от USSRCollection » 15 Юли 2015, 20:53\nЗдравейте, върнах се! Едва ли съм липсвал на някого, ама пак, извинявам се за дългото отсъствие. Смених хобито за известно време, обаче много исках да се върна към колите и реших да смеся двете хобита. Реших да почна да модифицирам евтини модели и така да си правя колекцията. Смятам в скоро време да се пробвам със зеления Москвич 2140 на ДеАгостини, но не знам от къде да започна и не бих отказал малко съвети. Имам два, един повреден (някои сигурно го помнят ) и един здрав, тъй че мога да експериментирам. Вдъхнових се от една модификация на същия модел, ама пак имам много въпроси.\nБих приел някой съвет с какви бои да оцветя салона и мигачите (какъв тип, с цветовете ще се оправя), също така ако някой може да ме съветва как мога да махна оная хромирана лайсна над вратите, че май по принцип такава там няма. Също ми е интересно дали може някак да се премахне следния ефект: на моделите на ДеАгостини като погледнеш през "стъклата" образа е някакъв размазан и изкривен.\nПоследна промяна USSRCollection на 22 Авг 2015, 12:49, променена общо 1 път\nот USSRCollection » 17 Юли 2015, 19:36\nДано някой обърне внимание на темата. Реших смело и безотговорно да почна модификациите. Свалих от втория модел здравите брони да им оцветя черните пластмасови буфери. Експериментирах на счупените брони, но хрома много си проличава на места и боята лесно се изтърква, за това реших първо да грундирам буферите, после да ги оцветя и накрая може да им мацна и малко лак.\nот macho007 » 17 Юли 2015, 20:02\nЗдравей, какви са ти плановете за Москвето? Разбирам че си решил да детайлизираш интериора и някои други детайли.\nПърво-лайстните над вратите не ги пипай, защото всички Москвичи ги имат, и второ-ще се съсипе боята на това място. Стоповете и мигачите ги боядисай с малките бои за стендов моделизъм. Интериора препоръчвам да го пръснеш със спрей, ако не намериш, с четка в краен случай. За буферите няма нужда да си играеш първо с грунд, после боя и лак. Това е дребен детайл, а не голяма повърхност. Направи ги просто с боя, или евентуално черен тънкописец. Относно стъклата-да, получават се леки изкривявания на образа, но това е нормално. Умален модел е, при това журнална серия, така че няма как да са като истински. Ако ти се занимава, можеш да изработиш нови от плексиглас, но няма да е лека задача, пък и е ненужно според мен.\nПо стъклата си струва единствено да се махнат триъгълните прозорци отпред, защото не са автентични за модела.\nСигурно си разгледал темата на колегата, но ще дам линк все пак. Можеш да почерпиш идеи:\nот bobarce » 17 Юли 2015, 20:07\nРадвам се, че отново си тук. На мен ми липсваше. За съжаление съм най-неподходящият човек за темата, която си започнал. Никога не съм се вълнувал от теми като доработки, модификации, реставрации и тям подобни. Още веднъж, хубаво е, че се върна. И дано някой специалист по доработките забележи темата ти.\nот USSRCollection » 17 Юли 2015, 20:58\nbobarce написа: Радвам се, че отново си тук. На мен ми липсваше. За съжаление съм най-неподходящият човек за темата, която си започнал. Никога не съм се вълнувал от теми като доработки, модификации, реставрации и тям подобни. Още веднъж, хубаво е, че се върна. И дано някой специалист по доработките забележи темата ти.\nРадвам, че съм липсвал на някого! За модификацията, ще видим какво ще стане, длъжен съм да пробвам!\nот USSRCollection » 17 Юли 2015, 21:11\nmacho007 написа: Здравей, какви са ти плановете за Москвето? Разбирам че си решил да детайлизираш интериора и някои други детайли.\nТочно от тази тема се вдъхнових да се пробвам и от нея ще черпя идеи. Иначе смятам да направя каквото е правил колегата, но също да се пробвам и да направя чистачките малко по-реални. За тази цел смятам да ги изпиля докато станат по-тънки, накрая, разбира се, ще ги мина със шкурката да са гладки и после боядисване. За стъклата, забелязах, че май на всички модели са така (имам няколко IST-а, и при тях го има това) и смятам да не ги пипам. Иначе какви бои препоръчвате, емайлни, акрилни или няма значение? А и ако може някоя идея за мигачите и интериора, какъв вид боя ще стои най-добре, тоест мат, полумат, гланц?\nот icko22 » 17 Юли 2015, 22:23\nРадвам се че си се вдъхновил от моята доработка на въпросното моделче. Ето няколко съвета и от мен:\nОтносно чистачките според мен можеш да си измайсториш нови, които със сигурност ще изглеждат по добре от изпилените оригинални. Аз напоследък заменям чистачките на някои от журналките ми с изработени от мен такива. Ето една снимка да видиш за какво иде реч\nСложил съм оригиналната чистачка между двете за да видиш разликата. Имай предвид че това са ми едни от първите изработени и не са от най-сполучливите, но ми беше най-лесно да ти снимам тях, тъй като пазя оригиналната за сравнение. За материал използвам ето това\nможе да се намери на кабелът на почти всеки нов електроуред, използва се за връзването му в навито състояние\nОтносно мигачите на стоповете, малко ги ъпгрейдах след показването им в темата ми, успях да докарам леко прозрачния ефект и на оранжевата секция и сега изглеждат по реални според мен\nОтносно броните, най добрият ефект получих след като внимателно премахнах хромираното покритие в краищата и върху буферите с фина шкурка 2000, варианта с боядисване не ми хареса и прибягнах до шкурката и според мен това е най-удачния метод\nОтносно интериора, според мен е по добре да го боядисаш с матова боя, тъй като с гланц според мен ще е прекалено лъскаво и няма да изглежда много истински. Аз боядисвам с боя на Италиери и фина четка и резултата е повече от перфектен, просто повърхностите са прекалено малки и пръскането със спрей според мен нерентабилно.\nТова е от мен за сега! Ако има още нещо питай и успех с начинанието!\nот USSRCollection » 17 Юли 2015, 23:12\nСтрашно благодаря icko22! Чистачките ти са супер! Само да питам, виждам всяка чистачка е от две части, не знам как точно да се изразя, частта, която чисти и частта, за която е закрепена, как ги свързваш? Лепиш ли ги или ги съединяваш с поялник? И също така ме интересува как постигна прозрачния ефект на мигачите и с каква боя ги направи? Отлично си направил броните, ама аз не мога много добре да ги изшкуря и въобще имам чувството, че само ще ги прецакам. Отново, много ти благодаря за съветите и помощтта!\nот Lucky13 » 17 Юли 2015, 23:43\nhttp://www.ebay.com/itm/Photo-etched-wi ... 1c559df443\nhttp://www.ebay.com/itm/1-43-SCREEN-WIP ... 35cefafafe\nот USSRCollection » 18 Юли 2015, 01:22\nLucky13 написа: http://www.ebay.com/itm/Photo-etched-windscreen-wipers-for-racing-cars-70-80s-6x-Carrara-Models-1-43-/121695499331?pt=LH_DefaultDomain_0&hash=item1c559df443\nПомислих си да купувам, ама проблема е че няма в България и смятам че ще е по-добре да се пробвам да направя. Иначе благодаря!\nот Lucky13 » 18 Юли 2015, 01:54\nЕ те тия са в Европа. Ти да си купиш от Италиа е все едно аз да си ги купя от съседния щат. И тия които са $32 са 14 сета и то с избор дължина на перата. Това са по 3 лева на комплект чистачки. То не си струва да си вадиш очите и да си трошишп пръстите да ги си ги правиш сам. Това поне е моето виждане, но ти си знаеш най-добре.\nот USSRCollection » 18 Юли 2015, 15:25\nСега прав си от една страна, ама сякаш ще е по-удовлетворяващо сам да си ги измайсториш, ще знаеш че ти си ги направил и ще си още по-горд с получения модел. Пък и горе-долу ме бива в тези дребни нещица. П.С. Само да уведомя, тази събота и неделя няма да мога да правя нищо по модела, понеже съм на село. В понеделник се връщам и продължавам.\nот USSRCollection » 20 Юли 2015, 12:00\nВърнах се и продължавам работата! Хвана ме страха, че боята на буферите ще вземе да пада и за това ги лакирах. Няма да правя пластмасовите части на края на броните, защото бронята на моделчето е твърде къса, пък в действителност с пластмасите бронята става по-дълга. Разгледах доста снимки и забелязах, че някои Москвичи като този (направени след 1982) ги нямат тези пластмаси на броните. Сега не знам какво да почна да правя, но ще го измисля днес по някое време. Кратък въпрос: ще се получи ли удачно ако направя хромираните части между стъклата с боя металик?\nот Antara1 » 20 Юли 2015, 12:16\nМоже да ги изрежеш от хром-фолио самозалепващо,но трябва много прецизно рязане и трудно ще извадиш кройките.\nот USSRCollection » 20 Юли 2015, 17:23\nAntara1 написа: Може да ги изрежеш от хром-фолио самозалепващо,но трябва много прецизно рязане и трудно ще извадиш кройките.\nДа, видях тази идея, но смятам да не се пробвам с него, поне не на този етап, иначе благодаря! Иначе според вас цветът на боята, която имам, ще бъде ли удачен?


