäsky lähetysalueen vuosipäivä\nHartauskirjoitukset ovat SRK:n julkaisujen ydintä


16.6.2015 - Osakesijoittaja.fi\n“Suoritettu liiketoiminnan myynti tukee suoraan fokusoivaa strategiaamme. Olemme tyytyväisiä löydettyämme Safichemista hyvän ostajan, joka voi edistää myytyä liiketoimintaa Tsekissä”, sanoo Pöyryn Thomas Kriesch, johtaja, Alueelliset toiminnot Itävalta.\nThis content was originally distributed by GlobeNewswire on 2015-06-16 16:45 CEST\nBiotie Therapies Oyj (“Biotie” tai “Yhtiö”), joka kehittää lääkkeitä erityisesti rappeuttaviin hermosairauksiin ja psykiatrisiin häiriöihin, tiedottaa, että Finanssivalvonta on tänään hyväksynyt listalleottoesitteen, joka koostuu rekisteröintiasiakirjasta sekä tiivistelmästä ja arvopaperiliitteestä. Yhtiö on laatinut listalleottoesitteen Yhtiön Yhdysvalloissa järjestettyyn osakeantiin liittyen sekä vaihtovelkakirjojen automaattisen muuntamisen johdosta liikkeeseen laskemien uusien osakkeiden listaamiseksi NASDAQ OM Helsinki Oy:n pörssilistalle.\nBiotie Therapies Oyj (“Biotie” tai “Yhtiö”), joka kehittää lääkkeitä erityisesti rappeuttaviin hermosairauksiin ja psykiatrisiin häiriöihin, on tänään toteuttanut Yhdysvalloissa järjestetyn osakeantinsa.\nBiotien osakkeet on listattu NASDAQ OM Helsinki Oy:n pörssilistalla kaupankäyntitunnuksella “BTH1V”. ADS-todistukset on listattu NASDAQ Global Select Market -markkinapaikalla kaupankäyntitunnuksella “BITI”.\nJulkaistu: 2015-06-16 15:30:00 CEST\n16.6.2015 klo 16.30\nOutokumpu nimitti tänään Michael Williamsin Coil Americas –liiketoiminta-alueen johtajaksi ja Outokummun johtoryhmän jäseneksi 1. heinäkuuta 2015 alkaen. Williamsilla on yli 20 vuoden kokemus metalliteollisuudesta, mistä 16 vuotta US Steel –yhtiössä, jossa hän on työskennellyt useissa johtotehtävissä. Lisäksi hän on toiminut alumiiniyhtiö Ormet Corporationin toimitusjohtajana.\nOutokummun toimitusjohtaja Mika Seitovirta: ”Michael on vahva johtaja, jolla on vankkaa näyttöä kyvystä luoda selkeä strategia ja varmistaa sen kurinalainen toteuttaminen, sekä siitä, miten liiketoiminta käännetään kannattavaksi. Hän ymmärtää syvällisesti markkinaympäristöä ja hänellä on pitkäaikaiset suhteet tärkeimpiin asiakkaisiimme Yhdysvalloissa. Liiketoimintaosaaminen, asiakaskeskeisyys ja vahva tuotannon tuntemus tekevät hänestä oikean henkilön johtamaan Coil Americas oikeaan suuntaan ja eteenpäin.”\nMichael Williams: ”Olen innoissani mahdollisuudesta päästä osaksi Outokumpua ja ottaa vastuu yhtiön Coil Americas –liiketoiminta-alueesta. Outokummulla on erittäin vahva markkinapotentiaali, jonka nykyaikaiset tuotantolaitokset Calvertissa Yhdysvalloissa ja San Luis Potosíssa Meksikossa, tarjoavat. On kunnia ottaa haaste vastaan, ja muuttaa investoinnit asiakkaillemme ja omistajillemme arvoa tuottaviksi.”\nCoil Americas –liiketoiminta-alueen väliaikaisena johtajana toiminut Jose Ramon Salas palaa tehtäväänsä johtamaan Outokummun Meksikon liiketoimintaa.\nJulkaistu: 2015-06-16 12:30:40 CEST\nKohde-etuuden vertailuhintana käytetään rajatason saavuttamishetken ja sen jälkeisten kolmen tunnin kaupankäynnin alinta hintaa, joka on 32.51 euroa.\nSelvityssummaksi muodostuu 0.102 euroa / turbowarrantti.


