Valkonauha KOTI TYHJENEE. lapset lähtevät maailmalle s. 18. Muuttunut parisuhde s. 22 Kylli Koski-Tuuri uskollinen valkonauhasisar s. - PDF\nValkonauha KOTI TYHJENEE. lapset lähtevät maailmalle s. 18. Muuttunut parisuhde s. 22 Kylli Koski-Tuuri uskollinen valkonauhasisar s.\nDownload "Valkonauha KOTI TYHJENEE. lapset lähtevät maailmalle s. 18. Muuttunut parisuhde s. 22 Kylli Koski-Tuuri uskollinen valkonauhasisar s."\n1 Valkonauha 2/2013 KOTI TYHJENEE lapset lähtevät maailmalle s. 18 Muuttunut parisuhde s. 22 Kylli Koski-Tuuri uskollinen valkonauhasisar s. 5 Valkonauha Suomessa: vastuuta sinusta ja minusta vuodesta 1896\n2 Pääkirjoitus Valkonauha 2/2013 Julkaisija: Suomen Valkonauhaliitto Toimituksen osoite: Liisankatu 27 A 3, Helsinki puh Päätoimittaja: Anna-Mari Laine Toimitussihteeri: Irja Eskelinen Toimituskunta: Pirkko Laakso, Anna-Mari Laine, Marja Kariluoto, Tuulikki Perho, Helena Sipilä Taitto: Anne Tervahauta / Kuvitella Lehti ilmestyy 4 numerona Tilaushinta 15 euroa vsk Painopaikka: Tammerprint Oy, Tampere ISSN-L , ISSN (painettu) ISSN (verkkojulkaisu) Kannen kuvat: Kari Ehonsalo Puheenjohtaja HuK Anna-Mari Laine Varapuheenjohtajat Terveydenhoitaja Hannele Jalkanen Pankkivirkailija (eläk.) Tuulikki Perho Pääsihteeri Pastori Irja Eskelinen Toimistosihteeri Nina Hurtamo SISÄLTÖ Pääkirjoitus 3 Kylli Koski-Tuuri 5 Savi ja valaja 7 Jumalan lahja 8 Elämän taitekohta 11 Suomalaisen elokuvan merkkihenkilö Teuvo Tulio 12 Kolumni 17 Koti tyhjenee lapset lähtevät maailmalle 18 Kirjaviisaat 20 Muuttunut parisuhde 22 Santa Maria sopra Minerva gotiikan helmi Roomassa 26 Eläin työparina psykoterapiassa 28 Kuinka minusta tuli valkonauhasisar ja mitä sen jälkeen 31 Jäsenistö koolla 34 Eläviä sanoja 36 Suomen Valkonauhaliitto Förbundet Vita Bandet i Finland r.y. Liitto on vuonna 1905 perustettu kristillisyhteiskunnallinen naisjärjestö, joka toimii yksilöiden, perheiden ja yhteiskunnan hyväksi. Liitto on jäsenenä World s Woman s Christian Temperance Unionissa. Liitto ottaa vastaan testamentteja ja lahjoituksia. Pankkiyhteys: Sampo IBAN:FI Liiton ylläpitämät Valkonauhan Kotipesä Helsingissä Liisankatu 27 A 3, Helsinki puh Opiskelijakoti Helsingissä Snellmaninkatu 27 D 18, Helsinki SuurHelsingin Valkonauha ry:n ylläpitämä Liisankoti Lepolantie 49, Helsinki Ajatuksia äitienpäivänä Kevätaurinko valaisee ympäristömme. Säteet tunkeutuvat myös sielun sopukoihin. Kevätsunnuntai, äitienpäivä, herättää monenlaisia ajatuksia ja tunteita. Se ei ole vain iloinen päivä, sillä siihen voi sisältyä myös surua, kaipausta, pettymystä, syyllisyyttä, häpeääkin. Parhaasta äitiyden toteuttamisestakin kilpaillaan. Äidin osa on ristiriitainen. Se alkaa täydellisestä symbioosista lapsen kanssa. Seuraavana on arkipäivien ketju, jota pyhät katkaisevat. Tavallinen arki on kasvun paikka, yhdessä elämisen korkeakoulu, jossa saa käyttää kaikkia kykyjään. Heikkoudetkin tulevat näkyviin. Terveellä järjellä on jatkuvasti käyttöä, sillä päämääränä on lapsen itsenäinen elämä, joka samalla merkitsee luopumista. Annan mielelläni meille äideille lahjaksi Jevgeni Jevtusenkon runon Äidit lähtevät Äidit menevät pois meidän luotamme hiljaa, varpaillaan, me nukumme kylläisinä, rauhallisesti, emmekä huomaa tätä pelottavaa hetkeä. He eivät lähde äkkiä, he menevät hitaasti oudosti, lyhyin askelin pitkin vuosien askelmia. Hermostuneina me jonakin vuonna muistamme syntymäpäivät, järjestämme heille juhlat mutta tämä myöhästynyt intomme ei pelasta heidän sielujaan eikä meidän sielujamme; he etääntyvät etääntymistään etääntyvät. Heräten unesta ojennamme kätemme heidän jälkeensä mutta ne osuvat ilmaan, ilmaan on kasvanut lasista seinä; on tullut se hetki kyyneleet salaten me katsomme: hiljaisina karuina rivistöinä äidit kulkevat pois meidän luotamme. (Runoni 1984) TUULIKKI PERHO Varapuheenjohtaja 2 Valkonauha Valkonauha 3\n3 Turun Valkonauha Ikäihmisille suunnattu ystävä- ja virkistystoiminta poimintoja vuoden 2012 vuosikertomuksesta Kylli Koski-Tuuri jämtti ja uskollinen valkonauhasisar Kuva otettu Helsingin Kukkaskartanosta, jossa mukana oli myös Viola-neiti ilahduttamassa asukkaita. l Airi Putkonen Helsingin Valkonauhasta vieraili Matinpuiston palvelutalossa Vantaalla vanhusten ulkoiluttaja-ystävänä. Anneli Klemetti ja Marita Saarela Helsingin Valkonauhasta toimivat ikäihmisten keskustelukerhon ohjaajina Kinaporin palvelukeskuksessa Helsingissä. Lappeenrannan Valkonauhan jäsenet vierailivat säännöllisesti Lauritsalan Selmankodissa ja Onnelantien palvelutalossa ja järjestivät niissä ohjelmaa. Hämeenlinnan Valkonauhan jäsenet vierailivat vanhusten palvelutaloissa. l MuM, musiikkiterapeutti Taru Koivisto järjesti musiikkiterapeuttisia laulattamisohjelmia seuraavissa eri puolilla pääkaupunkiseutua sijaitsevissa hoitokodeissa ja vanhainkodeissa: Päiväkumpu, Matinpuisto, Jänismäki, Kukkaskartano, Kustaankartano, Liesitori, Pakila, Saga ja Iltala. Yhteensä tapahtumia oli 61 kertaa ja keskimäärin vanhusta kerrallaan osallistui näihin tilaisuuksiin. Lisäksi mukana oli henkilökuntaa. Osassa paikoista yhteislauluhetket välitettiin päiväsalista keskusradion kautta myös huoneisiin. YSTÄVYYDEN KÄPY -KONSERTIT JA -TYÖPAJAT on otettu hyvin vastaan l Kevään aikana on viety eteenpäin sanomaa ystävyydestä, yksinäisyydestä, erilaisuudesta, hyväksytyksi tulemisesta, kohtaamisesta ja ymmärtämisestä; elämän aarteista, joita on tärkeä muistaa vaalia. Tapahtumia on ollut yli kaksikymmentä ja niihin on osallistunut 506 lasta ja 128 aikuista. Toiminta jatkuu syyskaudella. Hankkeesta löytyy enemmän tietoa Valkonauha-lehden numerosta 1/2013. Lehti on luettavissa myös liiton sivuilla TARU KOIVISTO Aloittaessani vuonna 1986 Suomen Valkonauhaliitossa tutustuin saman tien turkulaisiin valkonauhasisariin. Kylli oli yksi näistä Turun Valkonauhan keskeisistä vaikuttajista, olihan hän yhdistyksen sihteeri. Ensimmäisenä syksynäni matkustin Turkuun, sillä siellä järjestettiin Raittiusmessut johon Valkonauhakin pystytti omat näyttelypöytänsä. Kylli tuli osastollemme yhdeksi päivystäjäksi ja saatoimme jatkaa toisiimme tutustumista pidemmän aikaakin, sillä olimme yhdessä Raittiusviikon avajaisjuhlassa. Kylli vei minut myös ruokailemaan kodikkaaseen kahvilaan ja juttelimme monista asioista. Erityisesti minua kiinnostivat Kyllin kokemat elämänkohtalot: nuorena kahden pikkupojan äitinä sotaleskeksi jääminen ja sen jälkeinen itsellinen elämä poikia luotsaten ja omaa työelämää rakentaen. Kylli Koski-Tuuri omaa sukuaan Järvinen syntyi Ikaalisissa Hänen isänsä, Juho Konrad, oli tarmokas ja yhteiskunnallisesti valveutunut Ahlströmin piirimies Kylli ja uittopäällikkö ja äiti, Sanni omaa sukuaan Köppi, monitaitoinen huushollin taitaja, jolla oli takana hyvin käyty meijerikoulu ja vuosia meijerskana. Avioiduttuaan Sanni-äiti jäi kuitenkin kotiin hoitamaan viittä lasta ja laajaa taloutta. Isän tehtävät olivat erityisen vastuullisia. Piirimies ja uittopäällikkö vastasi metsien ostosta, hakkuusta ja myös vesiteitse kuljettamisesta Ahlströmin tehtaalle. Isällä oli kuitenkin innostusta ja aikaa myös yhteiskunnallisiin tehtäviin ja erityisesti sanomalehden johtokunta ja osuusliike-aate tarjosivat yhteiskunnallisia näköalapaikkoja. Kyllin äiti oli aktiivinen Lotta Svärdissä ja kaikki kodin piiriin liittyvä oli äidin sydäntä lähellä kuten käsityöt, säilöminen, leipominen ja puutarhanhoito. Kyllistä huokui se, että hän sai varttua tasapainoisessa ja rakkaudellisessa kodissa vaikkakaan maailmanhistorian suuret mullistukset eivät menneet Kyllin perheenkään ohitse jälkiä jättämättä. Kyllin eno, asemamies Humppilassa, kaatui kansalaissodassa luoteihin ja lapsuuden kodissa asui useita sotapakolaisia. Lapsilla oli läheiset välit myös sukulaisiin ja erityisesti Kyllin äidin Ida-sisar oli kuin toinen äiti, jonka luona vietettiin usein kesiä Köyliössä. Myös Maria Kotlinilla, venäläisen upseerin leskellä, oli Kyllin maailmankuvalle suuri merkitys. Maria oli muuttanut tyttärensä Annin, venäjän kielen maisterin, mukana Ikaalisiin asettuen asumaan Kyllin kotitaloon ja sittemmin pihapiirissä sijainneeseen erillisrakennukseen. Tästä kodista muodostui paikka, jossa sai kuunnella tarinoita toisenlaisesta, suorastaan ihmeellisestä 4 Valkonauha Valkonauha 5\n4 Savi ja valaja maailmasta Marian kauniissa kodissa. Kyllistä oli mukava istua ja kuunnella mitä kaikkea venäläistaustaisen upseeriperheen elämään oli kuulunut. Kylli asui lapsuuden kodissa parikymppiseksi ja samalla työskenteli maanmittarin harjoittelijana Ikaalisissa. Vuonna 1932 hän huomasi Uudessa Suomessa lehti-ilmoituksen vapaana olevasta paikasta töysäläisessä maanmittaustoimistossa. Sitä paikkaa Kylli haki ja tuli valituksi. Tehtävään kuuluivat ruoka ja asunto palkan lisäksi. Asunto oli Alvar Aallon suunnittelemassa hienossa talossa, mutta toisen katon ja kontrollin alla. Ei se kuitenkaan Kylliä haitannut, sillä toimistossa työskenteli oikein lysti lauma polyteknikkoja sun muita alalle aikovia. Tilanne kuitenkin muuttui kun Kylli tutustui Tuurista syntyisin olevaan Niilo Koski-Tuuriin, joka toimi Töysän mettäkylän koululla opettajana. Saatuaan esimieheltään, insinööriltä, luvan saattoi Kylli aloittaa seurustelun ja nuoret avioituivat vuonna Maailma oli kuitenkin muuttumassa. Niilo haki 1939 Ilmajoelta virkaa, koska vauva oli tulossa ja nuori perhe mieli parempien yhteyksien varteen. Niinpä elokuussa lähti muuttokuorma liikkeelle, kuorman päällimmäisenä koirankoppi. Pieni poika syntyi syyskuussa ja jäi kastamattomana odottamaan kun Niilo-isä kutsuttiin aseisiin. Kaikkiaan isän reissu kesti lähes vuoden, mutta tästä ensimmäisestä reissusta Niilo sai palata rauhan töihin. Kylli odotti toista vauvaa kesäkuussa 1941 kun liikekannallepano astui voimaan. Kylli kuvaa, että elämä oli sellaista kaihoelämää. Niilo ehti käydä vain kerran kotona lomalla ennen kuin tarkka-ampujan luoti haavoitti häntä vuoden 1942 puolella Karjalan Kannaksella Valkeasaaren taisteluissa. Luoti osui kaulaan ja Niilo kuljetettiin hevosen vetämällä reellä Viipuriin sotasairaalaan, jossa hän eli vielä kymmenen päivää. Kyllillä ei ollut mahdollisuutta päästä Niiloa katsomaan, mutta tästäkin Kylli saattoi löytää jotain hyvää. Se hyvä on se, että Niilo sai olla viimeiset päivät turvassa ja hoidossa. Isku oli kuitenkin raskas ja jätti Kyllille ikuisen kaipuun menetetystä rakkaasta ihmisestä. Kaipauksen keskelle iloa ja onnea toivat pienet pojat, Paavo ja Risto, joiden kanssa hän muutti Ikaalisiin ja siihen samaan sivurakennukseen, jossa oli lapsena kuunnellut Marian kiehtovia tarinoita. Nyt olivat tarinat toiset ja arki vaati monenlaista ponnistelua. Kun Kyllin äiti kuoli, jäi Kylli poikineen kahdestaan isänsä kanssa ja muutti takaisin lapsuudenkotiinsa. He saivat palkattua apua ja niin Kylli pääsi takaisin työelämään. Näin elämä meni eteenpäin kunnes työnantaja muutti Turkuun ja ehdotti, että Kyllikin muuttaisi sinne ja ottaisi työn kartanpiirtäjänä Turusta. Niin Kyllistä ja pojista tuli turkulaisia. Suunnitelma oli aika hyväkin, sillä näin pojat pääsivät parempiin kouluihin ja kaikki saattoivat viihtyä uudessa kotikaupungissaan. Kyllille oli varsin luontevaa lähteä mukaan Valkonauhan kaltaiseen järjestötyöhön. Siihen häntä innostivat vanhempien antama esimerkki ja Valkonauhan arvomaailma. Toisaalta Turun Valkonauhan silloisen puheenjohtajan Anita Käärin pariksi Kylli oli oivallinen. Molemmat olivat toimissaan perusteellisia ja järjestötyölle omistautuneita. Nähdäkseni heidän yhteispelinsä sujui mukavasti. Kylli eli pitkän elämän ja vielä yli 90-vuotiaana hän selkeällä äänellä, hyvällä muistilla siunattuna, muisteli kasetille lapsuuttaan, nuoruuttaan ja aikuisikäänsä. Sain nuo Paavo-pojan äänittämät kasetit käyttööni ja istuessani Liisankadun pihanpuoleisessa huoneessa ja kuunnellessani Kyllin tarinointia mieleeni nousivat monet kuvat: Kylli liiton kokouksessa aina asiallisena ja selkeästi mielipiteensä ker- (Jatkuu sivulle 33) Apostoli Paavali kirjoittaa 2. Korinttilaiskirjeensä 4. luvussa Kristuksen kirkkaudesta ja jatkaa sitten: Tämä aarre on meillä saviastioissa, jotta nähtäisiin tuon valtavan voiman olevan peräisin Jumalasta eikä meistä itsestämme. Jotain samaa on profeetta Jeremian saamassa sanomassa. Ensin hän sai kehotuksen mennä savenvalajan työpajaan. Siellä katsellessaan saven muovaamista hän sai Jumalalta sanoman: Katso, niin kuin savi on valajan kädessä, niin sinä, Israelin kansa, olet minun kädessäni. Jokaisella kristityllä on lupa sovittaa