Logistiikka-assistentti (Helsinki), Click Henkilöstöpalvelut Oy\nIlmoituksen osoite: https://tyopaikat.oikotie.fi/tyopaikka/1124178\nStrömberg Distribution Oy aloitti toimintansa vuonna 2011. Kuulumme osaksi ruotsalaista Strömberg Distribution Ab konsernia, joka on hetkellä yksi Ruotsin johtavista logistiikka- ja jakelualan konserneista. Strategiamme on työskennellä lähellä asiakkaitamme sekä tarjota hyvää palvelua ja varmoja kuljetuksia. Siksi olemme jakaneet toimintamme pienempiin yksikköihin. Tavoitteena on kasvaa markkinoiden kehityksen ja asiakkaiden tarpeiden mukana.\nEtsimme nyt Strömberg Distribution Oy:lle logistiikka-assistenttia Helsingin toimipisteelle vakituiseen työsuhteeseen. Työt alkavat toukokuun 2018 alkupuolella.\nTyön päätehtäviin kuuluvat asiakaspalvelutyö sekä monipuoliset varastotehtävät, kuten tavaroiden keräys, pakkaus ja lähetys sekä tilausten hoito. Lisäksi työtehtäviin kuuluvat mm. raportointi sekä postitustehtävät. Työaika on arkipäivisin 7,5 h/pv, yhteensä 37,50 h/viikko, työhön perehdyttämisen aikana 1-2 ensimmäistä kuukautta työaika on 6 h/pv.\nTehtävässä menestyminen edellyttää oma-aloitteista ja reipasta asennetta, huolellisuutta sekä asiakaspalveluhenkisyyttä. Lisäksi tehtävä edellyttää sujuvaa suomen kielen taitoa, myös ruotsin ja englannin kielellä tulee osata kommunikoida. Odotamme hakijoilta hyvää fyysistä kuntoa ja kykyä ripeään työskentelyyn. Arvostamme alan koulutusta ja aiempaa työkokemusta vastaavista tehtävistä.\nTarjoamme pitkäaikaisen, mielekkään ja itsenäisen työn luotettavassa yrityksessä. Ympärilläsi on ammattitaitoinen ja mukava tiimi. Annamme sinulle kattavan perehdytyksen tehtävään ja yritykseen.\nKiinnostuitko tehtävästä? Täytä hakemus alla olevan linkin kautta mahdollisimman pian, sillä aloitamme haastattelut heti soveltuvien henkilöiden haettua paikkaa! Laitathan hakemukseen myös tiedon palkkatoiveestasi. Voit myös kysyä lisätietoa tehtävästä Click Henkilöstöpalveluiden rekrytointikonsultti Anette Tervakankaalta p. 050 411 0271. Puhelintiedustelut arkisin klo 9-15.


Auringonkalastaja: James Bond Road\nSiitä on jo aikaa kun näin uusimman Bondin, Skyfallin, mutta päällimmäiseksi leffasta jäivät mieleen törkeän hienot kuvaukset Skotlannista. Välähdykset autiosta maasta, vuoristoseudusta ja kummitus-kartanosta.\nEnnen Skotlannin matkaa googlasimme Emin kanssa Skyfallin kuvauspaikkoja, mutta suureksi pettymykseksi luimme, että Skotlannin kummituskartano oli vain lavaste, joka rakennettiin jonnekin lähelle Lontoota. Muuta google ei kertonut.\nSiksipä meitä odotti mitä iloisin yllätys, kun Glencoen eräässä Visitor Centressä kerrottiin, että pieni pätkä Skyfall -leffaa oli kuin olikin kuvattu Skotlannissa ja vieläpä juuri Glencoessa!\nMehän tietenkin etsimme Bondin "kotitien" käsiimme ja ihailimme vanhan kunnon Jamesin lapsuudenmaisemia. Tosin päinvastoin kuin kotikulmillaan vieraillutta James Bondia, mua pelotti aivan sairaasti (siis ihan sairaasti!) istua etupenkillä tuolla kapealla tiellä. Tällä kertaa nimittäin Emi ajoi ja tie oli yhtä kapea kuin majakkatie Isle of Skyella. Eikä Emi todellakaan ajanut mitenkään holtittomasti, mutta jotenkin hallinnan tunteen menettäminen kyydissä istuessa ja voimattomuus päättää itse asioista tekivät musta ihan hermoheikon. Mun teki koko ajan mieli sulkea silmät, mutta ei voinut, kun piti tarkkailla, ettei missään ole peuroja tai vastaantulevia autoja ja että mahtuuko auto tielle ylipäätään. Ja sitten plussana oli tietenkin myrskyisä tuuli, joka otti lujasti autoon kiinni.\nLeffassa tätä osaa Skotlannista näytetään vähän yli minuutin verran. Kohdan voi tsekata esimerkiksi täältä: www.youtube.com/watch?v=lTWZ4BF3nuc.\nNäyttävätkö maisemat yhtään tutuilta, jos vertaa blogikuviin? :)\nLaura 5. huhtikuuta 2014 klo 10.54\nHuhhei, miten käsittämättömän upeita maisemia! :) Leffaan en osaa näitä kuvia valitettavasti verrata, oon nimittäin niitä harvoja sivistymättömiä tumpeloita, jotka ei oo koskaan nähnyt yhtäkään James Bondia.. köh köh :D\nHailey Auringonkalastaja 5. huhtikuuta 2014 klo 22.58\nMaisemat oli kyllä upeita! ja tulit sitte näin julkisesti tunnustaneeksi Bond-sivistymättömyyden. Tai sit se on oikeaa sivistystä, ettei oo yhtään Bondia nähny :D\nInka 6. huhtikuuta 2014 klo 8.23\nIhan mahtavia maisemia Heli!!! Argh, taisin sanoa tän jo aikasemmin mutta mun on pakko päästä nyt Skotlantiin, en kestä! Ja voisin ottaa jonku hyvän kuskin kaveriksi mukkaan, en kuuna päivänä uskaltais ajaa ite noita teitä, paitsi jos olis pakko...\nHailey Auringonkalastaja 9. huhtikuuta 2014 klo 3.11\nKyllä sun pitää ehdottomasti päästä Skotlannin ylämaille! Ja kyllä mä luotan siihen, et osaisit ajaa siellä! Vääränpuoleinen liikenne on ihan OK, mutta ne kapeet tiet sitte aiheuttaa ylimääräisiä sydämentykytyksiä!\nJuhani 7. huhtikuuta 2014 klo 21.41\nMun plogissa on sulle haaste, Helli! 8)\nHailey Auringonkalastaja 9. huhtikuuta 2014 klo 3.13\nHaa, haaste, hurjaa! Tietenkin aina haasteisiin on vastattava! Yritänpä mahdollisimman pian alkaa miettiä syntyjä syviä ja toivottavasti mäkin keksin haastaa sut pian jollain! :D\nAnonyymi 14. huhtikuuta 2014 klo 1.29\nTörkeen törkeen hienoja maisemia!!! Mun sielu lepäis tuolla. Eli siis pakkohan se on lähtä Skotlantiin! Sanoo Leena\nHailey Auringonkalastaja 26. maaliskuuta 2015 klo 19.54\nVoi Leena, Leena, kun kommenttisi oli mennyt roskapostiksi ja ollut siellä kuukausi tolkulla! Pahoittelut tästä ja lähdetäänpä nyt sinne Skotlantiin!


Perusterveydenhuollon hoitohenkilökunnan kokemuksia ammattitaitonsa kehittämisestä jatkohoitopotilaan hoitotyössä\nHirviniemi, Sonja (2018)\nOpinnäytetyö on toteutettu kvalitatiivisena tutkimuksena Kurikan akuutti- ja kuntoutusosaston hoitohenkilökunnalle. Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää hoitajien kokemuksia omasta ammattitaidostaan perusterveydenhuollossa sekä heidän valmiuksiaan kehittää hoitoa jatkohoitopotilaan hoitotyössä. Tutkimuksessa haluttiin myös selvittää, onko hoitajien ammattinimikkeiden erolla vaikutusta kokemuksiin hoidon toteuttamisesta.\nTutkimuksen teoreettinen viitekehys rakennettiin hoitotieteellisten tietokantojen sekä Internet- ja kirjalähteiden perusteella. Teoriaosuus sisältää tietoa hoitajasta, hoitajan ammattitaidosta- sekä ammattitaidon kehittämisestä, perusterveydenhuollosta sekä potilaan jatkohoidosta. Tutkimus toteutettiin kyselylomakkeella, joka sisälsi avoimia- sekä valintakysymyksiä. Kerätty aineisto analysoitiin käyttämällä SPSS-tilasto-ohjelmaa sekä avoimien kysymyksien aineisto analysointiin induktiivisen sisällönanalyysin avulla.\nTutkimuksen tulosten perusteella hoitohenkilökunta koki oman ammattitaitonsa myönteiseksi, mutta he tiedostivat hoitotyön elinikäisen oppimisen tarpeen. Tulosten perusteella potilaiden siirtovaiheen puutteelliset jatkohoito-ohjeet koettiin suurimpana hoidon toteuttamisen haasteena. Hoitohenkilökunnan mielestä laajaa ammattitaitoa voitaisiin kehittää sekä ylläpitää koulutuksilla ajankohtaisiin uusiin hoitomenetelmiin sekä -välineisiin.


V2.fi | Arvostelu | Outlast II\n22.05.2017 klo 12.00 | Luettu: 11028 kertaa | Teksti: Miia Lyyra\nMURHA JUMALAN SELÄN TAKANA\nKuulun siihen ihmisjoukkoon, joka ei pidä kauhusta tai pelottavista asioista - eniten maailmassa pelkään pimeää ja pellejä. Outlast 2 onkin siis juuri minulle sopiva peli. Sen jälkeen, kun olin innokkaasti sulkenut olohuoneeni verhot ja laittanut hyvät kuulokkeet päähän, olikin oiva hetki alkaa miettiä, olisiko pitänyt ottaa sohvalle myös vaihtovaatteet... Tiivistetysti sanoen Outlast 2 on nimittäin karmivia hetkiä, verisiä ruumiskasoja ja silmitöntä väkivaltaa.\nOutlast 2 on jatkoa sarjan ensimmäiselle osalle, mutta tarinajatkumoa ei ole, joten suoranaisesta jatko-osasta ei voida puhua. Samankaltaisuuksia kuitenkin on kummassakin teoksessa. Ensimmäisen ja toisen osan päähahmoina seikkailevat journalistit, jotka ovat lähteneet tutkimaan outouksia pelkkä kamera kädessään. Tuoreimman osan päähenkilöinä ovat Blake ja Lynn Langermann, journalistipariskunta, joka sai ajatuksen lähteä tutkimaan omituista kuolemaa Arizonan erämaahan. Mikäpä muukaan rakastunutta pariskuntaa voisi kiinnostaa kuin raskaana olleen Jane Doen murha.\nKaikki eskaloituu suhteellisen nopeasti. Blake ja Lynn istuvat helikopterissa, kun yhtäkkiä koneeseen iskee vika ja kopteri syöksyy maahan. Siinä rytäkässä Lynn katoaa ja Blake lähtee etsimään rakasta vaimoaan. Jo ensimmäiseen kylään saapuessaan mies huomaa, että kaikki ei ole kunnossa: kylän läpi menee tuore verivana ja pressujen alla on ruumiskasoja. Eniten etenemistä häiritsee edessäpäin näkyvä ihmishahmo, joka poistuu aina kun sitä lähestyy.\nKoko hommassa on vahvasti läsnä uskonto, sillä lähes jokaisessa rakennuksessa on ristejä ja muita kristinuskoon liittyviä merkkejä. Mikä oudointa, Jeesuksen muotokuvat on korvannut hieman rotevahko tummahiuksinen lurjuksen näköinen veikkonen. Mies voisi ennemmin olla eteläisten maiden huumekartellin johtaja kuin jumalainen henkilö. Tarinaa en kuitenkaan lähde avaamaan sen enempää, sillä Outlast 2 on parhaimmillaan ilman sen kummempia ennakkotietoja.\nBlake etenee maastossa hiipien, kontaten sekä piiloutuen ja hyödykseen pelaaja voi käyttää muun muassa tynnyreitä, sängynalusia tai vaikka vesistöä. Varovasti eteneminen ja piiloutuminen ei ole vain vaihtoehto, vaan se on ainoa mahdollisuus selviytyä hengissä. Journalistiparalla ei nimittäin ole mukanaan mitään muuta kuin kamera, jonka avulla hän tekee dokumenttia etenemisestään. Kamerassa on kuitenkin muutama hyvä ominaisuus, joilla selviytyminen on hieman helpompaa: videokameraan saa yönäkymän, joka helpottaa pilkkopimeässä kulkemista ja mikrofonin avulla voi paikallistaa viholliset suuntaamalla sitä ääntä kohti. Liian yksinkertaiseksi homma ei kuitenkaan käy, sillä toimiakseen kamera vaatii paristoja ja niitä taas pitää löytää erämaasta.\nVihollisen tullessa vastaan Blake voi vain juosta tai piiloutua, toivoen samalla ettei kuolisi. Minua kuitenkin häiritsi, ettei pelaajalle ole annettu mitään muuta tarviketta selviytymistä varten, sillä matkalta ei voi edes poimia vihollisten jättämiä taskulamppuja tai muitakaan apuvälineitä. Jos itse olisin autiomaassa hullujen keskellä etsimässä murhattua naista, ottaisin minkä tahansa lankunpätkän mukaan, jotta voisin ylläpitää kallista henkikultaani. Tai jos olisin oikein näppärä nikkaroimaan, niin tekisin lapiosta naulojen avulla kunnon aseen. Mutta ei. Kaikkien potentiaalisten aseiden ohi on käveltävä.\nVälillä sutjakkaasti etenevää tarinaa hämmennetään takautumilla. Muistelut sijoittuvat kouluun ja ajalle, kun Blake oli nuori. Mistään tavallisesta koulusta ei kuitenkaan ollut kyse, sillä niin kuin kylät, myös oppilaitos oli koristeltu risteillä ja muulla uskontoon liittyvällä kamalla. Pelin alkupuoliskolla näytetään pätkä, jossa nuori poika ei pysty suojelemaan ystäväänsä pahan papin teoilta ja näihin muistoihin palataan yhä uudestaan ja uudestaan. Kahdessa eri aikakaudessa pomppiminen tuntuu sekavalta, varsinkaan kun ihan heti ei selviä, miksi Blaken nuoruudessa käydään kerta toisensa jälkeen.\nOutlast 2 on jännittävä yhdistelmä putkijuoksua ja avoimen maailman seikkailua. Journalisti voi liikkua vain yhteen suuntaan, mutta matkalla hän voi tutustua taloihin ja niiden antimiin. Jotta jännitys olisi huipussaan, ei käytettävissä ole minkäänlaista karttaa. Tämä vaikeuttaa kulkemista, sillä aina ei tiedä missä oikea suunta olisi. Tiukan paikan tullen on valittava mututuntumalla suunta ja juostava sinne - toivoen, että ei jää pahisten kynsiin. Jos kamerasta loppuvat paristot, ei valaistustakaan ole, minkä vuoksi eteneminen saattaa muodostua todella tuskaiseksi. Kuoleman jälkeiset latausruudut tulevat varmasti tutuksi ennemmin tai myöhemmin.\nGrafiikoiltaan Outlast 2 ei sijoitu hienoimpien joukkoon, vaan jää keskikastin vaiheille. Kauhupelille ominaisesti kaikki on hämärää ja synkkää ja ainoana valaisevana tekijänä ovat siellä täällä olevat lyhdyt sekä taivaalla loistava kuu. Pimeys ottaa kuitenkin veronsa ja tuntuukin, että osa kohtauksista on rakennettu pimeässä kuljettavaksi tarkoituksella. Mustat hetket antavat paljon helpotusta pelin tekijälle, kun näihin kohtiin ei tarvitse koodata sen ihmeellisempiä asioita.\nSilloin kun on jotain nähtävää, niin silloin myös näkyy. Nimittäin verta, kakkaa, suolia, ruumiita ja kaikkea muuta ällötystä - kaikki eritteet laidasta laitaan. Vaikka olen pelkojen kuningatar, niin tämänkaltainen pelon luominen ei silti oikein tehoa. Eritetehosteet lähinnä oksettavat, joten toivottavaa olisi, että paniikkia olisi luotu muilla keinoilla. Toisaalta nämä vahvistavat tutkittavien kylien tunnelmaa, kun kaikki näyttää Saatanan valtaamalta, missä ei voi kasvaa koskaan mitään hyvää\nVielä ripaus kauhua kiitos\nMitä pidemmälle Outlast 2 eteni, sitä vähemmän pelkäsin. Suurin osa säikyttelyistä on tavanomaisia jump scare -kohtauksia, kun aina oven takana on joku mörkö tai viattoman näköinen tynnyri sisältää pahiksen. Joskus Blake voi kuitenkin yllättyä, kun kylässä asuva ihminen haluaakin auttaa, eikä ensimmäisenä hyökätä viikatteella miehen kaulaan. Outlast 2 olisi voinut kehitellä pelon luomiseen vähän jotain uutta. Ehkä sitten seuraavaan osaan.\nHuonosta tekeleestä ei kuitenkaan ole kyse. Kontrollit loistavat sujuvuudellaan, mikä tekee paniikissa kulkemisesta hieman helpompaa. Blake tottelee nätisti tatin liikettä eikä jää maleksimaan sinne minne ei pitäisi. Vaikka peli on hieman ennalta-arvattava ja tarina todella outo, on Outlast 2 kokemisen arvoinen. Hirmuista kauhua odottaville peli saattaa olla hieman tylsä, mutta minun kaltaisille nynnyille juuri sopiva. Parasta koko selviytymisessä olivat hetket, jolloin alkoi pelätä jo omia askeleitaan. Miinusta peli saa iljettävästä väkivallasta, joka pistää oksettamaan ja inhottamaan. Väkivaltaa on peleissä nähty aikaisemminkin, mutta Outlastissa nähdyt kohtaukset pistävät suututtamaan. Teoksella on syystä K18-leima.\nOutlast II (Xbox One)\nOutlast 2 on hyvä valinta kauhua etsiville pelaajille, jotka eivät pelkää eritteitä tai outoon kulttiin hurahtaneita kyläläisiä.\nKontrollit liikuttaa sinne minne pitää\nTodella sekava tarina\nEhkä liikaa eritteitä\nLisää psykologista pelottelua\nMiksei niitä tavaroita voi poimia?\n< Tales of Berseria...\tPuyo Puyo Tetris... >\n23.05.2017 klo 00.15\t1\nTarina oli kerrottu huonosti, trial and error gameplay kauhupelissä -\n= 4/5. Olen samaa mieltä.\nV2.fi testasi: Roccat Kone Pure Ultra -pelihiiri