Mont d'Ellezelles Vuokrattavat loma-asunnot ja talot - Wallonia, Belgia | Airbnb\nVuokrakohteet paikassa Mont d'Ellezelles\nParhaaksi arvioituja loma-asuntoja kaupungissa Mont d'Ellezelles\nKauris maja ja saunaYksityisen polun päätyttyä, löydä "Peuramökki". Täysin meidän rakentamamme kaunis puurunkoinen itserakennelma ja sauna kutsuvat rentoutumaan. Peuramaja, mukava ja viehättävästi kalustettu, on eristäytynyt luonnollisessa ja hiljaisessa ympäristössä. Mökki on kaukana takanamme ilman mitään päinvastaista, täydellinen nauttia sen suuri terassi ja puutarha.\nHobittitalo Pays de CollinesissaHobittitalo on seikkailunhaluisille sieluille, jotka rakastavat luontoa. Se on ainutlaatuinen kokemus pysyä tässä talossa, joka on rakennettu kokonaan luonnonmateriaaleista uhraamatta mukavuutta. Tarjoamme tarvittavat ainekset aamiaiselle, jonka jälkeen voit tutustua kauniiseen "Pays des Collines" pyöräillessä tai kävellessä.\nSuositut mukavuudet kaupungin Mont d'Ellezelles loma-asunnoissa\nMuita upeita loma-asuntoja kaupungissa Mont d'Ellezelles\nRenaix : en bordure du Muziekbos


Solo Sokos Hotel Torni: Tuunaa helpot kesäjuomat\nKeskikesän juhla kolkuttelee ja hyvät vinkit ovat tarpeen. Nykäisin kesäpihamme baarimestaria Danielia hihasta. Mikä tänä kesänä on hitti ja mikä huti, entä mitä konkari suosittelee?\nTänä kesänä pinnalla ovat aidot maut ja tuoreet raaka-aineet: itse kasvatetut yrtit, tuoreet hedelmät ja puhtaat maut. Hyödynnä takapihan raparperit, omenat ja marjat. Poimi puutarhasta yrtit ja ota irti niistä saadut aromit ja vitamiinit. Myös viime kesän marjat pakkasesta on aika käyttää viimeistään nyt.\nLämpöä joudutaan vielä odottelemaan, mutta se ei kesäjuomia pidättele. Nämä helpot juomat syntyvät vaivattomasti grilliherkkujen ohella ja maistuvat myös laiturin nokassa.\nPassion Daiquiri on rosmariinilla höystetty, yrttinen ja raikas kesäjuoma. Sopii niin juhliin kuin kesäiltoihin.\n- 2 cl limemehua\n- 4 cl tummaa rommia, mikä tahansa käy\n- ½ passionhedelmä\nLaita lasin pohjalle tuorepuristettu lime ja rosmariini. Lisää rommi ja loraus sokerisiirappia. Kaavi joukkoon puolikas passionhedelmä. Lopuksi oman maun mukaan rosmariinia antamaan makua. Murskaa hieman, jotta rosmariini aukeaa. Ja sitten blenderillä sekaisin.\nVinkki: Tuorepuristettu lime sopii kesällä moneen juomaan tai vaikka ruokaan. Tee valmiiksi lasipulloon ja säilytä jääkaapissa.\nAperol Spritz on oiva janon sammuttaja. Juoma kehitettiin alun perin 1950-luvulla Venetsiassa ja on edelleen varsinkin Veneton alueella kovassa suosiossa. Jos ulkomaat eivät ole tänä vuonna listalla, suuntaa Tornin pihalle. Täällä huokuu Välimeren henki ja maistuvat Välimeren drinkit. Aperol Spritz sopii niin terassijuomaksi, piknikille kuin mökille. Yksinkertaiset aineet eikä montaa välinettäkään tarvita.\n- appelsiinin siivuja\n- 4 cl Aperolia\n- kuohuviiniä tai shampanjaa\n- vichyä/ soodaa\nLorauta likööri lasin pohjalle. Esimerkiksi iso viinilasi sopii tähän erittäin hyvin. Aperolin voit hyvin korvata myös esimerkiksi Camparilla, joskin maku on tällöin hieman voimakkaampi. Lisää pari siivua appelsiinia ja hurauta jäät joukkoon. Lopuksi oman maun mukaan kuohuviiniä ja loput voit jatkaa soodalla. Koristele vielä appelsiinilla.\nBasilica con Frambuesa huokuu makeutta ja kesää. Sopii hyvin makeista juomista pitäville.\n- pari sitrushedelmää\n- 6 cl Martini Biancoa\n- noin 10 kpl Basilikan lehtiä\n- 2 cl persikkalikööriä\n- sooda tai kivennäisvesi\nLaita lasin pohjalle pari sitrushedelmää ja vadelmapyrettä reilu loraus. Mikäli vadelmapyrettä ei löydy, voit käyttää myös tuoreita vadelmia. Lisää Martini Bianco, halutessaan voi lisätä myös enemmän tai käyttää persikkalikööriä antamaan makeutta. Lisää basilikan lehdet. Murskaa ainekset lusikalla, murskaimella tai vaikka kaulimella. Lisää jäät joukkoon. Päälle ginger alea ja soodaa maun mukaan. Mitä vähemmän soodaa, sitä makeampi lopputulos.\nDanielin vinkki on yrttien rohkeampi käyttö. Esimerkiksi rosmariini sopii moneen: hyvä pari niin sitrushedelmien kuin esimerkiksi rommin kanssa. Kesällä valmistuu helppo rommijuoma: rommia, sitruunaa ja rosmariinia. Hieman vaikka sokerisiirappien tuomaan makeutta.\nMyös terveellinen inkivääri on loistava maustaja kesäjuomiin. Daniel suosittelee kokeilemaan inkiväärimojitoa, joka syntyy sekoittamalla rommia, minttua, inkivääriä, limeä, sokeria ja soodaa.\nLisää vinkkejä voi kysellä Tornin kesäpihalta. Tai jakaa omat hyväksi havaitut kesäjuomat meille. Kesäpihamme palvelee aurinkoisella säällä: Ma - To 16 - 24, Pe 16 - 01, La 14 - 01.\nLähettänyt Solo Sokos Hotel Torni klo 11.29\nTunnisteet: American Bar, Ateljee Bar, Helsingin paras drinkki, Hotelli Torni, Kesäilta, Kesäpiha, loma Helsingissä, Solo Sokos Hotel Torni, Suomen ensimmäinen mojito