näitä molempia kohtia itseensä. Uskomme kautta, sen vajavaisen ja heikonkin, meillä on omanamme aarre. Se aarre on osallisuus Jeesuksen sovitustyöhön ja sen kautta iankaikkiseen elämään ja enemmänkin: se aarre on Jeesus itse. Tuon aarteen rinnalla käy se, mitä me itse olemme, kovin vähäiseksi, jossain mielessä aivan merkityksettömäksi. En tarkoita sitä, ettemme ihmisinä olisi arvokkaita tai ettemme tekojemme kautta saisi aikaan hyviä ja tärkeitä asioita. Tarkoitan sitä, että olimmepa mitä hyvänsä, olemme sitä Jumalan antamien lahjojen tähden ja että Jumala on itse joka tapauksessa verrattomasti suurempi. Olemme todellakin kuin savi suuren valajan käsissä. Luin kerran kuvauksen Raamatun maiden savenvalajien työstä ja yllätyin monesta asiasta. Luonnosta löytyvä savi tarvitsee ensin puhdistamisen. Sen jälkeen tarvitaan useita kertoja vaivaamista ja muokkaamista ja välillä saven on annettava olla tekeytymässä. Vasta monien valmistelun jälkeen päästään saven muovaamiseen, kuivatukseen ja polttamiseen, jotka kaikki vaativat paljon kärsivällisyyttä, jos mielitään saada aikaan ensiluokkainen tulos. Tällä kaikella on merkityksensä, kun ajattelemme, että Jumala tahtoi verrata suhdettaan meihin savenvalajan ja saven suhteeseen. Jumalalla on hyvä suunnitelmansa meidänkin elämällemme. Kuinka paljon hän näkeekään vaivaa meidän vuoksemme, jotta hänen hyvä tahtonsa voisi tapahtua. Mekin tarvitsemme puhdistumista ja muovautumista ja monta kertaa se tapahtuu vain vaikeuksien kautta. Usein me olemme kärsimättömiä ja hylkäämme Jumalan tahdon. Usein pilaamme sen työn, jota hän on tekemässä. Savenvalajan työtä katselemalla näemme kuitenkin, että aina voi aloittaa alusta. Jopa silloin, kun jo poltettu ja valmis astia menee rikki! Sirpaleet täytyy tosin murskata kokonaan, mutta sen jälkeen ne ovat entistä käyttökelpoisempia. Parhaat astiat tulevat savesta, jossa on mukana jo ennestään muokattua ja poltettua savea. Meidän elämämme on Jumalan käsissä. Me voimme koettaa kieltää sen tai voimme unohtaa sen tai voimme suostua siihen ja jättäytyä turvallisesti hänen käsiinsä. Jumalan käsissä jokaisella on tulevaisuuden toivo. Jumala voi aina luoda uutta. Myös rikkinäisestä elämästä. JUHA HEIKKILÄ Kappalainen, Lapinlahden seurakunta 6 Valkonauha Valkonauha 7\n5 Jumalanlahja Äiti, olet maailman ihanin äiti. Rakastan sinua niiiiin paljon. Sydämeni lähes pakahtuu, kun tulen jälleen kerran kotiin matkoilta ja vastassa on oma ihana pippurisilmäni, Leonoora, joka tervehtii minua isolla halilla. Äitiys ja vanhemmuus ovat asioita, joita on vaikea harjoitella etukäteen. Kuitenkin ne ovat meille kaikille sisäänrakennettu ja uusi jäsen perheessä vain nostaa ne pintaan. Biologisessa äitydessä raskauden aikana äiti varmaankin hiljalleen kypsyy vanhemmuuteen. Adoptiossa pitkän odotuksen jälkeen tilanne konkretisoituu hyvin nopeasti. Vaikka kuinka yrittäisi etukäteen pohtia ja miettiä, niin kuitenkin tilanne on uusi. Olen aina uskonut Jumalan johdatukseen ja tiesin, että jos on tarkoitettu, niin mekin saamme rakastaaksemme lapsen. Adoptioprosessi oli pitkä ja se tuntui välillä mekaaniselta. Sen jälkeen kun paperimme lähtivät Kiinaan, asia muuttui unenomaiseksi. Unelma omasta lapsesta oli läsnä koko ajan, mutta kuitenkin niin epätodellisena. Olin heinäkuussa 2007 katselemassa peruskorjauksessa olevaan kotiimme uunia, kun kännykkäni soi. Pelastakaa Lapsista soitettiin ja kerrottiin, että he olivat saanet neljä ja puolivuotiaan Mao Huan Xiaon paperit Kantonista. Tyttöä ehdotettiin meille. Soittaja sanoi lähettävänsä sähköpostilla Huan Xiaon kuvan ja lähettävänsä paperit käännettynä meille, jotta voimme päättää hyväksymmekö hänet perheenjäseneksemme. Silloin tuntui aika hassulta, että ikäänkuin päättäisimme huolimmeko hänet vai emme. Tietysti hänet on meille tarkoitettu ja piste. Tietokoneen kuvaruutuun ilmestyi pienen mustatukkaisen tytön vakavakatseinen kuva. Siinä hän oli, monen vuoden odotuksen jälkeen. Emme olleet pohtineet yhdessä nimikysymystä etukäteen. Mielessäni olin riimitellyt nimiä. Kysyin mieheltäni onko hänellä toiveita. Leonoora ; hän sanoi heti. Hän oli selvästi pohtinut asiaa ja suvussa periytyvästä Leonard-nimestä kehittänyt Leonooran. Tyttäremme kyseli usein nimensä alkuperää, koska se ei ole perinteinen suomalainen nimi, mutta oli tyytyväinen kuullessaan, että Espanjan prinsessa on nimeltään Leonoora. Seuraavat pari kuukautta kuluivat hakumatkaa järjestellessä. Syyskuussa lensimme Kantoniin hakemaan tytärtämme. Perhosia oli suunnattomasti vatsassa, kun toisena perilläolopäivänä lähdimme Kantonin viralliseen adoptiotoimistoon. Odotimme ulkona ja ennen Huan Xiaon saapumista toimistoon tuli useita lähetyksiä : pienen pieniä tyttövauvoja, joita jännittyneet eri puolelta maailmaa saapuneet tulevat vanhemmat odottivat. Sieltä hän sitten saapui hoitajiensa kanssa, dalmatialaisaurinkolasit silmillään, laminoitua tulevan äitinsä kuvaa heiluttaen. Menimme sisään ja meidät esiteltiin toisillemme. Meidän oli seuraavana päivänä määrä allekirjoittaa viralliset paperit, joten vaihdos tapahtui nopeasti. Huan Xiao annettiin syliini ja hoitajat vilkuttivat hänelle. Hän ei itkenyt, puristi tiukasti kaulastani, kun astuimme sisään autoon. Olimme nyt vanhempia; isä ja äiti. Ensimmäinen vuosi meni nopeasti. Aika kultaa varmaankin muistot, kun minusta tuntuu, että asiat sujuivat yllättävän hyvin. Yhteistä kieltä meillä ei ollut, mutta Leonoora oli päättänyt tulla toimeen ja uusi äidinkieli tarttui vauhdilla. Tarhan tädit tukivat sopeutumista ja Leonooralla oli päiväkodissa hyvä olla. Voi miten ylpeä olin hänestä joka päivä. Äitiys puhkesi kukkaan; se oli huolehtimista, rakastamista, niin antamista kuin saamistakin. Haasteita riitti arjen pyörittämisessä. Työ vei viikoittain Helsinkiin. Ensimmäiset kaksi vuotta kävin keskellä viikkoa kotona peittelemässä Leonooran unten maille ja saattamassa hänet aamulla päiväkotiin. Yhteistä arkea meillä ei oikein ollut. Isä sai nauttia vanhemmuudesta yllin kyllin, kun äiti oli paljon pois. Siinäkin oli oma johdatuksensa; tyttären ja isän suhde on lämmin ja hyvin läheinen. Heillä on omat juttunsa ja Leonoora muistaa aina rakkautta tunnustaessaan rakastaa myös isää. Läheisten tuki on ollut tärkeä. Kega ja Oma (nykyisin vaari ja mummu) ovat olleet mukana luomassa onnistumisen edellytyksiä arjen hallinnalle. Työstäni johtu- 8 Valkonauha Valkonauha 9\n6 va kotoa poissaolo tuntui joskus ahdistavalta ja riittämättömyyden tunne kalvoi rintaa. Kuinka montaa kertaa toivoin, että olisin voinut olla paikan päällä lohdutamassa eikä vain yrittänyt hokea, että vain pari yötä ja sitten äiti tulee kotiin. Mummulle on aina voinut soittaa ja pyytää apua. En enää muistakaaan millaista elämä oli ennen Leonooraa; en halua muistaa. Sydämeni sykähtää, kun Leonooran ääni helähtää ja hän pyörähtää iloisena ja onnellisena pari tanssiaskelta. Tai matkoilla ollessani yhtäkkiä kännykkä piippaa ja näyttöruutuun ilmestyy Leonooralta punaisia sydämiä. Haluan olla hyvä äiti ja opettaa tyttärelleni asioita, joita oma äitini on minulle opettanut. Iloitsen, että Leonoorasta on kehkeytymässä käsityöihminen. Ompeluajokortti on ajettu ja hänen haaveissa on oppia ompelemaan niin kuin äiti ja mummo. Haluan opettaa Leonooran välittämään lähimmäisistä ja olemaan suvaitsevainen. Toivon, että osaisin olla yhtä hyvä äiti hänelle kuin oma äitini on ollut minulle. Sitten, kun hetki on oikea haluan lukea Leonooralle seuraavan runon. ELÄMÄN TAITEKOHTA Miten monenlaisia taitekohtia elämässä onkaan. Toisia me itse suunnittelemme, valmistelemmekin, ehkä kauankin. Toiset tulevat eteen yllättäen, odottamatta. Jotkut ovat suurempia, jotkut pieniä, mutta merkityksellisiä. Eräänä aurinkoisena kesäpäivänä lähdin asioille kaupungin keskustaan. Korttelin päässä kotoa vastaani tuli tuntematon nainen, joka halusi puhua minulle Kristuksen rakkaudesta, johdatuksesta. Kerroin, että johdatus on elämässäni arkipäiväinen, aina läsnä oleva asia, että luotan siihen. Kerroin, että se on auttanut, suojellut ja varjellut minua, vienyt paikkoihin, jonne en olisi ikinä kuvitellut meneväni. Että Jeesus on aina lähellä, nyt ja tässä. Se on ihmeellistä! Olipa kerran kaksi naista, jotka eivät tunteneet toisiaan. Toista et voi muistaa, toista kutsut Äidiksi. Kaksi erillistä elämää loi sinun elämäsi. Toisesta tuli johtava tähtesi, toisesta tuli aurinkosi. Ensimmäinen antoi sinulle elämän, toinen opetti sinua elämään sitä. Ensimmäinen antoi sinulle rakkaudenkaipuun, toinen vastasi siihen. Ensimmäinen antoi sinulle kansallisuuden, toinen antoi sinulle nimen. Toinen antoi sinulle taidon siemenen, toinen antoi sinulle tavoitteet. Toinen antoi sinulle tunteet, toinen hyväili pois pelkosi. Ensimmäinen näki ensimmäisen suloisen hymysi, toinen pyyhki kyyneleesi. Toinen luopui sinusta hänellä ei ollut valinnanvaraa. Roinen rukoili lasta ja Jumala johti hänet luoksesi. Ja nyt kysyt kyynelten läpi kysymyksen, joka on vuosien läpi esitetty: perintö vaiko ympäristö kumpi on tehnyt sinut juuri sinuksi? Ei kumpikaan, rakkaani ei kumpikaan vaan kaksi erilaista rakkautta. (Vapaa käännös runosta Legend of an adopted child, Adoptiolapsen tarina. Kirjoittaja tuntematon.) SUVI LINDÉN Oulu En enää muista vuosien jälkeen tarkkaan, mitä nainen sanoi, vain kohtaamisen tunnelman muistan. Lähdimme kumpikin tahoillemme. Muutaman askelen päässä havahduin siihen, että suuni avautui ja kuulin sanovani ääneen: Halleluja! Hetkinen! Mitä minä sanoin! Kuuliko joku? Jos kuuli, mitä ajatteli kuulemastaan ja ihmisestä, joka lausuu kadulla ääneen Halleluja!? Oli pakko pysähtyä. Miksi minä noin reagoin? En kai sentään hävennyt sitä, että sydämen kyllyydestä suu puhui, kiitollisuus halusi kohota ylistyksenä ilmoille, sanaksi liikenteen metelin keskelle, ehkä jonkun korville kuultavaksi? Siinä hetkessä kirkas ajatus täytti mielen: Hyvänen aika! Jos kaduille mahtuu niin monta kirousta, vihaista ja rumaa sanaa eikä niihin juuri kukaan enää kiinnitä huomiota, kuinka ei sinne mahtuisi yksi Halleluja! Ja minun sydämestäni se lähti! Ja minä toistin sen, kyyneleet silmissä, kun otin seuraavan askeleen! SIRKKU HEINÄLUOTO Tamperelainen trubaduuri, laulurunoilija ja säveltäjä KARI EHONSALO 10 Valkonauha Valkonauha 11\n7 Suomalaisen elokuvan merkkihenkilö Teuvo Tulio Olen lapsena kuullut nimet Teuvo Tulio ja Valentin Vaala. Muistan nimet, koska ihmettelin itsekseni kuinka joillakin ihmisillä on oudot nimet? Silloin en tiennyt, että ne olivatkin taiteilijanimiä. En ollut myöskään selvillä siitä, että kyseiset herrat olivat filmi-ihmisiä. Oman lapsuuteni elokuvamuistot ovat 1950-luvun puolivälistä, jolloin Tulion ohjaajan ura alkoi hiipua luvulla ihmiset kävivät usein elokuvissa. Nuoriso kävi kaupungeissa luistinradoilla, joissa oli myös tanssia ja bandyn peluuta. Näissä riennoissa tapasivat toisensa Valentin Vaala ja Theodor Tugai. He päättivät tehdä yhdessä elokuvan. Filmin piti olla eksoottinen ja Suomen oloihin sopiva, joten siinä täytyi olla mustalaisia. Elokuva oli tehtävä amatöörivoimin. Vaala keksi, että Theodor sopisi erinomaisesti tämän ensimmäisen yrityksen päähenkilöksi. Otettiin koekuvia ja todettiin Tugaissa olevan jotakin valentinomaista. Rudolf Valentino oli tuolloin naisten palvoma Hollywood-tähti. Tugain ystävien Tulenkantaja-lehti omisti kansikuvan tulevalle tähdelle elokuvassa Mustat silmät. Vaala ja Tugai uskoivat, että kaikki käy hyvin, vaikkei rahasta eikä muustakaan tarpeellisesta ollut tietoa. He tekivät käsikirjoituksen, jossa oli kolmiodraama. Useat ihmiset auttoivat elokuvanteossa. Mesenaattina oli perhetuttava Armas Villamo. Valokuvakauppias Lindelöf lainasi kameran ja tuli varmuuden vuoksi itse kuvaajaksi kesälomallaan. Lindelöf oli kuvannut aikaisemmin joitakin dokumenttifilmejä. Heimopäällikkö Kalle Hagertin suosiolla Malmin mustalaiset tulivat avustajiksi. Kuvauspaikka oli myös Malmilla, jossa Vaalan ystävä ballerina Lucia Nifontova tanssi hurmaavasti suuressa mustalaisten juhlassa. Sisäkuvat saatiin filmattua tuttavan kauppana ravintola Trocaderossa, joka juuri silloin oli suljettu kolmeksi kuukaudeksi kieltolain rikkomisen takia. Tappiota ei tullut, mutta tekijöille jäi vain kunnia. Niinpä Vaala ja Tugai päättivät jatkaa samaan tyyliin. Syntyi toinen mykkäelokuva Mustalaishurmaaja, joka muistutti kovasti edeltäjäänsä. Nämä elokuvat tehtiin vuonna Theodor Tugai näytteli viidessä elokuvassa, jotka tehtiin vuosina Viimeinen elokuva Fredlös (Sortuneita) tehtiin