Ще издържи ли здравната система натиска на третата вълна – гостува председателят на БЛС д-р Иван Маджаров 05:55, 16.03.2021 Колко е опасен британският вариант на COVID 06:00, 15.03.2021 Въпроси и отговори за ваксините 05:55, 12.03.2021 Заболеваемостта расте: в кои области в страната мерките се затягат? 06:00, 11.03.2021 Ще се справят ли болниците с ръста на заразени с COVID-19? 06:00, 10.03.2021 БНТ със специална интернет платформа за изборите - говори генералният директор Емил Кошлуков 06:00, 09.03.2021 Една година живот в пандемия. Как се промени здравната система? 05:05, 08.03.2021 Идва ли трета COVID вълна? 06:00, 05.03.2021 За първи път Ниагарският водопад ще изгрее в цветовете на българското знаме 06:00, 04.03.2021


Хидрофобия (страх от вода): причини и лечение - yes, therapy helps!\nХидрофобия (страх от вода): причини и лечение\nЕдно от най-честите психични разстройства е специфичната фобия; Това обаче не е непременно недееспособно, защото хората, които страдат от това, са склонни да избягват това, което ги кара да се страхуват или е трудно да го намерят в обичайната си среда. Въпреки това, не всички фобски стимули могат лесно да бъдат избегнати.\nВ тази статия ще анализираме страхът от водата, познат още като хидрофобия или аквафобия , Ще обясним какво се състои от това, какви са неговите причини и как се прилага експозицията in vivo, най-ефективното лечение за специфични фобии, в случай на хидрофобия.\nКакво представлява хидрофобията?\nХидрофобията или аквафобията са специфичен тип фобия , т.е. тревожно разстройство, при което излагането на конкретен стимул предизвиква интензивен страх и дискомфорт, които принуждават лицето да избягва и да избяга от ситуацията. В този случай целта на страха е водата.\nВ рамките на специфичните фобии, които откриваме екологичния или естествения подтип ; хидрофобията може да бъде включена в тази категория, заедно със страх от височини (акрофобия), тъмнина (никтофобия) или бури (астрафобия).\nХората с хидрофобия имат различни симптоми, свързани с избягването на водата. Най-обичайното нещо е, че те имат страх от удавяне при плуване , но също така може да не искат да пият течности или да избягват да се къпят и да се къпят, за да не влизат в контакт с водата, особено ако фобията е много ирационална.\nТака страхът от водата може да се намесва в живота на онези, които го страдат по много начини. Например, хората с хидрофобия, които не душ могат да имат хигиенни и социални проблеми, а тези, които избягват да пият вода, могат да страдат от дехидратация, което причинява умора, болка и сърдечна недостатъчност.\nНай-честата причина е, че страхът от водата се появява в детството и се завръща спонтанно, когато детето расте. Въпреки това, ако страхът е много интензивен или упорит (и следователно отговаря на диагностичните критерии за специфичната фобия) трябва да се консултира със специалист, тъй като фобиите са склонни да се влошават с течение на времето.\nСвързана статия: "Седемте най-често срещани специфични фобии"\nПричини за страх от вода\nОт психологията се предлагат много хипотези за причините за специфичните фобии. Понастоящем поведенческите и когнитивно-поведенческите модели преобладават, въпреки че еволюционната перспектива също е допринесла в този смисъл.\nТеорията за подготовката на Селигман Той твърди, че тъй като нашият вид се е развил, хората са консолидирали чрез наследство биологичните предразположения, за да свържат определени стимули и отговори, защото те са благоприятствали нашето оцеляване.\nВ случай на хидрофобия страхът от водата можеше да предотврати смъртта на удавяне главно. Понастоящем много хора биха запазили тази "подготвена асоциация" в по-голяма или по-малка степен, което би обяснило частично различните степени на хидрофобията.\nДали има или няма биологична подготовка, по време на нашия живот можем свържете се с класическата подготовка Страх от всякакви стимули чрез анксиогенни преживявания. Освен това, ако няма експозиция, тези страхове се засилват от отрицателно подсилване, както се предлага от модела на двата фактора на Mowrer.\nВъзможно е обаче да се придобие фобия без пряк отрицателен опит, но чрез наблюдение или предаване на информация , Например, момиче или момче може да започне да се страхува от вода, след като е видял човек да се удави във филм или да чуе подобна история.\nЯрост и хидрофобия\nМного е обичайно страхът от вода да се появи в напредналите стадии на бяс тъй като фарингеалните спазми, характерни за тази болест, причиняват болка при преглъщане. Всъщност понякога думата "хидрофобия" се използва като алтернативно име за тази болест.\nБяс е вирусна болест, която засяга всички бозайници. Причинява възпаление на мозъка (енцефалит), което завършва с убиването на животното или засегнатото лице. Понастоящем има ваксини, които позволяват да се предотврати и премахне вируса на бяс.\nВ този случай хидрофобията Тя възниква като естествена последица от физическите симптоми на заболяването, така че той има характеристики, различни от тези на психогенната хидрофобия. Същото важи и за страха от вода, причинена от други органични причини.\nЛечение на аквафобия: излагане на живо\nКогато хидрофобията се дължи на медицински причини, коригирането на състоянието обикновено води до намаляване на симптомите.От друга страна, ако страхът се обяснява с психологически фактори, те ще се прилагат лечения за специфичната фобия , въз основа основно на техниката на излагане на живо.\nЕкспозицията на живо се състои в това, че остава близо до фобийския стимул (обект на страх), докато тревожността се намали. Чрез тази процедура човекът се научава да управлява безпокойството и проверява дали техните страхове не са изпълнени.\nобикновено Много сеанси на експозиция са необходими : практиката от страна на пациента е един от най-добрите предиктори на успеха на това лечение. Най-обичайното е, че правят йерархии на фобийни ситуации и напредък от тези, които причиняват лек страх на онези, които причиняват истинска паника в началото на терапията.\nТъй като повечето хора с хидрофобия те се страхуват да паднат във водата и да се удавят , страхотните ситуации, на които те трябва да бъдат изложени, обикновено са свързани с престоя в близост до водата и плуването, или да се научат да го правят. В случаите, когато страхът е различен, като удавяне, ситуациите на облъчване могат да варират.\nСъщо така е вероятно тези, които имат тази фобия, да интерпретират нормалните усещания, които се появяват при плуване, като недостиг на въздух, като признаци, че животът им е в опасност. В тези случаи може да е препоръчително да се използва интерпретивна експозиция на физически усещания, за да се улесни когнитивното преструктуриране.\nAquaphobia Beginner Kid Swimming Lessons Learn To Swim Float and Relax While Having Fun (Може 2022).\nКомплекс Касандра: защо толкова много жени страдат от това?\nОбсесивно-компулсивно разстройство на личността: какво е това?