Sessak Riippuvalaisin Juliette, valkoinen/kirkas | Netrauta.fi\nNäyttävä kahdesta läpihohtavasta varjostimesta muodostuva riippuvalaisin. Ulompi läpinäkyvä varjostin antaa näyttävyyttä ja rakennetta sisemmälle hienosti muotoilulle mattapintaiselle varjostimelle, jonka läpi valo hohtaa upeasti. Näin valaisin an...\nTuotteen Riippuvalaisin Sessak Juliette, valkoinen/kirkas kuvaus\nNäyttävä kahdesta läpihohtavasta varjostimesta muodostuva riippuvalaisin. Ulompi läpinäkyvä varjostin antaa näyttävyyttä ja rakennetta sisemmälle hienosti muotoilulle mattapintaiselle varjostimelle, jonka läpi valo hohtaa upeasti. Näin valaisin antaa alaspäin hyvää suoraa valoa ja lisäksi varjostimen lävitse hohtaa kaunista tunnelmavaloa. Sopii erityisen hyvin keittiön yleisvalaisimeksi.\nValmistajan tuotenumero: K22512-1V\nKuvun väri: Läpinäkyvä + valkoinen\nJohdon väri: Valkoinen kangaspäällystetty\nBruttopaino: 3.25 kg


Ohjaaja esiin -haastattelu, Sanna Puhakka - Suomen Latu\nOhjaaja esiin -haastattelu, Sanna Puhakka\nOhjaaja esiin -haastattelusarja alkaa. Pääset tutustumaan toisten ohjaajien kokemuksiin ja ajatuksiin ohjaamisesta. Ensimmäisenä vuorossa Nurmijärven Ladun polkujouksuohjaaja Sanna Puhakka.\n1. Nimi ja yhdistys\nSanna Puhakka, Nurmijärven Latu\n2. Missä olet ohjaajana ja mitä ohjaat?\nOlen polkujuoksuohjaaja Nurmijärven Ladussa. Me ollaan vedetty toukokuusta 2017 asti polkujuoksulenkkejä joka viikko vuoden ympäri. Kerran viikossa juostaan rauhallinen n. 7-8 km lenkki ja kesäkaudella silloin tällöin lisäksi pidempi n. 13 km:n lenkki. Yhteislenkit ovat todella suosittuja, keskimäärin lenkeillä on ollut mukana 24 juoksijaa. Kesällä saatiin osallistujaennätys, kun juostiin yksi lenkki 53 juoksijan voimin.\n3. Millainen olet ohjaajana?\nOlen innokas, tunnollinen ja hyväntuulinen ohjaaja. Suunnitellaan lenkit aina huolella etukäteen ja käyn itse juoksemassa ne ennen yhteislenkkiä. Innostukseni ohjaamiseen näkyy muun muassa siinä, että tykkään ideoida erilaisia lenkkejä. Esimerkiksi Itsenäisyyspäivän aattona järjestimme Suomi 100-lenkin eli juoksimme 100 minuuttia, ystävänpäivänä juostiin sydämen muotoinen lenkki, joka näkyi jälkikäteen GPS:ssä sydämenä kartalla ja naistenpäivänä polulla oli tarjolla kuumat kaakaot.\n4. Miten päädyit ohjaamaan Suomen Ladun yhdistykseen?\nOlin ollut mukana Nurmijärven Ladun toiminnassa pitkään, kun meidän puheenjohtaja ehdotti minulle keväällä 2016, josko kävisin polkujuoksuohjaajakoulutuksen ja alkaisin vetämään polkujuoksulenkkejä. Silloin olin itse vasta innostunut lajista, enkä kokenut vielä olevani valmis ohjaajaksi. Idea jäi kuitenkin mieleeni ja seuraavana keväänä kysyin, onko ehdotus vielä voimassa. Sitten kävin toukokuussa 2017 koulutuksen ja aloitin yhteislenkkien ohjaamisen heti koulutuksen jälkeen.\n5. Mikä on parasta ohjaamisessa?\nItsellä ohjaamisen taustalla on rakkaus luontoon. Se on mahtavaa, kun saa viedä muut mukana luontoon poluille juoksemaan ja tarjota heille ihanat lenkkimaisemat ja luontokokemuksen. Parasta on se, kun yhteislenkin jälkeen näen porukan kasvoilta, että tämä oli ihan huippu lenkki! Se tuo itselle voimaantuneen olon, kun saa antaa toisille hyvää mieltä. Polkujuoksun ohjaamisessa on myös kivaa se, kun pääsee tutustuttamaan muut itselle tuttuihin metsiin ja kertomaan historiallisista maisemista lisätietoja. Niihin tutustuminen on kivaa pientä oheisohjelmaa juoksulenkeille.\n6. Mikä on haastavaa ohjaamisessa tai missä haluat kehittyä ohjaajana?\nOhjaamisessa on todella tärkeää se, että turvallisuusasiat on mietitty huolella. Itse teen tapahtumiin turvallisuussuunnitelmat ja huolehdimme ensiavusta. Mutta turvallisuusasiat pitää aina pitää ohjaamisessa mielessä! Toivonkin siis sitä, että jos meidän lenkeillä käy joku tilanne niin osaan aina mahdollisimman hyvin hoitaa sen tilanteen.\n7. Mikä on viimeisin oivalluksesi tai ideasi ohjaajana, jonka haluat jakaa muille ohjaajille?