RAPORTTI: Piste tuliaisina Lempäälästä - TUTO Hockey\nRAPORTTI: Piste tuliaisina Lempäälästä Julkaistu ke 07 helmi 21:45\nTUTO avasi viikkonsa vierasottelulla, kun se matkasi Lempäälään LeKin vieraaksi. Kahden edeltäjänsä tapaan myös kauden kolmas Masku-Areenalla pelattu LeKin ja TUTOn välinen ottelu venyi jatkoajalle saakka, jossa lisäpisteen itsellensä nappasi kotijoukkue LeKi.\n4-3 JA. (2-0, 0-2, 1-1, 1-0)\nAvauserä isäntien nimiin\nKuuden ottelun tappioputkessa iltaan lähtenyt kotijoukkue LeKi tuli ottelun alkuun vahvasti, osoittaen palavaa halua tuloskunnon kääntämisestä. Saukkopaidat saivatkin otteluun toivomansa alun, kun kesken kauden joukkueeseen palannut Tomi Peltonen iski Jere Rouhiaisen maittavasta tarjoilusta illan avausmaalin, kun kellossa oli vasta 01:16.\nAvausmaalin jälkeen molemmat joukkueet pelasivat tiivistä puolustuspeliä, jota edesauttoi myös Masku-Areenan tulitikkuaskinakin tunnettu pieni kaukalo.\nErän puolivälin lähestyessä TUTO pääsi otteluun paremmin mukaan, mutta Jarmo Jokilan saama rangaistus päätti turkulaisten orastavan paineen. Isäntien ensimmäinen ylivoima ei kuitenkaan tuottanut tulosta, josta piti huolen upeaan tuplatorjuntaan venynyt Julius Pohjanoksa.\nHetkeä myöhemmin kaukaloon palanneelle Aki Juuselalle kevyesti vihelletty rangaistus kuitenkin kostautui, kun LeKin slovakkihyökkääjä Filip Krivosik niittasi kiekon maalinedustalta verkon perukoille.\nTUTO loi avauserässä parhaat paikkansa terävistä vastaiskuista, jotka LeKin maalilla torjunut Christian Heljanko kuitenkin selvitti kerta toisensa jälkeen. Näin ollen ensimmäiselle erätauolle poistuttiin Lempäälässä lukemista 2-0.\nLeKi pääsi aloittamaan ottelun toisen erän ylivoimalla, Anssi Virkin otettua kiinnipitämisrangaistuksen toisen erän päätössekunneilla. Vieraat kuitenkin selvittivät alivoiman kliinisellä otteella, eikä saukkopaidat pystyneet luomaan vaarallisia maalipaikkoja erikoistilanteensa aikana.\nVälittömästi Virkin rangaistuksen päätyttyä isäntien Niko Lahtinen huitaisi Pohjanoksaa käsille, saaden tempauksestaan kahden minuutin rangaistuksen. TUTO käytti illan ensimmäisen ylivoimansa hyväkseen, kun Niklas Näppi lapioi arvokkaan 1-2 kavennuksen ajassa 23:43.\nTUTOn kavennusmaalin jälkeen peli avautui, joka tarkoitti kasvanutta maalipaikkojen määrää molempien joukkueiden osalta. Paremmin paikkansa hyödynsi TUTO, kun Mikke Levo toi erän lopulla TUTOn tasoihin tarkalla lyöntilaukauksellaan. Maalia edelsi toista otteluaan TUTOssa pelanneen Sami Salmisen vahva päätyvääntö, josta hän sai palkinnoksi uransa toisen Mestis-pisteen.\nPiste mukaan Lempäälästä\nToisessa erässä peliin mukaan noussut TUTO tuli ottelun kolmanteen erään vahvasti. Vieraiden aktiivinen paineistaminen tuotti tulosta LeKin rangaistuksen muodossa, kun Ismo Nikkinen otti rangaistuksen korkeasta mailasta erän alussa. Vaikka ylivoima ei tällä kertaa tuottanutkaan tulosta, sai TUTO siitä vahvan hengen päälle.\nTUTOn hyvät otteet realisoituivat tulostaululle saakka ajassa 57:35, kun Jarmo Jokila väänsi kiekon väkisin LeKi-reppuun Juho Virtasen ja Aki Keinäsen esitöistä.\nJokilan maali ei kuitenkaan jäänyt ottelun viimeiseksi, vaan LeKin Jere-Matias Alanen kuittasi pelin tasoihin vain 48 sekuntia myöhemmin.\nOttelun ratkaisijaksi nousi lopulta jatkoajalla uransa 200. Mestis-otteluaan pelannut LeKi-kapteeni Sami Laakso, joka siirsi irtokiekon ohi voimattoman Pohjanoksan.\nTUTO palaa kotikaukaloon perjantaina, kun hallitseva Mestis-mestari SaPKo vierailee Marli Areenalle. Ottelussa nähdään myös TUTO-kapteeni Niclas Luceniuksen paluu takaisin kokoonpanoon! Edullisemmat ennakkolippusi perjantain huippumatsiin voit hankkia TÄSTÄ.


HJK Klubi 04 palasi voittojen tielle - HJK Helsinki\nHJK Klubi 04 vs Sudet 5-0 (1-0)\nHJK Klubi 04 sai sunnuntaina vieraakseen lohkon jumbona olevat Sudet Kouvolasta. Kouvolalaiset olivat ennen Helsingin vierailuaan saalistaneet ainoastaan yhden voiton 16:sta ottelustaan. Isännät lähtivät otteluun hakemaan helpotusta jo viiden perättäisen ottelun voitottomaan putkeensa.\nHJK Klubi 04 lähti otteluun hieman muutetulla kokoonpanolla, verrattuna kauden aikaisempiin otteluihin. Avauksesta löytyi tuttuja nimiä Veikkausliigan puolelta, kun avauskokoonpanossa olivat Ivan Tarasov ja Santeri Väänänen. Vaihtopenkiltä löytyi vielä HJK:n viimeisimpiin hankintoihin kuulunut Sekou Camara.\nHJK Klubi 04 aloitti ottelun erittäin vahvasti ja pallonhallinta oli selvästi kotijoukkueella. Sudet eivät ensimmäisen kymmenen minuutin aikana saaneet juuri ollenkaan pelistä otetta, vaan tyytyivät laskemaan pakkansa boksin rajalle isäntien hallitessa pelivälinettä.\nEnsimmäinen kunnon maalipaikka nähtiin reilu kymmenen peliminuutin kohdalla Tarasovin esityöstä. Vahva juoksu oikealta laidalta ja matala keskitys takaviistoon, josta pallo tuli suoraan ensimmäisiä minuuttejaan HJK Klubi 04:n paidassa pelanneelle Casper Terholle. Laukaus lähietäisyydeltä kilpistyi kuitenkin vieraiden puolustajaan ja palkinnoksi ainoastaan kulmapotku.\nEnsimmäinen 30 minuuttia mentiin edelleen täysin isäntien hallinnassa. Seuraava vaarallinen maalipaikka tuli jälleen isännille, kun vaihdosta sisään tullut Camara hätyytteli vieraiden maalia. Camaran vahva henkilökohtainen juoksu rangaistusalueen sisään ja näppärä vartaloharhautus antoivat tilaa vasemmalle jalalle, josta laukaus takakulmaa kohti jäi kuitenkin vieraiden maalilla pelanneen Ville Iiskolan hyppysiin.\nViisi minuuttia ennen ensimmäisen puoliajan päättymistä HJK Klubi 04 siirtyi ansaittuun 1-0 johtoon. Jälleen oikealta laidalta tullut hyökkäys pelattiin läheltä päätyrajaa takaviistoon, josta tällä kertaa pallon saanut Kai Meriluoto ei erehtynyt, vaan siirsi pallon tyylikkäästi verkkoon.\nKotijoukkueella oli mahdollisuus lisätä johtoaan vielä ensimmäisen puoliajan viime hetkillä nopeasta vastahyökkäyksestä, mutta viimeinen syöttö kohti pystyyn juoksevaa Camaraa jäi hieman vajaaksi. Näin ollen tauolle siirryttiin kotijoukkueen ansaitussa 1-0 johdossa.\nToinen puoliaika jatkui edelleen HJK Klubi 04:n hallinnassa ja Sudet olivat suurissa vaikeuksissa oman pallollisen pelinsä kanssa.\nToisen puoliskon ensimmäinen tekopaikka siunaantui jälleen vahvasti esiintyneelle Camaralle. Tarasovin oivaltava syöttö löysi tilaan juosseen Camaran, jonka etukulmaan suuntautunut painava laukaus pysähtyi jälleen vieraiden maalivahdin loistavaan jalkatorjuntaan.\nKun edellisestä oltiin selvitty sai kotijoukkue rangaistuspotkun. Tarasovia rikottiin boksin sisällä ja pallon taakse asteli Santeri Väänänen, jonka laukaus meni kuin menikin verkon perukoille Iiskolan käsien kautta. Tilanne isännille 2-0 kun peliä oli pelattu 55 minuuttia.\nHJK Klubi 04 lisäsi johtoaan jälleen 63 minuutin kohdalla ja tällä kertaa asialla Johannes Yli-Kokko. Pallo boksin rajalle, jossa taidokas Cruiff-käännös jätti Susien puolustajat seisoville jaloille. Yli-Kokko sai rauhassa sijoittaa pallon 16 metristä aivan maalin takakulmaan ja siirtää lukemat jo 3-0.\nMaalien jälkeen kotijoukkueen meno vain yltyi ja vierailla oli täysi työ pitää isäntien hyökkääjiä aisoissa. Camaralla ja Meriluodolla oli molemmilla omat mahdollisuutensa lisätä johtoa, mutta vieraiden maalivahti ja ylärima estivät tällä kertaa lisäosumien syntymisen.\nLoputtomiin eivät Sudet kuitenkaan pystyneet estelemään kotijoukkueen rynnistystä ja 75 minuutin kohdalla Meriluoto sai loistavan pystysyötön vieraiden linjan taakse. Loistavan haltuunoton jälkeen meriluoto sijoitti pallon tylysti maalin takakulmaan ja siirsi lukemat jo 4-0.\nVain hetki edellisestä ja Yli-Kokko jatkoi kotijoukkueen maaliajuhlia. Erinomainen laukaus 20 metristä ei jättänyt mitään mahdollisuuksia Iiskolalle, joka joutui kaivamaan pallon selkänsä takaa jo viidennen kerran tänään. Telia 5G Arenan tulostaululla lukemat olivat jo 5-0.\nEnempää ei maaleja tänään nähty ja HJK klubi 04 palasi takaisin voittojen tielle vakuuttavalla 5-0 voitolla. Kotijoukkue oli tänään selvästi edellä vieraita ja taistelee edelleen paikasta lohkon neljän parhaan joukossa.\nHJK Klubi 04:n päävalmentaja Mikko Mannila oli silmin nähden tyytyväinen omiensa tekemiseen tänään.\n– Hyökättiin tänään vaarallisesti, toki meillä oli tänään aika paljon nopeita jalkoja. Saatiin laidoilta hyvin peliä eteenpäin ja sitä harjoiteltiin tossa viikolla, että päästäis sieltä tota Susien blokkia purkamaan, kertoo Mannila.\nPaikka lohkon neljän parhaan joukossa on edelleen HJK Klubi 04:n saavutettavissa ja paluu voittokantaan tavoitteen saavuttamiseksi oli erittäin tärkeä.\n– Tossa puhuttiin poikien kanssa, että napataan kiinni voittoputkeen ja tavoite on taas jo seuraavassa pelissä. Meillä oli jo VJS pelin jälkeen hyvää tekemistä, kun noustiin 2-0 tappioasemasta tasoihin, silloin loppui vaan aika kesken. Voittoja me tarvitaan.\nHJK Klubi 04 pelaa seuraavan kerran Mikkelissä 30.8 klo 18:30, kun MiPK isännöi Klubilaisia.\nHJK Klubi 04 Miehet Otteluraportti Sudet