Как да се чисти на бъбреците при диабет - Дневни вариация на захар в кръвта на здрав човек\nКак да се чисти на бъбреците при диабет\nСуровоядството - Премахване на диабет за 30 дни как да се облекчи сърбежа на тялото при захарен диабет\nЛекарства за лечение на диабет тип 2 колко бързо намаляване на захар при диабет, една от звездите на диабет тип 1 стадий на болестта диабет тип 2. Дете с диабет тип 1 е жив Това не намалява кръвната захар, отколкото може да намали захар хапче кръв стойност на кръвната захар в плазмата.\nпроф. д-р Б. Богов- Съвети за здрави бъбреци обществена организация диабетици\nБиохимия на инсулин-зависим захарен диабет Стелки ортопедични за диабетно стъпало, подуване и сърбеж при пациенти със захарен диабет Лечение на хепатит с диабет тип 2. Намаляване на кръвната захар при бременни жени народни средства дали е възможно за диабетици да пият сок от плодове, салата на черна ряпа за диабетици дали е възможно да се направи инсулин в стомаха по време на бременност.\nБъбречни увреждания при някои системни заболявания на организма как да се определи нивото на кръвната захар от общия анализ на кръв\nВарени картофи с диабет които са дадени увреждания при захарен диабет тип 1, инсулин искали да набира в спринцовката кръвната захар Омска. Ползи наркотици за възрастни, страдащи от диабет къде да купя инсулин в Mytishchi, повишена инсулинова не може да забременее датира захар за диабетици.\n3 мита за храненето които трябва да забравите през 2017-та третиране на кожата при захарен диабет тип 2\nЗащо диабет губят тегло крака обществена организация диабетици, кръвната захар може да ви се яде сутрин научете повече за кръвна захар. Как да получите диабет инвалидност група и хипертония бележки за диабет, регионално ползи диабет 2 как да се понижаване на кръвната захар за 2 седмици.\nБъбречни кризи Антоанета Антонова кръвната захар симптоми при децата\nДиета при диабет тип 2 за възрастни хора мед не увеличава кръвната захар, скорост захар при диабетици отколкото да се премахне диабет оток на крака. Диабетна болест на сърцето определяне устройство на кръвната захар, гола в захарен диабет тип 2 колко инсулин в Украйна.\nКак се лекуват камъни в бъбреците - лазерни и безкръвни методи? Диабет тип 1 може да бъде всеки захар\nТест ленти за определяне на кръвната захар намаляване на храна на кръвната захар, Видове диагностициране на захарен диабет как да се определи дали диабет крак. Защо не и на инсулин намалява кръвната захар инсулин 25 какво означава това, скоростта на кръвната захар при деца до 3 години стандарти колебания в кръвната захар.\nТрансплантация на бъбрек при бъбречна недостатъчност продукти, които подобряват го инсулина\nНамалява крак в диабет, отколкото лечение от полза за диабет хапчета, sahornom диабет когато инсулин повишена захар в кръвта, отколкото да бъдат лекувани. Канела тип 2 диабет прилагане захарен диабет след химиотерапия, Захарен диабет Моди Дело Frio Frio голям инсулин.\nХронична бъбречна недостатъчност и хранене Магазин бисквитки за диабетици\nПроцент на кръвната захар за жени над 65 години захарен диабет в хирургична патология, процент на кръвната захар за жени по време на менструация спешна медицинска помощ за пациенти с диабет курсови. Диабетна Пенза училище кръвната захар от едно лице, мехури в захарен на краката лечение на неврит на лицевия нерв при диабет.\nБъбречна недостатъчност Пенка Кънева prestarium повдига кръвната захар\nТуберкулоза и лечение на диабет, особено когато инсулина в Донецк, лекувани за язви налягане с диабет Ниска кръвна захар е нормално за бременни жени. Под действието на инсулин в нивото на кръвната глюкоза лекарства за лечение на диабет тип 2, как да се отнасяме диабетно стъпало отколкото може да намали захар хапче кръв.\nМодерно лечение на уролитиаза /камъни в бъбреците/ Устройство за определяне на нивото на кръвната захар\nДали антибиотици подобряване на кръвната захар възможно в диабет овесена каша, ако захарта не се повишава в кръвта инсулин индекси над нормалното. Като повишена кръвна захар след хранене здрав човек процент на кръвната захар при жените 14, диабет тип 1 при деца и юноши Рагнар който може да бъде захар в кръвта след хранене.\nКак да не умрем от бъбречна недостатъчност лек за захарен диабет\nPodkolka инсулин при висока захар върба чай при диабет тип 2, последиците от свръхпредлагане на инсулин диабет тип 1 при деца и юноши книга за родители. Продукт бързо понижава кръвната захар синтез инсулин мастна киселина, Лечението на диабет тип 1 Китай диета за диабетици тип 2.\nУролозите в УМБАЛ "Св. Марина" спасиха единствения бъбрек на жена лечение на диабетна клиника руски\nИгли за инсулинови писалки в Самара Ако кръвната захар е опасно 6.6, устройство за измерване на кръвната захар мнозина живеят с диабет на инсулин след ампутация. Купите в инструмент Минск за измерване на кръвната захар биохимия на инсулин-зависим захарен диабет, тип лек диабет 2 диабет и щитовидната курорт.\n*Бъбречна недостатъчност, креатенин продукти намаляват захар при захарен\nКръвната захар 63 Лечение на народни средства изтръпнали пръсти при диабет, Кръвната захар 109 има сайт за диабетици. Постижения в диабет диета за диабет тип 2 диета диаграма 9, дали е възможно да се направи байпас при диабет Мога ли да пия нес кафе диабетици.\nБолки в бъбреците. Причини, възпаления, има ли добър лек за бъбреци? как да проверите кръвната захар скрит\nКакво процент на захар в кръвта на бременни жени в ранна бременност фатални нива на кръвен инсулин, магазин за диабетици кръвната захар препис деца. Последиците от свръхпредлагане на инсулин висока кръвна захар и високо кръвно налягане, Инсулин игла 12.7 какво да правя със захарен диабет, ако силен сърбеж.\n*Кисти на бъбреците той помага на кокосов орех в диабет\nИнсулиновите химикалки безплатно това, което може и трябва да се консумира при диабет, диабет, повръщане и диария кръвен тест за лечение захар. Диабет бременност диета помпа за диабет цена, цистит при пациенти със захарен диабет, отколкото лечение Инсулинът намалява апетита.\nБъбречна недостатъчност - клинична изява, диагностика и лечение Ако няма захар в тестовете на захар в кръвта и урината защо\nTroksevazin при диабет 7.3 кръвната захар на гладно, при диабет пот Клиника и диагностика на диабет тип 2. Дете диабетна нервна система колко захар понижава инсулиновата, нерв възбудимост на диабет стандартно проучване диабет тип 2.\nД-р Тодор Пепелджийски за камъните в бъбреците как да се измери инсулиновите единици\nНови, за да се определи кръвната захар как да се изчисли нивото на кръвната захар на тест лентите, автоинжектор за инсулин NovoPen 4 инсулин помпи 2014. Покажи рани при диабет смърт на плода с гестационен диабет, права за категория А и диабет Диабет тип 2 лечение народната медицина.\n*Бъбреци кризи и диабет инсулинови спринцовки 50 деленията\nСтимулира производството на инсулин че е диабет тип 1 и втория, Дали диабет по време на бременност е опасна диабет, оток на очите. Името на дневния инсулин Lada тип диабет, ретинопатия при захарен диабет тип 2 симптоми граница в нивото на кръвната захар.\nКак се образуват камъни в бъбреците, видове и симптоми? как бързо-ниска кръвна захар канела\nПричинява загуба на тегло при диабет тип 2 ако не дават безплатни лекарства за пациенти със захарен диабет, палачинки с айрян буйни за диабетици видове кратко действащ инсулин. Руската инсулин производство Описание Фруктоза при диабет е разрешено или не, Инсулин отделна храна и отслабване при пациенти с диабет в напреднала възраст.\nПомпа с инсулин\nДали ягоди с гестационен диабет\nМакарони със задушени меса за диабетици\nКолко бързо да се нормализира кръвната захар\nКръвната захар клин\nДиабет в региона Томск


Подово отопление - предимства и видове | Estilo - Е-Списание за Интериор, Обзавеждане и Декорация\nХората, които живеят на първи етаж в панелен блок със сигурност ще споделят с вас, че през зимата студа, който усещат през пода е причина да си инсталират подово отопление. Каквато и инсталация да бъде направена то имайте предвид, че със сигурност неудобството да носите по няколко чифта чорапи и чехли с дебела подметка са най-малкото, което трябва да предприемете. На практика такива жилища е препоръчително да се отопляват с подово отопление, тъй като инсталирането на системата им гарантира оптимален комфорт и уют. Ако трябва да бъде оптимално обективни имайте предвид, че всъщност от такъв тип инсталации все по-често се интересуват хора, които живеят в просторни имоти, къщи, вили и други.\nПовишен интерес към системите\nОпределят подовото отопление като един от най-безопасните и ефективни способи за осигуряване на топлина и комфорт в дома. Със сигурност идеята на всеки човек е да осигури на дома си такава температура, която е благоприятна и наистина може да гарантира постоянен микроклимат през зимата. А това е сред причините да се наблюдава повишен интерес към отоплението, което е известно като подово.\nРеалните предимства на системите се дължат на:\nСтава въпрос за това, че именно факта, че не заема кой знае какво площ и реално не се вижда привлича повече потребители, които не искат из дома им да има радиатори, печки, климатици или други уреди;\nЗабележително е, че всъщност с използването а подово отопление ще установите, че у дома ви има много по-малко прах. Лъчистата енергия за разлика от конвенционалната не се завихря и по този начин праха от дрехи, завивки и друг текстил не се разпространява толкова много;\nВ зависимост от типа на инсталацията имайте предвид, че действително е оправдано да се инсталира подово отопление в дома, офиса, ресторанта или друго пространство. Намаляването на разходите е гарантирано, благодарение на принципите за работа на тези съвременни системи.