\nViime kauden palautteista nousi esiin, miten tärkeitä yhteislenkit ovat! Pitää muistaa, että moni ei uskalla lähteä poluille yksin. Monet ovat antaneet hyvää palautetta siitä, miten on ihanaa, kun joku on suunnitellut sopivan pituisen lenkin valmiiksi ja määrää juoksuvauhdin. Sen oivaltaminen on tärkeää, että juuri nämä rauhalliset matalan kynnyksen yhteislenkit ovat tosi tärkeitä monille. Kaikki eivät halua liittyä urheiluseuroihin tai maratonporukoihin, vaikka tykkäävätkin juosta. Polkujuoksulenkit ovat helppo tapa liikkua yhdessä!\nSateisen syksyn johdosta polut olivat usein todella märkiä. Lenkkien alussa kaikki kiertelivät lammikoita ja säästelivät tossuja, mutta jossain vaiheessa kukaan ei enää välittänyt märistä poluista vaan juostiin poluilla välillä polvia myöten lammikoissa. Ja se oli just huippua! Kaikkia lopulta nauratti meidän meininki!\nToinen hauska pikku kommellus oli, kun yhdesti ihan tutussa metsässä olin hetken eksyksissä. Tavallisesti en sellaisissa tilanteissa pysähtyisi, vaan jatkaisin lenkin vetämistä ja kohta tunnistaisin, missä kohtaa olemme. Mutta tuona kertana tutussa metsässä oli pakko pysähtyä nauramaan, että nyt en kuulkaas ymmärrä missä kohtaa nyt olemme.\nKaikki tällaiset pikku kommellukset luovat ryhmään juuri sopivanlaista kevyttä ja hauskaa tunnelmaa.\n9. Mitä terveisiä haluat lähettää muille ulkoilulajien ohjaajille?\nMinusta olisi tosi tärkeää, että Suomen Ladun ohjatut ulkoilulajit olisivat ns. matalan kynnyksen toimintaa. Kevyille yhteislenkeille on kysyntää. Rauhallisesta vauhdista ei ole haittaa kovemmallekaan treenaajalle ja useat tavalliset kuntoilijat liikkuvat helposti aina liian kovilla sykkeillä. Meidän poluillamme käy myös kestävyyslajien harrastajia, jotka kaipaavat vauhdikkaampien treenien rinnalle rauhallisia peruskuntolenkkejä. Olemme saaneet paljon kiitosta toimintatavastamme!\nSivu tulostettu osoitteesta: https://www.suomenlatu.fi/uutiset/kaikki-uutiset/ohjaajaklubi/ohjaaja-esiin-haastattelu-sanna-puhakka.html


Sana soi Stadissa! | Broadway Finland\n”Valintamme osui oikeaan, Broadwayn kanssa yhteistyö sujui kiitettävästi ja he hoitivat osuutensa tosi hyvin”, Helsingin Seurakuntayhtymän Martti Löppönen kiittelee niin tekniikkaa kuin ammattitaitoista henkilökuntaa.\nLöppösellä on pitkälti kokemusta suurtapahtumien teknisestä tuotannosta, ja Kirkon musiikkijuhlat 2017 meni jatkumossa kärkipaikoille jo kokonsakin puolesta. Tilaajan jälkimaku tapahtumasta on kaikin puolin hyvä.\nKirkon musiikkijuhlien tapahtumatekniikan logistiikasta ja äänentoistojärjestelmästä vastannut Jari Vainio arvioi, että tapahtuma saattoi olla kymmenistä Broadwayn Senaatintorin keikoista suurin.\nÄänentoistoon käytettiin L-Acousticsin Kara-linjasäteilijäjärjestelmää, jonka L/R-päänippuja subbasineen vahvistettiin kolmella viiveryppäällä.\n”Viivekaiuttimilla saadaan avattua ääntä leveämmälle, sillä Senaatintorilla varsinainen PA pitää kohdentaa aika suppealle alalle, ettei ammuta vastapäisten talojen seiniin, joista ääni kimpoaa erittäin pahasti takaisin”, Vainio tietää.\nEnnen tapahtumaa Vainion piti nivoa yhteen eri osapuolien toiveet ja valvoa etukäteisvalmistelujen sujuvuutta. Useimmat esiintyjät toivat mukanaan omat miksaajansa, ja enimmillään käytössä oli huimat 90 tulokanavaa. Vaihdot piti harjoitella sujuviksi, sillä sinfoniaorkesterin ja kuoron iso kattaus jouduttiin harjoituksien ja muun ohjelman takia rakentamaan ja purkamaan viikonloppuna useampaan kertaan.\n”Myös monitoroinnin osalta isot esiintyjäkokoonpanot ovat melkoinen haaste – mitä vähemmällä monitoroinnilla selvitään sen parempi”, Vainio summaa.\nBroadwayn ”iso keikka” ei yllättäen loppunutkaan Kirkon musiikkijuhliin. Päätöspäivänä hypättiin kirkonmenoista silmänräpäyksessä urheilun pariin, kun Jääkiekkoliitto pyysi saada hyödyntää musiikkijuhlille pystytettyä esitystekniikkaa jääkiekon televisiointiin Suomen kamppailtua tiensä MM-kisojen mitalimittelöön.\nSenaatintorille palattiin viikon sisällä kolmannelle komennukselle, kun Valtioneuvosto tilasi Broadwayn vastaamaan presidentti Mauno Koiviston hautajaisten äänentoistosta.\nBroadway huolehti Yleisradion tarjoaman äänisignaalin välittämisestä yleisölle Senaatintorilla, missä olennaista oli huomioida tilaisuuden arvokkuus ja toimia mahdollisimman huomaamattomasti – esimerkiksi äänilaitteistoa ei saanut Ylen kamerakuvissa näkyä.\nKirkon musiikkijuhlien Senaatintorin päätapahtumat keräsivät torille liki 10 000 hengen yleisöjä. Kaikkiaan festivaalin tapahtumissa vieraili noin 40 000 kävijää, ja niihin osallistui noin 4000 esiintyjää Suomesta ja ulkomailta.\nStagemobil on täydellinen esiintymislava, joka nousee niin niemeen kuin notkoonkin käden käänteessä.