Maitohappobakteerit ehkäisevän ylipainoa lapsilla | Terve.fi\nMaitohappobakteerit ehkäisevän ylipainoa lapsilla\nSuolistobakteerien koostumus saattaa vaikuttaa lasten ylipainon kehittymiseen. Tämä käy ilmi Turun yliopiston tutkijaryhmän tutkimuksesta, joka julkaistiin maaliskuun The American Journal of Clinical Nutrition -lehdessä. Tutkimukseen osallistui 24 normaalipainoista ja 25 ylipainoista lasta.\nBifidobakteerit saattavat olla yksi keino lihavuuden vastaisessa taistelussa. Tutkimuksessa kävi ilmi, että ulostenäytteistä mitattujen bifidobakteerien määrä on normaalipainoisilla lapsilla suurempi kuin ylipainosta kärsivillä lapsilla. Lapset, jotka olivat 7-vuotiaina normaalipainoisia, oli suolistossaan kaksi kertaa enemmän bifidobakteereja kuin pyöreämmillä lapsilla.\nBifidobakteerien tehoa on tutkittu paljon hiirikokeilla. Bifidobakteerit näyttäisivät suojaavan koe-elämiä ylipainolta ja sen liitännäissairauksilta, kuten diabetekselta, silloinkin, kun hiiret ovat mutustelleet runsasrasvaista ruokaa.\n-Aihe on mielenkiintoinen, mutta tutkimukset ovat vasta alkutekijöissään. Eläinkokeiden tulokset ovat sikäli ongelmallisia, että ne eivät aina ole täysin verrannollisia kliinisten tutkimusten kanssa. Esimerkiksi suoliston Bakteroides-ryhmän bakteereista ei vielä tiedetä, mikä niiden merkitys ylipainon kehittymisessä on, ei tiedetä, pitäisikö niitä olla vähän vai paljon, painottaa tutkimusryhmän jäsen professori Seppo Salminen.\nRintaruokituilla enemmän bifidobakteereita\nSuolistobakteerit saattavat olla myös osasyy siihen, miksi samankaltainen ruoka lihottaa toista lasta enemmän kuin toista.\nParhaiten bifidobakteerin määrää lisää vauvan rintaruokinta. Tutkimuksissa on saatu viitteitä siitä, että rintamaitoa syöneet vauvat säästyvät 13 – 22 prosenttia todennäköisemmin lapsuuden ylipainolta. Myös imetyksen kesto näyttäisi olevan yhteydessä ylipainoriskiin.\nTerveillä rintaruokituilla vauvoilla suoliston bakteerikoostumuksesta keskimäärin 60 – 90 prosenttia on bifidobakteereita. Bifidobakteerit vaikuttavat myös muiden suolistobakteerien määrään ja laatuun ensimmäisen elinvuoden aikana.\nSuolistobakteerien määrien muutokset on yhdistetty myös erilaisiin tulehdussairauksiin, kuten allergiaan. Tutkijat arvelevat myös, että astmalla ja lihavuudella olisi tekemistä keskenään. (Finfood)\nLähde: Finfood Uutispalvelu 05.06.2008


Reetta Järvelin » OIKIO\nPäädyin digitaalisen markkinoinnin pariin töihin ensimmäistä kertaa työskennellessäni suuren kosmetiikkayrityksen Suomen verkkokaupassa. Innostuin digitaalisen markkinoinnin tarjoamista mahdollisuuksista ja datan hyödyntämisestä verkkokaupan kehittämisessä. Sen jälkeen aloitin konsultin urani ja olen työskennellyt tähän mennessä kolmessa eri markkinointitoimistossa ja lukuisten eri tyyppisten asiakkaiden kanssa.\nDigitaalisen markkinoinnin konsulttina pääsee jatkuvasti kehittämään itseään, työympäristöään ja asiakkaitaan. Alan luonteeseen kuuluu monipuolisuus ja kova kehitystahti, mikä takaa sen, ettei tule koskaan tylsää.\nKonsultin työssä merkitsee todella paljon se, että taustajoukoista löytyy joukko raudanlujia ammattilaisia, joiden kanssa on mahdollista kehittyä täyteen potentiaaliinsa.\nOlen onnistunut vuosien varrella luomaan paljon läheisiä asiakassuhteita ja saanut niiden kautta paljon hyvää palautetta. Koen onnistuneeni silloin, kun asiakkaan odotukset täyttyvät (tai mieluummin ylittyvät) ja kommunikaatio pelaa molempiin suuntiin.\nErityisen hyvin on jäänyt mieleen yksi projekti, jossa tiimimme laajensi erään kotimaisen teknologiayrityksen hakumainonnan prosessin kahdeksaan eri markkinaan ympäri maailman. Projektin aikana jouduin jatkuvasti epämukavuusalueelle, mutta lopulta onnistuminen ja hyvä palaute oli ehdottomasti sen arvoista.\nHaluan kehittyä vielä paremmaksi syväosaajaksi ja auttaa asiakkaitani löytämään parhaat keinot liiketoimintansa edistämiseksi. En usko, että tällä alalla voi koskaan tulla “valmiiksi”, koska kaikki muuttuu jatkuvasti sekä teknologian kehityksen että ihmisten nettikäyttäytymisen myötä.\nOlisi myös huippua päästä työskentelemään luonnonsuojeluun liittyvissä projekteissa tai jonkun hyväntekeväisyysjärjestön kanssa.


Tutkimus: Isovanhemmilla on niin keskeinen merkitys roolimalleina, että he vaikuttavat jopa lastenlastensa äänestysinnokkuuteen - Kotimaa | HS.fi\nTutkimus: Isovanhemmilla on niin keskeinen merkitys roolimalleina, että he vaikuttavat jopa lastenlastensa äänestysinnokkuuteen\nIsovanhemmilla on suuri merkitys roolimalleina lastenlastensa elämään ja valintoihin. Aiemmissa tutkimuksissa on havaittu isovanhempien esimerkin vaikuttavan muun muassa lastenlasten koulutukseen ja terveyskäyttäytymiseen.\nHelsingin yliopiston yleisen valtio-opin dosentin Hanna Wassin mukaan olennaista on isovanhempien ja lastenlasten välinen vuorovaikutus, jossa tapahtuu roolimallina oloa ja sosiaalista oppimista. Se ei välttämättä vaadi fyysistäkään läsnäoloa. Kuva: Jussi Nukari / Lehtikuva\nIsovanhempien äänestysaktiivisuus vaaleissa vaikuttaa siihen, äänestääkö lapsenlapsi aikuisena. Isovanhempien äänestäminen vaikuttaa lastenlasten äänestysaktiivisuuteen riippumatta siitä, äänestävätkö lapsen vanhemmat vai eivät.\nTämä ilmenee laajasta suomalaisaineistosta tehdystä tuoreesta tutkimuksesta, joka julkaistiin arvostetussa Political Research Quarterly -aikakauslehdessä. Tutkimuksessa käytettiin Tilastokeskuksen rekisteriaineistoa.


Wilma Murto, 18, taivutti seipään EM-finaalissa kahdeksanneksi - tulos ei tyydyttänyt\n04.03.2017 klo 22:11\nMinna Nikkanen ja Wilma Murto ottivat Belgradin EM-hallikilpailuiden naisten seiväshypyn finaalista jaetun kuudennen ja kahdeksannen sijan.\nWilma Murto ei ollut tyytyväinen omaan suoritukseensa. AOP\nSijoitukset heltisivät tuloksin 455 ja 440. Pistesijaan ylsi myös kahdeksanneksi kolmiloikassa ponnistanut Kristiina Mäkelä.\nNikkanen sivusi omaa kauden parastaan, mutta yritykset omasta ennätyskorkeudesta 465 eivät onnistuneet.\n- Olen yrittänyt muuttaa tekniikkaa läpi hallikauden. Se vaihtelee vielä, mutta jos silti pääsee noin lähelle 465:n ylitystä, kesäksi kun saa vaihtelun pois, niin hyvin menee, Nikkanen kertoi Suomen Urheiluliiton tiedotteessa.\nKilpailun voitti Kreikan Ekaterini Stefanidi ylitettyään 485.\nMurto oli pettynyt.\n- Kilpailun kaksi ensimmäistä korkeutta meni ihan niin kuin piti. Sitten 455:n yrityksissä askelmerkki jäi kahdessa ensimmäisessä hypyssä vähän kauas. Korjasin sitä, ja kolmas yritys oli jo parempi, muttei tarpeeksi, Murto tilitti.\n- Nyt keskitän ajatukset vähäksi aikaa ylioppilaskirjoituksiin, hän jatkoi.\nMäkelä: Jalat olivat ihan puhki\nFlunssa herkisti Mäkelän vartalon kolmiloikan karsintakilpailussa. Päivää myöhemmin loppukilpailussa se söi tehot hypyistä. Mäkelä uusi Belgradissa kahden vuoden takaisen EM-hallien kahdeksannen sijan 13,73 kantaneella hypyllä.\n- Jalat oli ihan puhki. Karsinnassa oli hyvä ja helppo hypätä. Nyt pää ei pystynyt korjaamaan flunssan jaloista viemää tehoa.\nKarsinnassa Mäkelä loikki talven parhaansa 14,18. Se olisi finaalissa riittänyt neljänteen sijaan.\nVoiton otti saksalainen Kristin Gierisch tuloksella 14,37.\nEetu Rantalan hallikausi päättyi 60 metrin EM-välierissä. Hän oli britti Richard Kiltyn voittamassa erässä kuudes ajalla 6,75.\nArttu Kangas karsiutui kuulantyönnön finaalista. Hän työnsi karsinnassa toisellaan 19,42 ja oli 17:s. Loppukilpailuun eli kahdeksan parhaan joukkoon vaadittiin 19,99.


