Tietosuojaseloste - Metsä Kolo\nTässä tietosuojaselosteessa informoimme yksinomaan Lapin Metsäläinen Oy:n Johku-kaupan asiakasrekisteristä ja sen tietojen käsittelyn periaatteista. Voimme ajoittain muuttaa tietojasuojakäytäntöjämme sekä tätä tietosuojaselostetta. Suosittelemmekin tutustumaan tietosuojakäytäntöihimme säännöllisesti.\nLapin Metsäläinen Oy:n verkkokaupan asiakasrekisteri\nEU:n yleisen tietosuoja-asetuksen mukainen oikeusperuste henkilötietojen käsittelylle on sopimus, joka syntyy asiakkaan tilatessa tuotteita ja/tai palveluja Lapin Metsäläinen Oy:n verkkokaupasta. Rekisterin tarkoituksena on mahdollistaa Lapin Metsäläinen Oy:n verkkokaupan avulla verkossa tapahtuva kaupankäynti, kuten esimerkiksi tilaustietojen, laskutustietojen, maksuvahvistustietojen tai käsittelytietojen välittäminen Lapin Metsäläinen Oy:n ja asiakkaan välillä. Tämän lisäksi rekisteriä kerätään asiakaspalvelun edellyttämien yhteydenottojen mahdollistamiseksi, asiakassuhteen ylläpitämiseksi sekä sähköiseen markkinointiviestintään silloin kun asiakas on antanut tähän suostumuksensa.\nLapin Metsäläinen Oy ei millään tavoin tallenna asiakasrekisteriinsä muiden kauppiaiden tuotteisiin tehtyjä tilauksia tai niihin liittyviä tietoja.\nTietoja säilytetään niin kauan kun käyttäjällä ja Lapin Metsäläinen Oy:llä on voimassa oleva keskinäinen sopimus ja/tai suostumus.\nTiedot kerätään Johku-verkkopalvelun sähköisillä lomakkeilla. Asiakkaat syöttävät tiedot henkilökohtaisesti tilatessaan Lapin Metsäläinen Oy:n Johku-verkkokaupasta.\nJokaisella rekisterissä olevalla henkilöllä on oikeus tarkistaa rekisteriin tallennetut tietonsa ja korjata mahdollinen virheellinen tai puutteellinen tieto. Tämän oikeuden automatisoi Lapin Metsäläinen Oy:n käyttämä Johku-järjestelmä seuraavalla tavalla:\nOma Johku tarjoaa myös mahdollisuuden päättää Oma Johku -sopimus ja poistaa tiedot Oma Johkusta. Mikäli käyttäjä lopettaa Oma Johkun käytön ja päättää sopimuksensa Johkun kanssa, kaikki omien tietojen hallintaan liittyvät automaattiset toiminnallisuudet lakkaavat. Sopimuksen päättymisen jälkeen käyttäjän tulee hallinnoida omia tietojaan (tarkistus, oikaisu, oikeus tulla unohdetuksi, rajoittaminen, oikeus siirtää järjestelmästä toiseen) kirjallisesti suoraan Lapin Metsäläinen Oy:n kanssa. Lapin Metsäläinen Oy voi pyytää tarvittaessa pyynnön esittäjää todistamaan henkilöllisyytensä. Lapin Metsäläinen Oy vastaa kirjalliseen pyyntöön EU:n tietosuoja-asetuksessa säädetyssä ajassa (pääsääntöisesti kuukauden kuluessa).\nHuomioida kuitenkin kannattaa, että Lapin Metsäläinen Oy:n asiakasrekisteriin tallennetut tiedot syntyvät aina asiakkaan ostaessa tuotteita ja/tai palveluja. Tällöin Lapin Metsäläinen Oy:ta sitoo myös kirjanpito- ja verolainsäädännön asettamat velvoitteet aineiston säilyttämisestä.


Uudet opiskelijat valittu ammatilliseen koulutukseen, lukiokoulutukseen sekä perusopetuksen jälkeisiin valmistaviin koulutuksiin | Opetushallitus\nKevään hauissa perusopetuksen jälkeisiin koulutuksiin haki 78 297 hakijaa, joista 69 490 sai opiskelupaikan. Perusopetuksen päättävistä 99 % haki koulutukseen. Heistä 95 % sai opiskelupaikan.\nTänä vuonna haut ja valinnat toteutettiin ensimmäistä kertaa kaikissa valtakunnallisissa hauissa samassa aikataulussa. Uudistus liittyy oppivelvollisuusiän laajentumisen yhteydessä voimaan tulleeseen hakuvelvoitteeseen.\nOppivelvollisilla oli ensimmäistä kertaa velvollisuus hakea toisen asteen koulutukseen, nivelvaiheen koulutukseen tai muuhun oppivelvollisuuden piiriin kuuluvaan koulutukseen ennen perusopetuksen viimeisen vuosiluokan päättymistä. Hakeutumisvelvollisuus toisen asteen koulutukseen koski käytännössä tänä keväänä perusopetuksen päättäneitä nuoria (pääosin vuonna 2005 vuonna syntyneet).\n65 970 sai paikan ammatillisesta koulutuksesta tai lukiokoulutuksesta\nKevään yhteishaussa ammatilliseen koulutukseen ja lukiokoulutukseen haki 74 490 hakijaa, joista noin 89 % eli 65 970 sai opiskelupaikan (viime vuonna 90 %). Ammatilliseen koulutukseen haki ensisijaisesti 39 310 hakijaa, joista opiskelupaikan sai 33 690. Lukiokoulutukseen haki tänä keväänä 35 130 hakijaa, joista opiskelupaikan sai 32 270. Ruotsinkielisiin koulutuksiin hyväksyttiin 3 300 hakijaa.\nAmmatillisen koulutuksen ja lukiokoulutuksen yhteishaussa haki 59 800 perusopetuksen päättävää, joista 55 630 sai paikan. Heistä hyväksyttiin 24 430 (44 %) ammatilliseen koulutukseen ja 31 220 (56 %) lukiokoulutukseen. Viime vuonna hyväksytyt jakautuivat samassa suhteessa ammatillisen ja lukiokoulutuksen välillä.\nErityisoppilaitoksista opiskelupaikan sai 2 020, perusopetuksen jälkeisestä valmistavasta koulutuksesta 4 190\nErityisoppilaitosten haussa oli mahdollista hakea vaativan erityisen tuen perusteella järjestettäviin ammatillisiin perustutkintoihin, ammatilliseen koulutukseen valmentavaan koulutukseen sekä työhön ja itsenäiseen elämään valmentavaan koulutukseen. Erityisoppilaitosten haussa oli kaikkiaan 3 660 hakijaa, joista 2 020 sai opiskelupaikan.\nPerusopetuksen jälkeisen valmistavan koulutuksen haussa haettavina olivat paikat kymppiluokalle, ammatilliseen koulutukseen valmentavaan koulutukseen ja maahanmuuttajien ja vieraskielisten lukiokoulutukseen valmentavaan koulutukseen (LUVA). Haussa oli kaikkiaan 5 100 hakijaa, joista 4 190 sai opiskelupaikan.\nOppilaitokset julkaisevat kevään yhteishaun tulokset 17.6. alkaen. Kaikki sähköpostiosoitteen antaneet hakijat saavat sähköpostilla tiedon opiskelijavalinnan tilanteesta sekä linkin opiskelupaikan vastaanottamiseen. Jos hakija ei ole antanut sähköpostiosoitettaan, hän saa tiedon opiskelijavalinnasta kirjeitse. Ilman opiskelupaikkaa jääneet saavat sähköpostin lisäksi kirjepostissa tiedon yhteishakutuloksista ja muista mahdollisuuksista saada opiskelupaikka.\nOpiskelupaikka pitää ottaa vastaan viimeistään 1.7. Oppilaitosten hyväksymiskirjeissä on tarkemmat ohjeet opiskelupaikan vastaanottamiseen liittyen.\nVapaaksi jääneille opiskelupaikoille on hakuja käynnissä\nNyt valitsematta jäänyt voi tulla valituksi varasijalta vielä kesän aikana. Tämän lisäksi oppilaitokset voivat järjestää jatkuvia hakuja muun muassa täyttääkseen valtakunnallisissa hauissa vapaiksi jääneitä paikkoja. Lisäksi oppivelvolliset voivat hakea esimerkiksi kansanopistojen oppivelvollisille suunnattuun vapaan sivistystyön koulutukseen. Tietoa koulutustarjonnasta ja hakuohjeita löytyy oppilaitosten verkkosivuilta, Opintopolusta ja kansanopistot.fi -sivulta.


K-market harjaan Inarissa\nInarin kirkonkylän K-marketin harjannostajia on vietetty Inarissa. Paikalla oli runsaasti Antti Holmbergin rakennusväkeä, talon suunnittelijoita ja Keskon edustajia.\nLiiketalon rakennuttaja Antero Ylävaara piti harjannostajaispuheen jossa kävi myös Inarin ja tämän kauppapaikan pitkän historian. Inarin kylän talvimatkailu on kasvanut voimakkaasti kansainvälisen matkailun ansiosta viimeisten vuosien aikana.Uusia majoitustiloja on tullut useita ja entisiä on laajennettu.\nUusi ja nykyaikainen noin 1000 neliön K-market valmistuu helmikuun lopussa. Liiketalo tulee Inarin keskeisimmälle paikalle valtatien varrelle Hotelli Inaria vastapäätä. Tällä samalla paikalla on harjoitettu kauppaa ainakin 90 vuoden ajan.\nEnsimmäinen varsinainen myymälä tälle paikalle rakennettiin vuonna 1931 Petsamon Osuuskaupan toimesta. Lapin sota tuhosi kaupan ja kauppaa harjoitettiin sen jälkeen myyntikojussa kahden vuoden ajan.\nUusi Osuuskaupan myymälärakennus valmistui 1948 ja sitä sanottiin yhdeksi sodanjälkeisen Suomen parhaaksi maaseudun myymälärakennukseksi.\nUusi entistäkin isompi osuuskaupan myymälärakennus rakennettiin samalle tontille ja sen avaisia vietettiin toukokuussa 1970 ja entinen myymälärakennus purettiin uuden vierestä.Osuuskaupan vetäytyessä Lapin pieniltä paikkakunnilta maaliskuussa 1987 Inarin kiinteistö myytiin Rovaniemen Kauppa Oy:lle, joka toimi silloin T-kauppojen tukkuliikkeenä.\nOsuuspankki käytti etuoikeutta ja Inarin Riista vuokrasi myymälätilat tekstiilikaupalle.\nMyöhemmin samoissa tiloissa on vuokralaisena toimineet Tapani Lappalaisen koneliike ja Timo Moilasen rautakauppa.\nPitkän linjan kauppiaan Annukka Nykäsen ollessa lopettamassa kauppaa Inarin kylällä vuoden 1993 lopussa kyläläiset toivoivat Antero Ylävaaraa perustamaan tiloihin K-kaupan, jotta Inarissa olisi kaksi ruokakauppaa. Toive toteutuikin hyvin pian Ylävaaran avatessa K-kaupan 28.2.1994. Pitkän linjan inarilainen kauppamies Risto Kekki tuli myymäläpäälliköksi. Samassa talossa ollut posti ja osuuspankki lopettivat myöhemmin toimintansa Inarissa ja kauppa laajeni niiden tiloihin.\nInarin kylän matkailun alkaessa voimakkaaseen kasvuun Antero Ylävaara käynnisti uuden liiketalon rakentamisen toukokuussa 2016. Tyhjille jäänyt Siwa talo ostettiin rakennusaikaiseksi väistötilaksi Naapurilta Erkki Jämseniltä ja Inarin kunnalta ostettiin lisäämaata ja rakennussuunnittelu käynnistettiin.\nRakennuksen arkkitehtinä on toiminut tunnettu lappilainen arkkitehti Hannu Voutilainen.\nVanhan K-market Inarin liikerakennuksen purku alkoi tämän vuoden toukokuussa ja varsinaiset rakennustyöt kesäkuun lopussa. Liiketalon rakentaa kvr-urakkana Inarilainen yritys Rakennusliike Holmberg. Antti Holbergin nuori rakennusliike on ollut voimakkaassa kasvussa kiitos myös vilkkaan matkailurakentamisen ansiosta. Työmaamestarina Inarissa toimii kokenut rakentaja Jarmo Posio.\nUuden K-marketin avajaisia vietetään maaliskuun puolivälin paikkeilla. Uuden K-marketin kauppiaana toimii nykyisessä väistötilassa toimiva kauppias Pirkko Rajaluoto joka on toiminut pitkään vanhan Inarin K-marketin myymäläpäällikkönä Pirkon hyvänä tukena ja apuna toimii puoliso Tarmo Parviainen.


Jack Black: Valekasvot päässä ihmisiä tarkkailemaan | Viihde | Iltalehti.fi\nJack Black: Valekasvot päässä ihmisiä tarkkailemaan\nKeskiviikko 30.7.2008 klo 15.34\nKung Fu Pandan tähti Jack Black ei voi enää kulkea anonyymisti kaupungilla tarkkailemassa ihmisiä, mutta ei hätää. Hän on kuullut, että Brad Pittillä on ratkaisu ongelmaan.\n- En näytellyt. Minähän olen Po. Iso, karvainen, laiska, ja joskus raivokas, Po-pandaa Kung Fu Panda -leffassa esittävä Jack Black sanoo. (GETTY IMAGES)\n- Kung Fu Panda pyörii Suomen leffateattereissa sekä alkuperäiskielellä että suomeksi dubattuna versiona.\n- Alkuperäisääninä ovat Jack Black, Jackie Chan, Dustin Hoffman, Lucy Liu, Seth Rogen ja Angelina Jolie.\n- Suomenkielisessä versiossa Po-pandana puhuu Tuomas Uusitalo ja mestari Shifuna Ismo Kallio. Tommi Evilä on lainannut äänensä Apinalle, Matleena Kuusniemi Tiikerittärelle ja Kari Ketonen Kurjelle. Mantisina kuullaan Arttu Wiskaria, Kyynä Iina Kuustosta, komentaja Vachirina Sam Huberia ja Tai Lungina Seppo Pääkköstä.\n- Elokuva saa ensi-iltansa perjantaina.\nSupertähtenä Black on menettänyt yhden koomikoille ja muillekin näyttelijöille tärkeän inspiraation lähteen. Hän ei voi enää liikkua anonyymisti kaupungilla, tarkkailla tavallisia ihmisiä ja lainata heidän käytöksestään piirteitä omiin roolitöihinsä.\nMutta siihenkin saattaa löytyä vielä ratkaisu.\n- Olen kuullut, että Brad Pitt käyttää joskus peruukkia, johon on kiinnitetty valekasvot. Ja että vempele näyttää hyvin uskottavalta. Hän voi naamioitua ja hiippailla pahaa-aavistamattomien ihmisten keskuudessa noin vain. Voi jos saisin sellaisen naamion itselleni! Oi, sitten olisin täydellisen onnellinen, Black haaveilee ja hymyilee - vääntäen silmiään samalla vähän kieroon.\nTällä hetkellä Black on Hollywoodin suosituimpia komediatähtiä. Alkusyksystä saa ensi-iltansa Ben Stillerin ohjaama parodia Tropic Thunder, joka nauraa itseriittoisille elokuvatähdille. Myös ensi vuodeksi valmistuva kivikausiseikkailu Year One on jo kuvattu.\nMutta milloin Black seuraa koomikkokollegojensa Jim Carreyn ja Robin Williamsin polkuja ja tekee vakavan roolin draamaelokuvassa?\n- Olen aina valmis kokeilemaan uutta, Black sanoo hieman vakavoituen, muttei määrittele suunnitelmiaan sen enempää.\nJack Blackia ei ole tunnettu toimintaelokuvien sankarina. Nyt asiat muuttuvat, ainakin hetkeksi. Black, 38, on antanut äänensä tietokoneanimaatio Kung Fu Pandan sankarille. Hän on itämaisten taistelulajien mestariksi haluava paksu panda Po.\n- Minun ei tarvinnut samaistua Pohon. En näytellyt. Minähän olen Po. Iso, karvainen, laiska, ja joskus raivokas, Black sanoo muka kiinalaisella aksentilla.\nBlack kertoi elokuvastaan Cannesin festivaaleilla. Muuten traditioistaan niin tiukasti kiinni pitävän festivaalin johto jopa antoi pandapukuun sonnustautuneen henkilön marssia punaista mattoa Kung Fu Pandan ensi-iltanäytökseen Blackin rinnalla, vaikka moiset mainostemput on yleensä ehdottomasti kielletty.\n- Harmi, ettei kyseessä ollut oikea panda. Olen nähnyt pandoja vain televisiossa. Haluaisin tavata yhden pandan henkilökohtaisesti. Toivon, että hän myös pitäisi minusta, Black pohtii virnuillen.\n"Ääni rasittui huutamisesta ja kiai-kiljaisuista"\nMonet kungfu-elokuvien näyttelijät joutuvat kovaan fyysiseen rääkkiin ollakseen rooleissaan tarpeeksi ketteriä. Black väittää, että kokemus oli hänellekin ankara.\n- Ääneni oli todella rasittunut! Oli niin paljon huutamista ja kiai-kiljaisuja, Black vitsailee.\nVaikeinta Blackille oli näytellä äänieristetyssä studiossa, yksin. Yleensähän koomikot ja etenkin Black rakentavat esitystään muiden näyttelijöiden kanssa yhdessä, toisiltaan tukea ja vitsinaiheita ottaen.\n- Mutta olen sen verran itsekäs, että eristyskammiossa työskenteleminen myös sopi minulle. Minun ei tarvinnut välittää toisista näyttelijöistä, saatoin jatkaa omaa höpinääni loputtomiin.\nKung Fu Pandan ensi-ilta Suomessa on 1. elokuuta.