Lukeminen on monipuolisempaa kuin koskaan ennen – Werner Söderström Osakeyhtiön 5000:s digikirja ilmestyy - WSOY\nWerner Söderström Osakeyhtiön 5000:s digiformaatteihin kustannettu kirja on Arttu Tuomisen 10.6. ilmestynyt Hyvitys. Suomen Dekkariseura myönsi vuoden 2020 Vuoden johtolanka -palkinnon Arttu Tuomisen edelliselle kirjalle Verivelka. Erityisen vaikuttavasti Tuominen kuvaa moraalin järkkymistä ja ihmisiä vaikeiden valintojen äärellä.\nWerner Söderström Oy on pitkäjänteisesti tuottanut digiformaatteja sekä uutuus- että aiemmin ilmestyneistä kirjoistaan. 5000 kappaleen digikirjasto on laajuudeltaan Suomen suurin ja Euroopan mittakaavassakin vailla vertaansa. Ääni- ja e-kirjoina löytyy niin klassikkoja Mika Waltarista Tove Janssoniin kuin uutta ja monipuolista nykykirjallisuutta. Lukijat ja kuuntelijat ovat herkullisessa asemassa, koska voivat palata haluamansa teoksen pariin uudestaan ja uudestaan. Kauaskatseinen digitointi ja kuluttajalähtöinen kustannustoiminta ovat kantaneet hedelmää ja Werner Söderström Oy onkin tänä päivänä Suomen suurin yleisen kirjallisuuden kustantamo.\n”Kirjan kustantaminen on upea toimiala. Sen siirtyminen digitaaliseen maailmaan luo valtavasti uusia mahdollisuuksia tekijöille ja kustantajille. Elämme tarinan luomisen kannalta erityisen rikasta aikaa. Niin moni uusi asia on mahdollinen ”, sanoo Werner Söderström Oy:n toimitusjohtaja Timo Julkunen.\nWerner Söderström Osakeyhtiöön kuuluvat WSOY, Tammi, Johnny Kniga, Bazar, Readme.fi ja Kosmos.


JymyJussit Hiukkaan Sotkamon vieraaksi\nTänään JymyJussien matka jatkuu kohti Kainuuta, jossa tämänpäiväistä ottelua isännöi Sotkamon Jymy. JymyJusseilla on takanaan kaksi tiukkaa tappiota paikallisvastustaja Koskenkorvan Urheilijoille ja Jymyllä puolestaan voitto edellisestä ottelusta Joensuun Mailaa vastaan. JymyJussit ja Jymy ovat kalistelleet miekkoja jo kahteen otteeseen tällä kaudella. Ensimmäisen ottelun vei nimiinsä Sotkamo Tampereella pelatussa "kotiottelussaan", kun taas Seinäjoki oli vahvempi kotiareenallaan. Tänään ennakossa yhteen ottavat joukkueiden kopparit/ajokoirat JymyJussien Veli-Pekka Yli-Hirvelä ja Sotkamon Niilo Piiponniemi.\nVeli-Pekka Yli-Hirvelä: Pitkän telakalla olon jälkeen alus Yli-Hirvelä on jälleen laskettu vesille ja meno ollut juhannustauon jälkeen vanhaa tuttua "Velpeä". Viime ottelussa kentällemenot 6/7 ja patonkipaikan kultakypärä puhuvat puolestaan Yli-Hirvelän pelikunnosta.\nNiilo Piiponniemi: Viime kaudella Alajärven Ankkureissa kokemusta hakemassa käynyt Piiponniemi palasi ennen siirtoajan umpeutumista Sotkamoon etenijäjokeriksi ja saikin sovitella kauden päätteeksi kultaista mitalia kaulaansa. Tällä kaudella rooli on kasvanut etenijäjokerista yhdeksikköön numeroksi yksi. Jälki keulassa on ollut vakuuttavaa, vaikka valintaa Seinäjoen arvo-otteluun ei tällä kaudella tullutkaan.\nMuuta huomioitavaa: Molemmat joukkueet ovat pelanneet viimeksi viime sunnuntaina, joten aikaa palautteluille ja kuvioiden hieromiselle on ollut molemmilla yhtä paljon. Viime kohtaamisessa Seinäjoella Sotkamon sisäpeli oli paikoittain harvinaisen tukossa. Osa siitä selittyy toki Seinäjoen etukentältä löytyvästä uransa toiseen Itä-Länteen valmistautuvasta Joonas Eirolasta. Tähän otteluun Sotkamon viuhkavelho Mikko Korhonen on varmasti tarkentanut lyöntiratkaisuita.