Pertunmaa houkuttaa muuttajia, väki vähenee silti – Mäntyharjussa ei juhlita muuttotilastoissa tai luonnollisessa väestönmuutoksessa – Pitäjänuutiset\nPertunmaalla on syntynyt tänä vuonna jo seitsemän lasta, mutta se ei riitä kääntämään väkilukua kasvuun.\nPertunmaa houkuttaa muuttajia, väki vähenee silti – Mäntyharjussa ei juhlita muuttotilastoissa tai luonnollisessa väestönmuutoksessa\n25.10.2019 10:05 Pitäjänuutiset\nPertunmaa on yksi kolmesta Etelä-Savon muuttovoittoisesta kunnasta. Pertunmaalle on muuttanut tämän vuoden alusta syyskuun loppuun seitsemän ihmistä enemmän kuin on poismuuttaneita. Yhteensä kuntaan muuttaneita on ollut 77, kun taas Pertunmaalta poismuuttaneita on 70.\nSekään ei kuitenkaan ole saanut Pertunmaan väkilukua kasvuun. Vaikka lapsia on kuluneen vuoden aikana syntynyt seitsemän, on kuolleita nelinkertainen määrä. Luonnollisen väestönmuutoksen takia Pertunmaan väkiluku onkin 15 ihmistä vähemmän kuin viime vuoden lopussa. Väkilukuennakon mukaan syyskuun lopussa pertunmaalaisia oli enää 1698.\nEtelä-Savon muut muuttovoittoiset kunnat ovat Hirvensalmi ja Sulkava. Nekään eivät kuitenkaan ole onnistuneet kasvattamaan väkilukuaan.\nMäntyharju puolestaan on pakkasella sekä muuttotilastoissa että luonnollisessa väestönmuutoksessa. Tammi- ja syyskuun välisenä aikana kunnasta muutti pois jopa 201 mäntyharjulaista. Tilalle tuli 141 uutta kuntalaista, joten muuttotappiota tuli 60 henkilön verran.\nTänä vuonna Mäntyharjussa on kuollut 78 ihmistä, siinä missä syntyneitä on 24. Myös Mäntyharjun väkiluku jatkaa siis laskuaan, yhteensä 111 ihmisellä. Väkilukuennakon mukaan syyskuun lopussa mäntyharjulaisia oli 5 813.\nKoko Etelä-Savossa väestö väheni tammi-syyskuussa 1 705 asukkaalla.\n← Seurakunta nostaa ensi vuonna kirkollisveron 1,9:ään\nMäntyharjulaisjoukkueet jäivät ilman voittoja Joutsassa →\n4 kommenttia aiheesta “Pertunmaa houkuttaa muuttajia, väki vähenee silti – Mäntyharjussa ei juhlita muuttotilastoissa tai luonnollisessa väestönmuutoksessa”\nTämähän on tavallaan tosi positiivista. Vaikka väkiluku on laskenut kaikissa kunnissa, on kuitenkin hyvä huomata, että Pertunmaa, Hirvensalmi ja Sulkava ovat saaneet muuttajia kuntiinsa. Koska tämähän tarkoittaa sitä, että se markkinointi mitä Pertunmaa, Hirvensalmi ja Sulkava tekevät on oikeasti toiminut. Luontaiselle poistumalle ei voi mitään. Valitettavasti se on asia mikä ei korjaannu hetkessä ja vaatiikin pitkäjänteistä työtä. Minkä takia on erittäin positiivistä nähdä miten pienet kunnat pienellä budjetilla kuitenkin onnistuvat markkinoinnissa.\nItse näen Mäntyharjun ja Pertunmaan tilanteen läheltä ja tiedän nämä ihmiset ketkä asioita hoitavat. Sen takia erityisesti näiden kahden kunnan tilanne pistää silmään, koska uskon molempien kuntien kykenevän vieläkin parempaan tulokseen. Molemmissa kunnissa on lähtökohtaisesti niin sanottu lähitiedottamisen ja lähimarkkinoinnin puute.\nPertunmaalla iso osa työvoimasta tulee ulkopaikkakunnilta, mielestäni olisikin todella tärkeää, että Pertunmaa markkinoisi itseään ja tarjoamiaan etuja kuten liikkuvuusavustusta, järkevää vuokratasoa, vapaita asuntoja + tontteja sekä hyviä palveluita ja hyviä liikenneyhteyksiä näille ihmisille. Sillä moni ihminen joka käy Pertunmaalla töissä, ei itseasiassa tiedä näistä. Se olisi näitä ihmisiä, kuntaa ja paikallisia yrityksiä hyödyttävä asia. Jos joku vain kävisi kertomassa heille että ”Hei tiesitkö että teille jäisi näin paljon enemmän rahaa käteen kuussa jos asuisitte Pertunmaalla”.\nTämä edellä mainittu asia pätee myös Mäntyharjuun. Sama ”pikkujuttu” on unohdettu hoitaa. Mäntyharjussa on paljon potenttiaalia, mutta henkilökohtaisten kokemusteni ja kuulemieni asioiden perusteella Mäntyharjulla on joitakin sellaisia perusasioita pielessä mitkä tulisi korjata ennen kuin Mäntyharju kykenisi kääntymään muuttovoittoiseksi kunnaksi.\nMäntyharjulla on todella hyvät palvelut esimerkiksi isot kaupat, kodinkoneliike, elokuvateatteri, lukio jne. Mutta… Mäntyharjulla on vähintäänkin korkea vuokrataso. Itseasiassa Mäntyharjun vuokrat ovat Mikkelin tasoa. Ei ole varsinaisesti yllätys miksi ihmiset eivät halua muuttaa kuntaan asumaan, kun naapurikunnat (Pertunmaa ja Hirvensalmi) tarjoavat asuntoja 200e/kk halvemmalla. Lisäksi Pertunmaa tarjoaa vielä liikkuvuusavustuksen siihen päälle jos käyt Mäntyharjussa töissä ja asuntoon kuuluu ilmainen netti (jos kunnan asunto). Mainitsin kerran asiasta Mäntyharjun kunnan Hyvinvointikoordinaattori Christian Juholalle joka kiteytti kunnan asenteen muuttajia kohtaan sanomalla: ”Jos sinulla ei ole vara maksaa Mäntyharjun hintoja. Et ehkä ole sellainen ihminen jota tänne halutaan.” Fiksummat lukijat saattavat jo tässä vaiheessa huomata asiassa pienen ongelman, mistä on hyvä jatkaa eteenpäin…\nMäntyharjulla on oma Markkinointipäällikkö jolla on hieman outo halu markkinoida Mäntyharjua ”ihanana mökkikuntana”, eikä kuntana missä olis hyvä asua. En sano etteikö mökkiläiset ja lomailijat toisi kuntaan rahaa. Mutta heidän tuomat tulot ovat 3-4kk ajalta jonka jälkeen tulot vähenevät ja viimeisimmän tiedon mukaan vuosi on edelleen 12kk pitkä. Luonto, kauniit maisemat ja kulttuuri ovat helppoja asioita markkinoida messuilla, mutta mielestäni se ei ole kovin pitkäkantoinen suunnitelma. Työtä tekevät ihmiset tuovat kuitenkin paljon enemmän tuloja kunnan kassaan ja pitemmän aikaa kuin mökkitontteja etsivät keski-iän ylittäneet. Varsinkin kun kunnassa on ajoittain huutava työvoimapula, asunnot tyhjillään, mahdollisuus koulun käyntiin aina lukioon asti ja muita asioita mitä olisi hyvä markkinoida näille ihmisille. Mutta siihen tarvitaan muutakin kuin appi älypuhelimeen.\nLopuksi on pakko mainita tälläinen huvittava juttu… Eräässä kahvipöydässä käydyssä keskustelussa, kyseinen Markkinointipäällikkö kuvasi Pertunmaan markkinointia ja heidän projektejaan ”räpeltämiseksi mistä ei ole hyötyä”. Tästä keskustelusta reilu vuosi myöhemmin… Pertunmaa on muuttovoittoinen kunta. Mäntyharju ei.\nMasalta todella osuva kirjoitus. Itse teen ostokseni ennen Mäntyharjulle mökkeilylle tuloa, eräässä naapurikunnan pikkukaupassa. Tämä on tietoinen valinta ja omalta pieneltä osaltaan auttaa tämän syrjäseudulla olevan kaupan selviytymistä. Mäntyharjun kunnassa on asenneongelma monella alalla, varsinkin kunnan päättäjät ovat jumiutuneet ihmeelliseen haavemaailmaan. Kiva kun muutkin, esim. Masa, huomaa tämän asian.\nOn se markkinointi tosiaan toiminut… Ma muilla on väki- ja lapsiluku saatu edes jonkinlaiseen kuosiin… Turha kehua Pertunmaan markkinointia ja mökkien muuntoa normiasunnoiksi\nEdellisestä Masan kommentista voi hyvin löytää muutamia perussyitä mitä Mäntyharjussa on hiukkasen pielessä.\nMinä kiteyttäisin asian seuraavasti:\nMäntyharjulta puutuu elinvoimaan tähtäävä strategia. Sellainen strategia, jolla pyritään samaan paikkakunnalle uusia yrityksiä ja niiden kautta työpaikkoja. Kun kunnan johdon mantra on, että ”eihän tänne saa yrityksiä kun ei ole työvoimaa” ei toimi. Se ei voikaan toimia, sillä ensin tarvitaan yrityksiä, joiden kautta tulee työntekijöitä ja väestö voisi lähteä kasvu-uralle ennusteiden vastaisesti..\nKatumaalarit, grafiittien tekijät ja bloggajat ovat erittäin hyviä hetkellisen imagon rakentajina, mutta niistä tulevaisuuden kunta ei voi rakentua. Se ei voi rakentaa tulevaisuuttaan mielestäni luonnon ja matkailun tai kulttuurin varaan, vaikka ne ovat myös tärkeitä kunnan imagon ja houkuttelevuuden kannalta. Näitä on kuitenkin huomattavasti helpompi toteuttaa kuin saada vientiä harjoittavat teollisuusyritykset kiinnostumaan paikkakunnasta. Tämä selittää suuren osan nykytilasta.\nMielestäni pitäisi kuitenkin lähteä siitä kaikille kunnille vaikeimmasta ja pyrkiä pärjäämään siinä. Se on yksinkertaisesti vientiyritysten saaminen paikkakunnalle. Ne kunnat, jotka tässä onnistuvat ovat tulevaisuuden elinvoimaisia kuntia.\nMäntyharjussa on infra ja puitteet kunnossa, mutta se straginen näkemys mitä pitäisi tehdä puuttuu. Mäsek Oy:n toiminta ei mielestäni tähtää tavoitehakuisesti yritysten ja sitä kautta työpaikkojen saamiseksi paikkakunnalle tai se ei ainakaan näy mitenkään rivikuntalaiselle.\nMökki- ja lomamessujen ohella ja voisi ehkä sanoa sijaan pitäisi olla näkyvästi siellä missä vientiyritykset kartoittavat sijoittumistaan Suomessa.\nOn täällä hyviäkin esimerkkejä. Paikkakunnalla on maakunnan ainoa pörssiyritys ja taannoin saatiin uusi toimintaansa panostava israelilaisomistaja yhdelle merkittävälle toimijalle Mäntyharjussa.\nNäidenkin valossa Mäntyharjussa pitäisi olla ainakin ymmärrys siitä miten tärkeästä asiasta on kysymys.


Suomen suosituin kello uusii mallistonsa | ASULEHTI\nPosted on November 13, 2014, 2:22 pm By Kerttu Vali\nSuomen kaikkien aikojen suosituin kellomerkki, suomalainen Leijona on uusinut mallistonsa. Uuden malliston tyylit on valittu kellomaailman trendien mukaan suomalaiseen makuun muokaten. Tämän kauden uutuuksissa valittavissa on niin vähäeleistä ja ajatonta tyylikkyyttä kuin teknistä monipuolisuuttakin.\nLeijonan uusi kausimallisto on nyt saapunut myymälöihin. Mallisto on laaja, käsittäen niin dublee-, teräs- ja titaanimallit kuin kaksiväriset ja nahkarannekkeiset mallit. Naisille ja miehille on lisäksi saatavana aidot kultakellot rannekelloina. Nk. sairaanhoitajien kellot, jotka mahdollistavat pulssin oton, ovat saatavissa dubleena tai kromina.\nLeijona on Oy Perkon oma merkki, ja on Suomen vanhin ja tunnetuin merkki. Leijonan tarina ulottuu aina itsenäisyytemme alkumetreille, ja ensimmäiset Leijona-kellot näkivät päivänvalon jo ennen vuotta 1907, kuuluen Suomen historiaan oleellisena osana. Leijona on toiminut useiden sukupolvien symbolina, esimerkiksi pojille on annettu miehistymisen merkkinä Leijona-kello rippilahjana.\n”Leijona on kuulunut aina suomalaisten ranteeseen. Kansallinen merkkimme on sen 107 vuoden markkinoilla olonsa aikana ollut virstanpylväs monelle ikäpolvelle. Suomalaiset ovat aina suosineet Leijonaa, ja se onkin tunnetuin ja ostetuin kellomerkki Suomessa”, kertoo Oy Perkon toimitusjohtaja Ari Törmälä .\nKello kertoo kantajastaan\nSuomalaiset kellonkäyttäjät ovat kehittyneet vuosien saatossa. Entinen ajannäyttäjä on nyt oman itsen jatke ja kertoo kantajastaan.\n”Kun aluksi kellon tehtävänä oli pelkästään ajannäyttö, yhä useampi suomalainen haluaa nykyään viestiä kellovalinnallaan omaa persoonaansa. Lisäksi kelloja omistetaan yhä enemmän, ja aikaisemman yhden kellon omistajuus on kasvanut useisiin kelloihin. Kello valitaankin kulloisenkin pukeutumisen mukaan”, Törmälä kertoo.\nMallistoa uusitaan kausittain. Valikoimaan tuodaan trendikkyyttä suomalaiseen makuun luotettavaa tekniikkaa hyödyntäen. Uutuuksia tälle kaudelle ovat muun muassa läpinäkyvät mallit sekä tyylikkäät pukukellot.\n”Tämän kauden mallistossa haluttiin osaan Leijonan malleista hakea tunnelmia tyylikkäästä 60-luvusta. Mallit ovat lähes minimalistisen pelkistettyjä ja ajattomia, ollen kuin kellomaailman Aston Martineita”, Törmälä kuvailee.\nLaaja mallisto ja kattava jälleenmyyntiverkosto\nMallisto on laaja, miesten rannekellomallistoon kuuluu kaikkiaan noin 120 kelloa, naisten mallisto puolestaan käsittää noin 150 mallia. Lasten ja junioreiden mallistossa on 50 kelloa. Valikoimaltaan Leijona on Suomen suurin kellomerkki.\nLeijonien saatavuus on hyvä, ja niitä myydään erikoistuneissa kulta- ja kelloliikkeissä. Jälleenmyyntipisteitä suomalaiselle Leijonalle on noin 400 kappaletta.\n”Leijonia ostetaan ympäri Suomen, se on suosittu aina käsivarresta Etelän isoihin kaupunkeihin saakka”, kertoo Törmälä.\nLeijonan materiaalien ilmiasua ja logoa on vuosien varrella hienokseltaan ajanmukaistettu. Kellomerkki on suunnattu laaja-alaisesti suomalaisille, ja sen tunnuslauseena on ’Kello joka käy suomalaisille’.\nLeijona – kaikkien aikojen ostetuin kello Suomessa – jo vuodesta 1907\nLeijona-kello on Oy Perkon oma merkki. Oy Perkko on suomalainen perheyritys, joka kuuluu Nurmi-yhtiöön. www.Perkko.fi ja www.leijonakellot.fi\n« Kenkäteollisuus ry: Jalkinevalmistajat kampanjoivat kotimaisen kengän puolesta\nViking Line avaa Suomen ensimmäisen ja samalla maailman ainoan risteilyaluksella olevan Victoria’s Secret Beauty & Accessories – myymälän »


Osti romanialaisen GeCADin - Digitoday - Ilta-Sanomat\nMicrosoft turvaohjelmamarkkinoille, kilpailijat pelkäävät\nJulkaistu: 11.6.2003 4:39\n(Washington) Ohjelmistojätti Microsoft ostaa pienen romanialaisen turvaohjelmia valmistavan yrityksen. GeGADin ostolla Microsoft pyrkii saamaan osansa turvaohjelmien markkinoista.\nMicrosoft aikoo julkistaa oman turvatuotteensa, muttei kertonut milloin se tulisi markkinoille. Myöskään päätöstä siitä, kytketäänkö ohjelma yhtiön käyttöjärjestelmiin, ei vielä ole tehty. Microsoft aikoo myydä turvaohjelmiaan tilausperiaatteella.\nTurvaohjelmia valmistavat yritykset ovat jo kauan pelänneet Microsoftin pyrkivän heidän markkinoilleen. Esimerkiksi Network Associates ja Symantec ovat varoittaneet omistajiaan asiasta. Yhtiöiden liiketoiminta voi kärsiä huomattavasti, varsinkin jos Microsoft liittää turvaohjelman käyttöjärjestelmäänsä.\nAnalyytikot muistuttavat, että Microsoftilta kaivataan turvallisempia tuotteita, ei niinkään turvaohjelmia.\nMicrosoft liittoutui virustorjuntayritysten kanssa\nMicrosoft on pystyttänyt Technet-sivuilleen virustietoa jakavan sivuston yhdessä Network Associatesin ja Trend Micron kanssa. Microsoft haluaa virustorjuntayritysten avulla tuoda virusvaroituksia julkisuuteen mahdollisimman nopeasti. Lue lisää ›\nLontoon kaasuvuoto: Ihmiset pakenivat yökerhosta paniikissa