teologia | Eikö ketään edes hävetä\nPosted in Evoluutio, Surrealistisen logiikan äärellä, Uskonto by masinoija on 03/03/2010\nHelsingin Sanomien pääkirjoituksen vieraskynässä julkaistiin tänään Ilse Paakkisen teksti ”Uusateismista puuttuu muu sisältö”, joka onnistui nostamaan niskakarvat pystyyn monelta ateistilta – sekä tismalleen samasta syystä allekirjoittaneelta, uskonnolliselta ihmiseltä. Tekstissä, jota toimitus oli ilmeisesti lyhentänyt ja muuttanut aggressiivisemmaksi, puhutaan siitä, kuinka uskonnonvastaiset uusateistit mässäilevät uskontojen nimissä tehdyillä rikkomuksilla, mutta eivät luo mitään omaa positiivista historiaa tai maailmankuvaa.\nKoko ajatus siitä, ettei ateismi luo positiivista historiaa tai maailmankuvaa, oli vähintään outo. Lisäksi kun katsotaan, miten huonosti keskimääräinen rivikristitty uskonnonfilosofiaa tuntee, syytökset siitä, että uusateistit suhtautuvat kristinuskoon kuin Origeneen määrittelemät alempitasoiset kristityt on hämmentävän tekopyhä. Yhdeksi todisteeksi uusateismin juurettomuudesta otetaan kirkollisten juhlien ja pyhien vastustaminen, kuten kasteen, avioliiton ja hautaan siunaamisen. Ikään kuin ateistit eivät viettäisi nimiäisiä, solmisi siviiliavioliittoja tai viettäisi hautajaisia, ikään kuin tätä ei olisi tehty ennen kristillistä aikaa ja aivan kuin keskimääräinen kaduntallaaja olisi juurikaan kiinnostunut noiden juhlien uskonnollisesta sisällöstä verrattuna niiden yhteisölliseen funktioon – joka ei uskontoa kaipaa. Eivät ei-uskonnolliset juhlat kristillisistä eroa mitenkään muuten kuin siten, että tapahtumapaikan seinältä puuttuu risti ja sohvalta pappi kahvia särpimästä.\nTeksti on myös nykymuodossaan vähintään epäselvä. Vaikka termiä ”uusateismi” toistettiin usein, lukijalle jäi helposti hämäräksi, että sillä viitataan erilliseen ateismin suuntaukseen, joten koko teksti oli helppo lukea kaiken ateismin kategorisena lyttäyksenä. Uusateismi on kuitenkin perinteistä ateismia aggressiivisempi ja uskontoja vähättelevämpi suuntaus, minkä lisäksi se ajaa tiukkaa ”uskonto vastaan tiede” -linjausta, sekä tieteellisen maailmankuvan indoktrinointia uskovaisille. Erinomaisen rakentavaa ja ratkaisukeskeistä porukkaa siis, ja liikkeellä sellaisella lähestymistavalla, joka ei varmasti aiheuta minkäänlaista vastareaktiota.\nHitchens, a columnist for Vanity Fair and author of the book God Is Not Great, told a capacity crowd at the University of Toronto, ”I think religion should be treated with ridicule, hatred and contempt, and I claim that right.” His words were greeted with hoots of approval.\nMyös ateisteilta löytyy oma fundamentalistisiipi, jotka pelkkä uskonnon mainitseminen saa vaahtoamaan spontaanisti kaikista kristinuskon rikkeistä ja siitä, miten perityhmiä ja harhaisia kaikki uskovaiset kategorisesti ovat. Omasta näkökulmastani tällaiset ihmiset ovat yhtä harhaisia, fanaattisia ja typeriä kuin fundamentalistiuskovaiset. Kenties he pommittavat vähemmän aborttiklinikoita, eivätkä lentele lentokoneita pilvenpiirtäjiin, mutta ajattelun tasolla he ovat aivan yhtä viallisia – puhumattakaan siitä, että he antavat uskonnollisille fundamentalisteille lisää ammuksia, uskottavuutta ja huomiota, sekä lietsovat tahallisilla provokaatioilla entistä suurempaa kiukkua ja vihaa. He ovat mielestäni ehdottomasti osa ongelmaa ja heidät pitäisi erotella omaksi ryhmäkseen erilleen täysipäisistä ateisteista samalla tavoin kuin fundamentalistit erotellaan sunnuntaikristityistä.\nUskonnollinen vastaan ateistinen maailmankuva\nPääkirjoitus itsessään ei ollut varsinaisesti se mielenkiintoinen osa, vaan siitä seurannut keskustelu, joka oli jälleen melkoisen tulikivenkatkuista ja tuskallista luettavaa. Tuskallista siksi, että kyseessä oli sama vanha poteroista ammuskelu, joka ei etene yhtään minnekään. Toisella puolella olivat uskovaiset sekä uskovaisten bi-seksuaalit, eli älykkään suunnittelun kannattajat, toisella taas tieteelliseen maailmankuvan nimiin vannovat ateistit.\nHenkilökohtaisesti minua pätkii tässä kanteen se, että tässä keskustelussa ei ole voittajia, sillä kumpikin osapuoli on väärässä. Tieteellisen maailmankatsomuksen ja ateismin välille vedetään näissä keskusteluissa yhtäläisyysmerkki tavalla, jonka johtopäätos on se, että jos olet uskonnollinen, vastustat tiedettä.\nUskonnollisena henkilönä, jonka maailmankatsomus on tiukan tieteellinen, tämä oletus ottaa minua päähän suunnattomasti.\nTaikauskosta jumalalliseen kokemukseen\nMinä en usko persoonalliseen jumalaan – en minkäänlaiseen taivaalliseen taikapartaan, joka kyttää pilven reunalta kuka harrastaa seksiä ja miten, sekä ovatko uskovaiset olleet kilttejä vai tuhmia. En myöskään usko siihen, että taikamies loi maailman viettämällä askartelutuokion saven parissa sekä hönkimällä taikahenkäyksiä. Minun mielestäni tällainen maailmankuva on aivan käsittämättömän lapsellinen, enkä aidosti voi ymmärtää, miten kukaan voi ikinä siihen uskoa yhtään enempää kuin joulupukkiin. En myös ymmärrä sitä, kuinka joku voi pitää Raamattua erehtymättömänä Jumalan sanana – etenkin sen jälkeen kun on tutustunut Kristinuskon ja Raamatun historiaan sekä lukenut niitä tekstejä, joita siitä on siivottu pois. Minä en näe mitään eroa tällaisen uskovaisuuden ja minkä tahansa muun taikauskon välillä.\nMiten minä sitten uskon? Oma tarinani lähti ihan tavanomaisesta syyllisyyttä pursuavasta dogmaattisesta luterilaisuudesta, jota vastaan tuli teini-iässä älyllisellä ja tunnetasolla kapinoitua. Mitenkään erityisen uskonnollinen perheeni ei ollut, enkä muista aivan tarkalleen, mistä tuon uskonnollisen maailmankatsomuksen löysin. Sen kyllä muistan, että kun olin päässyt irti kirkon tukehduttavasta dogmasta, kerännyt elämänkokemusta ja tietoa maailmasta, sekä kahminut tietoa niin kristinuskon kuin muiden uskontojen historiasta ja filosofiasta, omakohtainen paluu uskonnon pariin sujui huomattavasti terveemmässä hengessä.\nEn pitkään aikaan osannut oikein lokeroida omaa uskoani, ennen kuin törmäsin kristillisen mystiikan käsitteeseen. Se vastasi monilta osiltaan lähes yksi yhteen sitä uskonnollista maailmankuvaa, jonka olin omaehtoisesti pääni sisälle luonut. Tärkeää tässä näkemyksessä ei ole dogmaattisuus, ei sääntöjen seuraaminen tai muiden pakottaminen niitä seuraamaan. Uskonnon ytimessä on jumalallisuuden kokemus, joka sellaisenaan on intuitiviinen sekä mahdoton välittää tai selittää millään merkittävällä tavalla muille ihmisille. Tämä kokemus on tunnetila, joka on läsnä joskus voimakkaammin, joskus heikommin. Se on selvästi oma erillinen tunteensa, jota on yhtä mahdoton kuvailla objektiivisesti kuin mitä tahansa muuta tunnetilaa.\nTällainen tapa uskoa ei ole ideologinen kainalosauva, joka tarjoaa sääntöjä ja viitekehyksen maailmankuvan pönkittämiseen. Sillä ei tee mitään, se vain on olemassa. Se ei vaadi nöyristelyä, herranpelkoa, anteeksipyytelyä tai muiden ihmisten kyttäämistä. Pelkällä olemassaolollaan se kuitenkin tarjoaa sisäistä rauhaa sekä auttaa elämään paremmin ja moraalisemmin – ja moraalilla tässä en tarkoita ääliömäisten moraalisääntöjen seuraamista, vaan pyrkimystä jättää maailma parempaan jamaan kuin missä sen löysi. Omasta mielestäni kaikilla ihmisillä tulisi olla mahdollisuus elää elämänsä omalla tavallaan ja mahdollisimman vapaasti onneaan etsien niin pitkälle, kunhan eivät vahingoita teoillaan muita. Ei moraalinen elämä tai halu tehdä ympäristölleen hyvää uskonnollista kokemusta vaadi, ei millään muotoa.\nHengellisyyden ja dogmaattisuuden ero\nOlen ollut uskonnollisista vakaumuksistani varsin vaitonainen, sillä 90 prosenttia siitä, mitä Raamatun kirjaimeen kiinni jääneiden uskovaisten suusta tulee, on täysi antiteesi kaikelle mihin itse uskon, enkä halua suurin surminkaan leimautua osaksi kyseistä porukkaa. Uskonnon etenkin seksuaalisiin kieltoihin ja rajoituksiin perustuvat dogmit ovat sosiaalisen kontrollin väline, erittäin maallinen työkalu ihmisten pitämiseen kurissa, eikä niillä ole mitään tekemistä hengellisyyden kanssa. Eettisistä ja moraalisista syistä en voi myöskään kuulua mihinkään kirkkoon, sillä en voi tukea organisaatiota, joka esimerkiksi aktiivisesti polkee naisten tai seksuaalivähemmistöjen asemaa, tai tappaa ihmisiä valehtelemalla ehkäisyvälineiden tehosta.\nKun puhutaan uskonnollisista ihmisistä, pidän tärkeänä sitä, että erotetaan toisistaan kirkko instituutiona ja varsinainen uskonto, sekä dogmaattiset ja hengelliset uskovat. Hengelliset ihmiset ovat uskonnollisia, mutta eivät koe oman uskontonsa tuputtamista koko muulle maailmalle tärkeänä, eivät pidä itsestään meteliä ja suhtautuvat uskonnon ajan kelkasta jääneisiin sääntöihin ja rajoituksiin käytännönläheisesti. Dogmaattiset uskovaiset ovat yleensä se pahin ongelmaryhmä: he ovat näitä raamatulla paukuttajia, joille uskonnon säännöt ovat tutti ja kainalosauvat samassa paketissa. Useimmiten nämä ihmiset eivät edes tunne omaa uskontoaan tai sen filosofiaa, ainoastaan heidän omaa maailmankuvaansa ylläpitävät säännöt ja rajoitukset, sekä niiden noudattamisesta tulevan hallinnan tunteen ja helpotuksen.\nRehellisesti sanoen minun käy sääli näitä uskonnon kirjaimeen juuttuneita ahdistuneita ihmisiä. He ovat ikään kuin tulleet rakennustyömaalle ja pitävät sen tärkeimpänä elementtinä kylttiä jossa lukee ”muista pitää kypärä päässä” sen sijaan, että ryhtyisivät rakentamaan taloa. Säälistä huolimatta tämä ryhmä on mielestäni perusluonteeltaan tuhoisa.\nUskonnollinen ja tieteellinen maailmankuva\nOlen hyvin tietoinen siitä, että en ole aivan tyypillinen uskovainen. Kuten sanottua, maailmankuvani on tiukan tieteellinen, enkä koe tämän olevan minkäänlaisessa ristiriidassa uskonnollisen vakaumukseni kanssa (sivuhuomiona, uskonnollinen kokemus on havaittavissa ja tunnistettavissa neuropsykologisena ilmiönä). Tiukalla tieteellisyydellä tarkoitan sitä, että minulla ei ole tarve keksiä henkiolentoja ja mystisiä voimia sellaisiin paikkoihin, joissa asia on selitettävissä luonnollisilla ilmiöillä. Olen opiskellut niin biologiaa, psykologiaa, tähtitiedettä kuin montaa muutakin alaa ja seuraan kaikenlaisia tiedeuutisia hyvin aktiivisesti. Sellaista seikkaa ei ole toistaiseksi tullut vastaan, jonka selittämiseen olisi mielestäni tarvittu mitään tieteen näkökulmasta yliluonnollista. Tämä ei tarkoita sitä, että ajatus perinteisistä yliluonnollisuuksista olisi suljettu pois: jos niistä esitetään uskottavia todisteita, jotka kestävät kriittisen tarkastelun, sehän olisi aivan järkyttävän siistiä ja uskomaton maailmankuvan mullistus.\nÄlykkään suunnittelun ideologia on minun näkökulmastani aivan häkellyttävää älyllistä epärehellisyyttä, otan sen miltei henkilökohtaisena loukkauksena niin uskonnolliselta kuin tieteelliseltä kannalta. ID:n kannattajat yrittävät pysäyttää tieteellisen tutkimuksen jokaiseen epäselvään seikkaan ja korvata sen jumalallisella ihmeellä. Kerta toisensa jälkeen tämä jengi on kuitenkin joutunut perääntymään tutkimuksen paljastaessa, kuinka aiemmin ongelmallinen ilmiö on sittenkin täysin evoluutioteorialla selitettävissä. Minun on mahdotonta ymmärtää näiden ihmisten motivaatiota muuten kuin sitä kautta, että heidän uskonnolinen maailmankuvansa on äärimmäisen hatara ja riippuvainen tasan siitä, että he haluavat olla oikeassa – ei siitä, mitä maailmassa oikeasti tapahtuu.\nTieteellinen ja ateistinen maailmakuva ovat eri asia\nSe johtopäätös, että tieteellinen maailmankuva on yhtä kuin ateistinen maailmankuva, on mielestäni puhdas logiikkavirhe. Totta, usein ne kulkevat käsi kädessä, mutta tämä yhtäläisyysmerkki on käytännön tasolla sekä virheellinen että haitallinen. Ilmiönä ateismi on tieteellisestä maailmankuvasta erillinen filosofia, joka sisältö on ainoastaan ja vain ajatus jumalien tai jumaluskon puutteesta, joko niin että kielletään tämän uskon olemassaolo, tai myös jumalten olemassaolo. Monesti jahkataan, että ateismi on uskonto itsessään, mutta tätä voi pitää lähinnä vittuiluna, sillä minkään logiikan tasolla ajatus ei oikein päde. Ainoa suora yhteys, minkä uskonnon ja ateismin välille voin vetää, on jo aiemmin mainittu kummankin puoliskon fanaatikkojen samanlainen retoriikka ja maailmankatsomus. Toisaalta myöskään ateismia ei voi olla ilman uskontoja, joten pohjimmiltaan se on pelkkä vastareaktio uskonnollisen maailmankuvan olemassaoloon – ei sen enempää eikä vähempää.\nMiksi ateismin erottaminen tieteellisestä maailmankuvasta on tärkeää? Siksi, että uskonto voi hyvin olla sodassa ateismin kanssa, mutta uskonnon ja tieteen ei tarvitse eikä pidä olla sodassa keskenään. Maailma on väärällään tieteentekijöitä, jotka ovat uskonnollisia, eikä uskonnollisen ja tieteellisen maailmankuvan välillä ole pakko olla kiistaa. Kiihkottomasti ajatellen tieteellisen maailmankuvan pitäisi olla lähinnä agnostinen: jumaluuksista ei ole todisteita puolesta eikä vastaan, joten niiden olemassaoloon ei voi ottaa kantaa suuntaan eikä toiseen, eikä kysymys ole millään tavalla merkittävä, ennen kuin tällaisia todisteita havaitaan. Tästä syystä evoluutiotutkija tai kosmologi voi aivan hyvin tuntea henkilökohtaisella tasolla jumalan läsnäolon ja tehdä samalla tieteellistä tutkimusta maailmankaikkeuden tai elämän synnystä. Ainoa seikka, joka luo näiden kahden asian välille ristiriitaa, on uskonnon kirjoitettu dogma, joka on ihmisten käsialaa ja joka liittyy käytännön tasolla organisoituneeseen kirkkoon, ei uskonnolliseen kokemukseen.\nUskonnon ja tieteen yhteiselo vaatii uskonnolta yhden merkittävän myönnytyksen: luopumisen fysikaalisen maailman selittämisen roolista. Tämä rooli ei oikeastaan tarjoa uskonnolle itselleen yhtään mitään ja tästä roolista joudutaan kiihtyvällä vauhdilla perääntymään. Fysikaalisen maailman selittäminen uskonnolla on kuin laudan katkaiseminen kirveellä: kyllä se varmasti onnistuu, mutta jälki ei ole kaunista, eikä lopputulos ole käyttökelpoista. Uskonnollinen maailmanselitys ei keksi antibiootteja, lennätä ihmistä Kuuhun, kehitä teollisuutta, kerro miten kvarkit käyttäytyvät tai saa hehkulamppua katossa syttymään. Nämä kaikki keksinnöt ovat tieteellisen tutkimustyön tulosta ja kiitos niistä kuuluu ihmisille, jotka eivät hyväksyneet valmiina lukemaansa totuutta maailmasta vaan pyrkivät tutkimaan, keksimään ja löytämään uusia asioita.\nSe, mitä uskonto voi ihmisille tarjota, on mielenrauhaa, yhteisön johon kuulua sekä resursseja ja työkaluja joilla tehdä maailmassa hyvää. Puhtaimmillaan tämä vaatii sen, että uskonnollinen kokemus revitään jollain ilveellä erilleen uskonnollisesta dogmasta, tarkemmin sen yksilöä ja yhteiskuntaa koskevista irrationaalisista rajoitteista tai syyllistämisestä, jotka joutavat taikauskon romukoppaan. Kukin voi miettiä, miten realistista tämä on lähimmän vuosisadan tai parin kuluessa. Tieto ja sivistystaso maailmassa kuitekin kohoaa jatkuvasti ja keskimäärin mitä enemmän koulutusta ihmisellä on, sitä vähemmän hän nojaa sokeasti dogmaan. Toivoa siis on.\nMaailmassa ei tiettävästi ole yhtään kulttuuria, jossa uskonnollinen kokemus ei olisi jollain tavalla ollut läsnä. Uskonnollinen kokemus on myös empiirisesti havaittavissa ja mitattavissa sen perusteella, mitä aivoissa tapahtuu. Mistä tämä kokemus johtuu? Onko taustalla evoluutiossa aivoihin jäänyt häiriö vai saako ihminen yhteyden johonkin tuonpuoleiseen voimaan? Tiedettä tämä voi kiinnostaa, mutta uskonnollisen kokemuksen kannalta nämä kysymykset eivät ole millään tavalla olennaisia. Se, että tiede havaitsee tai selittää niitä ei tee niistä henkilötasolla tippaakaan vähempiarvoisia, eikä vähennä niiden merkitystä millään tavalla.\nTärkeintä on itse kokemus sekä se, miten se ihmiseen itseensä vaikuttaa. Eräs uskonnollisen kokemuksen yhdistävä piirre on sisäisen rauhan, tyytyväisyyden ja rakkauden tunne – ja harva voinee väittää, etteikö tälle olisi maailmassa tilausta.\nmyrkkyähän ne ovat – Fun Pastimes for Stupid Children\nUusateismi – teetai\nJohtaako tiede ateismiin – Verbaalinen velodromi\nHauska uskontokorttipeli riidanhaluisille – Hymyilevä eläkeläinen\nUusateismin puuttuva sisältö – Paholaisen Asianajaja\nTagged with: ateismi, Evoluutio, kristillisyys, kristinusko, mystiikka, teologia, uskonnot, uskonnottomuus, Uskonto, uusateismi