Saksan Podolski nöyryytti synnyinmaataan | Jalkapalloextra | Iltalehti.fi\nPodolski nöyryytti synnyinmaataan\n8.6.2008 23:57 (Päivitetty 9.6.2008 0:22)\nKaksi maalia oman synnyinmaansa verkkoon lähtentelee jo hyvien tapojen rajoja.\nSaksaan muuttaneet puolalaiset veivät uuden kotimaansa voittoon. (RICHARD HEATHCOTE/GETTY IMAGES)\nMoni puolalainen kirosi Saksaan 1980-luvulla loikanneita Miroslav Klosen ja Lukas Podolskin vanhempia jalkapallon EM-turnauksen Saksa-Puola-ottelun jälkeen sunnuntaina. Puolalaissyntyiset saksalaishyökkääjät johdattivat Saksan 2-0-voittoon naapurimaastaan Itävallan Klagenfurtin stadionilla.\nKumpaakin Podolskin maalia avusti myös kömpelö puolalaispuolustus. Puolan paitsioansa petti Mario Gomezin nostossa 20. minuutilla. Läpi päässyt Klose tarjoili Podolskille maalipaikan, josta 23-vuotias Bayern München -kärki ei erehtynyt.\n72. minuutilla Podolski todisti, miksi hän on viimeistellyt 27 maalia 49 pelaamassaan miesten maaottelussa. Pawel Golanski menetti pelivälineen puolustusalueellaan Bastian Schweinsteigerille, joka nosti pallon Kloselle. Klose osui huonosti, mutta kierteinen pallo kaarsi Podolskille, joka nikkasi suoraan ilmasta puhtaan osuman vaikeasti hallittavaan palloon. Puola-vahti Artur Boruc jätettiin tarkassa vedossa vaille torjuntamahdollisuuksia.\n- Pelasimme hyvin, ja meidän on jatkettava samoin. Tämä oli vasta ensimmäinen koitos, ajatukset torstain Kroatia-peliin kääntänyt Podolski sanoi.\nEM-kisojen voittajasuosikki Saksalle tarjoutui läpi ottelun paikkoja rumempiinkin voittolukemiin. Ensimmäisillä minuuteilla Klose sai pallo ohi tyhjästä maalista. Michael Ballack piti oikeaan ylänurkkaan suuntautuneella vedollaan Borucin lämpimänä toisella jaksolla.\n- Pääsimme hallitsemaan palloa toisella jaksolla Puolaa enemmän. Keskityimme hyvin ja teimme vastustajaa vähemmän virheitä. Voitto nostaa itseluottamustamme, Ballack tiivisti.\nVoitto karisti Saksalta myös suuren kiven harteilta jatkopelejä ajatellen. Maa ei voittanut yhtään EM-lopputurnauspeliä vuoden 2000 ja 2004 EM-turnauksissa, ja jäi alkulohkoon. Edellinen EM-voitto oli sitäkin maukkaampi: Saksa kukisti Tshekin Oliver Bierhoffin jatkoajan kultaisella maalilla EM-loppuottelussa Englannissa 1996.


Maltalla tieliikenne on seikkailu ja bussien historia myyttien verhoama\n22 maaliskuun, 2018 1296 views0\nAloitetaan Maltalle lomalle -sarjamme kolmas jakso tavallaan ankealla faktalla: Malta todellakin on autojen saari. Kuluneen sanonnan mukaan täällä ovat pyhiä Neitsyt Maria ja oma auto. Sanonta on harhaanjohtava sikäli, että paikalliset miehet palvovat henkilöautojensa lisäksi myös raskasta kalustoa: tämä on maa, jossa kuorma-autoillakin on yleensä omat hellittelynimensä. Bussit ovat naisia ja turisteja varten.\nSeurauksena tilastollisesti on Euroopan unionin eniten rekisteröityjä nelipyöräisiä moottoriajoneuvoja henkeä kohti ja ylivoimaisesti eniten neliökilomteriä kohti. Liikenteen melua, kolinaa ja pauketta. Loputtomia ruuhkia. Loputtomia peltikolareita. Liikennesääntöjä ei ole siinä mielessä kuin vaikkapa Suomessa käsitetään (lakeja ei liikenteessä noudateta eikä niiden noudattamista valvota) ja liikenne on vasemmanpuolista.\nHämmästyttävästi Maltalla ei kuitenkaan ole juuri Suomea todennäköisempää kuolla tieliikenteessä. Yhtenä syynä voi olla ikuinen kesäkeli, mutta silti. Ottaen huomioon tolkuttoman kaahailun – yli kahtasataa ohi sujahtava Ferrari ei ole tavaton näky niillä harvoilla teillä, joilla riittää suoraa moiseen kiihdyttelyyn – ja kuskien vaihtelevat ajotaidot luulisi hengen olevan teillä herkemmässä.\nPerinteisesti Malta ei ole edellytettänyt kansalaisiltaan edes ajokorttia, vaan nuoremmille kuskeille on riittänyt, kun on kertonut poliisille kuka (yleensä oma isä) on opettanut ajamaan. Vanhemmilta taas ei ole vaadittu tätäkään tietoa. Nyttemmin EU:n painostuksesta ainakin nuoremman polven kuskeilta on alettu vaatia korttia, joten autokoulut ovat yksi tämän pikkuisen valtion monista kasvualoista.\nPalaako jo mieli liikenteen sekaan?\nJos seikkailumieltä löytyy eli vastaus on myöntävä, niin auton vuokraaminen on Maltalla naurettavan halpaa. Juuri tätä kirjoittaessa saisi kahden viikon päästä lentokentältä varattua äärimmäisen karvalakkimallin (Fiat Panda tai vastaava ilman ilmastointia tai lisävakuutuksia) neljäksi vuorokaudeksi viidelläkympillä. Muutamalla lisäkympillä voisi varmistaa, että peltikolaroitunakaan palautettu Panda ei toisi lisäkuluja.