Julkaistu 29.04.2006 03:31\nNaisten valtimotautien terveysuhkaa on aliarvioitu Suomessa. Valtimotauteja pidetään lähinnä miesten sairauksina, vaikka valtimotaudit ovat naisten yleisin kuolinsyy. Naiset myös tuntevat huonosti valtimotautivaaransa. He pitävät suurimpana terveysuhkanaan syöpää, vaikka valtimotauteihin kuolee yli kaksi kertaa enemmän naisia kuin kaikkiin syöpiin yhteensä.\n- Naisilla valtimosairaudet kehittyvät hiipivästi ja pidemmän ajan kuluessa. Naisten sepelvaltimotaudin oireet ovat myös niin monenkirjavia, että sairauden diagnosointi on vaikeampaa ja hoidon aloittaminen voi viivästyä. Miehille taas on tyypillistä akuutti sydänkohtaus, joka käynnistää heti tehokkaat hoidot ja tutkimukset, sanoo ylilääkäri Hannu Vanhanen Suomen Sydänliitosta.Vanhasen mukaan naisten valtimotautien hoidossa olisikin parantamisen varaa.- Tuoreen suomalaistutkimuksen mukaan naisten sepelvaltimotaudin hoito ei ole yhtä tehokasta kuin miesten. Hoitojärjestelmämme aliarvioi naisten kärsimien oireiden merkitystä, koska sairaus ei tule naisilla niin kärjekkäästi esille kuin miehillä. Valtimotaudit kuitenkin heikentävät naisten elämänlaatua, Vanhanen sanoo.Naisilla yleisimpiä valtimotauteja ovat sepelvaltimotauti, aivohalvaus sekä katkokävely eli alaraajojen valtimosairaus.Tautivaaraa voi vähentääNaiset sairastuvat valtimotauteihin keskimäärin kymmenen vuotta myöhemmin kuin miehet.- Naisten oma estrogeeni suojaa sairaudelta vaihdevuosiin saakka, mutta sen jälkeen suoja pienenee eikä hormonikorvaushoidoilla ole todettu olevan samanlaista suojaavaa vaikutusta, toteaa Vanhanen.Vanhasen mukaan valtimotautivaaraa voi vähentää itse merkittävästi. Naisilla etenkin tupakoinnin lopettaminen ja painonhallinta ovat merkittävimpiä tautivaaran ehkäisijöitä. Jo 3-5 savuketta päivässä vaurioittaa verisuonten seinämiä.- Jos nainen sairastuu aikuistyypin diabetekseen alle 50-vuotiaana, niin estrogeenin antama suoja häviää. Aikuistyypin diabetes lisää naisen valtimotautiriskin nelinkertaiseksi. Painostaan kannattaa siis pitää huolta, huomauttaa Vanhanen. Riskitekijöiden hoito tulisi aloittaa jo nuorena, sillä valtimotautien perussyy eli verisuonten kalkkeutuminen alkaa jo lapsuudessa. Valtimotauteja voi ehkäistä myös liikunnalla sekä normaaleilla kolesteroli- ja verenpainearvoilla. Jos suvun naispuolisilla henkilöillä on ollut sydäntauteja, tulee Vanhasen mukaan riskitekijöiden hoitoon suhtautua vakavasti.- Suurten ikäluokkien tullessa eläkeikään meillä kasvaa valtimotautipotilaiden määrä. Jo tällä hetkellä suurin sairaalapotilaiden ryhmä ovat yli 70-vuotiaat naiset, sanoo Vanhanen. Naisten valtimotautivaaraan on herätty viime vuosina länsimaissa. Yhdysvalloissa alkoi pari vuotta sitten Go Red for Women -kampanja, jonka tarkoituksena on varustaa naiset tiedoilla, joilla huolehtia sydämensä terveydestä. Suomessa kampanja käynnistyy syksyllä.