Mitä on jäljellä. Jäljellä. – PETKUHUIPUTUS\nKirjoittanutJenni 08/07/2015 08/07/2015 Kategoria(t):MEJÄ, TreenitAvainsanat:blood tracking, hajuaisti, ilmavainu, MEJÄ, metsästyskoirien jäljestämiskoe, Tiger's Chaos All Or Even More, Vanja, whippet\nKesän ensimmäinen jälkikoe, ja meidän eka VOI-jälki, oli viikonloppuna Ristijärvellä. Vanjalle VOI2 yhdellä, harmittavalla, höpöhöpö-kuhan-tässä-haahuilen -hukalla, eikä ne pisteet nyt kovin rapsakat olleet – melkoista sykeröä Vanja kuljetteli meitä ja aika-ajoin vähän sen oloisena, että ois täällä muutakin kivamman hajuista. No, eipä siinä mittään, tyytyväinen olen silti, koska tavoitteena oli _tulos_ ja kyse ei ole siitä, etteikö VaNdaali osaisi tai haistaisi, kun se vaan malttaisi keskittyä. :) Reeniä lissää ja tapahtumarikkaita rykäisyjä, jotta verijälkeä saisi taas arvotettua korkeammalle muiden ihanien metsän tuoksujen seasta.\nNo, tänään me sitten rynnättiin metsään, jonne olin kyhännyt mielestäni _tapahtumarikkaan_ jäljen; 900 metrille lähtömakauksen ja kaadon lisäksi 7 makausta suorille ja yksi kulmaan, sekä katkokulma. Eli käytännössä makausta makauksen perään ja joka makauksella herkut odottamassa. Sain vielä taiteiltua loppujäljen aivan taivaiseen ryteikköön ja tiedänpähän ainakin minne EN enää mene jälkeä tekemään. Ja voi ristus, että ei nämä meidän reenijäljet mee koskaan kohtuuella.. Milloin siellä on hirvensuolia tai hirvi, viimeaikoina pääasiassa kaatosadetta, nyt kuivaa, lämmintä keliä, sääskiä edelleen suut ja silmät täyteen, mutta taas yhtä ja toista, joka ei kuulunut suunnitelmaan…\nJaettu naudanmahatikku on kolminkertainen ilo!\nAlku oli lupaava, kun otin VaNdaalin autosta liinan nokkaan ja se lähti kauhomaan tasavedolla kohti lähtömakausta intoa puhkuen. Harvemmin se niin votakalla on jäljelle vielä ollut lähdössä. Osoitettiin jälki ja sitä lähdettiin säntillisesti seuraamaan, PAITSI hetken aukolla vaikutti siltä, että tuuli toi kauempaa jäljeltä hajuja, vaikka viimeiselle osuudelle oli yli 200 metriä välimatkaa. Matka jatkui oikeaoppisesti ja ekalla makauksella todettiin, että joku metsän älypää oli vedellyt nakit makiampiin suihin. Vanja tutki makauksen tarkkaan, ja vaivihkaa nakkasin sille kuivattua kanaa taskusta makaukselle. Jäljestys jatkui ja vähän väliä koira yritti väännättää vasempaan. Joko tuuli vei hajua sivuun tai jokin eläin oli jälkeä sotkenut, siinä makkaroita makustellessaan. Toisella makauksella sama juttu, nakit oli tiessään ja nakkasin taas kanafilettä herkuksi. Ja Vanja, totta kai, sai jotenkin nerokkaasti vetästyä kanat väärään kurkkuun ja jouduimme ottamaan aikalisän. Ryittiin, yökittiin, tuhistiin, korahdeltiin, kakisteltiin, läpsin sitä selkään ja hieroin kaulaa ja lisäsin hyttysmyrkkyä itelle ja hänelle, ja sitten vähän yskittiin ja kakisteltiin ja sitä rataa. Van, elähän mittään, murut saatiin oikeaan rööriin, osoitettiin jälki uudelleen ja jatkettiin matkaa.\n”Itte tän kärsälläni haistelin palkinnoksi”\nVaNdaali yritti koko ajan vetää hyvin vahvasti vasuriin ja mulla kävi hermoon. Tiedän, ei saisi käydä hermoon, kun toinen vaan tekee töitä, enkä paljastanut, että kävi hermoon. Kauniisti vain yritin ohjaamatta esittää, että jos tätä jälkeä kuitenkin eteenpäin. Päästiin ekan osuuden kolmannelle makaukselle, josta nakit oli syöty. Ullatus. Matka jatkui kohti *uuuuu* paljon peljättyä //katkokulmaa//, jossa veretyksen jatko oli tuulen päällä, joka teki sen, että koko katko oli ihan liian iisipiisi, koska tuuli toi jäljeltä hajun niin vahvasti, että Vanja lähti ilmavainulla hakemaan jatkoa jo hyvissä ajoin ennen varsinaista kulmaa ja veretyksen loppumista.Tyylipuhtaasti haahuiltiin jälkeä eteenpäin taas kohti seuraavaa makausta, joka vastatuulessa toki haisikin jo kaukaa ja vauhti olisi ilman jarruja ollut sen mukaista. Nakit oli tallella ja nakkasin vielä vähän kanaa sekaan, kun oli niin hyvä munkki käynyt kanapalojen kanssa jo hetkeä aiemmin…….\nKakkososuutta jatkettiin mukavan suoraviivaisesti tuulen alla, yhden isomman tarkistusympyrän Vanja teki ja sen annoin vaan mennä itekseen liina perässään. Joku juttu näissä kaarroksissa on, ja noissa isoissa ympyröissä, joita se jäljellä tekee. Tuomarit niistä ei tykkää, mutta jotain Vanja silloin tarkistelee. Koska se ihan 100% varmasti jatkaa jälkeä siitä aina oikein, olen antanut kierroksia jonkin verran tehdä ja tarkkaillut, mitä siinä tapahtuu. En tiä vielä.\nMatka jatkui taas kohti seuraavaa makausta, mutta ei sinne meinattu päästä, kun koira väänsi oikealle, taas vähän tuulen mukaan ja lopulta syykin selvisi, miksi makaus ei niin vahvasti haissut. Tai kiinnostavasti. Kun haisi harakan jäänteet mättäällä. *roll eyes*\nHarakka R.I.P. jäi leposijaansa ja me sitä vain jäljesteltiin. Makaus kulmassa helppo homma tietysti ja sitten sukellettiin tähän taivaiseen ryteikköön, jossa yritin vain selvitä koiran perässä. Ihan viimeinen pätkä ennen kaatoa kuljettiin korkeahkossa heinikossa, jossa taas yhtäkkiä koira poukasi jäljeltä ihan sivuun, myötätuuleen taas, ja taas meinasin ottaa hermoon. ”Hittoako se tuolla nyt pyörii, kun sorkka ois ihan nokan eessä”. Joo, tiedän, että ihan turha taas hermoilla, kun toinen vain tekee hommiaan, mutta enpähän uskonut, vaan arvelin sen vaan olevan taas jonkun fantsun elukan jäljillä ja unohtaneen koko verijäljen. No, sorkalle päästiin kuitenkin ja olihan siellä purkissa kissanruokaa ja evribadia ja loistava sankarikoira haavakon löysi ja niin edelleen. :D\nVanja kantoi sorkan autolle asti ja sitten oli Piuden vuoro päästä mukaan, kun lähdettiin purkamaan jälki. Piude, toinen meikäläisistä, puhtaasti ilmavainuisista oli heti innoissaan lähdössä purkulenkille, koska se jo kerran aiemmin oli mukana ja selvästi muisti, mitä tehdään. :) Ei toki kertaalleen sotkettuja jälkiä pidä ajaa, mutta Pirkon kans ei siinä riskeerata yhtikäs mitään. :D Piude lähti tuttuun tyyliin singahtelemaan liinan nokassa pitkin jälkeä reuhtovaan ja spurttailevaan tyyliinsä edeten muuten ihan ok, mutta kertauksen vuoksi aukolla sain todeta, että kyllä todellakin tuuli taitaa tuoda jäljeltä hajua välimatkasta huolimatta – ihan samaahan Vanjakin tismalleen samassa kohti nokka kohti taivasta nuuski. Jälki jatkui merkkejä keräten ja totta kai Pirkko kaikki makaukset löysi ja tarkkaan tutki ja nakkelin sillekin kanafilettä makauksille palkaksi. Toisen makauksen jälkeen alkoi vahva veto vasuriin. Bonvojaaaas, eikäku. Eli ihan oikeasti siellä haisi joku muu, tai tuuli vei veren hajua niin paljon sivuun, tai jokin eläin, se nakinsyöjä, oli meidän verijäljellä läntäröinyt. Nyt ei siis puhuta, että Pirkko olis seuraillut Vanjan ”sotkemia” jälkiä, vaan ihan samoissa paikoissa alkoi hyvin määrätietoisesti vetää linjaa pois veretykseltä. Kaksi ilmavainuista koiraa ei voi olla väärässä. Niin, ja sen katkokulmaa edeltävän makauksen jälkeen me sitten iloksemme löydettiin tuoreen hivakka aikuisen pyyn raato, joka oli niin uusi, ettei siinä ollut ötököitä, ei kunnon jälkiä, että sitä olisi ehditty syödä, ei hajuja.. eli ehkä me Vanjan kanssa oltiin keskeytetty jotain. Eli ehkä siellä ihan oikeasti oli kettu tai joku muu eläinystävämme hieman avustamassa jälkihommissa. :P\nPyy R.I.P. jäi leposijaansa ja jatkoimme matkaa kohti katkokulmaa. Tismalleen Vanjan kopiona Pirkko veti hyvissä ajoin ennen kulmaa nokan ylös ja lähti kiskomaan kohti veretyksen jatkoa. Helppo nakki siis tuulen alla. Loppujälki taaperrettiin ihan ok, toki Pirkko on näistä kahdesta vielä vahvemmin ilmavainuinen ja välillä jouduin ohjailemaan koiraa sen verran, että sain merkit pois reitiltä. Mutta pääasiassa mentiin jälkeä pitkin ihan mukavasti. Ja sitten tultiin tähän kaatoa edeltävälle heinikko-osuudelle, jossa Pirkko lähti, aivan kuten Vanjakin, laajalla kaarella kaadosta poispäin. Päästin liinasta irti ja annoin sen tutkia rauhassa, jotta näen, mitä tapahtuu. Iso kaarros päätyi sorkalle, joten ei kai muuta selitystä taas ole, kuin tuuli. Ja Vanja taas armahdettiin, sillä kaksi ilmavainuista ei voi edelleenkään olla väärässä. :D\nKylläpä oli taas opettavainen reissu. Ja voivoi, miten kiva ois semmonen nokka turpeessa nuuskuttaja. Eihän semmonen voi erehtyä, ei millään. :D Eli Vanja jälleen jäljestäessään oli sikäli aivan oikeassa, että joko veren haju tai joki muu, hyvin vahva haju ajoi sen niin vahvasti sivuun jäljeltä. Onko se vain sitten ilmavainuisen tyyli ajaa jäljen sivussa? Vaikka nokka tavallaan on maassa, se ajautuu hirmu herkästi jäljen sivuun, reilustikin, mutta menee siellä aivan oikein jäljen suuntaan. Eli onko vain hyväksyttävä, että Vanjan (ja Pirkon) työskentelytyyli on tämä ja siitä ei kaikistellen oikein hyviä pisteitä kokeessa heru + lisäksi hukka sattuu helpommin, tai ainakin makauksia jää merkkaamatta, kun niistä painetaa sivusta ohi ja kohti etenevää jälkeä? Montaa koiraa en ole vielä jäljellä nähnyt, mutta kyllä maavainuisen työskentelyä on mukava seurata, koska se on niin tarkan ja vaivattoman näköistä. Toisin kuin sitten oma puupää, joka hönöttää sivussa, tekee isoa siksakkia, kiepasee jäljen päällä ison ympyrän tai jotain muuta epätehokkaan oloista. :D Ja ei, en todellakaan aio tehdä tästä minkään valtakunnan ongelmaa. Jos kokeessa ei natsaa, niin sitten ei – MEJÄ vain on muuten aivan älyttömän mielenkiintoista ja on niin tajuttoman mukavaa seurata, miten koirat tekevät sitä, mikä niille on itseasiassa luontaisinta.\nMutta olisi kyllä tosi kiva kuulla kokeneiden ihmisten näkemyksiä ja kokemuksia maa- ja ilmavainuisista, ja niiden työskentelytavoista. Tiedän, että hengessäni olen välillä pikkusen liian kriittinen omaa koiraani kohtaan (mutta en kerro sille :D). Ei se mikään huippu jäljestäjä ole, ei todellakaan, mutta se tekee hommaa vanjamaisen puolivakavissaan sillä omalla tyylillään. En osaa sitä oikein kunnolla vielä lukea – toki joka jälkikerran jälkeen paremmin – ja aina vaan mielenkiintoisemmaksi menee, mitä enemmän näkee. Niinnotta olispa kiva, jos vaikka joskus kokeeseen sattuisi paljon ilmavainustenkin kanssa pelannut tuomarihenkilö, jolta voisi saada vähän valotusta tuohon ilmavainuisen työskentelytapaan. :)\nVan olipa tosi hyvä opetus, kun otin taas Pirkon mukaan jäljen purkuun ja se tekikin ihan samat muuvsit ihan samoissa paikoissa, eli ei mennyt vain VaNdaalin hannestelun piikkiin kaikki. Tyhmä omistajakin älysi, että kannattas olla päätä aukomatta – kuka se täällä oikein haistaa, häh?! :D\nJa jos matalan kynnyksen harrastus / aktivointi kiinnostaa, niin jälkijuttuja suosittelen varauksetta joka jantterille! :)\nOne thought on “Mitä on jäljellä. Jäljellä.”\nHep, täällä kans yks ”nokka-ei-pysy-turpeessa” -jäljestäjä ilmoittautuu! Tuulella hankaloittaa hommaa hirveesti, jos haju on levinnyt kovin laajasti.