Lapissa. Ohjaajana ja toisena käsikirjoittajana oli tanskalainen George Schnéevoigt. Juoni kulkee eteenpäin troikalla ja pulkalla kohti huimaavia tapahtumia lappalaisten ja porolaumojen keskuudessa. Suomalainen mainos hehkutti, että elokuva tempaisee rautaisella kädellä sydänjuurista. Kriitikko Robin Hoodin silmissä armon sai vain lappalaispoika Paavoa esittänyt kuvankaunis mongolipoika Tugai, josta tuli kesällä 1936 Adams filmin elokuvaohjaaja Teuvo Tulio. Teuvo Tulio ohjasi 16 elokuvaa reilun 30 vuoden aikana luku oli kirjoihin pohjautuvien elokuvien kausi. Se alkoi Johannes Linnankosken teoksen Taistelu Heikkilän talosta filmatisoinnista. Koska tämä menestyi hyvin, seuraavana oli vuorossa jonkin tunnetun romaanin filmaus. Sillanpäästä odotettiin nobelistia, joten hänen Nuorena nukkuneen Silja Salmelus olisi sopiva elokuva-aihe. Koska Sillanpäätä luettiin myös Ruotsissa, Tulio arveli, että Nuorena nukkuneesta kannattaisi tehdä kaksikielisessä Suomessa versiot molemmilla kielillä. Yrjö Kivimies ja Teuvo Tulio alkoivat tehdä käsikirjoitusta, koska olivat saaneet kirjan filmausoikeudet kustantajalta. Regina Linnanheimo oli konekirjoittajana, jolle samalla selvisi mitä Tulio tahtoi ja mihin hän pyrki. Tämä oli tärkeää, sillä Regina näyttelisi pääroolin. Sillanpään romaanissa oli kaunista maalauksellista kieltä, josta piti karsia paljon ja lisätä repliikkejä. Kivimiehen taidolla ja Tulion sisulla käsikirjoitus saatettiin loppuun. Oli aika neuvotella Sillanpään kanssa. Kun Tulio seurueineen saapui, istui Sillanpää vuoteellaan jalat ristissä, vaalea yöpaita sievillä laskoksilla ja kaljapullo käden ulottuvilla. Kuullessaan, että vieraat aikoivat tehdä Siljasta filmin, kirjailija tuumi ettei hänen teoksiaan ole ennen filmattu. Sen minä sanon, että jos tuo nuori mies tekee huonon filmin, se on hänen häpeänsä eikä minun. Lopulta Sillanpää suostui eri korvausta vastaan korjaamaan Tulion ja Kivimiehen tekemät uudet repliikit. Hän muutti niitä iskevämmiksi ja paremmin filmiin sopiviksi. Tulio oli kiitollinen ja Sillanpää sai luvatun korvauksen kaksinkertaisena. 12 Valkonauha Valkonauha 13\n8 Elokuvan ensi-ilta pidettiin Bio Rexissä ja pari kolme viikkoa sujui oikein mukavasti, mutta sitten joku närkästynyt valkonauhatätiyhdistys nosti filmistä suuren hälyn. Tässä elokuvassa katsojat saivat ensi kerran nähdä valkokankaalla, miten kaksi nuorta rakasteli heinäladossa. Se oli jotakin uutta, ennennäkemätöntä ja herätti huomiota. Elokuva sai hyvän vastaanoton, mutta valkonauhatätien alkama polemiikki levisi, nuoria tulee suojella, elokuva on kiellettävä. Nuoriso käy sitä katsomassa ja turmeltuu. Valtaosa katsojista oli puolustajia, jotka närkästyivät olette tekopyhiä saivartelijoita. Hyvä, hyvä Tulio, lisää vaan tällaista! Polemiikki jatkui viikosta toiseen. Yleisö tuli uteliaaksi ja meni elokuviin, joten menestys oli normaalia parempi. Myöhemmin itse Sillanpää osallistui polemiikkiin. Kynäsodan lisäksi hän kiitteli elokuvaa myös kahvikuppien ja grogilasien ääressä. Hän piti lyyrisestä Siljasta, sen kauniista rakkaudesta ja rakkauskohtauksista. Nuorena nukkuneesta tuli myös Ruotsissa suosittu eikä siellä sensuuri leikannut sitä lainkaan. Tulion seuraava elokuva Kiusaus ei menestynyt, mutta tappio vältettiin. Adamsin kanssa yhteistyö loppui ja filmitkin tuhoutuivat Adamsin filmivaraston kolmessa tulipalossa luvulla ensimmäinen elokuva oli Unelma karjamajalla, josta muistan kuulleeni 50-luvulla, silloin viisikymppisen isoäitini suusta. Isoäitini oli jotenkin vaikuttunut tuosta elokuvasta. En tiedä oliko syynä naiskohtalot vai naisnäyttelijät vaalea Miss Eurooppa 1937 Sirkka Salonen ja tumma näyttelijä Kirsti Hurme. Muita elokuvia olivat: Sellaisena kuin sinä minut halusit, Rakkauden risti, Levoton veri, Intohimon vallassa ja Hornankoski. Kaiken kaikkiaan kuusi elokuvaa, jotka perustuivat novelleihin, näytelmään tai elokuvaan luvulla tehtiin kolme elokuvaa: Rikollinen nainen 1952, Mustasukkaisuus 1953 ja Olet mennyt minun vereeni Linnanheimo ja Tulio tekivät kahta elokuvaa 1950-luvun alussa. Rakkaustarinaa Lapissa kuvattiin Kilpisjärvellä, mutta se jäi kesken. Niinpä he alkoivat työstää Linnanheimon kirjoittamaa Rikollista naista, joka on triangelidraama; kaksi miestä ja yksi nainen. Linnanheimon käsikirjoituksessa on kammottava kuva avioliitosta ja perinteisestä parisuhteesta. Elokuva Olet mennyt vereeni, on tarina nuoren naisen tuhoutumisesta alkoholin ja onnettoman rakkauden takia. Teuvo Tulio laati synopsiksen alkoholiin sortuvasta naisesta Pekka Kuusen johtamalle Oy Alko Ab:n filmitoimikunnalle, joka suostuikin sponsoroimaan opetuselokuvaa alkoholismin vaaroista. Siinä on Linnanheimon suosikkiaihe: kertomus nuoresta tytöstä, joka aikuistuu vaikeuksien kautta, mutta hän käänsi sen ylösalaisin. Syntyi tarina naisen syöksykierteestä tuhoa ja kauhuja kohti. Taas on kyseessä kolmiodraama. Nainen, tehtaantyttö Rea rakastuu komeaan säveltäjään, joka osoittautuu hulttioksi. Hän rakastaa säveltäjää, mutta avioituu merikapteenin kanssa. Aviomies on matkoilla, Rea riutuu ikävästä ja sortuu viinan pauloihin, menettää kaiken: elämänsä miehet, lapsensa, äitinsä ja ystävänsä. Lopulta hän on yömajan asukki. Tarinassa on niin paljon varoituksia viinan kiroista, että Alko saattoi tukea elokuvaa. Olet mennyt vereeni jäi Regina Linnanheimon viimeiseksi elokuvaksi. Hän oli näytellyt suuria päärooleja kaksikymmentä vuotta. Lisäksi hän oli ollut saman ajan Tulion ohjaamien elokuvien käsikirjoittajana. He täydensivät toisiaan ihanteellisesti, koska toinen oli kuvan- ja toinen sanantaitaja. Myös Tulion ura hiipui 1950-luvun puolivälissä hän oli vasta vähän yli 40-vuotias luku: Elokuva Sensuela, toisinto Rakkauden rististä. Se on hyppy pinnallisuuden ja valheen maailmaan. Muoto ja sisältö ovat yhtä. Keinotekoisuutta korostaa värin käyttö, jota voimakkaat kontrastit tehostavat. Elokuva rakentuu pinnallisista stereotypioista: postikorttien ja matkailumainosten Lappi- ja Helsinkikliseistä. Ne yhdistyvät muotimaailman pintaestetiikkaan, joka perustuu naisen riistoon. Samalla se on pinnallisuuden kritiikkiä. Seksuaalinen vapaus muuttuu irvikuvakseen kun se liitetään mainonnan ja rahan valtaan. Syntyy entistä rajumpi riiston ja nöyryytysten maailma. Filmin ensi-ilta ja samalla ainoa näytös oli Kemissä toukokuussa Oma kokemukseni Tulion elokuvista on vähäinen. Olen nähnyt televisioissa joitakin niistä. Kerran ihmettelin yhtä koskenlaskukohtausta, minusta se oli aivan toisesta elokuvasta. Olin törmännyt Tulion kierrätykseen. Samat kohtaukset, samat laulut kuten Viimeinen lautta, saattavat toistua eri elokuvissa. Tämän hän teki KUKA OLI TEUVO TULIO? THEODOR TUGAI syntyi omien sanojensa mukaan pölyiselle junan penkille kolme tuntia ennen Pietariin saapumista isoäidin ollessa kätilönä. Hän kertoo lyhyesti sukujuuristaan ja enemmän elokuvistaan Jaana-lehden useassa numerossa Tätä aineistoa on muokattu ja toimitettu uudelleen kirjassa Levottoman veren antologia. Sekä Theodorin oma isä että hänen äitinsä isä olivat turkkilaisia. Jossain sotien melskeissä joukko turkkilaisia oli ajautunut Latviaan, josta he olivat saaneet suuria läänityksiä. Äidin äiti oli tiettävästi Puolasta. Theodorin äiti oli kolme kertaa naimisissa. Theodorin isä Aleksander Tugai oli siis turkkilainen. Äidin toinen aviomies oli puolalainen upseeri Peter Derodzinsky, jota Theodor ei koskaan tavannut, mutta jonka nimisenä hän sekä taiteellisista että taloudellisista syistä. Sensuelan näin viime vuonna elokuvateatteri Orionissa. Itse ohjaajan olen nähnyt kaksi kertaa. Ensin 80-luvulla Etelä- Helsingissä. Huomioni kiinnitti tyylikäs, ryhdikäs herrasmies luvulla illan hämärtyessä Helsingin asematunnelissa ohitimme toisemme ja silloin tunnistin hänet Teuvo Tulioksi. KAVA, Kansallinen audiovisuaalinen arkisto julkaisi Theodor Antonius Tugain ( ) näyttelijänä tekemät filmit Mustalaishurmaaja ja Laveata tietä helmikuussa Arkisto oli aloittanut DVD-julkaisutoiminnan 2006 Teuvo Tulion elokuvilla. Vaikka valovoimaiset Regina Linnanheimo ja Teuvo Tulio ovat poissa, elokuvat elävät. TUULIKKI PERHO 10-vuotiaana tuli Suomeen. Tuosta nimestä johtui huhupuhe Tugain aatelisesta sukupuusta. Kysymyksessä ei kuitenkaan ollut siniverinen De Rodzinsky vaan Derodzinsky, jossa ei ole pisaraakaan aatelisverta. Äidin kolmas mies oli suomalainen Alarik Rönnqvist, jonka nimeä Theodor ei käyttänyt. Rippikouluaikoihin hän otti takaisin isänsä nimen Tugai. Tugain vanhempien avioliitto oli järjestetty. Se ei kestänyt kauan. Äiti ei viihtynyt maaseudulla vaan jätti Theodorin vanhempiensa hoitoon Latviaan ja muutti itse Pietariin balettitanssijaksi. Theodorille äiti merkitsi kaunista vierasta jostain kaukaisesta kaupungista. Tugai käytti isovanhemmistaan nimitystä pappa ja mamma ja kutsui muiden lailla äitiään Helenaksi. Aika Latvian maaseudulla isoisän lellikkinä oli onnellista, sillä elämä maatilalla oli täynnä tapahtumia. Isoisä halusi Theodorin perehtyvän kaikkiin tilan asioihin. Siellä oli suutari, räätäli ja seppä. Poika seurasi ammattimiesten 14 Valkonauha Valkonauha 15\n9 Kolumni töitä ja kokeili niitä itsekin. Taidoista oli hyötyä, kun Tugai ja Vaala köyhinä poikina ryhtyivät elokuvantekoon. Ratkaiseva muutos Tugain elämässä tapahtui 10-vuotiaana. Kansakoulu oli käyty ja tuli aika siirtyä oppikouluun. Helena äiti oli mennyt naimisiin Alarik Rönnqvistin kanssa ja halusi poikansa luokseen. Theodorin vapaa elämä päättyi ja hänestä tuli helsinkiläinen. Roteva, maalaiselämän karaisema poika joutui sopeutumaan kaupunkielämään ja aivan uuteen kieliympäristöön. Elämä Suomessa oli aluksi vaikeaa, sillä pojan ulkonäkö oli poikkeava ja kieli erilainen. Theodor osasi monia kieliä, mutta suomea ja ruotsia hän ei osannut. Tuon ajan Helsingissä ainoa kansainvälinen koulu oli saksalainen koulu, Deutsche Schule, jonne poika laitettiin. Koulussa oli diplomaattien lapsia. Siinä joukossa Theodor tuli hyvin toimeen. Kotona Katajanokalla oli toista. Pojat muodostivat Skatan jengin, johon oli vaikea päästä, koska Tugain ulkomuoto oli huomiota herättävä eikä hän puhunut suomea eikä ruotsia. Häntä haukuttiin kirgiisiksi, kiinalaiseksi ja mongoliksi. Nämä ongelmat ratkesivat helposti, koska Theodor oli roteva ja kovanyrkkinen ja hän osasi pitää puolensa myös ylivoimaa vastaan. Hänet hyväksyttiin jengiin. Skatan ja Krunikan kundeilla oli tapana vierailla toistensa luona voimia mittelöimässä. Vahvin ja taitavin nyrkinheiluttaja Tugai oli ensimmäisenä tulilinjalla. Katajanokalla riitti puuhaa pojille. Olivat rannat, satama, varastorakennukset ja laivat. Päivällä pojat seurasivat laivojen liikkeitä. Erityisen kiinnostavaa oli hedelmälaivojen lastin purkaminen, pahentuneita hedelmiä heitettiin pois. Roskakasasta löytyi banaaneja ja appelsiineja, harvinaisia herkkuja 1920-luvulla. Niitä pojat söivät, eivätkä saaneet vatsavaivoja. Luistelu kuului koululaisten harrastuksiin. Eri jengit luistelivat omilla radoillaan, vaikka välillä käytiin vierailulla toisten alueilla ja pienet kahinat kuuluivat asiaan. Koulu sujui vallattomalta pojalta melko hyvin, vain suomen kieli tuotti vaikeuksia, siitä tuli ehdot. Silloin Theodorin piti jäädä kesälomalla Suomeen. Aikaisemmat kesät hän oli viettänyt Latviassa, jossa vähäinenkin kielitaito oli unohtunut. Niin alkoi satamatyö tiilenlaskijana. Perhetuttava Armas Villamo oli rakennusalalla ja tuotti ulkomailta tiiliä. Eri urakoitsijat noutivat ne aluksilta ja veivät suoraan rakennuksille. Tiilien myyjät ottivat tarkastajiksi koululaisia, jotka olivat rehellisiä ja ahkeria. Työ oli raskasta, sillä päivät olivat pitkiä eikä virheitä saanut tapahtua. Theodorin piti olla satamassa puoli tuntia ennen töiden alkua, silloin näki ja kuuli kaikenlaista. Satama oli teeskentelemätön ja salaperäinen maailma. Näistä kokemuksista oli kaikenlaista hyötyä, kun luistinradalla tutustuneet Vaala ja Tulio aloittivat elokuvien teon. Myöhemmin tuli mukaan Vaalan tuntema Regina Linnanheimo, jonka kanssa Tulio teki yhteistyötä parikymmentä vuotta. Annikki Suni oli Regina Linnanheimon työtoveri Yleisradiossa. Hän kertoo, että Linnanheimo ja Tulio olivat Suomen Simone de Beauvoir ja Jean-Paul Sartre. Heillä oli vankka ihmissuhde ja yhteinen tehtävä, mutta ei avioliittoa. Suni kävi katsomassa ystäväänsä Tuliota sairaalassa, jossa tämä vietti pari viimeistä vuottaan. Tuolloin he puhuivat Annikin katsomista uusista elokuvista. Hän luki myös Theodorille tekstin, jossa Aki Kaurismäki