Lukijan kuuma kesänovelli: Kitaristi pistää kesän rytmit uusiksi! | Me Naiset\nklo 9:05 | 16.7.2017\nVarpu heitti viimeisen pahvilaatikon kannen kiinni. Pakettiauto olisi kohta täällä. Hän sulki parvekkeen oven, lintujen laulu oli sietämättömän iloista.\nNe kaikki halusivat löytää jonkun ja rakentaa yhteisen pesän, synnyttää kauniita poikasia ja ruokkia ne, elää onnellisina elämänsä loppuun.\nPakettiauto parkkeerasi kadunlaitaan.\nVarpu oli nyt virallisesti eronnut nainen.\n”Tässäkö kaikki?” muuttomies ihmetteli.\nKyytiin noustessa Varpu oli rekisteröinyt miehen t-paidan alta näkyvät lihaksikkaat käsivarret. Mutta ei, nyt oli selvitettävä oma pää ja nuo kirotut pahvilaatikot, joihin Varpu oli heitellyt hujan hajan koko maallisen omaisuutensa.\nSitä ei tosiaan ollut paljoa. Ennen Juhan tapaamista Varpu oli viettänyt liikkuvaa elämää. Juha oli tuntunut tarjoavan kaikkea sitä, mitä Varpu oli aina salaa halunnut. Juha oli huokunut pysyvyyttä, sitoutumista, turvaa. Juha oli omistanut asunnon, johon Varpu oli muutaman kuukauden tapailun jälkeen sujuvasti muuttanut.\nVarpu tuijotti tyhjää valkoista seinää. Uuden yksiön seinät tuntuivat puristavilta. Aina ennen Varpu oli rakastanut uusia alkuja ja niiden tuomaa avaran vapauden tunnetta. Varpu lysähti seinää vasten lattialle. Banaanilaatikot tuijottivat häntä. Monen mielestä oli varmasti säälittävää, että 31-vuotias nainen käytti edelleen ilmaiseksi lähikaupasta saatuja banaanilaatikoita muuttamiseen. Varpu hymähti. Näin pitkälle hän oli päässyt. Seikkailu. Uusi kämppä, kesä, kaikki.\nVarpu kellahti lattialle makaamaan. Hän oli kokenut tämän kaiken jo liian monta kertaa, eikä se enää ollut seikkailu. Hän oli kuin lapsi, joka oli jäänyt huvipuistoon, vaikka kesä oli jo loppunut.\nVarpu tunsi lattian muovimaton poskeaan vasten. Syke tuntui tasaisena, rauhallisena. Oli hiljaista.\n”Sun täytyy ryhdistäytyä.”\nVarpu onnistui löytämään lasit yhden laatikon pohjalta. Marianne oli tullut käymään, ja hänen vihreiksi lakatut kyntensä naputtivat lasia. Varpu vilkaisi itseään peilistä, vaikka katsomattakin hän tiesi näyttävänsä spurgulta. Vaaleat hiukset valuivat päätä myöten kohti olkapäitä, eikä meikistä ollut tietoakaan.\n”Sun täytyy ryhdistäytyä”, Marianne sanoi.\nVarpu kaatoi itselleen lisää juomaa.\n”Enkä mä tarkoita sillä mitään kännien vetämistä.”\nMarianne vilkaisi piripintaan täytettyä lasia.\n”Sun täytyy tehdä jotain. Ihan aluksi voisit… mennä vaikka suihkuun ja vaihtaa vaatteet.”\n”Älä nyt. Ei pidä asettaa tavoitteita liian korkeelle.”\nVarpu lysähti nojatuoliin. Se oli kämpän ainoa huonekalu, edellisen vuokralaisen peruja.\n”Ei kun oikeesti. Sä oot itsesi varjo!” Marianne pamautti.\n”Sä tuskin olet lähdössä?”\nVarpu katsoi Marianneen.\n”En mä jaksa.”\nMarianne näytti pettyneeltä.\n”No, pitää sitten mennä yksin.”\nMarinne käveli eteiseen ja veti korkkarit jalkaan.\n”Sun pitää lähteä jonnekin. Ihan sama mihin. Johonkin. Pois tästä masentavasta läävästä!”\nOvi pamahti kiinni.\nMariannen hajuvesipilvi jäi leijailemaan ilmaan, se tuoksui kukilta, elämältä, kaikelta kauniilta.\nVarpu kävi hakemassa kahvin kioskilta. Hän oli ajoissa, rinkka painoi selässä sopivasti. Varpu oli maannut asunnolla muutaman päivän ja tajunnut sitten, että Marianne oli oikeassa. Nyt Varpu käveli asemalaituria eteenpäin ja nousi vaunuun numero seitsemän, vatsanpohjassa huljahti hänen loikatessaan portaat ylös.\n”Pitkä kukkamekko hyväili reisiä.”\nRanneke puristi yhtä aikaa kevyesti ja napakasti. Varpu yritti epätoivoisesti saada telttaa kasaan, hän ei ollut mikään partiolainen. Tuli hiki, oli pakko heittää takki pois. Vaalea kesätoppi oli muutaman vuoden takainen, ja koska lähtö festareille oli ollut hetken päähänpisto, ei Varpun stailaus ollut viimeisen päälle hiottu.\nVarpu selasi festariohjelmaa. Aurinko häikäisi silmiä, ja Varpu kaivoi lasit esiin. Hän istui telttansa edessä ylpeänä kuin suurtilan emäntä.\nHän ei oikeastaan tiennyt, mitä tältä reissulta odotti, paitsi pientä irtiottoa kaikesta – eli ei-mistään. Kuin kohtalon ivasta hänen työsopimuksensa oli päättynyt lähes samaan aikaan kuin suhde Juhaan, eli hän oli tyhjän päällä hyvin kirjaimellisesti.\nVarpu hörppäsi vesipullosta, vesi oli junamatkalla muuttunut valjuksi. Mitä tehdä, minne mennä, voi tehdä mitä vaan, muttei kuitenkaan?\nOlisipa taas 19-vuotias ja kaikki edessä, tai ainakin illuusio siitä.\nVarpu nousi ylös.\nEi hän ollut tullut tänne säälimään itseään, vaan pakenemaan itseään.\nVarpu käveli kohti festarialuetta, pitkä kukkamekko hyväili reisiä.\nBändi lavalla oli Varpulle tuntematon. Suomenkielistä rokkia, hyvää sellaista. Kitaristi näytti kliseisen komealta kitaristilta, johon olisi ollut helppo ihastua.\nHänen käsilaukussaan oli paketti kondomeja, jotka hän oli ostanut hetken mielijohteesta. Miksi?\nTuskin niille mitään käyttöä tulisi.\nMarianne oli vihjaillut Tinderiin liittymisestä, muttei se jaksanut kiinnostaa Varpua. Hän luotti deittailussa mieluummin perinteisiin metodeihin eli nousuhumalaiseen harhailuun yökerhon tahmaisella lattialla. Sillä tavalla hän oli Juhankin bongannut.\nVarpu tunsi pienen vihlaisun, mutta teki havainnon, että vihlaisun hetket olivat päivä päivältä muuttuneet lyhyemmiksi.\nIlma tuntui lämpimältä, kesäillan alku.\nKliseisen komea kitaristi vilkaisi Varpua, tai sitten Varpu vain toivoi hänen tekevän niin. Ehkä mies oli katsonut jonnekin horisonttiin. Varpu tunsi taas ihollaan lämpimän poltteen.\nVarpu vilkaisi taakseen, siellä ei ollut ketään. Kyllä, kliseisen komea kitaristi katsoi häntä.\n”Mä huomasin sut heti.”\nIlta oli vielä nuori. Varpu käveli ihmisjoukon seassa ilman päämäärää. Hänen sydämensä hakkasi villisti. Hän oli rakastunut ja se oli sataprosenttisen typerää ja naurettavaa. Kolmekymppinen bändäri, joka ihastui söpöön soittajaan, joka sattui kerran vilkaisemaan häntä. Noin niitä levyjä myytiin. Varpu oli naiivi, typerä, viaton.\nVarpu ajautui ihmisjoukon mukana jonnekin päälavan keskivaiheille, jossa oli juuri aloittamassa ulkomaalainen tähtiesiintyjä.\nVarpu hoilasi mukana radiosta tuttuja kertosäkeitä. Sitten hän tunsi kyljessään kipeän kyynärpään töytäisyn.\nHän katsoi ylöspäin ja tajusi tönäisijän henkilöllisyyden.\nSe oli kliseisen komea kitaristi.\n”Anteeksi”, se sanoi.\nÄäni oli matala ja pehmeä.\n”Ei se mitään”, Varpu vastasi.\n”Ihan kauhee ryysis täällä.”\n”Mieletön meno. Vähän enemmän porukkaa kun meidän keikalla. Mitä muuten tykkäsit?”\nVarpu oli hämmästynyt. Muistiko kitaristi hänet yleisön joukosta?\n”Mä huomasin sut heti. Kiinnitin huomiota tohon hymyyn.”\nCheesy. Mitä sitten. Kitaristi katsoi Varpua ihanasti juuri nyt.\n”Oisitko halunnut lähtee jatkaan iltaa jonnekin?”\nIhan mihin vaan, vaikka avaruuteen tai helvettiin sun kanssa, Varpu halusi vastata.\n”Vaikka”, hän vastasi.\n”Mikaelin kädet hamusivat Varpun toppia.”\nVarpu seurasi Mikaelia kuin tottelevainen koiranpentu isäntää. Mikael. Kliseisen komealla kitaristilla oli nyt nimi. Minne he olivat menossa? Äsken nopeasti vedetty siideri teki olosta kelluvan kuplivan.\nMikael johdatti hänet ohi telttailualueen, jossain siellä oli Varpun vihreä, pieni teltta. Varpun käsilaukku hakkasi lannetta vasten, kortsut. Ehkä niille tulisi käyttöä hyvinkin pian. Halusiko Varpu sitä? Varpu katsoi Mikaelin selkää. Mitä järkeä tässä oli?\nTeltat katosivat näkyvistä, esiin ilmestyi mökkejä ja asuntovaunuja. Mikael johdatti hänet yhden mökin ovelle ja kaivoi avaimet taskustaan. Varpu katsoi Mikaelin käsivarren sinistä suonta. Mitä järkeä tässä oli?\nMikael sulki oven ja painoi Varpun seinää vasten, suuteli. Varpu vastasi, Mikael nosti hänen ranteensa ja piteli niitä pään yläpuolella.\nKahleissa. Varpu oli kuin kahleissa, ja halusi olla.\nMikaelin kädet hamusivat Varpun toppia, kiskoivat sen ylös.\nIhan kohta Varpu oli kokonaan alasti ja paljas, samoin Mikael.\nSitten äkkiä Mikael painoi Varpun hellästi itseään vasten ja silitti hänen olkapäätään.\n”Mä haluan tehdä matkan suhun.”\nVarpu huomasi hymyilevänsä Mikaelin imelyydelle. Siinäpä vasta runopoika, tekikö Mikael bändin lyriikat?\n”Mitä sä naurat?” Mikael näytti kysymysmerkiltä.\n”En mitään.” Varpu ei halunnut tuhota kiihkeää hetkeä.\n”Mulla on niin hyvä fiilis, kaikesta.”\nSe oli totta.\n”Okei. Mä luulin, että sä naurat mulle.”\nMikael näytti hieman suuttuneelta.\n”En mä tarkoittanut mitään sellaista. Mä en vaan oo tottunut noin lyyrisiin miehiin. Siks mä nauroin. Siis tolle mahtipontiselle ilmaisulle. En sulle.”\nSitten Mikael nauroi, Varpu tunsi helpotusta, Mikael ei ollut tosikko.\n”Mä olen aika romanttinen”, Mikael myönsi.\n”Niin mäkin”, Varpu painautui lähemmäs.\n”Sitten tää voi toimia”, Mikael veti Varpun ihan kiinni itseensä.\n”Varpu tuijotti Mikaelia kuin transsissa.”\nVarpu istui bussin etuosassa, bussi nieli edessä loputtomiin siintävää asfalttia. Metsää, järviä, peltoja ja maatiloja vilisti ohi. Varpun kukkamekon helmassa oli savea muistona viimeisen festaripäivän sateesta. Isovarpaan punainen lakka oli lohjennut.\n”Mitä ihmettä?” Marianne kiljahti.\nVarpu laittoi puhelimen kauemmas korvastaan.\n”Eihän tossa oo mitään järkeä!”\n”No, muistaakseni sä sanoit, että mun kannattais lähteä jonnekin, tehdä jotain. Nyt mä oon tehnyt jotain.”\n”Eikö sun ennemmin kannattais hankkia vaikka työpaikka!”\n”Pitää mennä”, Varpu valehteli ja lopetti puhelun.\nMikael tuli istumaan viereen, Varpu nojasi Mikaeliin ja sulki silmät.\nHetken mielijohteesta Varpu oli sanonut ”tahdon”, kun Mikael oli festareiden jälkeen kysynyt, olisiko Varpu halunnut lähteä heidän mukaansa seuraavaan mestaan.\nVarpu tajusi kyllä itsekin, että tämä oli yritys paeta vääjäämätöntä totuuden kohtaamista. Pelkkä ajatus pahvilaatikoiden läpikäymisestä ja työpaikkahakemusten kirjoittamisesta tuntui vastenmieliseltä. Milloin tässä näin oli päässyt käymään? Hän vihasi elämäänsä. Se oli kuin vankila, pakkopaita.\nVarpu kurotti kätensä kohti Mikaelia ja silitti tämän selkää. Hän halusi pitkittää seikkailua, jatkaa untaan vielä kauemmin ja mieluummin olla heräämättä koskaan.\nMikael katsoi Varpua ja hymyili.\nMikaelissa oli vastaus.\nMikaelin sormet liikkuivat otelaudalla ketterästi. Varpu heilui musiikin tahtiin, lauloi mukana kertosäettä. Basso tuntui kaikkialla. Varpu tunsi vieressä seisovien paljaat käsivarret ja hikisenkuuman ihon.\nMikael, Mikael, Mikael. Varpu tuijotti Mikaelia kuin transsissa. Hän oli kuin käärmeenlumoaja, Varpu oli lumottu. Varpu halusi upota Mikaelin silmiin, Mikael katsoi ohi, jonnekin viereen.\nKeikan jälkeen takahuone täyttyi ihmisistä eikä Varpu päässyt Mikaelin luo, ihmisjoukko heidän välissään oli kuin muuri. Tyttöjä, naisia parveili Mikaelin ympärillä, ja Mikael näytti kokonaan unohtaneen Varpun olemassaolon.\nVarpu istahti huoneen ainoalle vapaalle tuolille ja päätti odottaa pahimman kaaoksen laantumista. Hänellä olisi koko yö aikaa upota Mikaeliin. Varpu tunsi muuttuvansa pehmeäksi, kuin lempeä laine joka hyväili rantakiveä.\nVarpu säpsähti kovaääniseen kiljahdukseen. Se oli pitkähiuksinen tyttö nahkatakissa. Tyypillinen bändäri, Varpu ajatteli. Säälittävää.\nVarpu yritti näyttää välinpitämättömältä. Hän kaivoi puhelimensa esiin ja alkoi selata tuttujen päivityksiä. Oikeasti hän ei tajunnut sanaakaan lukemastaan. Hän huomasi, kuinka Mikael kiersi käsivartensa tytön ympärille ja halasi tätä pitkään. Tytön kovaäänisestä kalkatuksesta oli helppo päätellä, että hän oli Mikaelin vanha tuttu.\nMikael piteli yhä tyttöä otteessaan.\nTytön pää liikahti lähemmäs Mikaelin kasvoja, hänen vartalonsa kietoutui yhä tiiviimmin Mikaelia kohti.\nVarpu lakkasi hengittämästä.\nSitten Mikaelin ja tytön huulet kohtasivat.\nSuudelma jatkui ja jatkui ja jatkui.\nVarpun puhelin tipahti lattialle, siinä tungoksessa kukaan ei kiinnittänyt siihen huomiota. Varpu nosti puhelimen ja heitti sen takaisin käsilaukkuun. Hän yritti näyttää neutraalilta ja yhdentekevältä. Eiväthän he virallisesti seurustelleet. Hän oli bändäri muiden joukossa.\nOli aika palata kotiin, joka ei ollut koti.\nAvain rapisi lukossa, eteisen lamppu oli palanut. Varpu kompuroi hämärässä, hän oli onnistunut hankkimaan kyydin juna-asemalle, odottanut asemalla kaksi tuntia, kunnes maitojuna oli lopulta saapunut. Itku oli lakannut, eikä Varpu edes pystynyt sanomaan, mitä todella oli itkenyt.\nJuhaa, Mikaelia, itseään?\nVarpu repi vaatteet lattialle ja käveli kylpyhuoneeseen. Hän seisoi kuuman suihkun alla, vesipisarat hakkasivat ihoa ja saivat sen punoittamaan, hän oli väsynyt. Kaikki valui viemäriin.\n”Mä rakastuin siihen oikeasti.”\nMarianne viuhtoi rätti kädessä ympäri asuntoa. .\n”Oliko se parempi pano kuin Juha?” Marianne kysyi kepeästi kuin tämä olisi kohtaus jostakin Sinkkuelämä-sarjan tuotantokaudelta, jotka kaikki löytyivät pahvilaatikoiden uumenista.\nMarianne kohautti olkapäitään.\n”No, hyvä että kuitenkin yrität mennä eteenpäin.”\n”Mielenkiintoista”, Marianne napautti.\n”Rakastuitko todella siihen vai enemmän rakastumisen tunteeseen?”\n”Mä en nyt jaksa mitään keittiöpsykologiaa.”\nAsunto näytti jo ihmisen asunnolta. Keittiön lattialla oli oranssi matto, astiakaapissa siniset lasit. Pitäisi hankkia huonekaluja. Pitäisi hankkia elämä.\nSamassa puhelin soi. Varpu kurottautui vastaamaan.\n”Mihin sä niin yhtäkkiä häivyit. Mulla on ollu ikävä.”\nPehmeän matala ääni kehräsi. Varpun sydän alkoi hakata lujaa.\n”Mä haluaisin jatkaa matkaa suhun, musta tuntuu, etten mä oo päässy vielä alkua pidemmälle.”\nMikaelin ääni hyväili Varpua. Varpu nielaisi ja sanoi osoitteensa.\nSitten hän syöksyi suihkuun. Makuuhuoneen lattialla oli pelkkä patja, vuodevaatteet olivat puhtaat ja raikkaat.\nAurinko tulvi säläreiden raosta suoraan patjalle, suoraan Varpun silmiin. Mikaelkin heräsi. Mikael piirteli sormella kuvioita Varpun vatsalle, Varpua kutitti, olo oli pehmeä. Mikael näykkäsi Varpua olkapäästä. Siihen jäisi todennäköisesti jälki. Merkki siitä, että Varpu kuului jollekin, oli omistettu.\nMutta halusiko Mikael kuulua Varpulle?\n”Pitää mennä”, Mikael sanoi ja nousi.\nSe oli kuin vastaus äänettömään kysymykseen.\nMihin Mikaelin piti mennä? Varpu ei halunnut kysyä. Oikeastaan se ei kuulunut hänelle. Mikaelilla oli oma polkunsa, oma matkansa, hänellä omansa.\nHeidän askeleensa olivat kohdanneet pienen hetken verran.\nOli aika mennä eteenpäin.\n”Oletko sä mustasukkainen?”\n”Onneksi olkoon”, Marianne nosti lasin ilmaan.\n”Uusille aluille. Kippis!”\nHe maistoivat viiniä. Terassi oli melko tyhjä vielä alkuillasta. Varpu oli vihdoin onnistunut löytämään syksylle työpaikan. Se oli määräaikainen pätkä joululle asti. Ei varsinaisesti mikään unelmaduuni, mutta hän tunsi helpotusta. Kaikki oli vihdoin alkanut näyttää valoisammalta. Kirpparilöydöillä ja Ikean avulla asunto oli saatu sisustettua. Varpu tunsi olevansa taas elävien kirjoissa.\n”Matka on yhtä tärkeä kuin määränpää”, Marianne sanoi sitten.\n”Olipa syvällinen laini!”\nNaistenvessan peilistä Varpua katsoivat päivettyneet kasvot. Hän lisäsi kiiltoa huuliin, se maistui mansikkaiselta.\nVessan ovella Varpu oli törmätä mallinnäköiseen vaaleaan naiseen. Pitkä & Laiha & Röyhkeä ei pyytänyt anteeksi, vaikka melkein taklasi Varpun kumoon. Varpu käveli takaisin pöytään, Marianne selasi puhelintaan ja tuskin huomasi ystävänsä saapumista.\nSitten Varpu näki tutunnäköisen pikkutakin selän. Juha.\nSisältä baarista käveli Pitkä & Laiha & Röyhkeä. Se istui Juhaa vastapäätä ja hymyili. Juha kumartui lähemmäs ja sanoi jotain, nainen nauroi.\n”Mitä nyt?” Marianne kohotti katseensa puhelimesta.\n”Kato tonne”, Varpu viittasi Juhaan ja naiseen.\n”Niinpä. Mistä se on ton dyykannut.”\n”No, vaikka sieltä Tinderistä, jonne sunkin kannattais liittyä.”\nVarpu mietti hetken.\n”Itse asiassa en. Aluksi mä ajattelin, että joo, mutta itse asiassa en ollenkaan.”\nVarpu kohotti lasia, jonka pohjalla oli vielä tilkka.\n”Varpu tunsi miesten katseet.”\nMekon helma oli reilusti polvien yläpuolella. Varpu suhautteli lakkaa, teki huulista kirkuvan punaiset. Ne suorastaan vaativat suudelmaa. Kengät kirkuivat samaa hehkuvaa punaa. Ehkä tämä on viimeinen tällainen ilta, Varpu ajatteli. Piti ottaa kaikki irti, kaikesta.\nPunaiset kengät hakkasivat asfalttia. Varpu tunsi miesten katseet. Silloin näytti varmasti hyvältä, kun naisetkin katsoivat eivätkä pelkät känniset äijät. Varpu heilautti hiuksiaan.\nHänellä oli suunnitelma tälle illalle.\nMikael huomasi hänet heti. Varpu tuijotti tätä julkeasti. Miten Varpu oli alentunut tällaiseen, myi itsensä halvalla jollekin sitoutumiskammoiselle soittelijalle?\nVarpu kiehnäsi itseään musiikin tahtiin. Mikaelin silmät porautuivat Varpuun ja riisuivat tämän kokonaan. Kun musiikki lakkasi, Mikael otti Varpusta kiinni ja vei tämän pois, piiloon ihmisten katseilta.\nMikaelin koti oli pieni huone, jonka keskellä oli suuri vuode. Sen vieressä oli pöytä, jolla lojui irtonaista sälää. Kaksi kitaraa nojasi seinää vasten. Oli ahdasta, ihan kuin seinät olisivat pakottaneet heidät toisiaan vasten.\n”Mä tiesin, että sä soitat tai palaat vielä”, Mikael sanoi.\n”Koska et voi muuta.”\nMikael hamusi Varpun kaulaa huulillaan, Varpu kiemurteli halusta. Mikaelin kädet olivat voimakkaat ja varmat. Hän toi kätensä rinnoille, Varpu parahti. Juuri tätä hän Mikaelilta etsi.\n”Ota mut”, Varpu sanoi käheästi.\nMikael kaatoi Varpun vuoteelle ja repi tämän vaatteet. Napit lensivät lattialle. Mikael ei välittänyt, että repi juuri palasiksi Varpun lempimekon. Varpu oli alasti.\n”Otatko kahvia? Mikael kysyi.\n”Paitsi mulla ei oo sitä. Pitää käydä kaupassa.”\nMikael heitti äkkiä vaatteet päälleen ja häipyi ulos. Varpu halusi suihkuun, ehkä he voisivat mennä sinne yhdessä. Päivänvalossa asunto näytti vieläkin sotkuisemmalta. Kuunvalo ja kynttilät tekivät kaikesta kauniimpaa, kahdeltatoista vaunut muuttuivat takaisin kurpitsaksi. Niinpä niin. Varpu tuijotti Mikaelin tiskipöytää joka oli täynnä likaisia astioita. Miten kukaan pysyi täysijärkisenä tällaisessa ympäristössä? Varpu ei halunnut edes tietää, miltä Mikaelin kylpyhuone näytti.\nVarpu istui sängylle. Hänen jalkansa osuivat johonkin sängyn alla, Varpu kumartui katsomaan.\nNaisen pikkuhousut. Eivät hänen.\n”Nyt on ruokaa”, Mikael alkoi latoa kassin sisältöä pöydälle. Leipää, sämpylöitä, juustoa. Ja sitä kahvia.\n”Miten sä oot noin hiljainen?”\n”Väsyttää vielä”, Varpu valehteli.\n”No, kahvi piristää. Ja joku muukin piristää.”\nMikael hymyili merkitsevästi.\nVarpu hymyili. Hän ei voinut paljastaa, mitä oikeasti tunsi. Mitä hän edes tunsi?\n”Varpu kierähti sohvan käsinojalta Juhan syliin, Juha otti hänet vastaan.”\nYhtenä iltana ovikello soi, kun Varpu oli jo käynyt suihkussa ja valmis sänkyyn. Hän ajatteli sen olevan Mikael, he olivat alkaneet tapailla monta kertaan viikossa. Varpu ei jaksanut edes tarkistaa tulijaa ovisilmästä.\nVarpu avasi oven. Hän katsoi Juhaa silmiin.\n”Mitä sä täällä teet?” Varpu sai sanotuksi ensi järkytyksestä toivuttuaan.\n”Mä haluan puhua”, Juha näytti vakavalta.\n”Eikö me vähän niin kuin jo olla loppuun käsitelty kaikki?”