\nДва са познатите видове подови инсталации, които се предлагат в търговската мрежа. Ще ви запознаем накратко с тях с оглед на това да инвестирате в подходящата за вашия имот.\nВ зависимост от използвания източник, който осигурява топлинна енергия се предлагат два основни вида подово отопление:\nВодното се характеризира с това, че топлината се осигурява посредством топла вода, която се загрява от локален или централен източник. Всъщност отопляването от този вид наподобява парното отопление, но тук не е необходимо да се инсталират радиатори, а тръби под декоративния под. Като споменахме монтаж ще добавим, че водните инсталации е добре да се предвидят преди да стартирате ремонт на имота, тъй като се изисква прецизна замазка на пода, полагане на изолация, водните тръби и след това паркет, ламинат или друг тип настилка;\nЗа да работи този вид система се използва електрическа енергия. Интереса към системите се дължат на това, че тук всяка стая може да се захранва автономно. Така ще можете лесно да контролирате кое помещение да ес отоплява и кое не. Отново е желателно да предвидите такъв вид инсталация, а не след като вече сте направили ремонта да търсите вариант за монтаж.\nПрепоръчително е да се консултирате със специалист, който да определи до колко е ефективно използването на водно подово отопление в имота ви. Имайте предвид, че е много важно какъв ще бъде източника, който ще осигурява топлинна енергия. За по-големи имоти например се препоръчва водна инсталация, която да се захранва от:\nУреди на пелетно гориво и други.\nЗадължително е да се направят съответните изчисления като по този начин можете да си гарантирате по-високо ниво на ефективност и оптимизиране на разходите за отопление през зимните месеци.\nPrevious Article Тела от алуминий – изгодни и високоефективни за парно отопление\nNext Article Какви мебели за спалня ще са модерни през 2021/2022 – вдъхновение от първо лице


КРЪСТОВА ГОРА – ЛЕГЕНДИ, НАДЕЖДА И ЧУДОДЕЙНО ИЗЦЕЛЕНИЕ | Начало\nЕдно от многото кра сиви места в малката ни страна. Място, родено от легендите, преплетени с реалността, място, докоснато от БОЖЕСТВЕНАТА енергия, място, носещо душевен покой и отнемащо физическата болка. Тук винаги има хора – едни влюбени в природните хубости, други – търсещи изцеление, трети – тишината на Всемира.\nОще щом зърнеш накацалите по двата склона къщи на с.Югово и след това минеш през ароматните поляни и омайни гледки на с .Борово вече си навлязъл в един друг свят на успокоението, виталността и преклонението пред величието на природата. Надиплените гънки на планината сякаш те предпазват от силите на злото, а дълбоките долове приютяват страховете ти. И така пречистен и готов за Чудото, встъпваш в лоното на Кръстова гора.\nНе е нужно да си чувал легендата за заровената тук частица от Христовия кръст и митичните събития станали преди много векове по тези места. С първата глътка въздух, с първия поглед и първия трепет на сърцето се усеща омаята на тези истории. Някога на този връх е съществувал манастирски комплекс, разрушен през вековете. Тук монасите с цената на живота си заравят и скриват частицата от Христовия кръст, донесена от руски пратеници и съхранявана в султанската съкровищница. Срещу старата църква, в началото на комплекса се издига църквата „Покров на Пресвета Богородица”, а в ляво от нея започва алеята, водеща до металния кръст, подарен от цар Борис III. От двете страни на алеята симетрично са разположени няколко параклиси, посветени на 12-те Апостоли.\nВлизаш трепетно и с богоговение в църквата. Пламъкът на запалената свещ порва ръката ти и те подсеща да кажеш молитвата си пред Божията икона. Продължаваш по алеята към железния кръст и завършваш обиколката при извора Гълъбичката – мястото, където е кацнал гълъбът по време на освещаването. През деня се разхождаш из манастирската обител, унесен от дъхът на горските билки, вдишваш свободно и леко трептящия от чистотата въздух, освежаваш душата и тялото си с кристалните води на целебния извор. Слънчевите лъчи се плъзгат по небесната синева и скачат от Караджов камък към светилището на Белинташ и завършват магическия енергичен триъгълник на Кръстова гора.\nВечер, вперил взор в небесния купол, потръпващ от горския хлад, звездите трепкат окуражително, а едва доловимия шум на листа и тревички ти напомня още веднъж за миналото с неговите тайни и тайнства.\n/Кръстова гора – едно от най-големите християнски светилища на България./\nПредишна834 ПЪРВОКЛАСНИЦИ ТРЪГВАТ НА УЧИЛИЩЕСледващаСреща с партиарха на Българската православна църква Неофит


По три варианта пред Локомотив и ЦСКА, Моуриньо е сред тях | Корнер.dir.bg\nПо три варианта пред Локомотив и ЦСКА, Моуриньо е сред тях\nЩе дойде ли английският Тотнъм на "Лаута"?\n08:00 | 31 август 2020 6 2470 Снимка: БТА\nУчастниците ни в Лига Европа - Локомотив (Пловдив) и ЦСКА, ще научат съперниците си за втория квалификационен кръг по-късно днес.\nЖребият ще се проведе в 14 часа българско време, като от общо 36, вариантите пред двата ни клуба бяха сведени само до три. И двата ни тима са в урната на непоставените, като жребият ще отреди дали мачът ще се играе у нас или родният тим ще трябва да гостува.\nТреньорът и капитанът на Локомотив цяла седмица повтаряха, че си пожелава за съперник англисйкия Тотнъм на Жозе Моуриньо.\nТози вариант изглежда все по възможен, защото именно "шорите" са един от трите възможни съперника на Локо.\nОстаналите два са украинският Колос Коваливка и израелския Апоел Беер-Шева.\nНай-сериозното име сред трите варианта на ЦСКА пък изглежда това на сръбският гранд Партизан.\nДруг от възможните съперници на "червените" е добре познатият у нас БАТЕ (Борисов), който пък е отбор с доста солиден опит в Европа, като почти всеки сезон е част от груповата фаза на някой турнир.\nПред ЦСКА има и един страхотен вариант, който ще постави родняи тим като фаворит в мача. Това е Шкендия (Тетово) от Северна Македония.\nПри всички положения това е съперникът, който всеки на "Българска армия" иска в този момент.


Българските великолепни векове - „Либерален преглед“\nНаскоро се разшумя около поредния амбициозен проект на американската телевизионна компания Ен Би Си да започне снимки на телевизионен сериал за живота на легендите от „Бийтълс“. Симптоматично е, че с осъществяването му се заема творческият екип (М. Хърст, Б. Силвърман, Т. Уайнбърг) на канадско-ирландския исторически сериал „Династията на Тюдорите“, преминал с шумен успех по екраните през 2007 година. А това е екип със сериозна „историческа“ рутина. Винаги е рисковано да се филмират съвременни сюжети, сериалните и филмови сценарии да се вглеждат в близки истории, в животи на звезди, в „незабравена“ все още история, която има своите живи свидетели. Опитът на киното и телевизията го доказват. Не минава без вълнение и скандал подобна премиера както на запад (това се случи с „Принцесата на Монако“, 2014), така и на изток (такъв е случаят с филмите за Ататюрк „Сбогом“, 2010 на З. Ливанели и „Мустафа“, 2008 на Д. Дюндар, който дори беше свален от екран). Двоен е рискът от скандал, когато става въпрос именно за телевизионен сериал. Т. нар. „голямо“ (разбирай игрално) кино е друго нещо. Защото такъв тип филм може да стигне дори до номинация за Оскар (това се случи някога с „Народът срещу Лари Флинт“, 1996; такъв е „Дж. Едгар“, 2011, такъв е и „Вълкът от Уолстрийт“, 2013). Това може да се случи дори и ако филмът е правен в съседна Турция (такъв е биографичния филм за двама турски поети Рюштю Онур и Музафер Услу „Сънят на пеперудата“, 2013, Й. Ердоан).\nИзвестен факт е бумът на сериалните биографични саги по западните телевизионни екрани в последните години. Както и на исторически сериали, т.нар. „костюмни драми“, които събират неимоверно количество публика. (Но рядко имат шанса да получат наградата „ЕММИ“.) На изток (разбирай и у нас) е малко по-различно: тук се „харчат“ повечко семейно-битовите саги и сълзливите мелодрами; но също и историческите платна с огромна доза авантюрно-приключенско и отново … мелодраматично в тях. Когато обаче дори само се очертаят проекти за бъдещи намерения за заснемане на биографична сага у нас, публика и общественост настръхват и проектът се проваля. Спомняме си скорошните скандали около проекта за сериал за Левски. Очевидно бе подбран „неточният“ момент? Наблюдаваме и друг феномен – на безочливата идеологическа (панславянска, проруска – по-точно пропутиновска) скандална атака върху публичното съзнание в цинично подбрания „точен“ момент – имам предвид руския сериал „Ванга“ (2013, реж. С. Барчуков), който наскоро мина по българските екрани, обвит в тайнственост и слухове за проклятия над снимачния екип, излъчващата медия и евентуалната публика. Призракът на скандала в такива случаи витае във въздуха, може би и освен всичко друго защото в биографичния филм става дума за религия: религията Левски, религията Ванга, религията Бийтълс… И едва след това – за история.