sanoi kauniit sanat Tuliosta esikuvanaan. Lähteet: TULIO Levottoman veren antologia, Toiviainen Sakari (toim.) SKS, 2002 Intohimon vallassa Teuvo Tulion kuvamaailma, Marttila, Seitajärvi, Tykkyläinen ja Vase (toim.) SKS, 2003 TUULIKKI PERHO Viestintä on sydämen asia Viestintätaidot ovat järjestön jäsenille ja työntekijöille elintärkeitä. Hyvät sanomat ja liikkeet ovat aina levinneet yksilötasolla, ihmiseltä ihmiselle. Siksi on yhtä tärkeää, millä tavoilla ja eleillä kohtaamme toisen ihmisen kuin se, mitä sanomme. Viestinnän muotoa ja sisältöä ei voi koskaan erottaa toisistaan. Tekomme puhuvat puolestaan. Järjestön on tärkeää arvioida viestintäänsä siitä näkökulmasta, näkyykö sen perustehtävä kaikessa toiminnassa ja puheessa. Onko järjestön missio kuvattu tavalla, jonka nykyihminen ymmärtää? Missä liikkuvat ne ihmiset, jotka meitä tarvitsevat? Tavoittaako sanomamme ja tukemme heidät? Kun haluamme vaikuttaa muihin, ei riitä, että saatamme tietoa saataville. Se, mikä on meille selvää ja tärkeää, ei välttämättä ole sitä muille. Viestintää tapahtuu vasta silloin, kun ihmiset muodostavat henkilökohtaisen suhteen tiedottamaamme asiaan. Järjestön viestin vastaanottaminen liittyy aina muihin ihmisiin. Kun otamme vastaan tietoa, meitä kiinnostaa aluksi moni muu asia: Tuleeko tieto tutulta ja luotettavalta järjestöltä? Puhutteleeko kutsu tai sanoma minua henkilökohtaisesti? Mitä ystäväni ajattelevat järjestöstä ja sen asiasta? Jotta tieto tavoittaisi ihmisen, se on paketoitava ja ajoitettava huolella. On luotava ihmisille mahdollisuuksia innostua asiasta ja suositella sitä ystävilleen. Tämä vaatii aikaa ja vaivannäköä. Tiedottamisen sijaan on kehitettävä kaikkia viestinnän taitoja. Kun viestimme hyvin, kiinnitämme huomiota kokonaisuuteen: ovatko puhelinvastaajamme, kirjeemme ja sähköpostimme huomaavaisia ja informatiivisia? Käytämmekö viestinnässämme kuvia, joihin ihmiset voivat samastua? Kertovatko eleemme ja tilamme, että ihmiset ovat tervetulleita? Näemmekö vaivaa, että tavoitamme ihmisiä myös sellaisilla välineillä, joiden käyttö vaatii meiltä opettelua? Viestintävälineiden kuten radion, television, puhelimen, sähköpostin ja nykyisin myös matkapuhelinten ja internetin avulla voimme tavoittaa ihmiset, jotka tarvitsevat meitä. Ei ole syytä vieroksua mitään viestintävälinettä, joka voi auttaa meitä tavoittamaan uusia ihmisiä. Verkossa voimme tavoittaa suomalaiset lähes ilmaiseksi. Voimme jakaa tietoa ja keskustella ihmisten kanssa heidän tilanteestaan ajasta ja paikasta riippumatta. Tämä on valtava mahdollisuus. Kun viestintä järjestön sisällä toimii, ulkopuolisetkin aistivat sen. On tärkeää, että työntekijät ja vapaaehtoiset voivat helposti olla yhteydessä, osallistavat toisiaan suunnitteluun ja päätöksentekoon ja ovat ylpeitä työstään. Järjestön viestintään kuuluvat yhteiset kokoukset ja tilaisuudet, kiittäminen ja palkitseminen. Nämä tavat ja eleet viestivät välittämistä, luovat yhteisöllistä tunnelmaa ja siirtävät hyvää perinnettä eteenpäin. Järjestön hyvän viestinnän kulmakiviä on siis kolme: tieto, tunnelma ja toiminta. Kun viestimme muiden kanssa, on hyvä tarkistaa, jaammeko tietoa oikealla tavalla oikeassa paikassa, välitämmekö viestinnällä sopivaa tunnelmaa, ja ovatko toimintamme ja puheemme yhtäpitäviä. Aina, kun viestit järjestösi jäsenille tai sidosryhmille, pidä mielessäsi nämä kolme. Tee viestinnästä sydämen asia. KAROLIINA MALMELIN VTT, viestintäkouluttaja Koulutuskeskus Agricola 16 Valkonauha Valkonauha 17\n10 Mummi ja mummin mussukka Koti tyhjenee lapset lähtevät maailmalle Lapset kasvavat niin nopeasti. Lapsuus on kovin lyhyt aika ihmisen elämässä. Me kaikki tunnemme nuo tutut lauseet nopeasti ohikiitävistä lapsuusvuosista ja ajan kulumisesta. Ollessani vielä nuori, pienten lasten äiti, tuo ajatus ei oikein auennut minulle. Minusta aika kului tavallista vauhtia, ei erityisen nopeasti eikä hitaasti. Vuodet kuluivat aivan sopivasti. Arki oli tapahtumarikasta ja hauskaa monilapsisen perheen elämää. Ensimmäisen aikuistuvan lapsen muutto pois lapsuuskodista olikin näin ollen pieni yllätys. Joko nyt, ei kai vielä, oli ensimmäinen ajatukseni. Hei Äiti! Terveisiä Amerikasta Nyt vasta huomasin itsekin, miten nopeasti vuodet olivat menneet ja aikuistuvat lapset alkoivat irtautua ja itsenäistyä monin eri tavoin: muutot opiskelija-asuntoon, armeija-aika, vaihto-opiskeluvuodet sekä työt ulkomailla. Kaikki nuo veivät nuoret pois lapsuuskodista. Helpottavaa oli kuitenkin seurata, kuinka he löysivät oman opiskelualansa ja paikkansa maailmassa. Olihan toki mukana paljon myös haikeutta ja ikävää. Jokaisen pois lähtevän lapsen jälkeen jäi aina kotiin tyhjä tila, joka vasta ajan kuluessa Pienet postinhakijat täyttyi, kun muutokseen sopeutui. Vanhempien ikävän lisäksi myös pienempien sisarusten ikävä oli ajoittain todella kovaa. Isoveljeä tai -siskoa kaivattiin monta kertaa peli- ja leikkikaveriksi tai neuvomaan koulutehtävissä. Vähitellen ikävä onneksi helpotti, ja ison lapsen vierailut ovat aina yhtä suuria ilonaiheita. Myös aivan konkreettisia muutoksia on tapahtunut perheen pienentyessä. Esimerkiksi tilaa tuntuu olevan enemmän ja kotitöiden määrä on selvästi vähentynyt. Näin myös äidin vapaa-aika on lisääntynyt. Sitä en vielä tiedä, kuinka tyhjältä koti sitten tuntuu, kun viimeinenkin lapsista on lähtenyt maailmalle. Jonkinlaista pohdiskelua ja välitilinpäätöstä teen luultavasti jo nyt. Mietin, mitä vielä ehdin ja haluan tehdä vapaa-ajallani. Mikä uusi asia odottaa toteutumistaan tulevaisuudessa? Olen saanut harjoitella mummina olemista jo kahdeksan vuoden ajan. Äitiys on ollut suuri ilo minulle elämässä, mutta mummius se vastaa hauskaa onkin. Tämä mummina oleminen on ainakin yksi tärkeä osa tulevaisuuttani. Äitinä oleminen ei kuitenkaan pääty, vaikka lapset kasvavat isoiksi. Myös aikuiset lapset toivovat äidiltään huomioimista ja myötäelämistä, sitä lämpöä, minkä yleensä yhdistämme sanoihin lapsuuskoti ja äiti. Pehmyt on lapsista aina vihta äiti jos vihtomassa. Lämpöinen löyly on kotisaunan, toisin on vierahassa. Jospahan säilyis äidin lapset kylmältä maailmassa! PIRJO KIVELÄ-RISTEVIRTA Helsingin Valkonauha ry:n puheenjohtaja, Helsingin Pakila Kirjoittajalla on puolisonsa kanssa neljä aikuista ja kaksi kouluikäistä lasta. 18 Valkonauha Valkonauha 19\n11 Kirjaviisaat Palstalla lukijat esittelevät merkitykselliseksi kokemiaan teoksia. Storybook Helsinki and Beyond S ilmäilin ennen joulua pariinkin otteeseen kirjakaupassa tätä kirjaa, joka käy läpi suomalaisen arkkitehtuurin kehittymistä kansallisromantiikan aikana, kunnes päätin hankkia sen itselleni joululahjaksi. Kirja houkutteli selailemaan ja tekee sitä edelleen, vaikka se onkin tullut jo melko tutuksi. Kirjan syntyhistoria on mielenkiintoinen, kaksi ulkomaalaista tekee teoksen ajalta, jolloin suomalaista identiteettiä pyrittiin ilmentämään arkkitehtuurissa. Yhdysvaltain suurlähettilään puoliso Cody Douglas Oreck oli ihaillut, uuteen kotikaupunkiinsa kävellen tutustuessaan, suomalaista jugendtyylistä arkkitehtuuria, tyyliä, jota nimitettiin suomalaiseksi kansallisromantiikaksi ja yrittänyt tiedustella teosta aiheesta, mutta sellaista ei ollut kirjakaupoista löytynyt. Tavattuaan lahjakkaan romanialaisen valokuvaajan Octavian Bâlean, he tekivät yhdessä kolmen vuoden aikana tämän kirjan, johon Cody Douglas Oreck kirjoitti tekstin ja Octavian Bâlea otti kuvat. CODY DOUGLAS ORECK JA OCTAVIAN BÂLEA: Storybook Helsinki and Beyond WSOY Kirjan alussa taustoitetaan kansallisromantiikan syntyä luvun lopussa ja 1900-luvun alussa omaa kansallista ääntä alettiin etsiä monissa maissa, syntyi mm. Yhdysvalloissa suosittu Arts and Crafts -liike, Ranskasta ja Belgiasta levinnyt art noveau ja Saksan jugend. Suomessa tätä uutta suuntausta alettiin kutsua kansallisromantiikaksi. Olimme Ruotsin vallan jälkeen Venäjän vallan alla, mutta ajatus omasta identiteetistä suomalaisina alkoi syntyä. Elias Lönnrot oli kulkenut ja kerännyt runolauluja ja perimätietoa, jonka sankarit ja ihmiset olivat sitä pohjimmiltaan suomalaista kansaa, ja koonnut näistä v Kalevalan, joka puolestaan innoitti taiteilijoita eri aloilta näkemään Suomen omana kansakuntana. Kalevalan sankarit ja muut henkilöt elävät itse kirjan lisäksi esim. Akseli Gallen-Kallelan tauluissa, joita on nähtävissä mm. Ateneumissa, mutta myös mm. Vanhan ylioppilastalon julkisivussa, sieltä löytyvät Väinämöinen ja Ilmarinen. Arkkitehdit ja taiteilijat suuntasivat Lönnrotin jalanjäljissä Karjalaan, josta löytyi omaleimaiset puurakennukset, joissa vieraan vallan mukanaan tuomat tyylisuuntaukset eivät juuri näkyneet. Talojen muotoa, luonnonmukaisuutta ja käytännöllisyyttä ihailtiin. Näistä karjalaisvaikutteisista rakennuksista ovat hyvänä esimerkkinä kirjassa esitellyt Emil Vikströmin erämaa-ateljee Visavuori Valkeakoskella ja Akseli Gallen- Kallelan Kalela Ruovedellä. Kaupunkiympäristössä suomalaisesta graniitista löytyi sopiva rakennusmateriaali. Keisarilliset tunnusmerkit syrjäytettiin, maan omasta eläimistöstä ja kasvistosta saatiin aiheita, joita tyyliteltiin ja yksinkertaistettiin ja arkielämä nostettiin uuteen arvoon. Eläimiä löytyy kirjan rakennuksista paljon, mm. Pohjolan talosta Aleksanterinkadulla ja Kansallismuseon julkisivusta. Otavan talon sisäänkäyntiä koristavat ulkopuolella mehiläiset, joilla on oma symbolinen merkityksensä. Eläimien lisäksi mm. kasveja, peikkoja ja haltioita käytettiin sekä ulko- että sisätiloissa. Varsin rohkeaa on ollut vakuutusten tarpeellisuuden mainostaminen koristamalla Pohjolan pääkonttorin julkisivua erilaisten kiusanhenkien ja onnettomuutta kuvaavilla aiheilla, Pohjolaa kun pidettiin Kalevalassa pahan ja tautien valtakuntana. Kaiken kaikkiaan rakennusten omintakeisuus lisääntyi. Torneja rakennettiin, taloille annettiin nimiä, symmetria rikottiin ja talot alkoivat olla yksilöitä, eivätkä muodostaneet kadulle päin yhtenäistä julkisivua, mikä näkyy hyvin mm. Kasarmintoria esittelevässä kuvassa. Yllättävää on huomata kuinka leikkimielisyys ja huumori ovat monissa kohteissa näkyvissä. Ei voi kuin ihmetellä vuosisadan vaihteen tekijöiden viitseliäisyyttä ja taitavuutta, kun näitä taloja on rakennettu ja koristeltu. Kirjan mielenkiintoista antia ovat lukuisat kauniit sisäänkäynnit, ulko-ovet ja eteistilat koristeluineen. Kirjan myötä pääsee kurkistamaan myös paikkoihin, joihin ei muuten pääsisi, kuten esim. Villa Johannaan, joka on mielenkiintoisen näköinen talo ulkoapäin ja yhtenäisen näköinen kokonaisuus sisältäpäin. Helsingin ulkopuolelta esitellään lukuisin kuvin mm. Imatran valtionhotelli ja Juseliuksen mausoleumi Porissa. Herman Geselliuksen, Armas Lindgrenin ja Eliel Saarisen Hvitträsk on oiva esimerkki kansallisromantiikan ajan kokonaistaideteoksesta myös huonekalujensa, tekstiiliensä ja lasimaalauksiensa osalta, joita kirja ansiokkaasti esittelee. Myös kirkollisissa tiloissa kansallisromantiikan kausi näkyy. Kirjassa esitellään Lars Sonckin Turkuun suunnittelema Mikaelinkirkko, joka on puhutteleva ornamentteineen ja runsaine värityksineen, esimerkiksi kirkon holvikaariin on maalattu mm. kasvien köynnöksiä. Niin ikään Lars Sonckin suunnittelema Tampereen tuomiokirkko Hugo Simbergin maalauksineen ja alttaritauluineen on vaikuttava. Mielenkiintoista on nähdä kuitenkin selvä ero kirkon sisätilojen koristeluissa, vaikka nämä kirkot on rakennettu osittain päällekkäisinä aikoina, tunnelma niissä on erilainen. Kirjan teksti on sekä englanniksi ja suomeksi ja sitä on tämäntyyppiseen kirjaan sopivasti, koska kirjassa on pääosassa upeat kuvat. Tekstissä valotetaan talojen ja kauniiden interiöörien ja koristeluissa käytettyjen symbolien syntyä niin, että ainakin minulle syntyi halu tietää asiasta lisää. Olen itse mielelläni kuljeskellut vanhoissa kaupungeissa eri puolella Eurooppaa, ihaillut arkkitehtuuria, käynyt museoissa ja kirkoissa, mutta nyt on tämän kirjan myötä herännyt innostus tutkia vähän tarkemmin myös omaa perintöämme. Olen monien näiden kirjassa mainittujen talojen ohi kävellyt monet kerrat Helsingissä asuessani, mutta en ole niitä niin tarkkaan katsonut, kuin mitä nämä talot olisivat ansainneet. Tämän laiminlyönnin aion korjata ja tehdä muutaman kävelylenkin kirjan viitoittamaa tietä, heti kun siihen tulee mahdollisuus. TARJA HEINO Hallituksen varajäsen ja Oulun Valkonauhan sihteeri 20 Valkonauha Valkonauha 21\n12 Muuttunut parisuhde Aikuisuudessa tarvittavista taidoista Aikuisuuteen kasvamiseen tarvitaan itsetuntemusta. Itsetuntemuksen