\nJuhan katse pakotti Varpun päästämään tämän kynnyksen yli. Juha olisi halunnut ostaa yhteisen omakotitalon ja yrittää lasta. Oli Varpukin halunnut niitä asioita, mutta ei vielä. ”Ei meidän kannata jatkaa, jos meidän tavoitteet on niin erilaiset”, Juha oli julistanut, kun ei ollut heti saanut Varpua mukaan agendaansa. Varpu olisi ihan mielellään jatkanut niin kuin siihenkin asti, kivaa yhdessäoloa ilman suurempia paineita. Juhalle se ei ollut riittänyt.\nJuha astui sisään eteiseen ja riisui kenkänsä. Kuin itsestään selvästi hän käveli peremmälle ja mittaili asuntoa katseellaan. Varpu oli iloinen, että oli ehtinyt järjestää kämpän.\n”Istu vaan”, Varpu sanoi, vaikka Juha oli jo istunut hänen vaivalla kokoon kyhätylle Ikea sohvalleen.\nJuha katseli ympärilleen mitään sanomatta. Varpu tajusi, että Juha silmäili hänen yöpaitaansa. Se oli melko kauhea, vanha läpikuultava yöpaita.\nJuha ei irrottanut katsettaan, Varpu tunsi sisällään jotain unohtunutta, jotain tuttua ja turvallista. Hän halusi palata siihen, edes hetkeksi. Varpu kierähti sohvan käsinojalta Juhan syliin, Juha otti hänet vastaan. Juha riisui hänen yöpaitansa, niin kuin aina ennenkin. Olen palannut kotiin, Varpu ajatteli.\nAamulla Varpu heräsi kahvintuoksuun, Juha hääräili hänen keittiössään isännän elkein. Hän oli kaivanut esiin kaiken kaapeista löytämänsä, Varpu asettui pöydän ääreen. Kirkkaassa aamuauringon valossa kaikki tuntui epätodelliselta. Juha näytti varmalta ja päättäväiseltä.\n”Kannattaa irtisanoa tää kämppä heti, niin ei tarvi turhaa maksaa.”\n”Ethän sä tänne enää jää!”\n”Anteeksi, mä en nyt ihan ymmärrä.”\nJuha tarttui hellästi kiinni Varpun olkapäistä.\n”Sä palaat kotiin jo tänään.”\nJuha kuulosti lempeältä ja turvalliselta, mutta samalla ahdistavalta. Varpu astui askeleen taaksepäin.\n”Eikä me siellä kaksiossa enää kauaa kykitä!” Juha julisti mahtipontisesti.\n”Mä olen jo alustavasti kysellyt lainaa ja…”\n”Ei!” Varpu parkaisi.\n”Nyt tää etenee pikakelauksella!”\nJuha näytti hölmistyneeltä.\n”Koko ajan sulla on kiire saavuttaa jotain, luoda hirveitä kahleita!”\n”Kahleita?” Juha toisti.\n”Jos rakkaus on sun mielestä niin hirveä kahle…”\n”Eikö me vähän niin kuin erottu tän takia”, Varpu totesi.\nHän ei ollutkaan palannut kotiin, vain pienen hetken hän oli luullut niin.\n”Sulla on oma matka, mulla omani. Meidän tiet kohtasi hetkeksi, mutta nyt meidän täytyy jatkaa, eri suuntiin.”\nVarpu tiesi kuulostavansa tekosyvälliseltä. Juha näytti murtuneelta. Varpusta tuntui, ettei voinut edes hengittää, tai kävellä, koska silloin kävelisi Juhan sydämen palasten päältä.\n”Anteeksi”, Varpu sitten sanoi.\nSitten Juha lähti, ja Varpu tiesi, ettei hän palaisi enää.\nElokuun ilta oli viileä, aamulla Varpu oli nähnyt maassa keltaisen lehden. Aurinko oli polttanut sen, niin kuin koko kuluneen kesän. Voisi lähteä johonkin tai jäädä johonkin. Varpu soitti taas Mikaelin ovikelloa, vaikka oli joka kerta ajatellut, että se olisi viimeinen kerta.\nMikael otti hänet syliin, ja Varpu käpertyi siihen. Hetken hän kuului johonkin, vaikkei kuulunut mihinkään. Mikael riisui hänet, ja hän oli paljas, alaston, auki.\nMikael on minun peilini, Varpu ajatteli. Minä olen Mikael, ja Mikael on minä. Sitoutumiskammoinen ajelehtija, joka ei löydä paikkaansa elämässä, koska ei uskalla.\nMikael piirsi viivoja Varpun ihoon, kuin viittoja reitille, joita pitkin suunnistaa.\nMiten käy Firenzessä alkaneen kuuman suhteen? Lukijan palkittu kesänovelli!\nSikarihuijaus vie häämatkaajat kuubalaiseen tyrmään – lukijan palkittu kesänovelli!\nYksinhuoltajaäiti Matildan pahimmat epäilykset osuvat oikeaan – lue jatkiksen seitsemäs osa\nklo 14:45 | 21.10.2017\nEx-miehen salasuhteen paljastuminen ajaa Matildan äärimmäisiin tekoihin.\nSurvoin vanhaa fillariani raivokkaasti kuin Ranskan ympäriajossa ja olin Antonin talolla kahdeksassa minuutissa. Kaadoin pyörän itse istuttamaani kukkapenkkiin ja ryntäsin ovelle. Tuttu sydämen muotoinen ovimatto, betoniseen kynttilätelineeseen ikuistettu kaksivuotiaan Okon kädenjälki, kaikki muistuttivat kipeästi menneestä. Löin ovikelloa niin lujaa että kipu siirtyi käteen.\nAnton avasi oven.\n”Miten helvetissä sä selität sen, että Kertun Facebook-kuvissa esiintyy sun kätesi? Tai sun autosi? Kuvissa, jotka on otettu kaksi tai kolme tai viisi vuotta sitten?”\n”Ai, Matilda. Kiva nähdä suakin.”\nAnton katsoi minua viilein silmin. Tuntui mahdottomalta ymmärtää, miten olin joskus voinut rakastaa tuota kusipäätä.\n”Ei ole mitään selitettävää”, Anton sanoi.\nSilloin hänen takaansa kuului tuttu, hieman saksalaisittain korostava naisen ääni.\n”Minä voin selittää.”\nKerttu astui esiin hämärästä eteisestä, päästä varpaisiin yhtä ärsyttävän tyylikkäänä kuin aina.\nHalusin lyödä Antonia. Tai Kerttua. Tai molempia. Taistelin hetken primitiivistä halua vastaan, mutta turhaan. Lasautin nyrkin päin ex-mieheni komeaa nenää niin lujaa kuin pystyin. En ollut tullut koskaan ajatelleeksi, että ehkä minulle kaikkein sopivin urheilulaji olikin nyrkkeily.\n”Ai saatana, oletko sä aivan hullu?”\n”Voi olla, mutta ainakaan mä en ole pannut sun kavereitasi.”\n”Tuumit, että vieraissa käyminen voisi helpottaa tilannetta? ”\nKerttu kietoi kätensä hellästi Antonin ympärille, mokomakin lihansyöjäkasvi.\n”Kuinka kauan tätä on jatkunut?” kysyin.\n”Seitsemän vuotta”, Kerttu sanoi kuin maailman luonnollisimman asian.\nSitä ei näyttänyt edes hävettävän. Anton piteli turpoavaa tuulenhalkojaansa myrtyneen näköisenä.\n”Seitsemän vuotta sitten isä kuoli, ja jos sä satut muistamaan, niin sä sanoit silloin tukevasi mua. Ajattelit sitten tukea naimalla mun vanhaa koulukaveria?”\n”Sä et ymmärrä”, Anton vinkui kuin pahanteosta yllätetty pikkupoika.\n”Silloin oli niin raskasta. Okko nukkui huonosti, sä olit depiksessä, päiväkodissa oli syyhypunkkeja ja meillä töissä kauheaa vääntöä Eurooppaan menon takia.”\n”Tuumit, että vieraissa käyminen voisi helpottaa tilannetta? Laukaista paineita, noin niin kuin konkreettisesti?”\n”Mähän sanoin, että sä et ymmärrä... Ei miehenä oleminen ole nykypäivänä helppoa.”\n”No ei näköjään, jos suurin haaste on pitää se mulkku lahkeessa silloin, kun pitäisi keskittyä perheeseen. Ja vielä viime keväänä sä väitit silmät kirkkaina, että sun uskottomuutesi oli vain yksi merkityksetön syrjähyppy, humalainen päähänpisto jolla ei ole merkitystä!”\n”Mun mielestä sä olet Matilda nyt kohtuuton. Antonilla on ollut tosi raskasta”, Kerttu puuttui keskusteluun.\n”Turpa kiinni, Kerttu.”\n”Anton on kantanut isoa taakkaa, kun hän on joutunut salaamaan sinulta asioita. Hän on yrittänyt pitää perheen koossa ja...”\n”Turpa kiinni senkin puuma, senkin superpuuma! Mä vihaan sua enemmän kuin...”\nYritin löytää sanoja, vaikka teki mieli vain kiroilla ja polkea jalkaa.\n”Mä vihaan sua enemmän kuin Okko vihaa keitettyä parsakaalia. Ja se on todella paljon. Mä vihaan teitä molempia, tai oikeastaan mä en voi kuin halveksia teitä, koska te olette vastuuttomia kuin pikkukakarat, te olette pilanneet yhden kokonaisen perheen elämän jonkun idioottimaisen seitsemän vuoden salasuhteen takia. Mä en halua enää koskaan nähdä teitä kumpaakaan.”\nTartuin isoon betoniseen kynttiläjalkaan, johon oli painettu Okon kämmenenjälki. Hetken harkitsin heittäväni mötikän ovilasista läpi, mutta sitten nostin sen pyörän etukoriin. En jättäisi poikani lapsuusmuistoja petollisen jalkavaimon lakattujen kynsien ulottuville.\nOlohuoneessa rojahdin sohvalle ja aloin itkeä.\nPäästyäni kotipihaan soitin Ilonalle.\n”Saatana, nyt se riemu repesi.”\n”Mitä nyt, Matilda? Sä olet niin vihainen, että sä kuulostat ihan nuorelta Alanis Morissettelta.”\n”Mä olin oikeassa. Kerttu ja Anton, ne helvetin kompostimullassa mönkivät lierot.”\n”Ne on muhinoineet siitä asti kun isä kuoli. Seitsemän vuotta mun selän takana.”\n”Kaikki ne Antonin työmatkat Sveitsiin ja Keski-Eurooppaan, mun on vaikea ajatella koko asiaa, mutta se on käynyt siellä vehtaamassa Kertun kanssa. Sen hutsun!”\n”Älä tee mitään harkitsematonta. Mä tulen sinne saman tien”, Ilona sanoi.\nNousin painavin jaloin portaat ylös kotiovelle, kaivoin avaimen taskusta ja kävelin kengät jalassa sisään. Olohuoneessa rojahdin sohvalle ja aloin itkeä. Koko matkan jäsenissä kuumana palanut sokea viha oli liuennut suolaisiksi kyyneliksi, mustanpuhuva raivo oli vaihtunut voimattomaan vapinaan.\nEn tiedä, miten kauan olin ehtinyt nyyhkyttää surkeuttani, kun huomasin Okon seisovan huoneensa ovella.\n”Mutsi, mitä sä oikein itket?”\n”Niisk, en mitään. Nii-isk.”\n”Ei kun ihan oikeasti.”\n”Kyllä sä saat olla sille vihainen. Tunteitaan ei saa tukahduttaa.”\nPyyhin silmiäni ja yritin muistella, mitä ero-oppaissa oli sanottu ex-puolisoon kohdistuvien negatiivisten tunteiden käsittelystä ja lapsen näkökulman huomioimisesta. Vanhempien piti yrittää kaikin keinoin lieventää erokonfliktin lapsille aiheuttamaa syyllisyydentunnetta ja välttää ristiriitojen turhaa jyrkentämistä. Herkässä kasvuvaiheessa olevan lapsen pitäisi pystyä olemaan lojaali molempia vanhempia kohtaan myös eron jälkeen, eikä emotionaalista lapsi-vanhempi-suhdetta saisi entisestään hankaloittaa ex-kumppaniaan kritisoimalla. Niistin nenäni ja yritin pitää ohjeet mielessäni.\n”Sun isäs on varsinainen paskaläjä.”\nHups. Se niistä ohjeista.\n”Okei, sulla taitaa olla tunteet vähän pinnassa”, Okko sanoi ja teki jotain, mitä en osannut odottaa.\nPoika tuli luokseni ja halasi minua niin tiukasti, että tunsin hänen sydämenlyöntinsä. Hän oli aivan kiinni minussa, pehmeänä ja tuttuna, kuin joskus vuosia sitten kun nukahdimme yhdessä päiväunille, äiti ja lapsi, toinen toisensa turvallisessa lämmössä.\n”Byhyy, yy. Nyyh. En saanut sanaa suustani.”\n”Mä tiedän, miltä susta tuntuu.”\n”Kiitos Okko. Mutta et sä taida tietää. Nämä on vähän sellaisia aikuisten juttuja...”\n”Onks faijalla ollu joku toinen?”\n”No just sellaisia aikuisten juttuja.”\n”Mutta se paskaläjä on edelleen mun isäni.”\n”Faija taitaa olla vähän sellainen yksilöpelaaja”\nHalasin poikaa ja ihmettelin, missä vaiheessa hieltä haisevasta varhaisteinistä oli tullut parisuhde-ekspertti. Sama yhden tavun lauseilla puhuva hupparihemmo, joka oli edellisenä päivänä saanut Wilmasta kaksi keltaista (myöhästyminen tunnilta), yhden harmaan (huono käytös) ja yhden valkoisen (muu palaute) merkinnän, keskusteli nyt kanssani kuin kypsä aikuinen.\nEn tiedä, loukkasiko minua enemmän se, että Anton oli vähätellyt pettämistään ja valehdellut sen olleen vain mitään merkitsemätön hairahdus, vai se, että pettämisen toinen osapuoli oli nainen, jota olin vuosikausia luullut ystäväkseni. Tiesin vain, että nyt kaikesta menneestä yli pääseminen olisi vaikeampaa kuin olin itse luullutkaan. Tuntui siltä, kuin olisin palannut pitkien portaiden alimmalle askelmalle noustuani ensin kevyesti puoliväliin saakka.\n”Aikuisena oleminen on toisinaan melkoisen kurjaa”, sanoin ja niistin nenäni.\n”Varsinkin, kun toiset eivät tunnu tajuavan pelin sääntöjä.”\n”Faija taitaa olla vähän sellainen yksilöpelaaja”, Okko sanoi mietteliäästi.\n”Todellakin. Mä toivon, että susta tulee sellainen, joka ottaa huomioon koko joukkueen.”\n”Muistatko sä, kun mä olin eskarilainen ja mulla oli paha mieli siitä, kun Rasmus oli törkeesti huijannut mua Pokemon-korttien vaihdossa?”\n”Muistatko sä, mitä sä teit?”\n”En... mitä sitten?”\n”Sä teit sellasen järjettömän ison pinon lättyjä. Se oli ihan parasta terapiaa.”\nMinua alkoi samaan aikaan naurattaa ja itkettää. Kenties kaikki toivo koko miessukupuolen osalta ei ollut menetetty.\n”Mahtaakohan meillä olla vehnäjauhoja?”\n”Jos ei ole, niin mä voin käydä ostamassa”, Okko lupasi.\nEn ole ollut koskaan mikään jauhopeukalo, mutta sämpylät, marjapiirakan ja lätyt osasin tehdä, vaikka silmät kiinni. Salaisuus oli siinä, että vaikka terveellisyydestä ja keveydestä kuinka kohkattiinkin, sokerin ja voin käytössä ei saanut pihtailla.\n”Mä pääsin eteenpäin nuorison vertaistuen ja ohukaisterapian avulla.”\nKun Ilona tuli, keittiö oli sankkana rasvankärystä ja tarjottimella komeili vaaksan paksuinen pino räiskäleitä.\n”Apua, eiks teillä ole ollenkaan liesituuletinta?”\n”Moi Ilona! Tervetuloa Matilda-mamman lättykesteille.”\n”Mitä ihmettä? Mä luulin löytäväni täältä Suomi-filmin surevan neidon, joka suunnittelee heittäytymistä virran vietäväksi pois pahasta maailmasta ja petollisten perintötilallisten kynsistä.”\n”Joo, mutta sitten mä pääsin eteenpäin nuorison vertaistuen ja ohukaisterapian avulla.”\n”Tässä on sulle lisää lääkettä”, Ilona sanoi ja ojensi kassistaan pullon jääkylmää Cavaa.\n”Kiitos, eiköhän tämä mene hyvin lättyjen kanssa.”\nKatoin lautasen myös Ilonalle, ja istuimme kaikki kolme keittiön pöydän ääreen ahmimaan räiskäleitä. Tai oikeastaan vain Okko ahmi, minä söin muutaman ja Ilona yhden.\n”Mun pitää laihduttaa”, Ilona perusteli närppiessään linnunannostaan.\n”Pitää olla bikinikunnossa, koska mä varasin syyslomaksi lennot Bahamalle. Mieti, siellä on lokakuussakin vielä keskimäärin 25 astetta varjossa.”\n”Onnenpirkko, kyllä sun kelpaa.”\n”Mä todella toivon, että nää kulmakarvankuvatukset paranee siihen mennessä.”\n”Sähän voit kulkea huivi päässä, nyt kun olet siihen tottunut.”\n”Hyvä idea itse asiassa. Ja hyvä syy ostaa lisää huiveja!”\n”Et kai sä ole taas ollut siellä pururadan metsässä harhailemassa?”\nKun Okko oli santsaamassa neljättä kertaa, ovikello soi. Menin avaamaan ja siellä seisoi äiti kymmenen litran muoviämpäri kummassakin kädessä.\n”Teidän lähimetsä on täynnä vitamiineja, flavonoideja ja antioksidantteja”, äiti julisti.\n”Ihme porukkaa täällä asuu, kun eivät luonnon antimet kelpaa.”\n”En minä mitään harhaile”, äiti tuhahti loukkaantuneena.\n”Kuljen erittäin määrätietoisesti ja suoraviivaisesti. Ja soitan Torstille jos eksyn.”\n”Oletko sä poiminut kaksi ämpärillistä puolukoita?”\n”Yhden ämpärin puolukoita ja toisen mustikoita. Siellä on molempia vielä yllin kyllin. Nyt pitäisi perata ja pakastaa ne tuoreeltaan, oliskohan sulla Rauha rasioita?”\n”Äiti, älä sano mua Rauhaksi! Pakasterasioita on, mutta et kai sä noita kaikkia mulle ja Okolle tuonut?”\n”Ei, kun puolet menee Torstille. Meillä on sellainen sopimus, että minä pidän hänet marjoissa ja hän minut oikealla tiellä.”\nIlona loi minuun kysyvän katseen.\n”Kuka tää Torsti on, ei kai joku mielikuvituskaveri?”\n”Alakerran mursunviiksinen eläkeläinen. Niistä on tullut kaverit mutsin kanssa, supisin.”\n”Oi, sun äidilläs on vipinää miesrintamalla!”\n”Jos ei rasva ja sokeri auta, niin tauti on kuolemaksi”\nÄiti kolisteli touhukkaasti keittiöön. Okon hillon tuhrimat posket nähdessään hän nauroi.\n”Täällähän on oikein kotoisa tunnelma!”\n”Äiti oli vähän surkeena, niin mä keksin että lettujen paistaminen vois jeesata”, Okko sanoi.\n”Jos ei rasva ja sokeri auta, niin tauti on kuolemaksi”, äiti nauroi.\n”Niin meidän mummokin aina sanoi.”\n”Haluatko säkin, isoäiti?”\n”Kieltämättä marjametsällä rupesi jo vähän hiukomaan, joten ehkä minä voisin muutaman räiskäleen maistaa.”\nKun letut tuoksuivat ja pöydän ympärillä hyöri porukkaa astioita kolistellen, koko keittiö tuntui jotenkin kotoisammalta kuin kertaakaan aikaisemmin. Olin kyllä pitänyt kerrostalokolmiotamme kotina siitä saakka kun Okon kanssa muutimme siihen vajaat pari kuukautta aikaisemmin, mutta ikkunasta nuhruiselle ostarille avautuvat maisemat ja toistaiseksi väliaikaiselta tuntuneet kalusteratkaisut olivat silti häirinneet kotiutumista.\nÄidin kertoessa juttuja minun lapsuudestani, Okon hotkiessa lisää lättyjä ja Ilonan nauraessa helisevää nauruaan tajusin, että lopulta nimenomaan ihmiset tekevät kodin. On aivan sama, kuinka kalliit design-huonekalut merenrantataloonsa ostaa, jos niiden ympärillä ei istu oikeita ihmisiä. On turha lavastaa elämälleen kulisseja, jos käsikirjoitus ei toimi. Vähän kämäisemmässäkin lähiössä voi elää aitoa elämää, kunhan ei turhaan häpeile seiniään tai sitä, mitä pöytään kattaa.\n”Mun on pakko sanoa, että Kerttu ei oikeastaan yllättänyt mua ollenkaan”\nKun Okko oli häipynyt omaan huoneeseensa ja äiti Torstin luokse, istuimme Ilonan kanssa parvekkeen huterilla muovituoleilla kuohuviiniä maistellen. Betonipainotteisessa maisemassa ei ollut kehumista, mutta ilma oli ajankohtaan nähden vielä kesäinen.\n”Miehet”, Ilona huokaisi ja kilautti lasiaan omaani vasten.\n”Niistä ei ole kuin harmia.”\n”Joo. Tai siis ei. Petollisista kavereista puhumattakaan.”\n”Mun on pakko sanoa, että Kerttu ei oikeastaan yllättänyt mua ollenkaan”, Ilona sanoi.\n”Se oli jo ala-asteella aivan superärsyttävä tyyppi, jotenkin sellainen kateellinen ja kaunainen.”\n”Mun on vaikea ajatella siitä mitään hyvää tällä hetkellä”, myönsin.\n”Mutta olittehan te sentään melkein parhaat kaverukset silloin.”\n”Höh, muistan kuinka kakkosluokalla Kepa lainasi mun kokoelman hienointa hajukumia, eikä palauttanut sitä koskaan. Kerran se laittoi liikkeelle sellaisen huhun, että oli saanut meillä täitä. Ja kuudennella, kun mä olin ihastunut Pettersonin Markoon, Kertun piti tietenkin mennä hakemaan sitä viimeisiin hitaisiin koulun diskossa.”\n”Pettersoniin? Miten sä olet voinut olla ihastunut siihen, sehän oli sellainen paksu kimittäjä!”\n”Markosta tuli myöhemmin juristi ja se on nykyään Suomen suurimman lakitoimiston osakkaana”, Ilona tiesi.\n”Mutta se ei ole jutun pointti, vaan se, että Kerttuun ei ole koskaan voinut luottaa. Se on aina ollut kateellinen, kiero, katala ja kamala akka.”\nSanoin arvostavani sitä, että ystäväni yritti mustamaalata viettelijättäreksi osoittautunutta nuoruudenkaveriamme, mutta ei se paljoa lohduttanut. Soimasin omaa tyhmyyttäni, sitä etten ollut tajunnut Antonin ja Kertun peliä aikaisemmin, vaikka jälkeenpäin yksityiskohdat nivoutuivat selvästi toisiinsa ja johtolangat näkyivät selvinä kuin seinään maalattuina.\n”Jotenkin paska fiilis. Vaikka Okko on aivan ihana, kun se pitää musta huolta ja oikeasti ymmärtää tosi hyvin, miltä tämä kaikki musta tuntuu. On vaan sellanen olo, että miten tästä eteenpäin...”\n”Mutta Matilda, sä et saa jäädä neljän seinän sisälle murehtimaan.”\n”En mä murehdi!”\n”Et niin, koska huomenna sä lähdet hauskalle illalliselle Teron kanssa.”\n”Niin, etkö sä muista, kun mä kerroin siitä? Entinen huippu-urheilija, nykyisin liike-elämän palveluksessa, leveät hartiat ja paksu lompakko. Ja ihan mukavaa juttuseuraa, usko mua.”\n”Mä en tiedä, luotanko mä enää sun arvostelukykyysi.”\nEhkä ilmainen illallinen toisi pientä vaihtelua arkeen.\nKelasin läpi Ilonan deittipalvelun viimeisimmät ehdokkaat.\nMyyntimies Jani, yliampuvia iskurepliikkejä suoltava pälvikaljuinen pikkutakkimies. Puhui kuin Sarasvuo, halusi bailandoa. Ei jatkoon.\nRockmuusikko Johnny, käärmeennahkabuutseihin pukeutuva jurakauden jäänne, joka keräili kitaroita ja rakasti niitä enemmän kuin naisia. Tarpeeksi vanha päästäkseen museoviraston suojelukohteeksi. Ei jatkoon.\nToisaalta tiesin, että töissä olisi taas täysi hulina seuraavat päivät. Potilastietojärjestelmän uudistuksen seuraava vaihe vaatisi hirveästi duunia ja tavanomaiset rutiinityöt pitäisi silti hoitaa. Töiden jälkeen joutuisin laukkaamaan äidin kanssa muistitutkimuksissa ja vahtimaan, että Okko huolehtisi koulunkäynnistään.