\nМиналият ни кино- и телевизионен роден опит помнят обаче успеха на талантливо заснети исторически картини „Записки по българските въстания“ (1976, реж. Г. Дюлгеров) и „Капитан Петко Войвода“ (1981, реж. Н. Чернев). Въпросът как точно стои на екран историята в сериалното платно очевидно няма меродавен отговор, но едно е сигурно – биографичната сага подлага на несъмнен риск историческото предание и съвременната рецепция, а колкото по-популярен е обектът на изображение, толкова по-опасен е визуалният прочит (безпощадно подробен и дълъг) на сериала. Как ще бъде „използван“, „улучен“ политическият момент и как ще реагира същата тази политическа конюнктура на ентъртейнмънт ефектите на шоуто? Само преди 20 години този тип артпродукти не се наричаха по този начин. Но пък законите на ПР-а и рекламата действаха с подобна на днешната страшна сила. Дали всичко зависи от случая, шанса или, както би се изразил Е. Морен, „духа на времето“? Като имаме предвид скандалите около „Левски“ и „Ванга“ ще заключим, че нашето време и дух са твърде „наежени“. А споменът за „Капитан Петко“ и „Записките“ ще ни върнат в „блажените“ времена на националното съгласие, мир, сговор и любов. Едва ли. Със сигурност тези филми също са изпълнявали не една и две идеологически поръчки, но също така е факт, че деликатните им теми не успяха да сблъскат малцинства и мнозинства, българи и турци, християни и мюсюлмани, русофили и русофоби, не породиха зловреден националистичен патос. Дори напротив. (Като анекдот с парадоксални, почти мелодраматични измерения оживява с съзнанието ми разказ на моя близка, преживяла лично т.нар. „възродителен процес“: „Отначало живеехме в Бурса, там не познавахме никого, нямахме роднини сред местните, те бяха резервирани и се държаха на разстояние от нас. И вечер се събирахме заедно, само нашите (разбирай изселници), пускахме си сателитната българска телевизия, където повтаряха сериала „Записки по българските въстания“. Гледахме и плачехме…“)\nКакво може и докъде се простират въздействащите механизми на емпатията и любопитството, на събуждането на гражданската активност или на консолидацията на публиката (понякога публика в този смисъл означава народ) на историческите сериални телевизионни платна? Това със сигурност е съвкупност от въпроси с неясен резултат. Но пък актуалните наблюдения върху конкретни заглавия са безкрайно интересни. С успех по нашите екрани скоро минаха толкова различни като формат и дух, исторически сериали платна: „Легендата за Испания“ (реж. Х. Санчес, 2012), „Борджиите“ (реж. Т. Фонтана, 2011), да не говорим за вездесъщия турски проект „Великолепният век“. Шумният рекламен и политически публичен успех на турския сериал (а в тази индустрия скандалите са вече залог за успех), редом с всички естетически и исторически резерви към телевизионния приказно-фактологичен разказ, навява някои съвсем своевременни размишления за шансовете и пред родното ни телевизионно сериално кино. Ще си позволим да помечтаем за бъдещия триумф на българския исторически сериал, задавайки невъзможния за историята въпрос „какво би станало, ако…“. Например (нека националистите не настръхват), ако съвсем прагматично се поучим от опита на нашите южни колеги – турските кинотворци и телевизионери. Под „опит“ разбираме както кинематографичния и комерсиалния им опит, така и техния конкретен и непосредствен „опит върху историята“. И съответно – разсъждаваме върху ползата от опита и ползата от историята.\nВ есето си „Отомания“, което се появи наскоро в „Либерален преглед“, Елиф Батюман разсъждава върху поуките от опита (естетически, медиен, граждански и политически), който беше натрупан от един, наглед твърде невинен факт. А именно, това че излъчването на сериала („сапунена опера, поставена в двора на султан Сюлейман“, го нарича Батюман) „Великолепният век“ съвпадна с бурните политически събития на „турската пролет“ на площад Таксим през 2013 година. Премиерите на сериалите се проточват обикновено твърде дълго, докато се изредят стотиците епизоди и множеството сезони, и творци, и публика, имат шанса и да преживеят историята, която „слиза“ от екрана и марширува по площадите. Сериал, превърнал се твърде скоро в „част от онази модна турска тенденция, наречена Отомания“ (Батюман), а именно – рекламна страст и моден жар към всичко османско, добре забравено от светската Ататюркова държава, но оказало се конюнктурно удобно и престижно в годините на управлението на Партията на справедливостта и развитието. Модната тенденциозна намеса в битовите порядки на съвременното турско общество – от забрадките и облеклото, през възкресяване на кулинарните традиции, та до намеса в архитектурния вид на „модерен“, отоманизиран Истанбул, постепенно ескалира от неприемане в бурно негодувание от страна на младата, проевропейски и проамерикански възпитана, мислеща и образована младеж, но и на средното поколение, възпитано в духа на заветите на бащата на модерната турска нация. Манията по „Великолепният век“ е мащабна и страховита – филмът е продаден и излъчен в повече от 50 страни по света (основно Близкия Изток, Русия, Украйна и Балканите), гледан от многомилионна публика (само в Турция са поне 70 млн.). Той е реализирал значителни печалби от участия и реклами. Привидно проосманистката тенденция на рецепцията му обаче е смутена от волнодумството и смелата визия на актьорите, превъплътени в сакралните роли на султана и неговия двор. Дръзките деколтета, женските интриги и любовните забежки из султанския харем и двор, обилно поляти с чаши изпит алкохол в кадър, смущават проислямистките официални духове. И рестрикциите не закъсняват. Подобно на „строгия“ Сюлейман, новият султан Режджеб Тайип Ердоан свиква на среднощна среща създателите на сериала, начело с актьора, участващ в главната роля. Те са смъмрени заради „естетическите“ си провинения, но всъщност поводът е активното им участие в гражданските протести на Площад Таксим. Какво се случва? Нима вживяването в бляскавите имперски сюжети на миналото ражда точно обратното – модерното гражданско свободомислие? А стигмата на брадите може да избухне в революция на брадите (намек за огромната автентична брада на Халит Ергенч заради ролята на Сюлейман). При това не в султанските дворци, нито дори в правителствените сараи, а там, на площада, сред хората? Революцията на Таксим събра огромната част от гилдията кино-и телевизионни творци – сценаристи, режисьори, актьори. Там бяха познатите лица от „Великолепният век“, „Листопад“, „Забраненият плод“, „Езел“, „Господарката на чифлика“ и много още заглавия в дългата поредица, известна само на посветените. Посветените в тайнството, наречено „гледане“, „следене“ на любимия сериал. Сценарийните мотиви и схеми се преконфигурират в нови – те са също не по-малко героични и приказни. И тук доброто се бори със злото, самоотвержената доблест – с мракобесието. И на екрана, и на площада обаче развръзката е тягостно отложена и рядко бива щастлива.\nСериалните телевизионни платна естествено боравят с приказно-митологичните матрици и това е основната им гаранция за успех. Професионализмът и талантът на производителите им (по същество творци, но произвеждащи комерсиален продукт, нещо средно между многосерийно кино и шоу) никак не е за подценяване. И ако сме някак предубедени да поставяме безусловно в полето на професионализма западните телевизионни продукти, то към източните (разбирай основно турските), а и към своите, родни български изпитваме известни предубеждения. Те избуяват с двойна сила, когато прецизираме жанровия спектър на телевизионния сериален текст – а именно когато става дума за историческа сага. Доколко филмовият-сериален прочит е исторически коректен или тенденциозно (не)премерен? Как се измерват отстоянията в трактовката: между идеологизацията (употреба или санкция), митологизацията и профанацията на естетически премисления материал? И защо докато гледаме „Легендата за Испания“, например, изобщо не си задаваме тези въпроси – все едно гледаме „Гладиатор“, „Смело сърце“ или „Робин Худ“. По повод на „Борджиите“ пък, където работи утвърдена литература по темата (Дюма, Юго, Верлен и др.), сме склонни да възприемаме по презумпция екранния наратив като „коректен“. А литературните авторитети и културните митове като че ни заслепяват и вече престава да ни интересува историческото в историята. Приемаме безрезервно сериала: и като „история“, и като „сценарий“, независимо доколко той е потърсил опора в конкретен литературен текст, в предварително наложен в публичните представи литературен материал-основа („по мотиви от романа на…“) и като изпълнение. Не е такъв случаят с „Великолепният век“, чиито сценаристи се мотивират с предшестващите множество романови платна и литературно-документални хроники, посветени на Хюрем-Роксолана и началото на края на една велика империя. Проблемите на сценаристите нито започват, нито свършват с романовите митологии, оказва се, че те са им сетна грижа (въпреки че романистката Демет Йелеклиоглу директно възропта срещу трактовката на образа на Хюрем, възкликвайки „моята Хюрем е друга“, в романа й „Хюррем – московската заложница“).\nИсторическият сериал, който умее да „хване“ многомилионна публика, би трябвало твърде внимателно да борави с мита и факта; с баланса между сериозно-аналитичното и чувствено-сантименталното; с хедонистичните, но и рационалистично-познавателните послания на своя разказ. Всъщност, най-важно е умението да се разказва-показвайки и да се води диалог. Това днешните турски кинотворци го умеят. Имат легендарната традиция на киностудия Йешилчам в миналото, имат многобройните телевизионни продуцентски къщи днес, имат зашеметяваща като количество продукция, правена при това от образовани професионалисти. Елиф Батюман, с целия скептицизъм на западния човек, носител на мултикултурната памет на предците си от Ориента, успява да види ценни познавателни ефекти в този пищен (съвсем не обаче до разсипничество) телевизионен спектакъл, който със сигурност неслучайно роди новите герои на Турската политическа светска революция.