kehittyminen taas tarvitsee pysähtymistä. Parisuhdekuvioiden rikkonaisuuden liitän osaksi yhteiskunnan hektisyyttä, joka tekee pysähtymisestä haastavaa. Miten ehtisi tutustua itseensä ja olla ensin sinut itsensä kanssa, jos harteilla on ainaiset paineet eteenpäin menosta ja kiireestä. Perheterapeuttina olen havainnut myös itsetuntemuksen tärkeyden. Monesti avain hyvälle parisuhde- tai perheterapiaprosessille on huolella käyty oma terapia. Toisen ihmisen arvostus vahvistuu oman henkisen kasvun myötä. Ne parisuhdetaidot, jotka tuodaan parin yhteiseen kotiin, luovat osaltaan kodin onnellisuuden. Kumpikin tuo suhteeseen menneisyyden selvittämättömiä sotkuja, jotka haastavat suhdetta. Tässä kohtaa Vaarasen mukaan punnitaan kumppaneiden keskinäinen arvostus, joka huokuu kodin tunnelmasta. Kun kotia sitoudutaan hoitamaan yhdessä, suhde lujittuu. Omassa työssäni olen kokenut yhdeksi eniten pareja lujittavaksi tekijäksi sen, miten pari osaa toimia tiiminä, yhyksinäisyyden ja individualismin aikakautena Millaisessa parisuhteessa olen? Millaisessa perheessä elän? Tuntuu siltä, että näitä kysymyksiä uskalletaan pohtia yhä enemmän nykypäivänä myös ääneen. Monet lehdet ovat nykyään täynnä pohdintoja juuri pari- perhe- ja ihmissuhteista. Mikä niistä sitten tekee niin haastavia? Pari- ja perhesuhteet muutoksessa Pari- ja perhesuhteet ovat muuttuneet perinteisestä ydinperheestä yhä monimutkaisemmiksi kehittyviksi suhdekuvioiksi. Ihmissuhteissa 2010-luvulla yksilöillä on yhä enenevissä määrin erilaisia elämänkulkuja valittavanaan. Työssäni perheterapeuttina olen huomannut valinnan mahdollisuuksien paljouden tuottavan myös tuskaa ihmisille parisuhteissa. Terapiatyössä parisuhdetarinat ovat olleet erityisenä kiinnostuksen kohteenani ja juuri ne vaikuttavat nyt tämän päivän Suomessa haastavilta. Jotain erityistä yhteiskunnassamme on tapahtunut sitoutumiselle ja parisuhteelle. Parisuhdekäsitykset ovat muuttuneet. Muuttuneella parisuhteella tarkoitan elämänmittaisten parisuhteiden vaihtumista suuriin erolukuihin, uusperheisiin, vaihtuviin suhteisiin, yksinhuoltajaperheisiin ja valittuun sekä ei-toivottuun sinkkuuteen. Yhä useampi elää yksin. Yhä useampi kotitalous on yhden hengen talous. Haluaisin pysähtyä nyt hieman tarkastelemaan minkälaisia yhteiskunnallisia syitä tähän ilmiöön sitten löytyy. Olen työssäni huomannut, että nuorten aikuisten kehitystehtävät ovat erityisen haastavia nyky-yhteiskunnassa, jossa individualismi, sinkkuus ja valinnan mahdollisuudet korostuvat. Enää ei yhteiskunta edellytä tai odota kaikkia valitsemaan parisuhdetta ja perhettä. Toisaalta niitä ihmisiä, jotka valitsevat perinteisen parisuhdemallin pidetään edelleen arvossa ja heidät hyväksytään ympäristössään paremmin. Toisaalta taas yksilökeskeisyyttä, vapautta ja sinkkuutta ihannoidaan. Mutta vapaudella on myös haastava puolensa. Mitä jos kumppanin haluaisikin jo löytää, mutta ei siinä onnistu? Nämä ilmiöt, yksin jääminen tai valittu sinkkuus, näyttävät olevan yhä yleisempiä yhteiskunnassamme, mutta niitä ei vielä ole paljoa tutkittu. Muutamia teoksia aiheesta kuitenkin löytyy esimerkkinä Heli Vaarasen tekemä Parisuhdepalapeli. Nuorten aikuisten parisuhteet. Vaarasen tekemän tutkimuksen mukaan sitoutuminen ei kiinnosta nuoria. Yli puolet nuorista suomalaisista elää seksi- ja kevytsuhteissa. Helposti katkaistavat suhteet eivät kuitenkaan tuo elämään onnea, vaan moni nuori tuntee jopa toivottomuutta. Myös vanhempien parisuhdeongelmat ahdistavat tutkimuksen mukaan useita. Sopivan kumppanin löytämisen vaikeudesta Nuoruuden pidentämisestä ja aikuisuuden siirtämisestä puhutaan paljon. Ensisynnyttäjien keski-ikä on noussut korkeasti koulutetuilla 30-vuoden tietämille. Tämä kuvaa yhteiskunnan individualistista ilmiötä. Nuoruutta halutaan todella pidentää. Yhä useammasta tuntuu, ettei parikymppisenä ole valmis parisuhteeseen eikä lapsien hankkimiseen. Ensin halutaan nähdä maailmaa, olla vapaita, opiskella, tehdä uraa ja yhtäkkiä huomataankin, että perheen perustamisessa tulee kiire. Kun ikä alkaa tulla vastaan ja biologinen kello hälytellä, varsinkin naisten kanssa käymissäni keskusteluissa koetaan kiireen tuntua löytää kumppani. Moni kokee painetta siitä, että kumppaniin pitäisi ehtiä tutustua ja olla yhdessä, ennen kuin aletaan yrittää lapsia. Kun sitten aletaan etsiä tätä tulevien lasten isää tai äitiä huomataankin, ettei se olekaan niin yksinkertaista. Ihmisten kohtaaminen on monesti yllättävän vaikeaa ja pinnallista. Monesti luonnolliset tapaamispaikat puuttuvat. Tämän on huomannut myös Tommy Hellsten, joka on järjestänyt tapahtumia, joissa ihmiset voisivat kohdata. Kohtaamattomuus ja yksinäisyys aiheuttavat paljon ahdistusta. Toisaalta usein tietyssä iässä aletaan kokea rauhoittumisen tarvetta, mutta kohdataan kuitenkin paljon myös ristiriitaisia tunteita siitä mihin ollaan valmiita. Parisuhde ja perheen perustaminen myös pelottavat. 22 Valkonauha Valkonauha 23\n13 dessä. Eri joukkueissa pelaaminen tuo jatkuvaa hankausta ja kilpailua suhteeseen. Tuntuu siis siltä, että parisuhteisiin liittyy nykyään hektisen elämäntyylin takia uudenlaisia paineita. Miten sitten saavuttaa onnellinen parisuhde 2010-luvulla? Tärkeää olisi löytää joku, joka kuuntelee aidosti ja jolle itse voi uskoutua. Puhumalla kahdelle rakastuneelle syntyy yhteinen historia. Olennaista on myös pystyä olemaan rehellinen ja luottamaan toiseen. Parisuhde vaatii siis rohkeutta. Hankaluuksia alkaakin ilmaantua, jos ei osata luottaa eikä pystytä olemaan luotettava. Parisuhteen koetinkivistä Jan-Christer Walhbeckin laatimat Parisuhteen teesit ovat avanneet minulle uusia näkökulmia siitä, miksi parisuhteet ovat nykyään niin koetuksella. Hänen mielestään parisuhteessa ei olla nykyään kunnolla lähellä eikä kunnolla etäällä. Esimerkiksi suuri osa yhteisestä arjesta kökötetään television ääressä. Näin sanat unohtuvat ja vuorovaikutusta ei tapahdu. Ollaan yhdessä, muttei todella olla läsnä. Kuitenkin vain puhumalla syntyy yhteistä historiaa, joka tukee yhteenkuuluvuutta. Television ääressä sitä on vaikea luoda. Itsetuntemuksen lisäksi vuorovaikutustaidot näyttelevät siis suurta roolia onnistuneessa parisuhteessa. Lapsuudessa ja nuoruudessa opitut selviytymiskeinot sekä tavat ilmaista tunteita tulevat mukaan myös parisuhteeseen. Tämän tiedostaminen auttaa tekemään parisuhteesta rakentavan ja kehittyvän. Vastuu omasta onnellisuudesta on vastuuta myös parisuhteesta. Television lisäksi internetin maailma tuo suhteisiin ja niiden kestävyyteen uusia haasteita. Internet tarjoaa yhä enemmän vaihtoehtoja tutustua toisiin. Houkutuksia riittää ja silloin parisuhde laitetaan puntariin. Esimerkiksi viimeisen vuoden aikana on keskusteltu vilkkaasti sivustosta, joka tarjoaa varatuille, parisuhteessa oleville mahdollisuuden pettää kumppaniaan tarkoituksenmukaisesti ja anonyymisti. Myös työelämän luomat paineet voivat tuoda nykyajassa parisuhteeseen omat painolastinsa. Elämä täyttyy varsinkin ruuhkavuosina hyvin monista tehtävistä ja vastuista, jolloin parisuhde jää usein enemmän taustalle. Kuitenkin kiireisinä ajanjaksoina ihminen tarvitsisi erityisesti vankkoja tukijoukkoja, joista parisuhde on usein se tärkein. Hektisyyden keskellä ihminen on monenlaisten valintatilanteiden edessä. Moni valitsee uran eikä perhettä. Ihminen voi valita nyt riippumattomammin oman elämänkulkunsa, koska valinnan mahdollisuuksia on paljon enemmän kuin aikaisemmilla sukupolvilla, esimerkiksi puolisoiden taloudellisen riippuvuuden vähenemisen myötä. Kuitenkin nämä valintojen ja mahdollisuuksien melkeinpä rajattomat polut tuovat ihmiselle myös vastuuta ja ahdistusta. Ajatuksen voisi kääntää myös niin että valinnan mahdollisuuksia on liian paljon, jolloin ihminen ei enää tiedä, mitä haluaa tai mitä pitäisi valita. Yksilöllistyminen tuo uudenlaisia riskejä ihmiselämään. Voisiko ajatella myös niin, että entisaikojen yhteiskunnan luomat paineet siitä, millä lailla ihmisen pitää elää, ovat tuoneet ihmisen elämään ennakoitavuutta. Jatkuvat valinnan mahdollisuudet saattavat ollakin voimia kuluttavia. Näyttäisi siltä, että mahdollisuuksien lisääntyessä toiset ihmiset nähdään jopa vaihto/kertakäyttötavarana. Jos tämä ei toimi voin aina vaihtaa parempaan. Yksilöille saattaa tulla ihmissuhdeviidakossa sellainen olo, että voin aina erota ja etsiä onnea uudelleen. Tyytyminen parisuhteessa voidaan kokea negatiivisena ei sinun tarvitse tyytyä ansaitset jotain parempaa. Tyytymisessäkin on tietysti rajansa, jos parisuhteessa on esimerkiksi liian suuria, jatkuvia ristiriitoja eikä yhteistä halua selvittää niitä, voi ero olla myös järkevä vaihtoehto. Näitä ajatuksia peilaten parisuhde on todella vaativa suhde nykyajan individualistisessa yhteiskunnassa. Yhteiskunnassamme oppii helposti itseriittoiseksi, yksin asuessa huomaa, etten tarvitse välttämättä ketään. Pitkään sinkkuna vietettynä aikana saattaa syntyä isoja vaatimuksia toiselle ja parisuhteelle. Toisaalta myös yksin oleminen ja itseen tutustuminen voi tuntua sietämättömältä. Uusi parisuhde aloitetaan usein nopeasti eron jälkeen ja entistä käyttäytymistä aletaan pian toistaa uudelleen. Jos parisuhteissa kokee jatkuvasti epäonnistumisia, on hyvä pysähtyä ja elää hetki yksin. Tällöin on tärkeä miettiä, millaisia asioita elämältä ja parisuhteelta haluaa, mitkä arvot ovat itselle tärkeitä. Tärkeimpinä tekijöinä parisuhteen onnistumiselle pidetään juuri yhteisiä arvoja, jaettua ja elettyä elämänkokemusta sekä yhteisiä haaveita. On hyvä muistaa, että eletyt kokemukset opettavat aina kuitenkin jotain omasta itsestä ja elämästä. Parisuhde on siis muuttunut. Seurustelusuhteita ei aina haluta ottaa liian vakavasti. Sinkuille on tarjolla erilaisia pikadeittailutapahtumia, joissa voi tutustua suureen määrään sinkkuja kerralla. Toisaalta ihmisten aito kohtaaminen on vaikeaa, toisaalta halutaan tutustua suureen määrään uusia tuttavuuksia. Yhteen ihmiseen tyytyminen tuntuu monesta haastavalta. Jos oikeasti osaa arvostaa toista lähellä, on parisuhde silloin kahden tasapainoisen ihmisen elämän jakamista. Näin parisuhde tuo elämään syvää merkityksellisyyden tunnetta. Kuitenkin jos parisuhde mahdollistaa niin paljon niin, miksi meillä on paljon yksinäisiä? Selittäviä tekijöitä on monia. Odotuksemme toisia kohtaan ovat korkealla. Odotuksemme myös parisuhdetta kohtaan ovat monesti kohtuuttomat. Vaadimme paljon toiselta ja suhteelta, mutta unohdamme katsoa peiliin. Yhä enenevässä määrin odotamme, että elämän pitäisi olla hauskaa, kivaa ja helppoa. Tällaisilla odotuksilla tulemme varmasti aina uudestaan pettymään, jos emme kohtaa itseämme peilissä ja tarkastele sitä, mikä elämässä on oikeasti minulle ja muille tärkeää. Yksi suuri syy ihmissuhdevaikeuksiin on mielestäni yhteisöllisyyden hukkaaminen. Olemme vaihtaneet yhteisöllisyyden individualismiin ja sitä kautta lopulta yksinäisyyteen. Olemmeko hukanneet yhteisöllisyyden myötä siis taitoa olla suhteissa toisiin ihmisiin? Tuntuu myös siltä, että monet ovat yksinäisiä, vaikka olisivat parisuhteessa. Aito kohtaaminen parisuhteessa on haastavaa. Lainaukset: Vaaranen, Heli. Parisuhdepalapeli. Nuorten aikuisten parisuhteet Wahlbeck, Jan- Christer. Erityistason perheterapiakoulutuksen luennot SINA PASANEN Psykoterapeutti Perheterapeutti ET TM, sosionomi AMK 24 Valkonauha Valkonauha 25\n14 JEAN-CHRISTOPHE BENOIST SANTA MARIA SOPRA MINERVA gotiikan helmi Roomassa Keskellä vanhaa Roomaa, kuuluisan Pantheon-pyhäkön takaa löytyy aukio, missä seisoo korkea obeliski, jota kannattelee valkoinen marmorinorsu. Kerrotaan, että Santa Marian sopra Minervan luostarin puutarhasta löytyi egyptiläinen obeliski, jonka luostarin munkit halusivat pystyttää kirkon aukiolle. Norsu seisoo jalustalla päällään satulapeitteet. Veistos obeliskeineen edustaa hurskautta, viisautta, voimaa ja hyveitä, kaikkia kristillisiä tukipylväitä. Veistoksen jalustassa lukee: documentum intellige robustae mentis esse solidam sapientiam sustinere. (Vaatii paljon älyä pystyä kantamaan viisauden taakkaa.) Veistos ei jää keltään huomaamatta toisin kuin sen takana oleva fasadiltaan melko huomaamaton kirkko, Santa Maria sopra Minerva. Kirkkoa alettiin rakentaa 1280 antiikin ajan Isiksen temppelin maalle. Kirkon suunnittelijasta ei ole jäänyt tietoja. Isiksen temppeli oli pyhitetty Minervalle, mistä tulee kirkon nimi sopra Minerva, Minervan yllä. Uusi pyhäkkö valmistui Kirkko edustaa ensimmäisenä ja ainoana Roomassa gotiikkaa. Kirkko kuului alun alkaen