Brasilian futisnaiset taipuivat maailmanmestarille | Sportti.com\nBrasilian futisnaiset taipuivat maailmanmestarille\n3.8.2012 - 20:58:22\nKahdessa edellisessä olympiaturnauksessa hopealle jäänyt Brasilian naisten jalkapallomaajoukkue ei pääse taaskaan kirkastamaan mitaliaan. Brasilia tippui Lontoon olympiakisoissa neljännesfinaalivaiheessa hävittyään perjantaina Cardiffin Millenium Stadiumilla Japanille 0-2. Japani kohtaa välierissä Ranskan, joka löi aikaisemmin päivällä Ruotsin 2-1.\nBrasilia oli lähellä mennä johtoon 20 minuutin kohdalla Formigan kaukolaulauksella, mutta Japanin maalivahti Miho Fukumoto sai työnnettyä pallon yläriman yli. Japani oli puolestaan iskeä vain muutama minuutti myöhemmin, mutta kapteeni Aya Miyaman laukaus meni niukasti takatolpan ohi.\nViime vuonna maailmanmestaruuden voittanut Japani siirtyi 1-0 -johtoon 27. minuutilla. Yuki Ogimi pääsi vasemmalta irti ja viimeisteli kylmästi.\nLoistavasti puolustanut Japani piti kamppailua hallinneen Brasilian hyvin kurissa toisella puoliajalla. Japani käytti puolestaan harvinaisen paikkansa hyväkseen 73. minuutilla. Shinobu Ohno sai pitkän syötön, harhautti Brasilian puolustaja Erikan ja ampui pallon hienosti yläriman kautta sisään.\nTilastot kertovat paljon Brasilian hallinnasta ja tehottomuudesta sekä Japanin hyvästä puolustupelistä. Brasilia vei nimiinsä pallonhallinnan prosentein 64-36 ja laukaukset 21-10.\nOttelun tuomitsi suomalainen Kirsi Heikkinen. Avustavina tuomareina toivivat Tonja Paavola ja Anu Jokela.\nKolmatta peräkkäistä olympikultaa janoava USA eteni välieriin kukistettuaan Uuden-Seelannin 2-0. Abby Wambach vei USA:n johtoon 27. minuutilla. USA hallitsi kamppailua, mutta sinetti voitolle tuli vasta kolme minuuttia ennen täyttä aikaa, kun vaihtopelaaja Sydney Leroux iski 2-0 -osuman.\nUSA kohtaa välierissä joko Britannian tai Kanadan.


EVOKE - Maailman älykkäintä kuulokojeteknologiaa\n- MAAILMAN ÄLYKKÄINTÄ KUULOKOJETEKNOLOGIAA\nTyytyväisempiä asiakkaita. Enemmän huippuluokan teknologiaa. Enemmän mahdollisuuksia muuttaa ihmisten elämää.\nUusi EVOKE aloittaa älykkään kuulemisen aikakauden, jossa äänenlaatu kehittyy todellisessa elämässä. Tutustu maailman kehittyneimpään kuulolaiteteknologiaan.\nNOPEAMPI, TARKEMPI SOVITUS\nEVOKE analysoi intuitiivisesti asiakkaasi ääniympäristön ja priorisoi tärkeimmät äänilähteet ainutlaatuista Fluid Sound Analyzer -analysaattoria käyttäen. Koska se kommunikoi kaksi kertaa niin paljon kuin aiempi lajittelija, EVOKE kartoittaa ympäristöä aiempaa tarkemmin valitakseen oikean ääniluokan.\nOlemme myös lisänneet kaksi uutta ääniluokkaa ja kaksi uutta ohjelmaa helpottamaan työtäsi.\nOTA YHTEYTTÄ PAIKALLISEEN MYYNTIEDUSTAJAASI\nENEMMÄN KÄYTTÄJÄN HALLINTAA\nKoska EVOKE käyttää koneoppimista ohjatakseen asiakastasi täydelliseen, henkilökohtaisesti muokattuun ääneen, sinulla on aikaa sovittaa kuulolaitteita useammille asiakkaille. Asiakkaidesi kohdatessa haastavia kuuntelutilanteita, EVOKE-sovellus mahdollistaa sen, että he voivat muokata ääntään sillä hetkellä SoundSense Learn -toiminnolla.\nEVOKE oppii asiakkaasi valinnoista, joten sinun ei tarvitse selvitellä heidän syöttämiään tietoja myöhemmin.\nEVOKE-KUULOLAITTEEN KÄYTTÄJIEN TUKI\nLataa sovellus ja katsele Usein kysyttyjä kysymyksiä sekä opastusvideoita täällä!\nAsiakkaasi arvostavat sitä, kuinka EVOKE SoundSense Adapt -teknologia muistaa heidän omat asetuksensa jokaisessa tilassa ja soveltaa niitä älykkäästi samankaltaisiin ympäristöihin.\nJoten vaikka he eivät ole käyneet tietyssä paikassa koskaan aiemmin, asiakkaasi kokevat välittömästi paremman äänen. Se on heille - ja sinulle - helpompaa ja tehokkaampaa.\nKUULE ERO. LUONNOLLISESTI.\nParanneltujen säätömahdollisuuksiensa ansiosta, EVOKE tuottaa niin loistavan kuuntelukokemuksen, että eron huomaavat sekä uudet että vanhat Widex-kuulolaitteen käyttäjät.\nKuuleminen on helpompaa ja luonnollista. Neljä uutta kuulonsäätöä tekevät lisäksi Widexin sovittamisesta aiempaa helpompaa.\nMUKAUTUU NOPEASTI JA SAUMATTOMASTI\nUusi, tehokas EVOKE Fluid Sound Controller käyttää useampia ääniparametreja kuin mikään kuulolaite aiemmin.\nReaaliaikainen, useiden parametrien hallinta kaksinkertaisella kompressionopeudella säilyttää luonnolliset ääniprofiilit samalla, kun se reagoi nopeasti muuttuviin ympäristöihin.\nÄänen ymmärtäminen lisääntyy\nKaksi uutta ääniluokkaa ja ohjelmaa tekevät työstäsi helpompaa\nAsiakkaasi tuntevat olonsa varmemmaksi vaativissa kuuntelutilanteissa\nEVOKE E-alustalla on enemmän yhteyksiä, prosessointitehoa ja joustavuutta kuin millään aikaisemmalla Widex-alustalla. Yhdistämällä joustavan, "avoimen" ytimen ja kiihdytetyn, "suljetun" ytimen, se voi ylläpitää uusia ominaisuuksia ja sovitusdataa samalla suorituskyvyn säilyttäen.\nSe käyttää älypuhelimen prosessointitehoa pure-link 2,4 GHz -teknologiamme avulla - sekä potentiaali luoda ennenkokemattoman prosessointitehon verkko.\nJOUSTAVA YDIN: Tämä “avoin” ydin lisää alustalle joustavuutta ja ylimääräistä prosessointitehoa sekä mahdollistaa sekä ylivoimaisen automaation ETTÄ käyttäjän hallinnan.\nKIIHDYTETTY YDIN: Integroidun virtapiirin laskelmista ja prosesseista huolimatta ydin käyttää vain hyvin vähän virtaa.\nPure-link 2,4 Ghz: Älypuhelimen yhteensovitus Bluetoothin avulla laajentaa prosessointiominaisuuksia.\nÄLYPUHELINSOVELLUS: EVOKE™ käyttää älypuhelimen tiedonkäsittelytehoa käyttääkseen koneoppimisen ominaisuuksia, kuten SoundSense Learn -ominaisuutta.\nPILVI: Alusta on monen suoritinytimen alalla, jolloin sen on mahdollista yhdistää useita ytimiä verkoksi, jolla on ainutlaatuinen suoritinteho käyttäjien avuksi.