\nEli siitä vaan jos siltä tuntuu. Mutta jos aiempaa kokemusta vasemmanpuoleisesta liikenteestä ei ole, niin Maltan kapeilla teillä kannattaa olla hyvin varovainen. Ei niinkään liikenteen “toispuoleisuuden” vuoksi, vaan auton. Ajoneuvon mittasuhteiden hahmottaminen voi olla aluksi haastavaa, kun autoa ajaa oikealta. Samoin saattaa vaihdekeppi olla haastava löytää vasurilla. Melkein kaikki ensikertalaiset manaavat tätä asiaa, eivät liikennettä.\nLiikenteen seassa kannattaa ajaa omaan tahtiinsa tyyttäyksistä välittämättä. Paikalliset eivät käytä suuntavilkkua ainakaan kääntymisen osoittamiseen, joten muiden tiellä liikkujien mahdolliset kääntymisaikeet on yritettävä annakoida muuten. Alkuasukkailla on lisäksi vekkuli tapa pysähtyä esimerkiksi liikenneympyrään räpläämään kännykkäänsä tai tekemään mitä mieleen tulee. Edessä voi siis koska ja missä hyvänsä olla pysähtynyt auto.\nMikäli kaikki tämä on liikaa ja bussiliikenne kutsuu, niin ei se mitään. Valtaosa turisteista (etenkin muista kuin briteistä) valitsee tämän vaihtoehdon ehkä taksien ohella ainoaksi autoilumuodokseen.\nMaltan julkisen liikenteen sivut ovat yleensä reittien osalta ajantasaiset, mutteivät muuten ajankohtaiset. Ulkomaalaisille oudoilta tuntuvista vuodenkiertoon kuuluvista käytännöistä (kuten siitä, että tiettyinä juhlapäivinä ei liikennöidä iltapäivisin lainkaan) ei välttämättä kerrota. Ei siis kannata aivan varmasti hirttäytyä siihen, että bussi välttämättä kulkee, vaikka ylle linkatulta sivulta voisi niin päätellä.\nLähtökohtaisesti minkään linjan bussit ole jollain tietyllä pysäkillä mihinkään tiettyyn aikaan, vaan bussi tulee kun tulee. Kun vaikkapa turistien suosima linja 44 Vallettan suunnasta Golden Bayn ja Ghajn Tuffiehan rannoille kulkee aikataulun mukaan kahdesti tunnissa on keskimääräinen odotusaika pysäkillä teoriassa viisitoista minuuttia. Käytännössä kaksi 44-bussia voi körötellä peräkkäin ja sen jälkeen seuraava tulee vasta tunnin päästä.\nMikäli turistimatkalla ollaan oikealla asenteella ei tuon pitäisi olla ongelma. Paikallisten kannalta tyly totuus on, että jos jossakin pitää olla tiettyyn aikaan, niin busseihin ei aina ole luottamista.\nMiten helpoiten ottaa bussilinjojen hämähäkinverkko haltuunsa?\nKaksinumeroiset bussit ajavat yleensä Vallettasta jonnekin ja samaa reittiä takaisin. Kolmenumeroiset linjat joitain poikkeuksia lukuun ottamatta eivät käy Vallettassa ja saattavat kulkea hyvinkin luovia reittejä. Yleisenä neuvona sanoisin, ettei kannata liikoja jännittää: pääsaari on pieni ja Gozon saari aivan pikkuruinen eli hukkaan täällä ei linja-autolla pääse. Parhaassa tapauksessa väärään bussiin hypätessä päätyy johonkin kiinnostavaan paikkaan, jonne ei ole aikonut mennä.\nKuskien palkka on huono ja eräiden ajureiden asenne sen mukainen. Tuoreista kokemuksistani hauskin on ollut kuski, joka pysäytti auton ruuhkaiselle ja kapealle tielle, kun radiosta luettiin lottonumerot. Oikean rivin paperille kirjattuaan kuljettaja kaikessa rauhassa vertasi numeroita omiin lappuihinsa ja jatkoi lopulta matkaa kerättyään taakseen mojovan jonon. Mikäli tällaiselle kuskille erehtyy huomauttamaan jotain kannattaa varautua solvaustulvaan. Toisaalta osa kuljettajista on käsittämättömän kohteliaita ja hyväntuulisia. Kuljettajina on nykyään myös naisia ja jopa tummaihoisia – asenteet muuttuvat täällä nykyään hyvin nopeasti ja tässä tapauksessa oikeaan suuntaan.\nViikkolippu busseihin (käy nykyään myös Gozolla) maksaa 21 euroa, 12 matkan lippu 15 euroa. Näitä voi ostaa jo lentokentältä sekä myöhemmin bussiasemilta sekä erinäisiltä jälleenmyyjiltä. Kertalipun hinta on kaksi euroa (sesonkin kesäkuusta lokakuulle) tai 1,50 euroa. Kannattaa varata tasaraha.\nMiksi mikään bussilinja ei kulje esimerkiksi uudenvuodenpäivän iltapäivällä? Silloin on perinteisten perhelounaiden aika ja nuo lounaat ovat vanhaa Maltaa, joka vielä elää suorastaan pyhänä.\nMaltan vanhat bussit olivat legendaarisia ja niillä yhä ajelutetaan turisteja. Reittilinjoilla niiden hikistä ja jopa hurjaa tunnelmaa ei ikävä kyllä enää voi kokea. Artikkeli jatkuu kuvan jälkeen.\nOlivat ne aikoja, eikä muutoksesta ole kuin seitsemän vuotta. Vanhassa systeemissä kuskit itse omistivat autonsa ja hallitsivat niitä kuin kuninkaat. Ammattikuntaperinne ulottui hevosajoneuvojen aikaan ja isältä pojalle asemansa perineet kuljettajat olivat pelättyjä tyyppejä. Joidenkin kerrottiin välittävän huumeita ja syyllistyvän pahempiinkin tekoihin. Ajokortteja heillä ei tietenkään ollut.\nNoissa tarinoissa oli varmasti mehevästi liioittelua, mutta moni maltalainen oli oikeasti tyytyväinen, kun uusi aika tiputti nuo miehet asemistaan. Malta. Maa, jossa paikallisbussiliikenteenkin historia on myyttien verhoama.\nAsialinjan Maltalla asumaan -sarja.