dominikaaniveljeskunnalle. Se oli erittäin suosittu roomalaisille ja siten kirkkoon lisättiin useita sivukappeleita ja hautamuistomerkkejä, sillä varakkaat roomalaiset varasivat itselleen muistokappeleita ja hautapaikkoja keskeisellä paikalla olevaan kirkkoon. Sinne on haudattu useita paaveja ja dominikaaneihin kuuluva taitelija Fra Angelico sekä Pyhä Katariina Sienalainen. Santa Maria sopra Minervaa kutsutaan myös protestanttien kirkoksi, sillä siellä on monet kerrat vietetty roomansuo- malaisten joulumessu ja joka vuosi Pyhän Henrikin ekumeeninen messu, jolloin Suomesta saapuu kirkkojen piispat ja suomalainen kuoro. Tänä vuonna siellä konsertoi maineikas Turun tuomiokirkon poikakuoro johtajanaan Heikki Rainio. Ekumeenisen messuun saapuu useimmiten mahdollisimman moni roomansuomalainen. Se on heille tammikuun talvessa kohtaamispaikka. Villa Lante, mikä on Rooman Suomen instituutti, esittää suurta roolia Henrikin päivän ohjelman järjestelyissä. SAARA VAHERJOKI-HONKALA Kirkkoon on haudattu rakastamani varhaisen renessanssin maalari, Fra Angelico, jonka upeimmat työt voi nähdä San Marcon luostarissa Firenzessä. Hänen maalauksistaan huokuu rauha ja herkkyys. Pyhä Katariina Sienalainen on saanut arvonsa mukaisen leposijan kirkosta. Hän oli sienalainen mystikko, joka jo nuorena näki uskonnollisia näkyjä ja liittyi nuoruudessaan dominikaanisisariin. Hän teki koko ikänsä laupeudentyötä köyhien ja sairaiden hyväksi, mutta hänellä oli myös vastustajia. Hän joutui inkvisition kuulustelemaksi, mutta todettiin syyttömäksi. Katariina kutsuttiin Sienasta Roomaan tekemään työtä kirkon hyväksi. Hän julkaisi myös kolme kirjaa, joihin on koottu hänen hengelliset opetuksensa. Katariina Sienalainen kuoli 33-vuotiaana ja sai lepopaikan sopra Minervan alttarilta. Kirkon pääkappelissa on kuuluisan renessanssimaalari Filippo Lippin suuret freskot. Alttarin takaseinä avautuu tilaan ja maisemaan sekä Jumalan äidin ja Pyhän Tuomas Akvinolaisen ylistämiseen. Katsojana voi saada kontaktin jokaiseen maalattuun henkilöön. Pääalttarin vierellä on myös Michelangelon veistos Kuolleista noussut Kristus, missä Hän pitelee ristiä ja kidutusvälineitä molemmin käsin, mikä symboloi ristinkuoleman vapaaehtoisuutta. Veistoksessa on voimakas häivähdys antiikin sankareita. Joka kerta Roomassa käydessäni minun on päästävä istumaan tähän kirkkoon, jota kutsun Rooman helmeksi. Jo ovelta astuttua koen saapuvani sisään kirkkotaivaan alle, sinisen holviston alle. Kolmilaivainen basilika henkii keskiajan gotiikan harmonista rauhaa, sen sininen kauneus säväyttää. Muistan miten ensimmäistä kertaa käydessäni istuin penkillä tunnelmaa ja kauneutta aistien ja puhkesin kyyneliin. Käytävällä kulkeva pappi tuli kysymään, onko jotain tapahtunut, miksi itken. Selitin hänelle avuttomana, että kirkon kauneus tekee minuun valtavan vaikutuksen ja tulen alastomaksi sen keskellä. Harmaahapsinen pappi taputteli olkaani ja kertoi ymmärtävänsä, sillä vuosikymmeniä kirkossa palvelleena hänkin joka kerta hätkähtää kirkon hiljaista kauneutta. Olen vieraillut tässä kirkossa useita kertoja ja aina istun pitkän hiljaisen hetken Regina SS. Rossariin muistomerkin edessä ihastellen häntä, lasta hänen käsivarrellaan ja kynttilämerta heidän edessään. Sytytän kynttilän ja muistelen edesmenneitä rakkaitani ja heitä, jotka eivät ole mukanani tässä ihastuttavassa Rooman sinisessä kirkossa. SAARA VAHERJOKI-HONKALA Kulttuurihistorioitsija 26 Valkonauha Valkonauha 27\n15 Eläin psykoterapiaprosessin apuna Eläimen läsnäolo tuo psykoterapiatunnille rentoutta ja haastaa ajattelemaan laajemmin. Terapeutin suhde eläimeen antaa mallin luottamukseen ja kunnioitukseen perustuvasta suhteesta. Uudet, joskus yllättävätkin tilanteet aktivoivat miettimään uusia ratkaisuja vanhoihin ongelmiin. Työpareina minulla on työhönsä koulutetut koira Peikko ja hevonen Keiju. Eläin voi olla mukana myöskin vain kuvina, tarinoina, satuina tai symboleina. Koira ja hevonen herättävät asiakkaassa erilaisia ajatuksia. Pyrin aina suhteen alussa tavoittamaan asiakkaan tapaa ajatella ja reagoida. Se tarkoittaa sitä, että terapian alussa on annettava aikaa tutustumiseen ja suhteen luomiseen. Alkuvaiheen aikana arvioin, tarvitaanko eläintä avuksi ja kumpi olisi sopivampi. Käytän- Eläin työparina psykoterapiassa Psykoterapia Työskentelen psykoterapeuttina yksityisvastaanotollani lasten ja nuorten parissa. Tärkein elementti psykoterapeutin työssä on asettua suhteeseen toisen kanssa: ottaa vastaan, ajatella ja ymmärtää sitä, mitä lapsi tai nuori psykoterapiatunnillaan tuottaa. Tämä tapahtuu leikkien tai käytännössä toimien. Lapsi ei tule terapiaan kuten aikuinen, kertomaan pulmistaan tai ahdistuksestaan. Lapsen kasvun haasteet näkyvät toiminnassa ja leikissä tai muissa tuotoksissa. Psykoterapeutin vastaus ei ole kasvattamaan pyrkivä ohje tai neuvo, vaan ymmärtämään ja kuvaamaan pyrkivä palaute. Tavoitteena on, että lapsi tai nuori itse havainnoi itseään ja omaa toimintaansa. Sitten yhdessä psykoterapeutin kanssa miettien etsitään ymmärrystä johonkin, joka on painanut mieltä tai aiheuttanut käytöstä, jonka kanssa on joutunut hankaluuksiin. Valmiita vastauksia ja harjoituksia ei ole, jokaisella on omat kysymyksensä ja vastauksia pyritään löytämään yhdessä. Auttava ja muuttava tekijä hoidossa on ihmisen kokemus ymmärretyksi tulosta. Merkityksen ja mielen löytyminen mielettömään käytökseen on asiakkaalle hyvin helpottava kokemus. nössä usein on niin, että koira on suhteen luomisen aikana apuna ja hevonen tulee mukaan työskentelyvaiheessa, jossa suhde minun ja asiakkaan välillä on jo syntynyt. Suhteen syntyminen Uuden suhteen alussa, etenkin terapiassa nuoren tai lapsen kanssa voi luottamuksen saavuttaminen olla vaikeaa. Lapsi harvoin tulee omasta aloitteestaan hakemaan apua vaan hänet on siihen ohjattu. Usein myös lapsella on kokemus siitä, että hän on jotenkin tuhma, osaamaton tai vääränlainen ja terapia on seurausta siitä, ikään kuin rangaistus tai kiltiksi opettamisen paikka. Terapiatilanne tuntuu alussa teennäiseltä ja ahdistavalta. Eläimen mukanaolo helpottaa, siitä ja sen tekemisistä voi jutella. Koira on aina aidon innostunut kohdatessaan asiakkaansa. Se iloitsee ja näyttää miten paljon se on odottanut. Esimerkiksi nuori nainen, joka ajattelee hyvin negatiivisesti, ettei kukaan välitä hänestä ja kaikki ajattelevat hänestä vain pahaa, oli hyvin ahdistunut kahden kanssani vastaanotolla. Kun koira pyydettiin mukaan, hänen olemuksensa pehmeni, löytyi kaunis hymy. Hän oli kuin toinen nuori kun hän katsoi koiraa ja jutteli sille. Alussa katseen siirtyessä minuun ahdistus ja jäykkyys palasivat olemukseen, nyttemmin rentous kestää jo vuorovaikutuksen minunkin kanssani. Ja se mahdollistaa asioiden työstämisen. Työskentelyvaihe Suhteen luomisen ja tutustumisen jälkeen alkaa työskentelyvaihe. Tutkimme yhdessä asiakkaan ulkoista ja sisäistä todellisuutta: sitä mitä hän näkee, mitä hän siitä ajattelee ja miten se häneen vaikuttaa. Ja toisaalta millaisia tuntemuksia ja viestejä hän saa sisältä päin, omasta kehostaan, miltä mikäkin asia tuntuu. Tällaisen psyykkisen työn pohjalta me kaikki teemme päätöksiä siitä miten toimimme, miten ymmärrämme maailmaa ja itseämme sen osana. Psykoterapiaan kuuluu se, ettei terapeutti kerro itsestään ja siten jättää ajan ja tilan vain asiakkaan asioille. Usein se loukkaa etenkin lapsia. Tai jos asiakkaan on hyvin vaikea löytää sanoja omille kokemuksilleen, on ahdistavaa odottaa hiljaisuudessa mitä nyt sanoisin? Eläinavusteisessa työssä voidaan kertoa koirasta tai hevosesta ja sen puuhista. Voidaan tutkia miten lauma käyttäytyy ja miten sen säännöt muodostuvat. Usein lapsenkin maailma on täynnä sääntöjä ja niihin on haasteellista sopeutua. Eräs lapsi sanoikin tiedän tunteen kun kerroin miten vaikeaa nuoren Peikko-koiran oli istua hiljaa koirakoulussa. Tarinat valikoituvat joko oikeasta elämästä tai käytän eläintarinoita, satuja jotka liittyvät teemoihin joita lapsi sillä hetkellä käsittelee. Näin myös autan lasta sanoittamaan erilaisia tunnetiloja sekä tapahtumia ja saan tietoa lapsen tai nuoren kyvystä havainnoida ja ymmärtää sosiaalisia tapahtumia. Poikasiaan hoivaavat eläimet tuntevat samoja perustunteita ihmisten kanssa: hämmästys, ilo, uteliaisuus, pelko, suru, inho ja suuttumus. Hevosten ja koirien kaltaisten laumaeläinten sosiaalinen käyttäytyminen tekee niiden tunteista tutunomaisia myös ihmisille. Positiiviset tunteet kuten ilo, vahvistavat sosiaalista vuorovaikutusta, leikkiä ja oppimista. Myös Yhteistä leikkiä vapaalla. negatiiviset tunteet ovat tarpeellisia. Pelko suojelee vaaroilta, viha auttaa puolustautumaan ja viestittämään omia tarpeita. Suru helpottaa sopeutumista muuttuviin tilanteisiin 28 Valkonauha Valkonauha 29\n16 ja vahvistaa laumaeläinten välistä tunnesidosta. Usein ihmisen tunteita värittää häpeä tai ajatus, ettei niin saisi tuntea. Tunne voi saada toimimaan niin, että siitä seuraa vaikeuksia itselle tai ympäristölle. Eläimen kanssa tunteet viriävät ja nousevat helposti. Voit kokea yhteyden ilman arviointia, sinut hyväksytään kaikkine karvoinesi. Kunhan pelaat yhteisön sääntöjen mukaan ja arvostat eläinkumppaniasi, se rakastaa ja arvostaa, kysymättä vaatteitasi, harrastuksiasi, menneitä epäonnistumisiasi tai muuta. Vain tämä hetki on merkityksellinen. Eläin näkee hyvän sinussa ja on helppo tutkailla tunteita eläimessä. Ne ovat vähän irrallaan itsestä, mutta samalla tutkittavissa ja pikkuhiljaa avautuu tilaa miettiä, että miten minustakin joskus tuntuu vähän samankaltaiselta. Terapiatunnilla koira ja hevonen työskentelevät ja ratkaisevat asioita myös itsenäisesti. Molemmat ovat työtilanteessa aina vapaana ja voivat valita työskentelevätkö vai lähtevätkö pois. Näin taataan sekä asiakkaan että eläimen turvallisuus. Vaikuttava esimerkki tällaisesta koiran omasta ratkaisusta oli erään nuoren kanssa se, että se osasi järjestää oikealla hetkellä loppukevennyksen. Tunnin lähestyessä loppuaan koira alkoi leikkiä itsekseen leluilla ja temppuilla muuten aivan hullunkurisesti. Tunti oli ollut raskas, täynnä vaikeita pelottavia muistoja. Koira omilla touhuillaan toi meidät pehmeästi tähän päivään, nyt ei ole hätää, nyt olemme turvassa ja täällä voi leikkiä. Temput olivat niin hassuja, että tunti loppui nauruun ja yhdessä totesimme, että näin on helpompi lopettaa ja jatkaa sitten seuraavalla kerralla. Lähtötilanteessa koira viestittää, että jään tänne odottamaan, nähdään taas! Psykoterapiasuhde kestää usein pitkään ja meistä kolmesta tulee hyvinkin tuttuja. Koira tietää ketä odottaa kun laitan työhuivin kaulaan merkiksi siitä, että aloitamme työt ja kuka on tulossa luoksemme. Koira on yleensä aina valmis yhteistyöhön ja tarjoaa erilaisia leikkejä tai itseään rapsutettavaksi. Hevonen taas herättää asiakkaassa erilaisia mielikuvia. Sen luo mennään eri tilaan, sen kotiin. Iso koko voi olla pelottava, mutta se herättää myös kunnioitusta. Hevosen olemus on uljas ja kaunis. On vaikuttavaa kun iso eläin haluaa olla yhdessä ja seurata, vaikka se voisi lähteä poiskin. Toisaalta se, että se joskus myös lähtee pois antaa mahdollisuuden käsitellä sitä, että joskus minutkin on jätetty, tai muita merkityksiä, joita on sillä, että joku ei halua olla minun kanssani. Ulkona eläinten kanssa tulee liikuttua eri lailla, huomaa miten omassa kehossa tuntuvat eri asiat. Millaisia asioita on luonnossa, kaunista ja ihmeellistä. Voi olla hetkessä ja nauttia, oppia uutta. Työskentelyvaihe kestää useimmiten muutaman vuoden. Asioihin ei ole helppoja ratkaisuja ja uusien ratkaisujen harjoittelemiseen ja käyttöön ottoon menee aikaa. Lohduttavaa on se, että pikkuhiljaa tulleet muutokset yleensä ovat kestäviä. Lopetusvaihe Lopetusvaihe on tärkeä luopumisen aika. Siinä tehdään inventaariota, niistä asioista, joita olemme saaneet aikaan: mikä on jäänyt käyttökelpoiseksi mukaan otettavaksi ja minkä voi heittää pois. Se on sekä iloista, että surullista aikaa. Luopumista ja suremista pitää myös harjoitella. Eläimet eivät sure tai huolehdi edeltäpäin mitään, mutta ystäviään nekin kaipaavat. Me ihmiset voimme aina muistella ja niin säilymme toistemme mielissä eron jälkeenkin. MERJA TORNIAINEN Sairaanhoitaja (AMK), lasten- ja nuorten psykoterapeutti, EASEL -coach ja työnohjaaja STOry Lisätietoa: Kuinka minusta tuli valkonauhasisar ja mitä sen jälkeen? En ollut tiennyt valkonauhatyöstä tai Hämeenlinnan Valkonauhasta mitään ennen vuotta Kävi niin, että avioeroni jälkeen vanhempi