Absoluuttinen Nollapiste, Pisara ja lammas: Paula Vesala ja Olavi Uusivirta mukana erikoisella teemalevyllä - Musiikki - Ilta-Sanomat\nPaula Vesala ja Olavi Uusivirta mukana erikoisella teemalevyllä\nJulkaistu: 10.10.2012 8:24\nAbsoluuttinen Nollapiste -yhtye julkaisee perjantaina ensimmäisen osan erikoislaatuisesta tuplalevystään. Näytelmällisellä tupla-albumilla on mukana "ääninäyttelijöinä" kovia suomalaisia eturivin artisteja.\nPerjantaina 12. lokakuuta julkaistava Pisara ja lammas 1 on Absoluuttisen Nollapisteen kaksiosaisen teemalevyn ensimmäinen osa.\nKronologisesti etenevä scifi-tarina tapahtuu läheisessä tulevaisuudessa. Planeetta Hyvästä lähetetään liikkeelle pahaa sisältävä pisara, joka liitää halki avaruuden kohti Maata, ja sekoittaa lopulta Maan asukkaiden elämää.\nKronologisesti etenevään tuplalevyn rooleissa kuullaan suomalaisia eturivin artisteja. Paimenta esittää Olavi Uusivirtahttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Olavi%20Uusivirta ja tarinan naisroolissa kuullaan PMMP-yhtyeen Paula Vesalahttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Paula%20Vesala. Lampaan roolissa on Tuiran Miliisin sekä Iron Maidenin cover-yhtyeen Made In Ironin laulajana tunnettu Erkki Seppänenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Erkki%20Sepp%C3%A4nen.\nTupla-albumin toinen osa Pisara ja lammas 2 julkaistaan syksyllä 2013. Absoluuttisen Nollapisteen laulaja-biisintekijän Tommi Liimatanhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Tommi%20Liimatan mukaan albumikaksikko siirtyy lähivuosina myös teatterinäyttämölle.\nLiimatta kertoo, että Vesalan ja Uusivirran houkutteleminen mukaan yhtyeen teemalevylle oli varsin helppoa.\n- Helppohan se oli houkutella, mutta sopivan ajan löytäminen oli molempien kohdalla toinen juttu. Mutta lopulta homma eteni nopeasti, Liimatta kertoo.\nLiimatta sai idean pyytää kiireiset artistit mukaan tupla-albumille viime keväänä.\n- Mulla oli kontaktia kumpaankin henkilöön, ja tiesin heidän lukevan nuottia hyvin ja tiesin myös, millainen ääniala ja äänenmuodostus heillä on. Siksi oli helppoa arvata, ettei roolien suorittaminen vaadi heiltä hirvittävän paljon työtä, Liimatta sanoo.\nSitä Liimatta ei uskalla luvata, nähdäänkö Paula Vesala ja Olavi Uusivirta tulevaisuudessa myös näyttämöllä, kun Pisara ja lammas sinne aikanaan siirtyy.\n- En ainakaan edellytä heiltä sitä, että olisivat itse näytelmässäkin mukana. Mulle riittää se, että he ovat näillä levyillä mukana, Liimatta sanoo.\nPisara ja lammas 1 on 21-vuotiaan Absoluuttisen Nollapisteen 11:s albumi.