Kundanin ja Polki-korujen välinen ero\nTärkein ero: Kundan käyttää lasikiviä, smaragdeja, safiireja ja rubiineja, kun taas polki käyttää leikkaamattomia timantteja erottamaan itsensä muista kivistä.\nKundan- ja Polki-koruilla on juurensa muinaisessa Intiassa, maharajas ja maharanis (kuninkaat ja kuningattaret). Kundanin ja polki-korujen taidetta toivat Mughals Intiaan, ja se on ollut käytännössä siitä lähtien. Kundan- ja Polki-korut kuuluvat Jadaun prosessiin, jolloin korut on tehty tai koruja valmistetaan. Sitä pidetään nyt Intian perinteisinä koruina. Nämä korut tyylit ovat edelleen erittäin suosittuja ja tehdä tällaisia koruja on edelleen harjoitellaan Intian valtioissa, kuten Rajasthan ja Gujarat. Kappaleita pidetään raskaina ja ne ovat suosittuja häät ja festivaalit.\nVaikka molemmat korut tyylit ovat clubbed alle Jadau, ne eroavat toisistaan. Kundan- ja Polki-korujen valmistusprosessi on hyvin pitkä ja monimutkainen prosessi, joka vaatii tiimin, joka on erikoistunut omiin tehtäviinsä. Prosessi alkaa kullan voittamisesta erittäin ohuessa levyssä, joka toimii korujen pohjana. Prosessiin kuuluu myös puunsuonen sivutuote, joka tunnetaan nimellä lac tai laakh. Kullan arkki on täynnä lakkaa ja kivet tai timantit asetetaan levylle. Sitten levy leikataan ja valetaan kivien tai timanttien ympärille. Jotta kivet pysyisivät kunnossa, 24 karaatin kultaa sulatetaan ja kaadetaan kivien välisiin tiloihin. Tavoitteena on luoda haltija tai kuppi kivelle tai timantille, joka asetetaan ohuella kulta-arkilla. Erilliset kivet voidaan sitten juottaa yhteen lopullisen kappaleen luomiseksi. Näiden kappaleiden selkä on koristeltu kaiverruksella tai emalointilla, jota kutsutaan ”meenakariksi”.\nTermi Kundan tarkoittaa itse asiassa puhdasta kultaa, joten sitä käytetään tällaiseen koruun. Kivet asetetaan kultaiksi, joka sulaa 24 karaatin kultaa, joka tunnetaan nimellä Kundan, mikä johtaa korujen nimiin. Polki-koruilla on pieni vaihtelu Kundaniin. Vaikka se käyttää samaa prosessia kiven asettamisessa, suurin ero on siinä, että Polki-korut käyttävät oikeastaan puolijalokivien sijasta leikkaamattomia tai ruusun timantteja. Vaikka Kundan käyttää lasikiviä, smaragdeja, safiireja ja rubiineja, polki käyttää leikkaamattomia timantteja erottaakseen itsensä muista kivistä.\nKundanin ja Polkin korujen vertailu:\nKundan - puhdas kulta\nPolki - leikkaamaton tai ruusu timantteja\nKäyttää kiviä, lasikiviä, smaragdeja, rubiineja, puolijalokiviä jne.\nKäyttää leikkaamattomia timantteja


Sopusointuja - Aikuisen naisen elämää: MU PORI JA ALE\nAnonyymi 17. heinäkuuta 2016 klo 20.21\nEnnen kyllä osattiin rakentaa kauniita rakennuksia,jotka kestävät aikaa. Mitähän nykyisistä rakennuksista esim. 100 vuoden kuluttua on jäljellä? Olet tehnyt hyviä ale-löytöjä! Oikein hyvää ja aurinkoista alkavaa viikkoa. /t. Helena\nMaarit / Sopusointuja 21. heinäkuuta 2016 klo 13.38\nJa jotenkin olen hurahtanut kuvaamaan myös kauniita kirkkorakennuksia ja -pihoja. Olen itsekin niin tyytyväinen noihin löytöihin. Aurinkoista viikkoa sinulle Helena!


Hei Me Lennetään! - Arktiset Bussit foorumi\nViestiKirjoittaja Ozzy » 15 Marras 2006 22:57\nSelailin tuossa viimeisimpiä lisäyksiä ja tämä Arlandassa hiljattain kuvattu on aika must niille , jotka lentsikkakuvia säilöö... meinaan vaan, että tiedoksi, jos on mennyt ohi. Sori tämä mahdottoman pitkä linkki.\nhttp://www.airliners.net/open.file?id=1 ... id=1134104\nViestiKirjoittaja Arktiset » 16 Marras 2006 09:34\nNo hyvä kuva kumminkin\nEnsimmäinen reaktio oli, että tässä on itänaapurimme joku kone. Ei sentään\nViestiKirjoittaja Arktiset » 22 Tammi 2007 16:57\nEn tiedä kuka lentää ja millä, mutta lisää asiasta TÄÄLLÄ\nViestiKirjoittaja Kinmo » 01 Elo 2007 19:28\nViestiKirjoittaja Ozzy » 28 Huhti 2009 12:42\nPannaanpas tännekin tuosta upeasta ruotsalaispalvelusta linkki, jos jotakuta kiinnostaa nuo ylitse pyyhkivät jetit.\nEli täältä Skandinavian kartalla ajntasaista tutkakuvaaa ilmatilasta.\nKoneen kuvaa klikkaamalla aukeaa koneen tiedot reitteineen ja tunnuksineen omaan pikkuikkunaan.\nIhan kaikki vanhimmat konetyypit eivät näy puutteellisten la itteidensa vuoksi. Päivittyy 60 sek välein ja tästä versiosta saa jo näkyviin koko Suomenkin nuolilla liikkuen.\nRe: Hei Me Lennetään!\nViestiKirjoittaja Arktiset » 28 Huhti 2009 14:12\nHarmi vaan, kun tuo tutka ei ylety kunnolla tänne arktisille alueille.\n700e maksais laite jolla sais näkyviin, mutta lienee laiton värkki Suomessa. Toivottavasti joku laittais Haaparannalle oman "aseman" pystöön ja lähettäis tietoa samalle palvelimelle kuin tuo edellinen url.\nViestiKirjoittaja Ozzy » 29 Huhti 2009 23:02\nOn se vaan hianoo tuo, koko päivän on ollut yksi välilehti auki ( ei muuten toimi kunnolla kuin Google Chromessa ja Firefoxissa).\nUutuuden viehätystä, kun tuo lentsikkahomma on enemmän ollut semmoista etäbongailua/etäihailua.\nIhailla täytyy tuota kalustokiertoa, joka on todella hienoa, kun tietoikkunasta avaa hiiren oikealla sen lokitiedoston, mitä kaikkea tuo on tehnyt, niin käytännöllisestihän nuo on ilmassa koko ajan. Eikä tosiaankaan ole mitään "vakilinjoja" millä ilmojen bussit kulkee- ilmeisesti sieltä Seutulastakin pannaan linjalle se, joka on valmiina seuraava lähtöön/Ja kapasiteetti riittää- helppoa tietysti kun kalusto on yhdessä paikassa.\nMutta pari kysymystä vaikkapa Arktiselle tai nimimerkille Pilot, joka kai on alalla. Nämä kysymykset siis täällä bussivoorumilla kun täälläkin on jonkun verran asiantuntemusta, asia ei ole ihan akuutti , ja ennen kaikkea ei kiinnosta liittyä alan hevijuusereiden palstoille munaamaan ihteään:\nkysymys 1. tuossa alkuillasta ilmestyi 2 minuutin lähtöaikaerolla Lontoosta näytölle kaksi jumboa samalla reitillä Heathrowsta Pekingiin.\nVirgin lensi eteläisempää käytävää Viron yli , mutta British Airways täysin identtisellä kalustolla lensi taas tästä Treen ohi, kiva oli käydä vilkuttamassa tuolla pihalla, kun tiesi tarkalleen mihkä menevät yms - vitsi vitsi hei, mutta\nmillä perusteella tämä reitinvalinta ?\nViivottimella jos olisin vetänyt viivan, niin näytöllä olisivat olleet ihan samassa linjassa. Ajaako Virgin eteläisempää ( ja ilmeisesti pidempää) reittiä sopimustensa mukaan ja BA taas Suomen yli, koska on sopinut niin tekevänsä?\nJapsireittihän on lyhyempi meillä ja Viron kautta Kiinaan, eikös?\n2.Mikä on se ilmeisesti "Kekkos-landian" aikana säädetty ihmeellinen lakipykälä,joka estäisi tuollaisen palvelun\nperustamista myös Suomeen ? Onhan noita radioliikennettä seuraavia laitteita ollut jo vuosikausia. Ja ilmeisesti tuollakin on sellaisia vehkeitä koko ajan ilmassa, joiden tiedot ihan tarkoituksellisesti tietyiltä osin salataan. Tuskinpa siellä AIR Force One:sta yksityiskohtaisia tietoja näkyisi, Joku Tsekin ilmavoimien Airbus nousi illalla Seutulasta, mutta sen muut tiedot oli aika minimissä ja Flight 24:sen konetta koskeva lentohistoria myös.\nEli miksi ihmeessä joku laki sen kieltäisi? Mikä laki ja millä perusteella ? Siksikö, että joku niitä korkealla ja kovaa kiitäviä jotenkin jahtaisi?\nSen verran hain linkkejä lentofoorumien aihetta liippaavista keskusteluista, että taitaa Härmlandia olla liki ainoita maita, jossa joku laki sen kieltää/tai kieltäisi. Koko muu sivistynyt maailma kehitysmaita lukuunottamatta on helposti vastaavin lentokartoin haettavissa samanlaisista ilmaispalveluista netistä.\nTaas hurreille hattua, ovat saaneet ,jopa mainoksia tuohon myytyä ( mainoksetkin saa toimivalla selaimella kytkettyä pois) .\nViimeksi muokannut Ozzy, 29 Huhti 2009 23:09. Yhteensä muokattu 1 kertaa.\nViestiKirjoittaja Ozzy » 29 Huhti 2009 23:06\neditointi tuplasi ekan viestin- voi poistaa...\nViestiKirjoittaja Makeone » 30 Huhti 2009 03:59\nTohon ekaan voisi yrittää vastata siten kun suurin piirtein asiaa ymmärrän: lentoyhtiöt tietysti kilpailevat samoista reiteistä, mutta koneet vain lentävät eri 'käytäviä' (eng. corridor) myöten. Kumpainenkin kone lentää toki suuren Venäjänmaan yli joten sinne joutuvat suurimmat maksu maksamaan, BA maksaa lisäksi ainakin suomeen kun Virgin taas ainakin Viroon.\nKun itse eilen vai toissapäivän vilkaisin ko. systeemiä, niin siellä lensi kaksi JAL:n (Japan Air Lines) konetta melkein peräkanaa Lontoosta jonnekin Japaniin, olisikohan ollut vielä sama määränpääkin, en muista.\nMielenkiintoista oli myös Ruotsin sisäinen lento Uumajaan joka näytti lentävän suomen ilmatilan kautta merenkurkun yli. Kyseessä lienee suorin reitti mutta toisaalta joutuu myös maksamaan suomen illmatilan käytöstä...kaiketi.\nMutta kyllä suomen lentoliikenne näytti aika hiljaiselta juuri silloin alkuillasta kun itse hieman seurasin verrattuna esim. Tukholmaan tai Kööpenhaminaan.\nSuomen lainsäädäntö kieltää ainakin ykstyisen radioliikenteen tallentamisen, kuuntelukin on hieman siinä rajalla, ja tässä tapauksessa tarkoitan (alue)lennonjohdon ja koneiden välistä viestintää. Tiedä sitten kuuluuko toi transponder-tietojen 'kuuntelu' suomessa samaan kategoriaan.\nTälläistä löpinää aamutuimaan\nViestiKirjoittaja Ozzy » 30 Huhti 2009 14:04\nJoo ei tuossa mitään kiinteää corridoria näytä olevan, nyt Virgin pyyhkäisi takaisi Tokiosta Vaasan yli,\nsen sijaan nuo Japsikoneet ja Air France tuntevat menenvän aina molempiin suuntiin Mansen kautta. Nytkin on juuri 3 kpl jonossa japseja tulossa Tokiosta Amsterdamiin, Lontooseen ja Pariisin Treen kohdalla.\nViestiKirjoittaja Arktiset » 30 Huhti 2009 17:11\nJotain tietoa tutkista ja lakiasioista klikk. ja klok.\nEi tuo ruotsalainen sivusto näytä läheskään kaikkia koneita Suomen ilmatilassa. En tiedä miten tuo systeemi valikoi näytettävät koneet.\nKun olin töissä talven tuolla pohjoisessa, niin siellä ei näkynyt kuin Oslo-Kirkenes koneen juovat. Tämän tutkaohjelman myötä selvis, että sinneki lenntää perätysten kahden eri firman koneet\nViestiKirjoittaja Ozzy » 30 Huhti 2009 19:01\npääsivustolla sanotaan näin:\n"Flygradar.nu använder sig av flera radiomottagare som heter SBS-1e och som tillverkas av Kinetic Avionics i Storbritannien. Flygplan som är utrustade med en Mode-S/ADS-B-transponder skickar ut sin position löpande på 1090 Mhz bandet och det är dessa radiosignaler som SBS-1e mottagarna tar emot. Flygradar.nu tar emot data från ett 10-tal SBS-1e mottagare runt om i landet, som sedan sammanställs i en central server och därefter publiceras på olika kartor här på flygradar.nu.Den höga frekvensen som används av Mode-S/ADS-B-tekniken gör att räckvidden för varje mottagare blir ganska begränsad. För att förbättra täckning är varje SBS-1e mottagare även utrustad med en antennförstärkare, men trots det blir täckningen inte fullständig och det finns luckor i täckningen, framförallt på lägre höjder."\neli matalalla lentäviä ei spotata kunnolla ja tietenkään ei niitä,joissa ei ole tuota/tuontyyppistä transponderia ja\nkoska signaalin vastaanottajiakaan ei ole kuin kymmenkunta , niin aukkoja on.\nViestiKirjoittaja Pilot » 30 Huhti 2009 20:22\nNo sen verran on tietoa, että tuolla Venäjän puolella on vielä voimassa ja myös käytössä tuo väyläsysteemi. Eli lennetään tarkasti suunniteltua reittiä. Täällä läntisessä maailmassa (kattaa nykyään myös esim. Viron, Liettuan, Latvian ,Puolan jne.) lennot myös on suunniteltu tiettyjä väyliä pitkin, mutta käytännössä oikaisuja tulee varsin paljon riippuen vuorokaudenajasta, liikennemääristä ja varsin paljon myös lentokorkeudesta. Eli yli lentopinnan 400 (40000 jalkaa) lentävät koneet saavat varsin hyvin oikaisuja, kun siihen korkeuteen varsin harva mediumluokan kone pääsee. Lentoväyliä on nykyään myös todella paljon, ja niitä hyödynnetään paljolti ylhäällä vallitsevien tuulien mukaan. Esim. Pariisi-Helsinki voi tulla tulla tänään pohjois-Saksan ja Balttian kautta ja huomenna Tanskan ja etelä-Ruotsin kautta. Siis suunniteltu näin ja siihen sitten oikaisut päälle. Lentosuunnitelmat tehdään tietysti nykyään tietsikalla lentokohtaisesti ottaen huomioon operoiva kone rajoituksineen, matkustajamäärät ja ennustetut säät jne. Esim. Finnairilla suunnittelun hoitaa LIDO, joka on rakkaan kilpailijan Lufthansan omistama...\nViestiKirjoittaja Ozzy » 02 Touko 2009 23:36\nkiitokset Pilotille lisävalaisuista.\nVajan viikon tuijottelun jälken voisin asiaa sen enemmän tuntematta, sanoa, että iltapäivällä ilmakehä/tuulet/yms näyttävät siltä että ohjelmisto lennättää Aasiasta tulevan liikenteen itä-länsi suunnassa yli äiti-Suomen, mutta sitten taas ehtoolla on halvempaa lennättää "kärryt", (niin kuin sivuston Keskustelu-osiossa kutsutaan noita\nvekottomia), on leudompien tuulien suotuisassa myötätuulessa lennättää itään etelämpää Viron kautta. Paras oli muutama tunti sitten 37 kärryä jonossa...\nHei muuten eilinen 1.5-vappuinen Aamu-Bladet kertoi siitä Hornettien tankkauskoneesta,joka on briteiltä lainassa Natolta ensi viikon. Nato-lainaa toki ja isolla ellipsillä pojat kiertävät, mutta sivuston lokitiedot kertovat sen tulleen ihan muualta ja ihan sotatoimialueelta 2.5 Manseen.....sillä ei sinällään ole mitään merkitystä, mutta ottaa kaikenlainen väärän infon jakelu kupoliin... oli se vaan hiano kokemus aamupäivällä kun tuo lasketuessaan veti tosi matalalla yli keskustan .... hieno juttu -taisi vaan mennä vapun jälkeisten vuoksi nk. suurelta yleisöltä ohi.\nViestiKirjoittaja CARRUS » 15 Kesä 2009 13:03\nOzzy kirjoitti: Pannaanpas tännekin tuosta upeasta ruotsalaispalvelusta linkki, jos jotakuta kiinnostaa nuo ylitse pyyhkivät jetit.\nAloin itse seuraamaan noita koneita. Mutta mitenhän toi oikeen menee? Eilettäin eräs kone lähti Helsingistä, kävi kääntymässä Oulainen-Haapavesi-Vihanti välissä, meni takaisin etelään ja jatkoi meren yli Viroon, ja sen jälkeen se katosi näkyvistä. Osaatteko sanoa, miksi ton piti käydä pohjoisessa kääntymässä? Ajoi kuitenkin yhtä soittoa koko matkan...... Ihmeellistä matematiikkaa.....