Toteutusaika: 1.4.2021 - 31.3.2022\nMetsäinen menu -yritysryhmähankkeen päätavoitteena on luoda keskisuomalainen aamiaismenu, jota tarjota hotellienaamiaistarjoiluihin valmiina tuotevalikoimana. Päätavoitteena on luoda aamiaismenu, mutta hankkeessa voidaan työstää myös muita yhteismenuja hankkeen aikana esille tulevien tarpeiden pohjalta. Aamiaismenun suunnittelun tärkeänä osana on myös kehittää sille hyvä, vahva ja innostava laatubrändi, jonka avulla saadaan esille tuotteiden erityisominaisuudet.\nHankkeen hallinnoijana toimii Jyväskylän ammattikorkeakoulu ja hanke toteutetaan 1.4.2021-31.3.2022. Hankkeeseen osallistuu kuusi yritystä Keski-Suomesta. Hanke liittyy Manner-Suomen maaseudun kehittämisohjelmaan ja sen toteuttamiseksi on saatu EU:n maaseuturahaston osarahoitusta.\nKeskisuomalaiset raaka-aineet ja elintarvikkeet ovat maailmanluokan tavaraa, jota ei hyödynnetä tarpeeksi. Hankkeessa keskisuomalaisten elintarvikkeiden tarjontaa ja käyttöä alueen ruokapalveluissa pyritään vahvistamaan. Metsäinen menu hankesuunnittelu on lähtenyt yrittäjien omista kokeiluista ja kiinnostuksesta saada enemmän keskisuomalaisia tuotteita hotellien aamupala- ja brunssikäyttöön. Tuotteisiin on hotelleissa ollut tiedustelujen mukaan kiinnostusta, mutta paikallisten tuotteiden hankinta voi olla hajanaisempaa kuin totuttu tukkuhankinta ja tuotekoot voivat tarvita muokkausta ennen kuin ne ovat sopivia aamiaistarjoiluun.\nJotta keskisuomalaisten tuotteiden arvostus näkyisi aamiaisbuffettien tarjonnassa lisääntyneenä valikoimana, on elintarviketuottajien kehitettävä tarjontaansa ja toimintaansa. Kehittämällä tuotepakettia usean toimijan kanssa yhteistyössä, voidaan hotelleja lähestyä yhteistuumin valmiilla tarjonnalla ja hinnoittelulla, sekä toimintamallilla. Hankkeeseen on valikoitunut keskisuomalaisia elintarvikealan yrityksiä, joilla on jo olemassa tietynsuuruinen tuotantovarmuus ja valmiiksi hyvin soveltuvia paikallisista raaka-aineista valmistettuja tuotteita ja sopivia tuotekokoja, tai mahdollisuus ja kiinnostus kehittää näissä olevia puutteita. Tuotteen ja pakkauksen muokkaaminen voi vaatia testauksia esimerkiksi säilyvyyden kannalta.\nHankesuunnitelma tukeutuu Keski-Suomen ruokaketjun koordinaatio 2 (KEKO2) hankkeen toimintaan ja siinä heränneeseen keskusteluun Keskisuomalaisen ruoan brändäämisestä ja laatumerkin kehittämisestä alueen elintarvikkeille, kuten Saimaan alueella on tehty\nSaimaa laatumerkillä. Laatumerkin kehittämisen jatkumisen mahdollisuus huomioidaan hankkeessa ja yrittäjät osallistuvat KEKO2 hankkeen järjestämiin tilaisuuksiin aiheiden tukiessa ryhmän omaa suunnittelua ja kehittämistä. Varsinainen Keski-Suomen elintarvikkeiden laatumerkin kehittäminen tapahtuu yritysryhmähankkeen ulkopuolella.\nKasvava kiinnostus lähiruokaan näkyy tällä hetkellä sekä kuluttajien että ravintoloiden tahoilla. Lähiruoan käyttöä pyritään lisäämään hotellien keittiöissä myös muualla Suomessa. Lähiruoan lisääminen tarjontaan on hotelleille mahdollisuus kehittää kestävään matkailuun liittyvää ympäristöjärjestelmää sekä saada lisäarvoa erilaisella tarjonnalla. Kestävän matkailun kehittäminen on nyt pinnalla ja merkittävänä osana siinä on paikallisten tuotteiden käyttö. Tarkoitus ei ole kilpailla hinnalla, vaan monipuolisella lähiruoalla sekä toimitusvarmuudella. Elintarvikeyrityksille tämä tarkoittaisi uusia kumppaneita, asiakkaita ja kanavia, asiakkaille taaskin useampia mahdollisuuksia valita paikallinen tuote. Tuotteilla ei pyritä korvaamaan muuta tarjontaa, vaan saamaan nykyisten tuotteiden rinnalle paikallisia tuotteita niille, jotka niitä haluavat aamupalalla tai brunssilla maistaa.\nJyväskyläläisissä hotelleissa on alustavan kyselyn perusteella ollut kiinnostusta paikallisten tuotteiden laajempaan käyttöön. Laajemman valikoiman myynti on kuitenkin vaikeaa, kun mitään valmista tuotevalikoimaa ja hintaa ei ole. Hankkeen pääkohdealueena on keskisuomessa sijaitsevat hotellit, mutta tiedusteluja ja testauksia voidaan toteuttaa myös alueen ulkopuolella. Hotelleja tavoitellaan hankkeessa tarkempien tarpeiden ja eri tuotteiden käytön osalta siinä vaiheessa, kun menun toteutus on tarkemmin selvillä.\nYritystyhmässä mukana olevat yritykset:\n1. Hakamaan lammastila Oy\n2. Suomen Hampputuotteet Oy\n3. Ahontuvan tarhat T:mi\n4. Jukolan Juusto Oy\n5. Kivijalka Butchery\n6. Lempileivos/Sirpa Eliisa Bågman\nProjektiasiantuntija Project Specialist\nMobile +358 46 9200 304