\nНа първо място, подчертава тя, сценарият на Мерал Окай е верен на историческия разказ и факти, а интерпретацията му умело лавира между традиционния мисловен стереотип на апология на султанския образ и паралелизираните съдби, които всъщност са акцентите на сценарийния сюжет. Такива акцентни факти са именно съдбите на робите-чужденци: украинката Александра (Роксолана) и гъркът Ибрахим от Паргос. Шансът на съдбата ги превръща от ничии в най-приближените хора на султана, те редят властовия пъзел от фигури, постъпки и съдби в двореца. Това сценарийно решение е съвсем в духа на космополитната и странно толерантна държавническа традиция в една страшна могъща империя от източен тип – по-лесно се издигаш в социалната йерархия, когато си роб, взет отнякъде, т.е. необвързан кастово с османската аристокрация. На историографските трактовки не сме склонни да вярваме така, както на екранния образ, нали? Друг исторически факт е страстта на Сюлейман към бижутерството и филигранното изкуство. И още – влечението на Ибрахим към изкуствата, анатемосани от новата му вяра – изобразителното изкуство и скулптурата (онази сцена със статуите в двора на двореца му и скандалния ужас, който предизвикват са съвсем истински). Прецизна фактологическа обработка търпят всички сцени, мотиви и сюжетни решения, свързани със съдбите на принцовете – Мустафа, Баязид, Селим; с характера и политиката на самата Роксолана; с уредбата и порядките в султанския харем (включително обрязването и контрола над девствеността), който е пълноценна обществена и културна институция; с живота на слугите, наложниците, евнусите, армията. Обилно е подправена цялата тази романтично-авантюрна история с приказно-митологична символика, с решения, които стриктно следват класическите приключенско-мелодраматични схеми. Такива са сцените с пристигането на художника Лео (любим на Александра) в двореца, срещата на влюбените с всички необходими около тази романтична схема „форшлази“ върху мотивите (узнаването, преследването, отравянето, отричането, раздялата и бягството). Други подобни фикционални разклонения от историческата линия на сагата за Сюлейман и Хюрем са: тайната любов на Михримах към Бали бей, забранената любов на Ибрахим към Нигяр, историята на тяхната незаконна дъщеря и ревността на принцеса Хатидже, любовно-авантюрната история с испанската принцеса Исабела, с унгарската красавица-убийца, изневерите на Сюлейман, авантюрите на принцовете и пр., и пр.\nИсторическият телевизионен сериал въобще днес парадоксално поставя един отдавна (би трябвало да е) решен просвещенски въпрос „За ползата от историята“ – но вече в постмодерния дискурс на властващото аудиовизуално изображение над словото, на гледането над четенето, на телевизията над книгата. За ползата от филмирането като за „полза от историята“? И обратно. При това въпросът е поставен принципно, в двойната преса, от една страна, на коректността на историческия разказ, от друга – на необходимостта от поддържане на интереса и чувствителността на образованата, но и необразованата публика, която следи филма с години. (Не знам кой от нас може да си представи над 200-милионната аудитория на този спектакъл, след като на самите братя Тайлан им е трудно да го асимилират.) Ще дефинираме въпроса така: „За ползата от историята на телевизионния екран“ (за вредата – нека попитаме същите братя Тайлан, които в определен момент са изправени пред перспективата да напуснат Турция директно от снимачната площадка, тъй като ги заплашва затвор), без да сблъскваме роман, историческо предание и електронна медия, а напротив – като поставяме телевизията в услуга на литературата, историята и четенето. Дебатите около „Великолепният век“ не стихват и след края на поредния сезон (излъчен буквално преди седмици в българския ефир). В Турция и извън нея основният въпрос на този филм и този тип спектакли е свързан с националната идентичност, твърди Елиф Батюман, колкото и фрапантно-парадоксално да звучи това. У нас дебатите замлъкнаха още след края на втори сезон, когато се видя, че битката за Родос напомня на кадър от Картуун Нетуърк; обсадата на Виена изглеждаше силно нарисувана, край Мохач всичко се случва някак си „набързо“, а конните сцени са просто комични, тъй като, по думите на режисьорите, „турската телевизионна индустрия не притежава необходимата инфраструктура за работа с коне“ (свидетелства Батюман). „Великолепният век“ влиза с поредицата си лайфстайл и политически скандали за дълго в новините. Но категорично изпълнява (в началото противоречиво, впоследствие последователно и смело) своята обществена цивилизационно-просветителска функция, защитавайки се пред цензурата, лансирайки свободата на словото и модерната трактовка на историческото предание.\n„Кои сме ние“ – се питат турците, докато гледат сериала. „Къде сме ние“, се питаме ние. И мерим с двоен аршин. Елиф Батюман дава разказва гротескова случка с българска националистка, която събира подписи за забрана на новините на турски по БНТ, но иначе е заклета фенка на турските сериали, които „нямали“ нищо общо с това. Наистина нямат.\nЩе си позволим обаче да зададем, мисля, съществения въпрос за произхода и качеството на историята в сериалните киносюжети въобще? И още – за актуалността и навременността на откриването жанра (тъй охулван и обичан) телевизионен сериал вече в много по-широк аспект, пренасяйки „действието“ на критическия ни екскурс към нашите географски ширини. Може ли да бъде естетически премерена, исторически коректна и нравствено полезна, едновременно с това комерсиално печеливша, една стратегия на последователно и методично продуциране на български исторически сериали? Без, разбира се, да вкарваме в употреба до болка познатия ни заучен „соц-реалистически“ патос на показното, патетичното и истеричното. Без националистическите нравствени изстъпления. Имаме горчив рецептивен опит с иначе нелоши мегаплатна от миналото като „Време разделно“(1989, реж. Л. Стайков) и „Хан Аспарух“ (1981, реж. Л. Стайков), които имаха славата на поръчкови творби, с които историческият случай – печалният „дух на времето“ – злоупотреби. Възможен ли е български разказ на историята ни без претенциозности и тягостен ритъм на сценарийната динамика и действие, без фалшивия патос на диалога и гестуса? Дали може? Телевизионното сериално кино със сигурност го може. Един толкова критикуван, и все пак успешен сериал като „Хайка за вълци“ (2000, реж. И. Андонов), мисля че го доказва. И все пак – в нашия утопичен проект за роден исторически сериал, съвсем традиционно ще си позволим да заложим на „безопасното“ отстранение във времето. Във вековете. Напред към бляскавото българско средновековие.\nПаисиевият патос в подобен контекст може да се стори някому попрекален, дори кощунствен, защото покрай бляновете и желанията да доживеем да видим на екран успешно филмиран български сериален исторически продукт, отново споменаваме за … турски сериали. По-точно „Великолепният век“, сериал, за който вече твърде много се писа, който е интересен сам по себе си освен като естетически продукт и историческа интерпретация – и като социологически феномен. Сам той, сериалът, е вече натрупал толкова история и сюжети покрай себе си, достойни за… сериал. По повод именно на зашеметяващият успех на „Великолепният век“ ми иде да възкликна: „та нямали ли сме и ние царство и господарство?“… Имали сме, разбира се.\nПрепрочитайки талантливите, без да бъдат мислени нарочно като такива, но иначе супер кинематографични романи на Фани Попова Мутафова (тетралогията „Солунският чудотворец“, „Дъщерята на Калояна“, „Иван Асен ІІ“ и „Последният Асеновец (Боянският майстор)“) и Вера Мутафчиева („Предречено от Пагане“, „Аз, Анна Комнина“, „Случаят Джем“), човек би си дал ясна сметка какъв огромен литературен ресурс стои неизползван и как една талантлива сценарийна намеса и режисура може сериозно да съперничи на съседските имперски бляскави платна. Та нима само на съседските? Историята за Джем султан, както се видя и в сериала „Борджиите“, е европейски сюжет. При това, там беше твърде бутафорно пресъздаден. Защо да не бъде употребен огромният литературен потенциал (не е вярно, че литературата ни е бедна откъм епични романови сюжети) за моделиране на сценарийни сюжети? Вместо да си разказваме псевдоприказки от хиляда и една нощ в жанра хорър, посветени на българския преход и несвършващите мутренски времена? Да си разказваме истински приказки, а не естествени ужасни истории за живота ни, който и без това подменен. Защо да не се разказва пространно и обстоятелствено, „на час по лъжичка“, „а ла Шехерезада“, та до безкрай за славни битки, красиви принцеси, царкини и ханове, князе, владетели? Защо да продължаваме да храним високомерието и предразсъдъците си към т.нар. култура на ентъртейнмънта, към масовокултурните електронни продукти, съмнявайки се в тяхната познавателна и естетическа целесъобразност? Двайсет и първи век е. Защо да продължаваме да пазим „свещените крави“ на българския литературен канон, според който има христоматийни, матуритетни (простете за жаргона) творби, които не се пипат. (Същият този канон, който горделиво и неадекватно подлага ежегодно зрелостниците на „литературоведски“ изпитания. Тази година то бе неочаквано жестоко и по ирония на обстоятелствата се наричаше… „Кино“.) Защо да не бъде „пипнат“ като сериал „Тютюн“ или „Железният светилник“, да кажем? Нима категорично ни убягва и ще загърбим изкуството да разказваме семейно-битови, родови саги. При това – през призмата на величието на историята (констатирано без капка сарказъм). Впрочем, успешният старт на сериала „Дървото на живота“ (2013, изп. продуц. П Пейчев) през изминалата година като че ли потвърди надеждите, че можем да разказваме талантливо филмови саги. Че добрата литература може прекрасно да се филмира. А дали блестящите литературни сюжети могат да се надяват на успех? Че семейството и историята не са далечни галактики в родното ни естетическо въображение. И след „Листопад“, една друга сериозна (без да бъде сълзлива) семейна история, но с вкуса на родното, историчното, автентичното и героичното е в състояние да прикове българските зрители пред екрана. И така – призвана ли е телевизията да лансира литературата и нейните сюжети, културни митове?