Eristäytyminen – juhana.org\nJos reaktiivinen maasto kesyttää ajattelun, tarvitaanko autenttiseen ajatteluun aina eristäytymistä? Onko autenttisuuden määrä suoraan suhteessa eristäytymisen pituuteen? Autenttisessa ajattelussa on tilaa luovalle prosessille, eikä muiden ajatukset ja mielipiteet pääse vaikuttamaan kuin alkulähtökohtiin (so. tietoihin ja ajatuksiin, jotka on omaksuttu ennen eristäytymistä). Autenttinen ajattelu tuntuu yksinäiseltä ja epävarmalta. Välillä se saattaa riemastuttaa ja välillä ahdistaa, koska ajattelija on yksin vastuussa kaikesta – niin oivalluksista kuin umpikujista.\nAutenttinen ajattelu kumpuaa ajattelijasta itsestään. Se ei välttämättä ole niin omaperäistä tai innovatiivista kuin ajattelija itse haluaisi ajatella. Mutta onko niin, että vain tätä kautta on mahdollista tehdä todellisia löytöjä ja keksintöjä? Onko eristäytyminen ainoa väylä aidosti uusiin asioihin?\nNetti- ja some-ympäristöissä elää sitkeässä legenda siitä, kuinka vapaa yhteiskehittely verkossa tuottaa uusia innovaatioita. En kuitenkaan keksi yhtään esimerkkiä tapauksesta, jossa suuri joukko ihmisiä olisi yhdessä keksinyt jotain poikkeuksellista. Ne muutamat esimerkit, joissa “joukkojen viisautta” on onnistuttu käyttämään, ovat perustuneet toisistaan eristäytyneiden yksilöiden tai yhteenhitsautuneiden pienryhmien ajatteluun ja kehittelyyn (Näinhän Surowieckinkin joukkojen viisauden ennakkoehdoissa asia määritellään: yksilöt eivät saa tietää toistensa vastauksia, jotta joukko olisi älykkäämpi kuin yksilö). Joukot tuntuvat olevan hyviä jakamaan jo kehitettyä, mutta yhteiskehittelykyky vaikuttaa pikemminkin puolivillaisten kompromissien tekemiseltä ja muodikkailta tuntuvien iskulauseiden lätisemiseltä. Vai tuleeko jollekulle mieleen vastaesimerkkiä?\nVäite: sosiaalisesti vilkkaassa ympäristössä voi tapahtua vain inkrementaalista, jo keksityn pieneen paranteluun keskittyvää kehittelyä. Kaikki radikaalit ideat ja keksinnöt vaativat eristäytymistä ja autenttista ajattelua.\nPosted on November 26, 2013 November 26, 2013 Author juhanaTags eristäytyminen, mediapaasto\n5 thoughts on “Eristäytyminen”\nMe ihmiset olemme läpikotaisin sosiaalisia. Joskus on hyvä paeta omiin ajatuksiin, mutta eikös kaikki ajattelumme pohjaa johonkin vuorovaikutukseen? Yhtälailla tämä blogi ja nämä ajatukset kaipaavat peilauspinnaksi vuorovaikutusta muiden ihmisten kanssa. Eivätkä nämäkään ajatukset eristyksissä ja tyhjiössä ole syntyneet?\nYritin etsiä netistä esimerkkejä joukkojen tekemistä innovaatioista ja keksinnöistä ihan vain vastaanväittämisen riemusta, mutta en onnistunut löytämään yhtään hyvää. Löysin lähinnä esimerkkejä siitä, miten joukkoja on käytetty arvottamaan keksintöjä tai auttamaan niiden kehittelyssä.\nJoukkoistaminen on kuitenkin apuna keksijöille. Esim. Aarhusin yliopistossa ollaan kehittämässä kvanttitietokonetta. Tähän liittyy muuttujia, joita on todella vaikea pelkän tekoälyn avulla ratkaista. He keksivät kehittää mobiilipelin, joka toimii kvanttitietokoneen logiikalla. Pelaajat pelaavat peliä (vailla esiymmärrystä kvanttitietokoneista), reagoivat pelin haasteisiin ja pelaamalla tätä peliä yliopisto saa dataa kvanttitietokoneen rakentamista varten, kehittää omaa tekoälyään ja vähitellen on lähempänä kvanttitietokonetta. Eli joukot ratkaisevat ongelmaa olematta itse edes tietoisia siitä! Aika cool.\nJori: Cool ja tosiaan aika kaukana vielä yhteiskehittelystä (:\nJanne: Nimenomaan, olemme läpikotaisin sosiaalisia ja juuri siksi, jos haluaa seisoa omilla jaloillaan muiden olkapäillä, täytyy välillä irtautua sosiaalisesta kanssakäymisestä. Huomaan, että esimerkiksi tämän blogin kommentit saavat minut usein jonkinlaiseen ylitilaan. Ne ohjaavat ajatteluani argumentoimaan omaa näkemystäni toisen näkökulmasta, enkä voi tehdä mitään muuta ennen kuin olen kirjoittanut kommentin. Toisinaan tämä voi olla hyvä asia, mutta toisinaan fataalia, jos oman ajatuksen itu on vasta aluillaan ja se kohtaa liian aikaisin vastakkaisen tai vain erilaisen mielipiteen. Tällöin tapahtuu omasta näkökulmasta luopuminen ja unohtaminen.\nNäiden raapustusten päätarkoitus on ollut testata reaktiivisen (impulsiivisen ja vahvasti sosiaalisen) ja luovan (pitkäjänteisen ja autenttisen) ajattelun eroa. On kuitenkin totta, että kaikkien ei välttämättä edes tarvitse ajatella luovasti tai olla ajattelultaan autenttisia. Meitä on moneen junaan. Kuitenkin voi olla hyvä välillä miettiä, miten omaksutut toimintamallit, teknologia ja organisoituminen vaikuttaa ajatteluun…\nVoisivatko esim. Wikipedia tai OpenSource-ohjelmistoprojektit, vaikka nyt esim. WordPress olla yhteiskehittelyä, jossa joukko ihmisiä keksii yhdessä uutta, tai ainakin osallistuu, toiset eristäytyneinä toiset sosiaalisempina, ponnistukseen, jonka tuloksena syntyy jotain, mitä kukaan ei olisi yksin saanut aikaan?\nOon näitä open source -juttuja miettinyt. Niissähän on usein ideana, että kuka tahansa saa kehittää, mitä tahansa, mutta joku hyväntahtoinen diktaattori päättää, mitkä asiat päättyvät lopputuotteeseen.\nToinen kysymys on sitten vielä se, mitä tällaisen jutun kehittäminen on. Mun mielestä ne ovat enemmän inkrementaalista parantelua kuin radikaalia muutosta hakevia. Monet open source -projektit tuntuvat olevan myös lähtökohdiltaan sellaisia, että on haluttu tehdä ilmainen/avoin versio jo olemassa olevasta ohjelmistosta tms…\nWikipedia itsessään on radikaali idea, mutta sekin on alunperin Walesin ja Sangerin kehitelmä. Isot joukot ovat tulleet sitten toteuttamaan tuota visiota…\nPrevious Previous post: Ajattelun kesyyntyminen\nNext Next post: Oppimisen kakkakikkare


Kidman ja Cruise työskentelevät yhtä aikaa Berliinissä - Viihde - Ilta-Sanomat\nKidman ja Cruise työskentelevät yhtä aikaa Berliinissä\nJulkaistu: 27.7.2007 15:06\nNicole Kidman ja hänen ex-miehensä Tom Cruise työskentelevät yhtä aikaa Berliinissä. Cruise on jo aloittanut työnsä kohutun Valkyrie-elokuvan parissa, ja kuvausten on tarkoitus kestää lokakuun loppuun. Kidman saapuu Saksaan syyskuussa.\nKidman näyttelee elokuvassa, joka pohjautuu Bernhard Schlinkin palkittuun romaaniin The Reader. Elokuva käsittelee myöhempien sukupolvien vaikeuksia ymmärtää holokaustia.Kidman ja Cruise erosivat 2001, ja he ovat avioituneet tahoillaan uudelleen. Cruise talutti alttarille näyttelijä Katie Holmesin ja Kidman avioitui kantrilaulaja Keith Urbanin kanssa.\nTom Cruise valloitti kaupungin leffateatterin itselleen


"Uskokaa meitä kun sanomme, että kärsimme" | Aalto-yliopisto\n"Uskokaa meitä kun sanomme, että kärsimme"\nDokumenttielokuvien tekijä Suvi West kertoo, että hänen kansansa eli saamelaiset ovat edelleen traumatisoituneita kolonisaation vaikutuksista. Ja että heidän parantumisensa voisi olla hyväksi koko maailmalle.\n"Mielestäni maa on rikkinäinen, koska ihmiset ovat rikkinäisiä," sanoo West. "Joten ennen kuin voimme korjata maan, meidän on korjattava itsemme."\nWest puhuu kirkkaana kevätpäivänä Helsingissä, yli 1 200 kilometriä etelään paikasta, jossa hän kasvoi. Hänen Norjan ja Suomen välisellä rajajoella sijaitseva kotikuntansa Utsjoki on Suomen ainoa kunta, jossa saamelaiset ovat enemmistönä.\nSaamelaiset, joita on tällä hetkellä noin 100 000, ovat eläneet esihistoriallisista ajoista lähtien Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosissa ja Kuolan niemimaalla Venäjällä. Heillä ei ole yhteistä pääkaupunkia, mutta Suomen saamelaisia edustava saamelaiskäräjät kokoontuu Inarin kaupungissa. Siellä West aloitti työskentelyn elokuvantekijänä vuonna 2002.\nWest on aina tehnyt elokuvia omien ihmistensä näkökulmasta. Vaikka hänen töidensä tärkein aihe – hyväksyminen ja parantuminen – on pysynyt samana vuosien varrella, hänen tapansa ilmaista aihetta on muuttunut.\n"Lähestyin asioita nuorempana romanttisten rakkaus- ja ihmissuhdetarinoiden kautta," hän kertoo. "Mutta minussa tapahtui jonkinlainen muutos – varmaankin tullessani äidiksi – ja nyt olen kiinnostunut suurempien ryhmien, jopa kokonaisten yhteiskuntien, parantamisesta."\n"Siinä missä päähenkilö oli aiemmin yksittäinen henkilö, nyt se voisi olla kokonainen kansa."\nPerheen kuvaaminen ensin\nYksi Westin varhaisimmista dokumenttielokuvista kertoo hänen äidistään kirkon diakonina. West seurasi ja kuvasi äitiään auttamassa avuntarpeessa olevia perheitä vuoden 2008 kevään ja kesän.\n"Ollessani lapsi muistan, että äiti saattoi viipyä jonkin perheen luona kaksi tai kolmekin yötä, jos perheelle oli tapahtunut jotain ikävää," hän kertoo. "Opin jo varhain, että on tärkeää huolehtia kaikista ihmisistä yhteiskunnassa – ei pelkästään omasta perheestä."\nToinen Westin dokumenttielokuvista käsittelee homoseksuaalisuutta saamelaisyhteisössä. Hänen sisarensa on elokuvan pääosassa. Omaelämäkerrallinen elokuva nimeltä Spárrooabbán (Minä ja pikkusiskoni) käsittelee hänen sisarensa sukupuoli-identiteetin monimutkaisuutta saamelaisten keskuudessa.\n"Olen tehnyt monia omaelämäkerrallisia elokuvia. Tuomalla oman ääneni kameran eteen pystyn suojelemaan ihmisiä samalla kun kuvaan heitä," hän sanoo. "Kamppailen eettisten aiheiden kanssa kuvatessani ihmisiä tavalla tai toisella, ja omaelämäkerrallinen formaatti ratkaisee tämän ongelman kohdaltani."\n"Mielestäni omaelämäkerrallisuus on myös rehellinen tapa kertoa tarinoita ja tutkia ihmisten tunteita ja käyttäytymistä."\nIhmisillä ei ole hyvä olla, mikä johtuu rikkinäisestä yhteiskunnasta, jossa elämme."\nWest on huolestunut kolonisaation ja sosiaalisen sulauttamisen vaikutuksista kansaansa. Hän edustaa ensimmäistä saamelaissukupolvea, jonka ei ollut pakko käydä suomenkielistä koulua ja asua sen asuntolassa, ja hän kertoo, että vanhemmat saamelaiset kantavat traumojen raskaimman taakan.\n"Kyse oli kulttuurin tuhoamisesta, mutta siitä ei puhuta," sanoo West. "Assimilaatio- ja kolonisaatiohistoriamme on niin pitkä, ja vanhemmat sukupolvet kärsivät tästä traumasta. Ihmisillä ei ole hyvä olla, mikä johtuu rikkinäisestä yhteiskunnasta, jossa elämme."\n"Meidän on valistettava saamelaisia ja koko yhteiskuntaa, jotta yhteiskunnassa ymmärretään, miksi kärsimme, miksi olemme rikkinäisiä ja miksi tarvitsemme turvallisen paikan, jossa voimme huolehtia yhteisistä traumoistamme ja parantaa itsemme," hän sanoo.\n"Uskokaa meitä kun sanomme, että kärsimme."\nWest selostaa, että saamelaiskäräjät voi ainoastaan antaa lausuntoja, mutta se ei voi säätää lakeja. Suomen hallitus väittää kansallisen lainsäädännön nojalla, että se omistaa maan, jolla saamelaiset ovat aina eläneet, ja asiaa koskeva oikeusriita on ollut käynnissä vuosikymmenten ajan. West kertoo, että ilmastonmuutos, mineraalien louhintahankkeet ja taistelut kalastusoikeuksista ovat vain paisuttaneet ongelmia entisestään.\n"Saamelaispolitiikan ensisijaisena tarkoituksena on maansuojelu," kertoo West. "Useimpien saamelaisten toiveena on maiden koskemattomuus."\n"Ilmastonmuutos näkyy ensimmäisenä arktisella alueella. Ravinnonlähteet kärsivät, joet eivät jäädy ja porotokat joutuvat aiempaa enemmän alttiiksi hyönteisten puremille, mikä heikentää niitä," hän kertoo. "Nyt joidenkin poronhoitajien on jopa ruokittava porojaan talvella."\n"Myös matkailuteollisuus on valtaamassa maa-alaa poronhoitajilta. Teiden, voimalinjojen ja ehdotetun arktisen rautatien myötä saamelaisten maa-alueet kutistuvat entisestään."\nVoimakas yhteinen ääni\nWestin elokuvien aiheena on myös kulttuurinen omiminen. Hän viittaa Suomen hallituksen tapaan käyttää saamelaisista otettuja kuvia markkinoitaessa Suomea matkailu- ja liiketoimintakohteena. Myös monet yritykset ovat omineet saamelaiskulttuurin, mistä näkyvin esimerkki on Disney-elokuva Frozen.\nWestin lisäksi on myös muita saamelaisia, jotka taistelevat kulttuurinsa, kielensä ja yhteiskunnallisen asemansa puolesta.\n"Mielestäni kaikki opettajina, lääkäreinä ja aktivisteina työskentelevät saamelaiset ovat yhteiskuntamme puolustajia," sanoo West. "Koska väestömme on niin pieni, myös laulujen tekeminen ja työskentely lastentarhan opettajana ovat tärkeitä."\n"Tässä piilee alkuperäiskansaan kuulumisen kauneus – tiedämme, että panoksemme on tärkeä. Runon kirjoittaminen saamen kielellä ja julkaiseminen Facebookissa on tärkeää, sillä se tukee kielen käyttöä."\nWest kuuluu nyt taiteilijaryhmään nimeltä "Ihmetyöntekijöiden kollektiivi", jonka näyttely on esillä Suomen Alvar Aalto -paviljongissa Venetsian biennaalissa toukokuusta marraskuuhun. Kahdeksan taiteilijaa ja elokuvantekijää yhdistävät työnsä seuraavan yhteisen otsikon alle: The greater perception of the miracle.\n"On mielenkiintoista nähdä, mitä muut ihmiset ajattelevat ihmeestä," sanoo West. "Minulle ihme on jotain elämää suurempaa, positiivista ja rakkauden sävyttämää."\n"Mielestäni kaikilla maailman ihmisillä on vahva yhteys maaäitiin, mutta tämä yhteys on katkennut eri aikoihin eri ihmisten kohdalla."\n"Emme voi parantaa maata ennen kuin olemme itse tervehtyneet."