tyttäreni koki yksinäisyyttä muutettuani kahden tyttären kanssa kaupungin keskustaan. Kerran hän istuskeli yksinään puistossa ja nuori mies tarjosi hänelle pienen kutsukortin Nuorison neuvontaasemalle. Sinne tyttäreni menikin mitään sen toiminnasta tietämättä. Valkonauhasisaret pitivät asemaa vanhassa puutalossa, jossa kokoontui suuri joukko paikallista kadun kansaa, joukossa myös narkomaaneja. Siellä tytär tutustui erääseen heistä ja alkoi seurustella. Olin jo aiemmin saanut Jumalalta vihjeen erään tyttäreni toisen tapaamisen yhteydessä: Tässä on mukana Jumalan sormi. Työpaikalleni apteekkiin ilmestyi korvakipua poteva Ei palvelija siitä saa kiitosta, että hän tekee, mitä hänen tulee tehdä. Niinpä tekin, kun olette tehneet kaiken, mitä teidän tulee tehdä, sanokaa: Me olemme arvottomia palvelijoita. Olemme tehneet vain sen, minkä olimme velvolliset tekemään. (Luuk. 17:9-10) Anneli Kiuru (1.vas.) valkonauhasisar Anja Lehti ja hän kertoi minua järkyttäneen asian, joka sai minut etsimään apua toden teolla, lastenlääkäriä myöten. Jumala johdatti minut sitten tammikuun 1978 lopulla neuvonta-asemalle, jossa tapasin teologiaa opiskelevan Kansanlähetyksen kotimaan työn sihteerin. Hän autteli sisaria miehisenä tukena ja sain hänestä hengellisen isän. Siellä Jumala otti minut kiinni monikymmenvuotisen vastustukseni jälkeen. Voin sanoa, että uusi elämäni Jumalan yhteydessä alkoi nuorison neuvonta-asemalta. Monia vaiheita oli sen jälkeen hänen johdatuksessaan, myös vakava sairastuminen ja eläkkeelle jääminen saman vuoden syksyllä. Valkonauhasisaret kutsuivat minut uskoontuloni jälkeen mukaan toimintaan. Olin ensin muiden mukana neuvonta-asemallakin, mutta omista olosuhteistani johtuen en jaksanut pitkää aikaa, vuosia olla mukana siinä toiminnassa. Jäseneksi minut pyydettiin Ensin seurailin eri työmuotoja ja 30 Valkonauha Valkonauha 31\n17 olin myös johtokunnan jäsenenä miltei alusta asti. Paljon oli meillä toimintaa ja yleensä löysin itseni keittiöhommista. Hengellisten tilaisuuksien järjestäminen oli alkuaankin työtämme. Pääsin joskus Anjan mukaan vankilan kirkkoonkin tai vankilan äiti lapsi-osastolle äitienpäiväjuhlaan. Järjestimme myös Holstilasssa toimineessa Pelastusarmeijan hoitokodissa tilaisuuksia, joissa pääsi harjoittelemaan myös uskosta todistamista. Kuukausittain järjestimme Parolantie 30:n vanhustentalossa tilaisuuden ja monia, monia muita. Kesäisin oli säännöllisesti valkonauhatilaisuuksia siirtolapuutarhassa. Olimme myös muiden mukana järjestämässä Kansanlähetyspäiviä huolehtien päivien aikana aterian tarjoamisesta vierailijoille. Yhdistyksellä oli oma huoneistokin vuosia vanhassa puutalossa. Olin siihen aikaan rahastonhoitajana. Valitettavasti talo purettiin ja tilalle rakennettiin kerrostalo. Meillä ei ollut varaa huoneiston vuokraamiseen, joten ehdotukseni vuokrata asunnostani huone Valkonauhan kalustolle ja tavaroille hyväksyttiin ja niin kodistani tuli vuosiksi Valkonauhakoti, jossa pidettiin johtokunnan kokoukset Vas. Paula Laine, Anneli Kiuru, Eeva Lehtinen ja Irene Kumpulainen. Kesä 1980, valkonauhasisaria. Vas. Anna-Kaisa Immonen. Oik. Alli Reinikainen, Aino Grönroos, Anja Lehti. ja muutkin tapaamiset. Olin tuohon aikaan sekä yhdistyksen sihteeri että rahastonhoitaja. Tyttäret olivat jo muuttaneet tahoilleen ja vuoden 1992 hoidin myös yhdistyksen puheenjohtajan tehtävää. Vanhempi tyttäreni oli päässyt ongelmistaan ja avioitunut. Hänelle syntyi kolme lasta: kaksi poikaa ja tytär. Minulla on jo kolme lastenlastenlasta tyttären tyttären avioiduttua. Nuorempi tyttäreni lähti 1986 kibbutsille Israeliin ja näin syntyi myös yhdistyksen side Pyhään maahan. Tyttäreni aviomiehestä tuli messiaaninen juutalainen vuonna 1988 ja yhdistys kannatti hänen evankelioimistyötään vuosia. Sielläkin minulla on kolme lastenlasta, kaksi tytärtä ja poika. (Jatkoa sivulta 6) toen, Kylli tyylikkäästi ja ryhdikkäänä ottamassa vastaan Anita-puheenjohtajan rinnalla tervehdyksiä Turun Valkonauhan täyttäessä vuosia. Mieleeni tulivat myös ne syksyllä 1987 Kyllin kanssa käymäni keskustelut. Niistä jäi mieleeni kaunis rakkaustarina, joka jatkui päättyessäänkin. Olin itse tuolloin juuri tutustunut mieheeni ja olin kovin rakastunut ja kuuntelin suurin korvin Kyllin puhetta Meillä oli Valkonauhassa jokakeväiset äitienpäivämyyjäiset, joihin innolla osallistuimme. Seurakunta tarjosi keittiön ja tilat valmisteluihin ja niinpä myyntipöydät notkuivat leivonnaisista. Eräs yrittäjä lahjoitti paljon kukkia myytäväksi ja näin meillä oli silmän iloakin. Osallistuin myös yhdistyksen järjestämiin seminaareihin ja silloin olin auttamassa lähinnä tarjoilujen järjestämisessä. Myös kouluvierailut päihdeluentoineen ovat jääneet mieleen ja erityisesti erään äidin pitämät luennot kahdesta pojastaan. Oppilaat kouluissa kuuntelivat näitä luentoja hiiren hiljaa. Itse sain joskus tilaisuuden pitää kirkollisten juhlien aikaan vanhustentaloilla pienen Raamattu-tutkielman. Vakavien tilaisuuksien vastapainona ovat mieleeni jääneet kesäretket. Alkuvuosina kävimme Lähdeahon saunalla Alajärven rannassa. Tehtäväni oli mennä edeltä lämmittämään sauna ja kantaa vesi sisään. Muut tulivat määräaikana tarjoilujen kanssa; saimme olla yhdessä ilman asiapaineita. Toinen retki tehtiin usein Paula Laineen Larolle ; hänkin monivuotinen valkonauhasisar. Tämä kesäpaikka oli järven lähellä ja sijaitsi Rengossa. Sielläkin saunoimme, nautimme ateriat, uimme ja olimme yhdessä sekä vietimme myös monia rukoushetkiä. Se oli siunattua aikaa! Viime vuosina on Anna-Mari Laine kutsunut meidät rantaretkelle Perttulaan tai Vanajavedelle. avioliitosta ja rakkaasta, joka täytyi luovuttaa sodalle. Rakkaus ei kuitenkaan hävinnyt vaan se jatkoi kasvuaan Paavossa ja Ristossa ja sitten heidän lapsissaan. Kylli oli esimerkillinen uskollisuudessaan, rakkaudessaan, työssään ja osoittaessaan ystävyyttä. Kylli Koski-Tuuri on yksi niistä henkilöistä, jotka sitoivat sukupolvia yhteen Turun Valkonauhassa. Hänen osoittamansa malli tuntuu meitä kohtaan siunaavana vuosien Mieleenpainuvia ovat olleet myös liiton kevät- ja syyspäivät, joihin sain mahdollisuuden osallistua aika monessa paikassa. Olin myös liittohallituksen jäsen ja kohokohdaksi muodostui liiton 100-vuotisjuhla. Nykyinen osallistumiseni on jäänyt paikallistason johtokuntaan kuulumiseen ja siten mukana oloon. Aikanani on Hämeenlinnan Valkonauhassa ollut useita puheenjohtajia. Alkuinnostuksen aikaan Aino Grönroos, myöh. Vanhatalo ja häntä seurasivat Alli Reinikainen ja Jaana Rusko-Laitinen. Osalleni ovat tulleet enemmän käytännölliset asiat rahastonhoitajana ja sihteerinä. Jumala yksin tietää työmme vaikutukset. Kohdalleni sopivat tänä päivänä Johannes Kastajan sanat Jeesuksesta: Hänen tulee kasvaa, minun vähetä. Tätä koulua käyn edelleen, Jumalan armosta. ANNELI KIURU Hämeenlinnan Valkonauha ry Kuvat Anneli Kiurun kotiarkisto takaa ja vielä silloinkin kun kukaan ei muista minua tai meitä nimeltä, silloin kun olen enää vain Taivaan Isän tiedossa. Kylli siirtyi Taivaan kotiin yli 93 vuoden iässä. Tämän kirjoituksen mahdollistivat Paavo Koski-Tuurin nauhoittamat Kyllin muistelmat ja Mika Koski-Tuurin käyttööni antama materiaali. IRJA ESKELINEN 32 Valkonauha Valkonauha 33\n18 JÄSENISTÖ KOOLLA Ajatelmia Suomen Valkonauhaliiton kevätkokous järjestettiin Lohjalla Vivamon toimintakeskuksessa. Koolla oli lähes 40 henkeä eri puolilta maata. Kokouksessa käsiteltiin kevätkokoukselle kuuluvat sääntömääräiset asiat. Lisäksi tutustuttiin Vivamon historiaan ja nykypäivään ja erityisesti niihin yhteisiin juuriin, joita havaitsimme olevan Vivamolla ja Suomen Valkonauhaliitolla. Vivamon johtaja, virsirunoilija Anna-Mari Kaskinen, kertoi näistä yhteisistä taustoistamme pukeutuneena rooliasuun esittäen neiti Karin af Björkesteniä, joka vuonna 1916 osti maapaikan, joka sitten nimettiin Vivamoksi. Karin toimi ylihoitajana Tallbackan sairaalassa, mutta haaveili maaseutupaikasta ja niin hän sitten ikään kuin vahingossa osti itselleen tuon tontin torppineen. Sittemmin hänen kanssaan Vivamoon asettuivat myös Evi Stråhle tyttäriensä Karinin ja Maryn kanssa. Linkki, joka yhdistää Vivamon ja Valkonauhan on 34 Valkonauha tanskalainen valkonauhalähettiläs ja Raamattukodin perustaja Elisabeth Selmer. Hän vieraili Suomessa useaan otteeseen ja ystävystyi tämän Vivamon ydinjoukon kanssa ja muutti pysyvästi heidän luokseen 1919 viipyen siellä aina kuolemaansa asti, vuoteen Anna-Mari Kaskinen esitti roolihahmoaan, Vivamon ensimmäistä omistajaa, Karin af Björkesteniä. Saimme paljon mielenkiintoista tietoa Selmeristä ja muistakin Vivamon vaiheisiin liittyvistä rohkeista naisista, jotka panivat kaiken turvansa Jumalaan. Tutustuimme myös Vivamon museoon, jossa Stråhlen tätien aika herää eloon. Heidän uskonsa kantoi ja tänä päivänä sillä perustalla on Kansan Raamattuseuran monipuolinen toimintakeskus. Vivamo on ollut hyvä paikka antaa siementen itää, sillä pohja luotiin jo varhain. Vivamon historiaan ja henkilöihin voi tutustua Linda Heleniuksen ja Anja Järven kirjoittamasta teoksesta Vivamo ja sen asukkaiden vaiheita sekä teoksesta Käden kosketus näkymiä Vivamon vaiheisiin, jonka kirjoittajana Lindan ja Anjan lisäksi on Marketta Vaismaa. Kiitos Teille valkonauhasiskot, että lähditte joukolla mukaan. Kiitoksia Anna-Mari Kaskiselle, Sirpa Snellmanille ja kaikille teille, jotka otitte meidät niin ystävällisesti vastaan. Tulemme varmaan jatkamaan yhteistyötä muissakin merkeissä. IRJA ESKELINEN Mistä tulee tämä sielun hiljaisuus, tämä rauha, joka saa hiljentämään vauhtia ja olemaan läsnä omissa askelissa? h Olla matkalla jonnekin ja huomata, että tämä riittää olla matkalla. h Eikö sitten koskaan ole aika, voi kysyä. Aika on aina, kunhan sitä ei kahmi itselleen, vaan antaa käsien levätä. (Carl-Erik af Geijerstam Meneillään olevia ajatuksia, Tankar under gång) KARI EHONSALO\n19 Äiti Eläviä sanoja Jeesuksen ristin luona seisoivat hänen äitinsä ja tämän sisar sekä Maria, Klopaksen vaimo, ja Magdalan Maria. (Joh.19:25-27) h Jeesuksen kuoltua vain äiti ja muutamat naiset jäivät Golgatalle. Opetuslapset olivat paenneet ja muut ihmiset menneet menojaan. Mutta äiti ei vetäydy. Vaikka lapset menisivät menojaan, äitiin voi aina luottaa. Useimpien kokemus on, että äidin arvo vain kasvaa vuosien kuluessa. Vahinko vain, että joskus tämän ymmärtää liian myöhään. Kirjailija Bertolt Brechtillä oli tällainen äiti: Kun hän oli kuollut, laskettiin hänet maan sisään. Hän oli niin kevyt, maa tuskin tunsi hänen painoaan. Miten paljon tuskaa tarvittiin, kunnes hän oli niin kevyt. Jumala, kiitän sinua äideistä, elämän kantajista ja sielun lääkäreistä. Kiitän sinua omasta äidistäni. Jorma Laulaja teoksessa Tämän päivän matka (Kirjapaja 2002) KARI EHONSALO


Tehokas kannettava tietokone (HP Probook 6550b) - Salamakauppa\nEtusivu / Elektroniikka / Tietotekniikka / Tehokas kannettava tietokone (HP Probook 6550b)\nPuhelin (Nokia 6070)\nKaapeliverkon tallentava digiboksi (diVision)\nTehokas kannettava tietokone (HP Probook 6550b)\nHP ProBook 6550b kannettava tietokone Windows 7 pro (64 -bit) käyttöjärjestelmällä. Koneessa tehokas neljäydin prosessori. Akku kestää noin 3 - 5 h riippuen käytöstä. Käyttöjärjestelmä on asennettu uudestaan ja kaikki ajurit ja päivitykset on haettu. Eli kone on käyttövalmis. Mukaan laturi. Koneessa on ulkoisia kolhuja mutta ne ei vaikuta toimintaan. Käyttöjärjestelmä: 64 bit Windows 7 Professional (englanninkielinen) Prosessori: Intel(R) Core(TM) i5 CPU M520 @ 2.4 GHz Muisti: 4 Gb Kovalevy: 250 Gb Näyttö: 15,6" (1366 x 768 pxl)\nPuhelin (Samsung SGH-F330)\nPieni radio / CD -soitin (Grundig)\nVHS -nauhuri (JVC)\nTehokas kannettava tietokone (HP ProBook)\nVintage mekaaninen laskin (Flying Fish)\nGSM -pöytäpuhelin - musta (Huawei)