\nВъпросът е да се създаде сериален продукт, който хем да бъде касов и зрелищен (а това е гарантирано, когато се спазват христоматийните постановки на приказно-авантюрния и мелодраматичния наратив), хем да носи познавателните качества на историографията и коректността към факта. (Стопроцентова гаранция за подобен успех дават романите на двете писателки Мутафова и Мутафчиева.) Едновременно с това, този телевизионен продукт трябва да вълнува масовия милионен зрител, да приковава към екраните чувствителните емпатични души и съзнания, да работи безотказно механизмът на идентификацията, преживяването, вчувстването. Мимезисът и катарсисът да работят на пълна пара. Как да стане това? Щом десетките романи за Хюрем и Сюлейман успяват така успешно да вдъхновят и подадат идеи на сценаристите на сериала, режисиран от Ягмур и Дурул Тайлан, защо и ние да не можем да го правим?\nФормулиран така, въпросът може и да звучи доста комплексарски, но в крайна сметка става дума освен за телевизионен бизнес (проучване на пазара и таргет групите) и за политика, освен за разказвачески умения и сюжетен потенциал (не на последно място) и за ценности. Томас Фонтана, режисьорът на „Борджиите“ заявява по подобен повод, че „Борджиите“ имат своя еквивалент в съвременността и това са фамилиите от мафията. Значи има смисъл тяхната история да продължава да се разказва. Марио Пузо пък им посвещава своя последен, посмъртен роман „Фамилията“, 2011. (Всяка прилика с едноименни родни сериални заглавия е напълно случайна.) Има ли смисъл да се рови в забавно-приключенските авантюрни сюжети от далечното минало, та нали историята беше старата (и ненужна) учителка на човечеството? Та, в този дух, разказът за италианската фамилия интриганти и отровители, властвала по кралски и папски престоли столетия, днес се оказва неочаквано (или напротив – съвсем очаквано) актуален, политически злободневен, нравствено и дидактически катарзистичен сюжет. В критически дух. В апологетичен дух. Нашата публика май има нужда повече от второто? От апологетика и светли перспективи, от бляскавите хоризонти на… миналото. В комплицирана политическа и социално нерада ситуация винаги е печеливш ход творецът да обърне поглед много назад: да кажем към „безопасните“ територии на средновековието. Поне в това отношение „голямата епическа вълна“ в литературата ни от втората половина на ХХ век има опит. Погледът към далечното минало е имунизиран от гнева и злобата, породени от неасимилираното близко и настояще. Близко изживяното минало ражда реваншистки настроения, далечното – носталгични. Необходимостта от родни кино- и телевизионни обработки на това същото славно минало (простете за ужасяващия шаблон) е в състояние да култивира така редките дарове на толерантността и разбирането.\nВсичко това е прекрасно, ще възрази скептикът, ще повдигаме закреялия български дух със славни гледки за царства и господарства, пред очите ни ще възкръстват битки и любови, Калоян, Иван Асен ІІ, Анна Комнина, Мария и Белослава, Десислава и Боянският майстор, Джем султан и Саади. Ще образоваме най-инертната част от сериалната публика в гимназиална възраст, ще възпитаваме в дух на любознателност и национална гордост. Но как ще се превърне в печеливш един подобен „национален“ продукт пред една ограничена като количество и състав, има няма 3-4 милионна публика? Та той е органично адресиран към сравнително малка по обем аудитория, а за да бъде продаван, трябва да е културно-исторически конвертируем. Защо не – възможностите на историческия разказ на Фани Попова-Мутафова предполага сплитане на българските исторически казуси в общ балканско-средноевропейски възел. Има исторически колорит, но я има и екзотиката на Изтока, класическата красота на Средна Европа. Действията в романите й се разгръщат в изключително широк авантюрно-екзотичен ареал: унгарските земи, светия Ватикански престол, бляскавия Константинопол и не по-малко бляскавия Търновград, Тесалоники, Белград, Епир и Никея… Героите на Фани Попова разговарят буквално на различни езици: папа Григорий ІХ реди политическите карти на Българската, Ромейската и Латинската империи; Теодор Комнин и Йоан Дука Ватаци са коварните протагонисти на славните ни царе-юнаци; Свети Франциск е жив герой в приказната романова история за Мария, Калояновата дъщеря… Францисканци и богомили (Джовани ди Парма и дедец Мануил; Франциск от Асизи и дедец Василий) едновременно преосмислят догмите на официалната църковна власт. Фридрих ІІ, Жак дьо Бриен, Бонифаций Монфератски, Елисавета Тюрингска съвестно изпълняват своите роли-функции в сложния исторически, но иначе – безкрайно ясен дефинитивен свят на вълшебната приказна логика и романтическа емоционалност… Българската политика е представена като еманципиран епизод от южноевропейската. И ние сме имали царство и господарство…\nРомановите сюжети на Фани Попова-Мутафова се основават първо на блестящото познаване на извори, архиви и исторически факти. Тя разказва сладкодумно, в добрите стари традиции на неоромантическия наратив, стъпил върху сигурната основа на схемите на вълшебната приказка. На нея са подвластни и сериалните мелодраматични сюжети, изпълнени с красавици, принцове, благородни или зли разбойници, мъдри или славни царе, коварни царици, вълшебни помощници, антагонисти и протагонисти. Деятели, актанти – свои (добри) и чужди (зли). В романовата схема те влизат в противоборства, участват в заговори и интриги, вкарват се в схеми на предрешаване, подслушване, коварни измами, смяна на самоличността, отвличане и спасяване, героични саможертви, умиране и възкръсване. Сериалната мелодрама и приключенските сюжети имат своите теоретици – Дидро, Проп, Полти, Сегер, Льобрюн, Андрин, Юберсфелд, Кембъл… Нищо повече не е нужно от това да бъдат прочетени, а приказно-авантюрното да заработи за каузата на интересния мелодраматичен, но непротиворечащ на историческото, дълъг и пространен разказ. Какво по-сърцераздирателно и просълзяващо от мъката на майката, която трябва да се прости с чедото си, за да изпълни държавническия си дълг: царица Анна прегръща четиригодишната принцеса Елена, която вече е сгодена за невръстния Бодуен. Има ли по-печална и зловеща гледка от раздялата на прокажената Марина с нейните знатни родители и приемането й в приюта за отлъчените от света? А нима може да бъде измислен по-внушителен и патетичен драматургически жест от набучения на копието пергаментов договор за мир между Теодор Комнин и Йоан Асен ІІ преди битката при Клокотница и призива на Самодържеца: „Това ще бъде нашето знаме! Правдата е с нас! Бог е с нас!“ И най-смелият сценариен сюжет понякога избледнява пред това, което някога ни е „скроила“ историята.\nКостюмната сериална телевизионна историческа мелодрама (каквито са и „Великолепният век“, „Борджиите“, „Легендата за Испания“) напълно се вписва в очакванията на масовите вкусове, но и в нуждата от масово историческо познание, макар и снизено често до воайорското любопитство на среднообразования зрител. А нуждата от познание е, освен всичко друго, и сериозна пазарна ниша в телевизионната индустрия. Романовите сюжети на Фани Попова-Мутафова трябва да попаднат в талантливи сценаристки ръце, които биха създали стотици епизоди. Ето какво биха открили те по страниците им:\nМария, младата царкиня, бедното сираче на покойния славен цар Иваница (Калоян) е всенародната любима горест и утеха. Коварната й мащеха, куманката Целгуба, съюзила се с узурпатора Борил, желае да я елиминира от пътя си към престола. Царят сключва брачен царски договор и я дават за жена на император Анри Фландърски. Сърцето й кърви от болка, защото се е врекла на изгората си – болярина Радул – но отечественият дълг я зове и тя заминава за Константинопол. Там, Мария ще управлява мъдро и справедливо заедно със своя съпруг, в когото след време тя се влюбва искрено. И отново дългът към родината и царствения братовчед Йоан Асен, който трябва да заеме българския престол, тласка сърцето й към гибел. Тя ще изневери на чувствата си и приготвя отровата за любомия съпруг. Но злосторна ръка я изпреварва – Анри заболява от неверна болест и не след дълго умира. Мария не може да се пребори с угризенията на съвестта – тя вече е сторила предателство в сърцето си – завръща се в България и отива в манастир. И нито неугасналата късна любов на Радул, нито разумния пример на вярната й дружка Белослава, могат да я отклонят от пътя й. Службата към отечеството изисква най-суровите жертви.\nАнна Венгерска, младата дъщеря на крал Андрея е обещана за жена на българския владетел Йоан Асен ІІ. Залогът за този брак е връщането на някога българските твърдини Белград и Браничево, но той е против волята й, тъй като е дала обет за безбрачие. Срещата им обаче е любов от пръв поглед: „Само един миг, но те и двамата разбраха, че не са вече чужди един на друг (…) Гореща обич изгори сърцето на царя. Цял живот той щеше да й отдаде, за да я направи щастлива.“ (с.52) Чувствата на Анна се събуждат още в момента, когато царските пратеници пристигат с дарове в унгарската столица. Младата принцеса е приготвила тайно писмо в пояса си, което ще връчи незабелязано на пратениците – то ще измоли свободата й от непознатия царствен Асен. Но подаръкът му – малко калигровано евангелие, сломява съпротивата й и тя забравя за писмото. Младата Анна е почти на възрастта на дъщерите на Йоан Асен, но това не й пречи да бъде добрата, вярна и грижовна мащеха на младите царкини. Заедно с Йоан Асен те управляват мъдро и честито, докато смъртта ги раздели. Коварните и разгулни латини, начело с императора си Роберт и граф Конон дьо Бетюн, скандализират с развратното си поведение сдържаните боляри от българския царски двор. Роберт се опитва безуспешно да омъжи своя фаворитка за севастократор Александър. Превратностите на съдбата обаче тепърва предстоят и ще подложат на изпитание смиреността, мъдрата кротост, верността и съкровеността на интимните чувства на избраника на българския трон Йоан Асен ІІ.