Pietarsaari valjastaa vanhan teollisuusalueen kaupunkilaisten käyttöön | Yle Uutiset | yle.fi\n3.7.2015 klo 09.42päivitetty 3.7.2015 klo 09.56\nPietarsaaren kaupunki ja Componenta etsivät arkkitehtikilpailun avulla uusia ajatuksia Siikaluodon teollisuusalueen hyödyntämiseksi. Alueelle kaavaillaan muun muassa asuntoja, tilaa vaativaa kauppaa ja jalkapallostadionia. Ideakilpailuun saapui 31 ehdotusta. Raatihuoneella voi tutustua kuuteen parhaaseen suunnitelmaan. Tuomaristo on jo voittajan valinnut, mutta se julkaistaan vasta 12. elokuuta. Sitä ennen kaupunkilaiset pääsevät äänestämään omaa suosikkiaan.\n– Kilpailun taso on ollut oikein hyvä. Tuomaristo kokonaisuudessaan eli ammattilaiset ja maallikot ovat olleet erittäin tyytyväisiä, kehuu asemakaava-arkkitehti Pekka Elomaa.\nPekka Elomaa on tyytyväinen ideakilpailun satoon.Kalle Niskala / Yle\nIdeakilpailun satoa hyödynnetään alueen jatkosuunnittelussa, alueen kehittämisessä voidaan hyödyntää ehdotusten parhaita paloja – myös niiden, jotka eivät yltäneet kuuden joukkoon.\n– Suunnitelmista löytyy paljon yhteneväisyyksiä, esimerkiksi päätoiminnot on sijoitettu samansuuntaisesti, kertoo Elomaa.\nElomaan mukaan palkintoluokkaan nostetut työt kunnioittavat vanhaa tehdasmiljöötä. Vaikka valimon sulkupäätös kirpaisi Pietarsaaressa rajusti, Componenta on mukana alueen kehittelyssä, se kantaa esimerkiksi päävastuu ideakilpailun rahoituksesta.\n– Componeta on erityisen sitoutunut alueen kehittämiseen, pitäisin tätä hyvänä yhteiskuntavastuun tuntemisena. Heillehän jää ja laajenee edelleen Pistons-toimito. Componeta on todennut jo alusta alkaen, että mikä on hyvä kaupungille, on hyvä myös heille. Meillä on tässä yhteinen hyvä, kehuu Elomaa.\nComponenta omistaa alueesta noin puolet, loput on kaupungin ja valtion omistuksessa. Elomaa on harmissaan siitä, etteivät läheiset isot market-kaupat lähteneet mukaan ideakilpailuun.\n"Tämä on arkkitehdin paratiisi" – kaupunginosan kokoiselle tehdasalueelle haetaan uutta elämää kilpailulla 27.8.2014\nJalkapallostadion entiselle tehdasalueelle? – Pietarsaari etsii vastausta ideakilpailulla 2.3.2015\nKotimaaComponenta Corp.ComponentaPietarsaariMetallien valuteollisuusTeräksen valuarkkitehtuuri (erikoisala)arkkitehditteollisuusalueet


Kuinka valita puutarhaleikkuri puiden karsimiseen (varttamiseen jne.)\nKuinka valita leikkuri puiden karsimiseen: paras puutarhaleikkuri\nHelmi-maaliskuussa ilman lämpötila nousee vähitellen ja kun se saavuttaa -2 ° C, on aika aloittaa puiden karsinta. On tarpeen poistaa sairaat ja kuivatut oksat, muodostaa kruunu, ohentaa ja lisätä hedelmällisyyttä. Perinteinen puutarhanhoito ei ole mahdollista ilman oikeita työkaluja. Yksinkertaisen veitsen sijasta, jota ei ole mukautettu nopeaan ja tarkkaan työhön, voit käyttää puiden leikkaamiseen karsimisleikkureita – ergonomisempi ja edistyneempi työkalu.\nMistä puutarhaleikkurit koostuvat??\nVaihtoehto 1 – alasin kuiville oksille\nVaihtoehto 2 – Ohita standardi\nVaihtoehto 3 – yleinen räikkä\nAkkukoneet puutarhassa: Hyödyt ja haitat\nPuutarhatyökalun suunnittelua muutetaan jatkuvasti, ja tänään meillä on kätevin ja menestynein puutarhaleikkuri, jossa on jo vaikea muuttaa mitään. Jokainen yksityiskohta on harkittu ja 100% suorittaa tehtävänsä. Työterä läpikäysi erityisen kovettumisen, jonka seurauksena siitä tuli vahva ja terävä, leikkaamalla kasvien kuidut helposti jakamatta niitä. Tukiterällä on erityinen kokoonpano ja kapea ura, jonka läpi mehu virtaa alas. Tämän ansiosta terät eivät tartu kiinni ja nopeasti likaantuvat..\nIskunvaimennusjärjestelmä suojaa kättä äkillisiltä liikkeiltä, jotka voivat johtaa loukkaantumiseen tai nopeaan väsymykseen. Mutteri ja pultti on kiristettävä siten, että terät ovat yhdensuuntaiset eivätkä muuta oikeaa asentoa. Ruostumaton teräsjousi pehmentää työkalun toimintoja, ja lukko lukitsee terät työprosessin lopussa. Secateurs-kahvat on valmistettu kestävästä materiaalista, mutta peitetty pehmeämmillä – käytön helpottamiseksi. Kahvojen kirkkaan värin ansiosta voit nopeasti löytää puutarhaleikkureita, jos ne putoavat vahingossa ruohoon.\n1 – työterä; 2 – tukiterä; 3 – kiinnikkeet; 4 – poistopuskuri; 5 – jousimekanismi; 6 – lukko (lukko); 7 – päällystetyt kahvat (kahvat)\nPuutarhaleikkureita on monia muokkauksia, mutta vain kolme.\nKun valitset yhden tai toisen leikkausmekanismin, älä unohda työkalun muita tärkeitä ominaisuuksia: paino, mitat, kahvojen leveys, salvan läsnäolo\nJos tarvitset monitoimintoista leikkuria puiden varttamiseen ja puiden oksien karsimiseen, suosittelemme alatyökalua. Se eroaa siinä, että teriä ei siirretä toisiinsa nähden, vaan ne ovat samalla linjalla..\nSidontalaitteiden toimintaperiaate alaspäin on yksinkertainen: ylempi työterä lasketaan voimalla pohjaan leikkaamalla haara tien varrella\nEsimerkki on Gardena Comfort Anvil, joka sopii ihanteellisesti haaroille, joiden halkaisija on enintään 2 cm. Saksassa valmistetut puutarhaleikkurit ovat ihanteellisia viiniköynnöksen karsimiseen. Ainoa miinus on ei kovin luotettava puristin.\nPuutarhan kiinnitysosat ovat suhteellisen kalliita, niiden hinta vaihtelee 1 500–2 000 ruplasta, mutta työkalun laatu on suunniteltu 25 vuodeksi, mikä maksaa kulut\nToista tällaista karstaa kutsutaan ohitukseksi. Hänellä on myös yksi toimiva veitsi ja yksi, joka toimii pysäyttimenä. Terät siirtyvät leikkauslinjaa pitkin, minkä vuoksi ne eroavat alasin analogeista.\nOhituskiinnittimien toimintaperiaate perustuu työskentelyterien samansuuntaiseen sijaintiin, jotka leikkaavat haaran kahdesta vastakkaisesta sivusta\nTämän työkalun kanssa työskennellessä pohja pysyy ehjänä ja leikatun osan pää on muodonmuutos – tämä on otettava huomioon ostettaessa. Tämän ominaisuuden ansiosta ohitussakset ovat hyviä kasvavien oksien leikkaamiseen ja varttamiseen. Työkalunäyte – Sveitsin teflonprikaattori muovikahvoilla.\nPrikaatinharrastaja on suosikkileikkuri. Se selviää halkaisijaltaan korkeintaan 2 cm: n versoilla, mutta yli 1 cm: n oksien leikkaamiseen vaaditaan tietty työ\nMitä tehdä, kun on tarpeen leikata solmu, jonka halkaisija on enintään 3 cm? Vain tehokkaat kiinnikkeet, joissa on räikkämekanismi, auttavat. Hän suorittaa leikkauksen useissa vaiheissa, ts. Sinun on painettava kahvoja 3-4 kertaa, koska jousi palaa alkuperäiseen tilaansa. Samanaikaisesti ylempi työterä pysyy ehdottoman liikkumattomana, ja tämä takaa tasaisen ja sileän leikkauksen.\nRäikkätyökalun ainoa haitta on sitä enemmän aikaa, jota oksien karsimiseen on varattu. Mutta on monia etuja, jotka tekivät tästä kiinnityspisteestä suositun puutarhureiden keskuudessa:\npuiden karsiminen vaatii minimaalisen vaivan;\non mahdollista käsitellä paksuja oksoja ja solmuja (myös kuivia);\nleikkaus on tarkka, sileä, ilman haaran osien muodonmuutoksia.\nNaiset eivät edes epäile, minkä karsimisleikkurin kanssa työskennellä – on paljon parempi käyttää vähemmän työtä räikkämekanismin kanssa, ja sen seurauksena kädet väsyvät vähemmän nopeasti. Tyypillisesti nämä mekaaniset sakset on varustettu lisäelementeillä: Palisad-merkkisissä työkaluissa mukavuuden vuoksi kädensijassa on kallistus ja liukumattomat insertit..\nEnnen kuin ostat räikkämekanismilla varustetut kiinnittimet, tarkista kahvojen mittojen vastaavuus käden kokoihin: harjan tulee kiinnittää tiukasti molemmat kahvat\nAkkukäyttöinen työkalu on ainakin valmistajien mukaan mahdollisuus helpottaa kesäasukkaan kovaa työtä. Mutta onko todella tarpeen maksaa yli ja ostaa sähkösakset hinnalla 3500-4000 ruplaa? Tarkastellaan esimerkkiä Bosch CISO -puutarhanhoitoparistojen kiinnittimistä.\nBosch CISO leikkaa oksat, joiden halkaisija on enintään 1,4 cm, mutta suositeltava paksuus on hiukan pienempi – 1,2 cm «elävä» versoja ja 0,9 cm kuiville solmuille\nSen etu on ilmeinen: sinun ei tarvitse siirtää kahvoja satoja kertoja vastakkaiseen suuntaan, paina vain pientä vipua, joka käyttää työveistä tarpeen mukaan. Korkean hiiliteräksen terä, joka pysyy terävänä pitkään, on piilotettu eikä aiheuta vaaraa. Onnettomuuden estämiseksi sähköleikkurit on varustettu lukituslukolla. Leikkauksen enimmäishalkaisija on 1,4 cm.\nTärkein erottuva ominaisuus on litium-ioni-akku, joka on hiukan erilainen kuin tavallinen. Sillä on vähemmän painoa, pieni koko, pitkä käyttöikä. Lisäksi lataus on erittäin nopeaa (5 tunnin sisällä) ja akun varaus on suhteellisen heikko. Kaikki nämä ominaisuudet tekevät leikkurista erittäin mukavan ja ohjattavan..\nAkkupidikkeiden omistajien on tarkkailtava akun tasoa ja asetettava työkalu lataamaan ajoissa, muuten suunniteltua oksien karsimista ei välttämättä tapahdu.\nJollei kaikista langattomien sähköleikkureiden käyttöä koskevista säännöistä muuta johdu, työn laatu on täydellinen ja leikkuupinta on sileä, tasainen, ilman puutteita\nAkulla varustettu työkalu on loistava vaihtoehto vanhemmille ihmisille, joilla on niveltauteja. Ainoa miinus lataamalla varustetuille varusteille on sen korkea hinta, mutta se on myös varsin riittävä.\nOstajia huolestuttaa eniten kysymys siitä, kuinka valita puutarhaleikkuri niin, että se kestää useita vuosia ja täyttää kaikki toiminnot..\nJokaisella tyyppisellä karsimisleikkurilla (alasella, ohitus, räikkä) on erityinen työtekniikka, joka koostuu terien sijainnista suhteessa leikattuun haaraan.\nTyöveitset on valmistettava korkeahiiliteräksestä, vain silloin terät pysyvät terävinä pitkään. Teroitus on tehtävä ajoissa, odottamatta hetkeä, jolloin veitset lopulta tylsistyvät ja alkavat muodonmuuttua. Joidenkin karsimisleikkien etuna on erityinen tarttumisenestoaine, joka peittää terät. Muista tutkia saksien tekniset ominaisuudet, etenkin suurin leikkaushalkaisija. Työkalun todennäköisellä käyttöiköllä on myös suuri merkitys: jotkut on suunniteltu 2 vuodeksi, toiset 25 vuodeksi.\nPuutarhakalusteet Lumen raivaus: vertaileva katsaus lumiauraan


MINIPEKAANIPÄHKINÄT MAUKINKKUA JA MAUSTEKURKKUA RESEPTI - COUNTRYLIVING.COM - RUOKA JA JUOMAT - 2022\nPieni pekaanipähkinäleivän kanssa maasinkkua ja maustekurkkua\nNämä hienostuneet voileivät tarjoavat täydellisen tasapainon makealle ja suolaiselle.\nSaanto: 8 annosta Prep Aika: 0 tuntia 15 min Kokonaisaika: 0 tuntia 35 min Ainesosat 2 1/4 c. yleiskäyttöön tarkoitetut jauhot, lusikoidut ja tasoitetut, ja lisää työpinnalle 1 c. pekaanipähkinän puolikkaat ja palat 1 rkl. leivinjauhe 2 tl. sokeri 1 1/2 tl. Kosher-suolaa 1/4 tl. ruokasoodaa 1/2 c. (1 tikku) kylmää, suolatonta voita, leikkaa pieniksi paloiksi 1 c. täysmaito, plus enemmän 6 unssin harjaamiseen. hyvin ohuesti viipaloitu maa kinkku tai prosciutto marinoituja luumuja\nKuumenna uuni 400 asteeseen F. Vuoraa leivinpelti pergamenttipaperilla.\nPulse jauhot, pekaanipähkinät, leivinjauhe, sokeri, suola ja ruokasooda keittokoneessa, kunnes yhdistetään, 8-10 kertaa. Lisää voita ja pulssi, kunnes seos on murenevaa, jäljelle jää muutama hernekoko voipakkaa, 10 - 12 kertaa. Siirrä seos kulhoon. Lisää maito ja sekoita haarukalla, kunnes muodostuu matala taikina.\nKäännä taikina ulos kevyesti jauhotetulle pinnalle ja patta 1 "paksuksi ympyräksi. Leikkaa 16 keksiksi 16" pyöreää evästeleikkuria ja rullaa tarvittaessa uudelleen romut; siirrä valmistettuun leivinlevylle. Harjataskut maidolla. Paista kunnes kullanruskeita, 15 - 20 minuuttia. Anna jäähtyä hieman.\nJaa keksit ja tarjoile kinkun ja marinoitujen luumujen päällä.\nJenny McCarthy on omituinen tottumuksensa katsellessaan Donnie Wahlbergiä "Blue Bloods" -sivustolla\nOnko Clorox myrkyllinen?\nKuinka leipoa perunat nopeasti\n'The Voice' -valmentaja Kelly Clarkson puhuu comeback-vaiheesta\nMiksi hiilidioksidia käytetään sammuttimissa?\nKuinka keittää Langostinosia\nKuinka käyttää taivaan puuta polttopuille\nTee Se Itse - Paras Käsitöitä : Pieni pekaanipähkinäleivän kanssa maasinkkua ja maustekurkkua © 2019. All Rights Reserved.