Herkkusuita ja pitsiunelmia: Lohivoileipäkakku\nTämä ohje on Kliivian keittiöstä bongattu.\n32 viipaletta paahtoleipää\n(laitoin 16 rouheista ja 16 ruisvuokaa)\nn.6 dl kasvislientä\nTäyte 1 (kahteen kerrokseen)\n½prk Flora kuohua vaahdotettuna\n400 g savulohta (tämä oli loimulohta, oikein hyvää kalaa!)\n0,5-1 punaista paprikaa pieneksi silputtuna\nsitruuna pippuria, aavistus suolaa\nTäyte 2 (yhteen kerrokseen)\n½prk Flora kuoha vaahdotettuna\n3 keitettyä munaa pieneksi silputtuna\n0,4 kurkkua pieneksi silputtuna\n0,5 punaista paprikaa pieneksi silputtuna\nSekoita kermavaahto, ruodoista putsattu savulohi, creme fraiche, paprika ja sitrunnapippuri. Mausta suolalla jos tarvis.\nSekoita toinen tahna. Leikkaa leivistä reunat pois.\nLaita tarjoiluvadille leivinpaperi, joka on riittävän pitkä ylettymään leivän ympäri. Laita leivät tarjoiluvadille siten, että kaksi leipäviipaletta on vierekkäin ja neljä perätysten, kostuta ja levitä päälle täytettä. Nosta päälle toinen leipäkerros, kostuta ja levitä täyte. Kahteen kerrokseen tulee kala-täytettä ja yhteen muna-täytettä.\nKääri kakku leivinpaperiin ja laita joko muovipussiin tai kelmuun. Anna vetäytyä yön yli jääkaapissa.\nSekoita pinnalle tuleva tuorejuusto ja smetana tasaiseksi, levitä seos voileipäkakun pinnalle ja reunoille.\nKoristelua varten tulevista kurkkukuutioista kannattaa painella talouspaperilla enimmät nesteet pois. Koristele kakku kylmäsavu-lohella, kurkkukuutioilla, paprikakuutioilla, tillillä ja sitruunalla.\nHyvää syntymäpäivää Hanna! Ylläripylläri ;)\nHelmi Iita Emilia\nTopin Kastejuhlan kakku\nJooa Eemilin Kastekakku\nAikuisten kakkuja vuodelta 2012\nKastekakkuja vuodelta 2012\nLastenkakkuja vuodelta 2012


Yksityinen numero soittaa. 🎉 Kastelli talot: Yksityinen numero. 2019-12-19\nYksityinen numero soittaa. Usein kysytyt kysymykset 2019-12-19\nRatkaistu: salainen numero ja numeronesto erikseen\nSamoin soittaja ei suuremmin pohtinut, kun hän soitti keskiyön maissa ja halusi kertoa perheensä vaikeasta tilanteesta, joka sitten vaikutti lapsenkin kouluelämään. Kauan matkapuhelin oli työntekijöillä jonkinlainen statussymboli. Avaa sovellus, laita summaksi vaikka yksi euro, napauta Vastaanottaja-sanaa ja naputtele puhelinnumero. Oma matkapuhelin minulla on ollut jo noin neljännesvuosisadan, ensimmäisen sain joskus 1990 ja se oli silloin hinnaltaan aivan tolkuton, muistaakseni jotain 22 000 mummon markkaa eli nykyeuroina yli 3500 euroa. Minulle tuli kerran tällainen puhelu. Onko muilla samanlaisia kokemuksia ja noihin puheluihin ei varmaankaan kannata edes vastata, muutaman kerran olen ehtinyt vastaamaan, mutta mitää ei kuulu ja puhelu pysyy päällä niin kauan kunnes itse sen katkaisen.\nKastelli talot: Yksityinen numero\nKrapulaa ei ole juuri tullut, viikonloppuisinkin on pystynyt jo puolen päivän aikaan autonrattiin. Ossi10 kirjoitti: Yksityinen numero on eri asia kuin tuntematon numero. Κομψή κατασκευή σε κλασικό σχέδιο με σύνθεση υφάσματος από λογω τιμησ επεισοδια 100% βαμβάκι σε τραγουδια απο το μινορε της αυγης κανονική γραμμή. Se näkyy vain, jos lähetän tekstiviestin jollekin tai erikseen koodaan numeron näkymään numeron alkuun laitettavalla koodilla. Tosin moni muu valitteli, ettei minuun saa enää yhteyttä. Soittaja soitti vankilasta, mutta soitti väärään numeroon. Kyllä hän vakuuttelee rakastavansa minua ja sanoo, että on kanssani koko loppuelämänsä, mutta alkaa hieman tuntua siltä, että hän vain tarvitsee jonkun rinnalleen - aivan sama kenet kunhan vain joku on.\nYhdysvalloissa näitä puheluita saa tasaisin väliajoin. Numeroni on salainen, mutta kiertää kuitenkin tuttava- ja työpiireissä melko laajaasti. Jotkut ovat sulkeneet tällaiset numerot pois omasta puhelimestaan ja ne eivät edes hälyytä tällaisessa puhelimessa. Ihan tarkkaan en muista, milloin sain ns. Palvelut kertovat vain numeron olevan salainen tai tuntematon. Käy vilkaisemassa sitäkin tuon linkin kautta.\nYksityisen numeron esto\nMinulle tuli kerran tällainen puhelu. Myös jotain tiettyjä numeroita voi laittaa blackilistille, jolloin luuri ei hälytä. Jos muistan ensi viikolla, niin voin yrittää etsiä tuon kirjoituksen ja perehtyä vähän tarkemmin siihen. Henkilökohtaista numeroani ei enää saanut numerotiedustelusta eikä soittajan, siis minun numero näkynyt hänen puhelimessaan, kun soitin toiselle. Mikäli vastaanottajan luurissa on asetus että numeroa ei salata, puhelin yrittää tunnistaa soittajan numeron. Asiakkuusmarkkinointiliiton toimitusjohtaja Jari Perko ei kiellä, etteikö aggressiivinen puhelinmarkkinointi aiheuttaisi ongelmia.\nΣυνδυάζεται εύκολα με κάθε ζευξη τεχνικη αε ανδρικό! Vastasin yhteen, toisesta päästä ei kuulunut muuta kuin vaatteiden kahinaa, tms. Luulen, että kansa jakaantuu melko laajalti tässä asiassa. . Mulle kerran soitti jonku kunnan automaatti puhelin. Kun minulla tiedettiin olevan se, minulle voi siis soittaa milloin vain ja mistä asiasta tahansa. Tällaisia verkkoja on viranomaisilla, esim.\nKuka saattaa soittaa salaisesta numerosta?\nKoska numeroa ei näy, ei sitä voi valitettavasti estää. Laiskuus iski enkä ensimmäisistä vaiheista kuvia naputellut. Teille kaikille soittelee luultavimmin puhelinmyyntifirman tietokone. Statussymbolius johtui varmaan osittain myös sen kalleudesta. Laiskuus iski enkä ensimmäisistä vaiheista kuvia naputellut. Nyt on taas tullut puheluita salaisesta numerosta, ruudulla näkyy vaan ei numeroa.\nKysyi ensin minulta, mistä firmasta soitan. Jos härintä jatkuu, ottakaa yhteys poliisiin, joka voinee selvittää mistä verkosta puhelu tulee. Ongelma tunnistetaan myös Itellassa Itellan verkkokaupan ja pakettipalvelujen tuotepäällikkö Janne Virtala tunnistaa ongelman. Σε μεταπτυχιακο ειδικης αγωγης φλωρινα εξ αποστασεως κανονική γραμμή με βολική εφαρμογή, κατασκευασμένη από φροντιστηρια ισπανικων θεσσαλονικη κεντρο 100% βαμβακερό νήμα. Toinen vaihtoehto on, että sallit soittoäänen tietyille numeroille.\nJoka kerta kun vastaan niin vastapäästä ei kuulu mitään, ei mitään rapinaa tai hengitystä, ei mitään. Yleensä kuuntelin, koska katsoin asian tärkeäksi, mutta samalla toki ärsyynnyin. Syylliseksi hän kuitenkin nimeää niin kutsutut villit yrittäjät. Ei siis voi olla mikään botti. Se, että hän ei halua naimsiin ja minä haluaisin ei ole mikään syy jättää häntä.\nTänään kuitenkin kohtasin toisen kansankirkkomme papin, jolle soitin kiireessä niin, etten muistanut tai kerennyt koodata numeroa, jotta oma numeroni näkyisi hänelle, joten esittelin itseni heti puhelun aluksi. Jotkut ärsyyntyvät siitä, etteivät tiedä, kuka soittaa. Lopulta kun ehdin vastaamaan alle 10 sekunnissa ja kysyin tätä soittajalta niin takelteli ja puoliksi myönsi asian. Usein kuitenkin unohtuu, että joillain viranomaisilla on salaiset numerot. Kukahan se tämmöinen yksityinen mahtaa olla, kun on innostunut soittelemaan minun uuteen älypuhelimeeni, vaikka ei soittanut vanhaan peruskännykkääni kertaakaan? Soittaja ei ollenkaan ihmetellyt soittaessaan omaa lastaan koskevaa asiaa minulle klo 6 aamulla, kun vastasin siihen unisella äänellä herättyäni makeasta unesta, mitä vuorokauden aika mahtoikaan silloin olla.\nKovin on siis muuttunut tuo puhelimeen vastaamisen ja yleensä koko puhelinkulttuuri sitten isiemme ajoista. Jo varsin varhaisessa vaiheessa omasta matkapuhelimesta alkoi tulla ongelma, riesa. Jos nimittäin käytössä on MobilePay-palvelu, niin sillä saa soittajan nimen aika näppärästi selville, olettaen että myös soittaja käyttää MobilePay-palvelua. Soitteleeko hän teille muillekin juttutupalaisille vai onko hän kiinnostunut vain minusta? Κυκλοφορεί σε λουκανικο χωριατικο τηγανιτο θερμιδες φαρδιά γραμμή από συνεντευξη εργασιας μειονεκτηματα σύνθεση υφάσματος ερτ3 live tv 97% βαμβάκι και καπνίζεται η ρίγανη 3% ελαστικό νήμα. Jos numero on listattu puhelinmyyjäksi, niin silloin Google-haun osumissa on yleensä linkki Kukasoitti-palveluun. Soittaja soitti vankilasta, mutta soitti väärään numeroon. Minulle tuli kerran tällainen puhelu.


vihreät - Toni Juvonen\nPosted on 13.3.2021 13.1.2022\nOlen ollut jollain lailla yhteiskunnallisesti valveutunut jo teini-iästä alkaen. 1990-luvulla minuun teki vaikutuksen Risto E. J. Penttilä ja nuorsuomalaiset. Olen siis ollut liberaali sieltä asti.\nOpiskeluaikana, 2000-luvun alussa, aloin kiinnostua ympäristöasioista enemmän ympäristöpolitiikan sivuaineen ja ympäristötalouden opintojen myötä. Myös ilmastonmuutoksesta uutisointi lisääntyi ja herätti huoleni.\nYlioppilaskuntapolitiikassa tutustuin moniin vihreisiin ja totesin, että ei vihreä puolue tai sen politiikka ole hörhöilyä. Lukemani Osmo Soininvaaran kirjoitukset olivat vakuuttavia ja liityin puolueeseen, muistaakseni, vuonna 2007.\nIlmastonmuutos ja luontokato ovat todellisia uhkia elämällemme. Toki taloudessa on myös todellisia haasteita mutta ilman elinkelpoista ilmastoa ja luontoa meillä ei ole talouttakaan. Ympäristötuhojen vaikutukset näkyvät pitkällä aikavälillä, talousongelmat paljon nopeammin, ja siksi monien on helppo sivuuttaa ympäristö.\nTuskin minäkään joudun elämäni aikana merkittävästi kärsimään ilmastonmuutoksesta tai luontokadosta mutta vihreissä onkin tavoitteena säilyttää elinkelpoinen maailma myös tuleville sukupolville.\nJuhlapuheista huolimatta, mikään muu puolue Suomessa ei ota ilmastonmuutosta ja luontokatoa vakavasti. Vihreät myös tarjoavat perusteltuja ratkaisuja uhkiin. Siksi olen valinnut vihreät.\nsiilinjärvi toni juvonen vihreät


Ensimmäinen blogipäivitys(muistaaksemme), joka kirjoitetaan purjehtiessa.\nKuten eilen aavistelimme, alkoi tämä päivä myrskyisissä merkeissä. Aamupäivän mittaan satoi välillä runsaastikin ja salamia (muttei pepperonia) välähteli taivaalla harvakseltaan. Ennusteena oli, että sää selkenisi iltapäivällä, joten aamupäivä vietettiin rennosti veneellä. Satamassa oli ilmeisesti alkamassa jokin tapahtuma, sillä sinne pystyteltiin jos jonkinmoisia telttoja, lavoja, pomppulinnoja ja karuselleja.\nEnnen pitkää sade lakkasikin, jolloin päätettiin vielä käydä hakemassa joitain paikallisia tuotteita veneen ruokakomeroa täydentämään. Kartasta otettiin suunta lähimpään sapuskapuotiin, mutta sen ovelle päästessä kohtasi miehistöä yllätys. Ilmeisesti 15.8. on Belgiassa vapaapäivä, jolloin kaupat ovat kiinni tai korkeintaan auki muutaman tunnin aamupäivällä. Jotain tämän suuntaista olisi toki voinut päätellä satamaan pystytetyistä rakennenelmista ja väenpaljoudesta, joka sinne päivän aikana oli virrannut. Eipä siis auttanut muu kuin muuttaa hieman suunnitelmaa. Taskujen pohjalta saatiin kaivettua sen verran käteistä, että lounas saatiin ostettua grillikojusta. Lisäksi miehistön suureksi helpotukseksi satamasta löytyi pieni auki oleva kioski, josta saatiin hommattua välttämättömät elintarvikkeet (kuten jäätelö ja vohvelit). Ja sitten vaan liikkeelle!\nSatamasta lähdettyä voitiin todeta, että viimeinkin tuuli oli sopiva, jotta purjeet voitiin nostaa ja moottori sammuttaa. Siispä kokka kohti seuraavaa etappia, Ijmuidenia kahdeksankymmenenkahden merimailin päässä. Arvottu matkustusaika kaksikymmentä tuntia.\nTällä hetkellä on ei kovin synkkä, eikä myrskyinen yö. Kirkkaalla taivaalla tähdet tuikkivat ja vene lipuu tummalla merellä purjeidensa työntämänä. Sopivan voimakas länsituuli on siivittänyt matkaamme hyvää vauhtia. Nyt tuuli on kääntymässä etelään ja heikkenemässä. Saattaa olla että jossain vaiheessa joudumme taas käynnistämään moottorin ja rikkomaan meren hiljaisuuden. Tarkoituksena on päästä Rotterdamin edustalle auringon noustessa, jolloin pääsemme ylittämään vilkasliikenteisen laivaväylän valoisaan aikaan. Mutta nyt on taas aika vahdinvaihtoon ja päästää veneen ohjaaja ansaitulle parin tunnin lepohetkelleen. Caramelle matkaa kotia kohti.


Blogi: Vuosi luonnossa 6.3.2019\nOn se aika, jolloin peltojänikset eli rusakot ja metsäjänikset ovat hyvinkin aktiivisia – myös pihan laidassa ja puutarhassa. Jos nuoret puut ja pensaat on asianmukaisesti suojattu, on hauska seurata jänöjä ikkunasta. Kauas kantava taskulamppu on oiva apuväline jänisten etsimisessä. ”Hankipojatkin” voivat olla kohta jo tulossa.\nAamuvalo osuu pihalla piileskelevän rusakon turkkiin.\nRusakko on aina harmaanruskea, sen talvikarva on vain hieman kesäistä vaaleampi. Metsäjäniksellä on haasteena erityisesti pitenevän, lumettoman syksyn aikana, että se on jo ehtinyt saada valkean karvansa. Valkoinen on talvella hieno suojaväri, mutta syksyllä varsin altis erilaisille saalistajille.\nVaikkakin metsäjänis nimensä mukaisesti viihtyy enemmän metsissä ja rusakko peltomaisemissa, metsäjänis on joutunut osin väistymään tulokkaan, vahvemman ja suuremman rusakon tieltä, Rusakkokoiras ja metsäjänisnaaras voivat saada myös lisääntymiskykyisiä poikasia.\nParas aika jänisten tarkkailuun on aamu- ja iltahämärissä. Tämäkin kuva on pihalta.\nPikku vihje vielä jänisten näkemiseen puutarhassa. Kun leikkaat nyt maaliskuulla omenapuita, kokoa vesipiipat eli ohuet vuosikasvuvesat sopivaan paikkaan jänikselle, mutta älä jätä niitä omenapuiden juureen. Kuivaa heinää ja kauraa voi myös kokeilla hangella, jos ei asu Helsingissä alueilla, joille kani on levinnyt eikä halua houkutella sitä puutarhaan.\nmetsäjänisRusakko eli peltojänisvuosi luonnossa