Kim Modig: Kaksi taistelua | TEME\nTEME > Metelin artikkelit > Taide ja kulttuuri > Kim Modig: Kaksi taistelua\nKuva Kim Modig: Dich, 2020\nKim Modigin mukaan maailma on ajateltava yhtä aikaa sellaisena kuin se on ja millaiseksi sen haluaa muuttuvan. Pelkästään ensimmäistä tavoitteleva muuttuu näköalattomaksi. Pelkästään toista tavoitteleva on haihattelija.\nMiten voimme purkaa epäarvoistavia rakenteita samalla kun varmistamme, että kaikilla on pääsy näiden rakenteiden tarjoamiin mahdollisuuksiin?\nTämä ongelma tulee eteen aina, kun jonkin ihmisryhmän oloja halutaan parantaa. Olemassa olevien rakenteiden tehokkaan hyödyntämisen ja niiden kyseenalaistamisen välinen jännite voi aiheuttaa railoja muutosta ajavien liikkeiden sisälle. Strategiasta väittely saattaa sammuttaa lopulta kaiken muutosvoiman.\nTätä kysymystä rakenteista voi soveltaa moniin asioihin. Ammattiliiton tarkoitus on jäsentensä etujen ajaminen. Kannattaako tällaisessa tilanteessa keskittyä vain tähän olennaiseen tehtävään, vai pitäisikö pohtia laajempia yhteiskunnallisia kysymyksiä? Sillä jos pohditaan, päädymme seuraavaan: Kumpi on tärkeämpää, puolustaa työn piirissä olevien oikeuksia vai kyseenalaistaa työn ympärille rakentunut yhteiskuntaoppi? Riittääkö meille prosentin korotus, vai onko aika miettiä työnteon lainalaisuudet perustavanlaatuisesti uusiksi?\nAmmattiliitojen toimintaa ulkopuolelta seuraavat ovat esittäneet josko ”oikeissa työpaikoissa” toimivien palkkataistelut ovat pois niiltä, joiden työ tapahtuu muilla ehdoin, kuten Uberia ajaen. Mitä liitot voivat tarjota tälle uudelle työvoimalle? Ovatko saavutetut edut poissa heiltä, joilla ei ole pääsyä minkäänlaisten etujen piiriin? Ay-liikkeen kriitikoiden ideoita on samalla tavalla hankala mieltää ammattiliiton näkökulmasta. Voiko esimerkiksi perustulo koskaan tuottaa muuta kuin uusia köyhyysloukkuja ja entistä epävarmemman työelämän?\nColin Crouch pohtii keikkatyöläisyyttä ja perustuloa uudessa kirjassaan Will the Gig Economy Prevail. Hän katsoo asiaa järjestelmän -siis hyvinvointivaltion- säilyttäjän näkökulmasta, ja epäilee siksi perustulon rapauttavan oikeuksiin ja velvollisuuksiin perustuvan kansalaisen roolin. Crouch ehdottaa eräänlaista sosiaalivakuutusmaksun uudistusta, jossa työntekijän “käyttöä” verotettaisiin aina, kun työtä tehdään. Tällöin työnantajat eivät voisi vedota alaistensa yrittäjästatukseen, kuten muun muassa ruokalähettifirmat nyt tekevät.\nJärjestelmän kriitikoksi voisi vaikkapa valita provosoivasta Red Scare -podcastistaan tunnetun Anna Khachiyanin. Kun Fortune-lehdessä uutisoitiin, kuinka Yhdysvalloissa naiset muodostavat nyt isomman osan työvoimasta kuin miehet, Khachiyan lähetteli sarkastiset onnittelunsa Twitterissä: ”We did it girls, we’ve finally earned the right to be just as miserable and overworked as men!” (Me tehtiin se, tytöt: saamme vihdoin olla yhtä surkeassa jamassa ja ylityöllistettyjä kuin miehet.) Mitä iloa on saavutuksista järjestelmässä, joka on lähtökohtaisesti nöyryyttävä?\nMikä siis suunnaksi ammattiliitoille?\nJohonkin on keskityttävä, kaikkea ei voi tehdä. Liian lavea viesti ei tarkoita mitään, kuten hyvää tarkoittavien kansalaisliikkeiden kohdalla on nähty. Vain konkreettisilla toimilla on merkitystä; retoriset pistesaaliit jääköön Twitterissä huomiota kalasteleville. Panostaminen joidenkin ihmisten asioihin tarkoittaa, että ei voi tarjota ratkaisuja kaikille, tai olla kaikessa mukana.\nHuolimatta siitä, mikä tavoitteeksi valitaan, vanhat ongelmat kulkevat aina mukana. Ammattiliitoilla ei ole mahdollisuutta aloittaa puhtaalta pöydältä: jotakin on aina päällä. Parhaillaan työntekijöiden edustajat pyrkivät eroon kikystä, ja samaan aikaan on tarjottava vastusta työnantajien puolen uusille strategioille. Tämä on jatkuva tilanne, joka tuskin koskaan rauhoittuu, etenkään nyt, kun perinteiset työnteon tavat ja työn järjestämisen rakenteet natisevat.\nEikä puhdasta pöytää löydy muualtakaan. Missä ikinä muutosta tavoittelemme, olemme aina keskellä tilannetta, jossa vaikuttavat vuosikymmeniä kyteneet kiistat, tiedostamattomat kollektiiviset traumat, laajemmat yhteiskunnalliset jännitteet ja ajalle tyypilliset arvomaailmat, tilanteessa olevien yksilöiden omista elämistä puhumattakaan. Elämä ei ole shakkisimulaatio, jossa voimme rauhassa suunnitella täydellisiä siirtoja. Kaikessa maistuu kaaoksen sivumaku.\nKysyin joskus minua parikymmentä vuotta vanhemmalta ystävältäni, josko tämä kaaos myöhemmin elämässä hellittää. Hän vastasi kieltävästi. Kaaos vain lisääntyy, hän jatkoi, mutta sen kanssa oppii elämään paremmin, kun tajuaa kuinka harvaan asiaan voi itse lopulta vaikuttaa.\nToinen havainto, jonka ajattelen pitävän paikkaansa, on idea kahdesta taistelusta. Se liittyy alussa mainitsemaani ongelmaan rakenteiden purkamisesta samalla kun niiden kanssa yritetään elää. Tarkoitan sillä tilannetta, jossa taistellaan kahdella rintamalla eri tavoitteita kohti. Esimerkiksi sukupuolikiintiöt ovat järkevä ratkaisu epätasa-arvoon palkkauksissa ja koulutuksessa, vaikka haluaisinkin nähdä sukupuolen käsitteen haalistuvan historialliseksi kuriositeetiksi. Ensimmäinen työkalu, kiintiöt, on ratkaisu käsillä olevaan tilanteeseen; jälkimmäinen on tavoite, jonne on vielä matkaa. Ja jos sinne päästään, ensimmäistä taistelua ei ole enää tarpeen käydä.\nMaailma on ajateltava yhtä aikaa sellaisena kuin se on ja millaiseksi sen haluaa muuttuvan. Vain ensimmäiseen keskittymällä muuttuu näköalattomaksi, ja pelkästään jälkimmäistä tavoitteleva on haihattelija. Molempia tarvitaan; on käytävä kahta taistelua. Tätä on tehtävä, vaikka mikään ei tunnu käyvän järkeen ja puhdas pöytä on lopullisesti hautautunut printattujen toimintakertomusten, käytettyjen nenäliinojen ja kesken jääneiden manifestien alle. Historia ei ole joko tasaista kehitystä tai suuria mullistuksia yksi toisensa jälkeen, vaan kasa toistensa päälle kellahtaneita yrityksiä elää.\nAy-liikkeen toiminnassakin on aina käynnissä kaksi taistelua\nMe haluamme paremmat työolot, eli yksinkertaisesti sanottuna lisää valtaa työntekijöille. Mutta me voimme samalla ohjautua kohti tulevaisuutta, jossa työ ei muodosta koko elämäämme ja identiteettiämme, eikä yhteiskuntaa ajeta katastrofaaliseen tuhoon liikakulutuksen ja käsistä lähteneen tuotannon vuoksi. Ilmastokriisi on se vaikutin, joka tekee yhden taistelun valitsemisesta toisen yli mahdotonta, sillä työ näyttelee valtavaa roolia ilmastokriisissä.\nMeillä on edelleen tapana ihailla Angry Birdsin kaltaisia menestystarinoita, siis sitä, että joku saa manipuloitua vanhemmat ostamaan Kiinassa kurjissa oloissa tehtyjä tietokonepelin hahmoja muistuttavia kertakäyttöleluja lapsilleen. Tämä kaikki tiedetään, mutta työn valta-asemasta ja ylikiihtyneestä tuotannosta on hyvin vaikeaa puristella irti. Työn lopettamisen vaatimus jää yleensä luovan luokan kotoilun tai baaripöytien hybriksen tasolle, kauas monien arjesta. Jotakin on kuitenkin tehtävä, sillä työelämän ylläpito jatkuvan kasvun avulla – jonka evankeliumiin myös ammattiliitot uskovat – on katastrofaalisen hölmöä.\nEhkä taisteluita onkin kolme. Se kolmas kuuluu etiikan piirin. Ja tästä näkökulmasta ajatellen on vähemmän tärkeää, millaisia muutoksia teemme työnlainsäädäntöön tai krääsän myyntiin, jos arvomme eivät muutu tästä mihinkään. Tai kenties kyse ei olekaan arvoista, vaan halusta. Mitä me haluamme? Kenen kanssa me haluamme samoja asioita, keiden emme? Kuka tätä maailmaa halusi? Tässä kohtaa ajatukseni katkeilevat ja hapuilu alkaa. Uskon, että en ole ainoa, joka on kokenut nuo kaksi taistelua ikään kuin riittämättömiksi ja turhauttaviksi, vaikkakin pakollisiksi, ja etsii kuumeisesti parempaa ymmärrystä. Kyse on etiikan, estetiikan ja elämäntapojen tasa-arvoisesta risteyksestä, josta kukaan ei osaa ajaa virheettä läpi.\nTuo edellinen mielikuvakaan ei juuri auta. Missä tätä kolmatta taistelua edes käydään? Parhaillaan sitä on yritetty virittää koskemaan kulutusta. Esimerkiksi lentäminen on pyritty näyttämään yhtä lailla moraalittomana kuin epäcoolina, siis vältettävänä elämäntyylinä. Tämä on ymmärrettävä taktiikka ja kohde: kulutus tuottaa suurimmat päästöt ja inhimillisen riiston. Ongelmaksi muodostuu, että juuri kukaan meistä ei koe kuluttavansa liikaa. Lihaa syövä, autolla töihin ajava ja lomat perheen kanssa Thaimaassa viettävä suomalainen ei ajattele olevansa kerskakuluttaja sen enempää kuin hiilijalanjälkeään hiekkalinnan tavoin suojeleva ilmastoaktivistikaan. He ovat molemmat joten kuten arjestaan selviäviä ihmisiä. Moni meistä kokee tarvitsevansa juuri ne asiat, jotka ostamme tai joita työnteon avulla tavoittelemme.\nVaikka meille kuinka kerrottaisiin, että elämme kuin kuninkaat verrattuna vaikkapa 100 vuoden takaiseen Suomeen, se ei silti vastaa kokemustamme. Tuo kokemus on oleellinen, sillä ihmisten arvoja on hyvin vaikea muuttaa, jos he eivät voi samaistua esitettyyn kritiikkiin. Kuka tuntee elävänsä kuin kuningas? Olemme väsyneitä ja yksinäisiä, ja otamme ilolla vastaan kaiken piristyksen minkä löydämme. Vain pieni osa meistä elää niin onnellista ja hyvinvoivaa elämää, että heiltä löytyy itseohjautuvasti energiaa hienosäätää elintapojaan ja kulutustaan. Siksi kolmas taistelu on käytävä siellä, missä se kannustaa ihmisiä toimintaan ja tuottaa iloa. Tällöin äärimmäisetkin keinot näyttäytyvät perustelluilta.\nKolmas taistelu saattaa olla tärkeämpi kuin kaksi ensimmäistä (jotakin ilmiötä koskeva rakenteellinen kritiikki, ja jonkin ryhmän oikeuksien edistäminen rakenteiden sisällä). Se muuttaa lopulta kaiken, mutta on myös ankarin. Se katsoo kaoottisten rakenteiden ja palkkaneuvottelujen ohi suoraan silmiin ja kysyy meiltä – tai pikemminkin saa meidät itse kysymään itseltämme – onko tämä hyvää elämää.\nMiten käsitys elämästä muutetaan? Tähän ei pieni ammattiliitto voi yksin tarjota vastausta. Tätä taistelua käydään jokaisessa hetkessä. Se koostuu pienistä äänistä, jotka voimistuvat niin hitaasti, ettei kukaan meistä huomaa taustamusiikin vaihtuneen. Mutta miltä uusi musiikki kuulostaisi? Millainen rytmi siinä on? Mitä siinä lauletaan? Onko siinä kertosäettä vai vain pitkiä humisevia osioita? Saako sen soimaan ilman, että se peittää alleen niiden laulut, joita kukaan ei ole tähänkään asti kuunnellut?\nKim Modigin juttusarja\nMetelin juttusarjaan kuuluvat mm. Mikä riittää sinulle? ja Tarjoilija, festivaalissani on liikaa teoksia.\nKuviteltutodellisuus.fi nostaa skenografien monipuolisen ammattikunnan esiin