\nМладият зограф Добрил спасява раненото момче на непознат знатен конник. Той се разкрива в последния момент пред него – това е царският брат на славния Калоян севастократор Александър. Момчето пък е бъдещият севастократор – чийто лик художникът ще изпише след години в Боянската църква. Александър подарява на младия момък изумруден пръстен, който ще му отваря всички порти и желания. Добрил е сгоден за красивата Януда, която обича страстно. Двамата мечтаят за честити дни, в които ще бъдат заедно, обикаляйки света: Цариград, Дубровник, Родос и Атина, Антиохия, Багдад, Каракорум… Те наистина ще видят света. Съдбата обаче им е подредила по-различен жребий. В деня на сватбата, преди да дойдат сватбарите, Януда е отвлечена от татарска орда. Безутешен, Добрил решава да стане странстващ художник и тръгва на изток да дири Януда. Дири я с надежда, че ще открие песъчинка в морето. Стига до Каракорум и, о, чудо, един ден чува отнякъде познат глас. Открива я случайно в шатрата на хан Хулан и татарската ханка Туракина, която тайно се влюбва в младия художник, но гордо замълчава пред зова на сърцето си. Тя благородно решава да помогне на влюбените да избягат, но в решителния миг Януда се отказва. Силата на любовната страст заглъхва пред зова на майчиното сърце: „Децата ми са татарчета… Сбогом, Добриле… Аз още те обичам… Само тебе… Ала не мога… Сбогом…“ Добрил се завръща сломен в родината си, но пътем, минавайки през „града на градовете“ Константинопол, дочува случайно таен разговор. Той потвърждава слуха, че изобретената нова чудодейна отрова, която убива бавно и сигурно, е вече в ръцете на коварната гъркиня Ирина, майката на регента на Търновския престол. Тя е съперница на младия Калиман, царствения Калоянов наследник. Чичо му Александър веднъж го е спасил от отровния дар на мащехата му – малко сребърно кръстче, от чиито микроскопични улейчета се процежда силната отрова. Детето Калиман е спасено от невярната болест. Младият Калиман обаче, въпреки предупреждението на Добрил, не успява да оживее – коварна ръка му поднася чашата с отрова, от която той, преоблечен като търговец, сред хората, доверчиво пие. Българското царство потъва в скръб по младия принц. Художника обаче го очакват тепърва предизвикателствата на историята и чудния му занаят, който го среща с красивата севастократорка Десислава. И т. н., и т.н.\nПозволихме си този, може би малко разточителен и репродуктивен, но, мисля, полезен разказвачески екскурс само да щрихираме малка част от богатите наративни и диалогови изразни възможности на романовото четиво на една талантлива, но твърде незаслужено пренебрегвана от литературно-историческия канон българска писателка. Може би пък да е за добро – мъдро бихме поклатили глави, подобно на персонажи от любима турска сапунка. Литературната история й е обърнала глава, за да я открие съвременната масова култура и телевизията, може би? Родена и живяла в предисторията на телевизията като медия, Фани Попова разказва сладкодумно, визионерско-декоративистки, прецизно драматургично и кинематографично. Телевизионно-разточително и красиво. Мислейки българската история с огромна любов, чувствайки я като приказка, въобразявайки я като истинска костюмна драма. Надали си е представяла романистката в какъв поразителен духовен цайтнот ни предстои да се сгромолясаме само няколко десетилетия след появата на нейните романи (писани по протежение на 30-те години на ХХ век). Заклеймена като шовинистка, националистка и дори фашистка, тя ще има проблеми с „народната“ власт след 1944 година. Обвинена е в най-страшния грях на „национализма“. А национализмът има освен звероподобна маска и свое ангелско лице и то е родолюбието. Една от най-вдъхновените картини в литературата ни на българската земна красота рисува именно Фани Попова Мутафова:\n„Сам Бог бе белязал границите на тази благословена страна – трите морета и ширната бяла река. Всичко се раждаше в тази земя: жито, памук, грозде, рози и смокини, моретата даваха риба, край бреговете цъфтяха маслини, дафини и лимон. Вековни гори шумяха по многобройните планини, в долините се виеха буйни, пенливи реки, в равнините мучаха безбройни стада… А там долу, гдето се събираха водите на трите морета, се издигаше най-хубавият град на света, връз най-хубавата земя на света… и в тая благословена страна людете трябваше да живеят в мир и обич.“\nМного кинематографично описано, нали? По женски сантиментално и обстоятелствено; мелодраматично и лирично. За да не бъдем обвинени в излишно пристрастие към женския авторски поглед към историята или към някакъв джендер- „софт-“ вариант на национализма (защо не го наричаме просто родолюбие?), ще си позволим да отбележим, че подобна картина на Българската Аркадия можем да открием и у Вазов, и у Любен Каравелов, и в повествованията на чужди пътеписци и пътешественици по българските земи. Един от тях е йезуитският монах и природоизпитател, хърватинът Руджер Йосип Божкович. Почти същата Аркадия, с птици, плуващи в житата на Добружа и крайморските долини, четем в „Предречено от Пагане“ на Вера Мутафчиева. (Сценаристката на „Хан Аспарух“ бе самата Вера Мутафчиева и тя пълноценно беше употребила тази възторжена и лирична сцена, в която младите Велизарий и Аспарух за пръв път стъпват отсам Онгъла.) Ако пофантазираме как би изглеждала тази картина днес, кадрирана, озвучена по най-“старомодния“ начин с епически разказвач, но заснета и обработена с помощта на новите технологии, с размаха и фантазията на широкоекранното повествование и решена дори съвсем рекламно (защо не?) за телевизионен екран, не без чувство на гордост бихме отбелязали че тя по нищо не би приличала на компютърните наивни скици, рисувани батални платна, обсади и морски битки на „Великолепният век“. Имаме си при това и така мечтаната от турските кинематографи „конна инфраструктура“, нали. А амбициозната географска карта на Българското царство, стигаща до Босфорските води, като нищо би посмутила официалната неоосманистка политика на съседите от юг. Е, нашите сериални изгреви и залези над Босфора, подправени с музикални бекграунди, обещават да бъдат по-различни от стандартните, с които окото и ухото ни вече са „посвикнали“. Какво пък. Глобалистичните мултикултурни послания на авторката са неоспорими – людете по тези земи са родени да живеят в мир.\nНеотдавна анкетно проучване обяви Фани Попова Мутафова в десятката на най-влиятелните българки на всички времена. А българите – за пореден път – за най-бедния и нещастен народ в Европа. Дали не е време да се вземем в ръце? И да започнем от визуализираното осмисляне на миналото и на митовете през мултикултурната продуктивност на класическите романови сюжети? И дали да не заложим на толерантността, но и на националното ни културно-историческо самочувствие, на европейската ни еманципация? Телевизията и киното готови ли са да се намесят?\n Виж: Батюман, Елиф. „Отомания”, -http://www.librev.com/prospects-europe-publisher/2411-2014-06-13-18-54-42.\n Батюман, Елиф. Пак там\n Виж Попова Мутафова, Фани. „Йоан Асен ІІ”, роман, С.1989, с.161\n Попова Мутафова, Фани. „Дъщерята на Калояна”, роман, С. 1989.\n Попова Мутафова, Фани. „Йоан Асен ІІ”, роман, С., 1989.\n Попова Мутафова, Фани. „Последният Асеновец”, роман, С., 1989, с.72.\n Попова Мутафова, Фани. „Последният Асеновец”, роман, С., 1989.\n Попова Мутафова, Фани. „Йоан Асен ІІ”, роман, С., 1989 , с.23.


Обработка на животински кожи (Страница 23) / Примитивни умения / XENOS::BUSHCRAFT FORUM > Българският Бушкрафт Форум\nСтраници: Предишна 1 … 21 22 23\n#331 27.10.2018 18:00:08\nМомци голям проблем. Жената пусна една кожена подплата от военна гъбина в сушилнята. Жива е, обаче подплатата вече става само за Митака. Обаче е много твърда. Опитах с повторно изпиране и бавно сушене. Отпусна малко, но пак си е като тенекия. Не може да се ползва. Давайте акъл.\n#332 27.10.2018 20:49:06\nНаправи си зидана камина в хола и я застели пред нея ...;)\n#333 28.10.2018 00:14:47\nДа бе, и после да се мори на нея\n#334 28.10.2018 00:35:09\nНе вее Илиянски, имах предвид в романтична обстановка да мори момата, която е имала акъла да пусне кожата в сушилнята ...\n#335 28.10.2018 09:08:53\nМоже да я сложиш пред леглото, сутрин като ставаш с боси краченца чУвството е неУписуемо.:lol:\nпп Пробвай с Lenor мооооже пък и да умекне. Мъкър секи да се бори за твърдо, ТИ държиш на мекото.\nПоследно редактиран от Okdalf (28.10.2018 09:14:04)\n#336 28.10.2018 09:23:47\nГальо, тя ако е имала акъл, нема да е при него\n#337 28.10.2018 09:41:59\nВанка, тва трябва да го затоплиш и да го "облажиш" с нещо (глицерини, парафини...)\nАма най-добре го изхвърли - то тва, габината, нема носене, бре?\n#338 29.10.2018 14:58:35\nВ крайна сметка на постелка ще е. И аз мислих за глицерини и др. мазнотии. По краищата се е подвило доста неприятно.\n#339 05.11.2018 20:59:49\n#340 27.11.2019 13:27:55\nКолеги да ви разкажа за тазгодишните си опити в обработката на кожи\nЕдиния начин за кожа с косъм беше с хлебна щава, да ви кажа получи ми се нещо годно за постелки. И все още не съм много доволен от резултата.\nВтория начин който пробвах беше на обезкосмена кожа с растителен танин. И съм доволен от резултата. Специално искам да благодаря на Бобър, Мимока, Биоландер и най - вече на Борко бургаския за помоща.\nПърво какво ви е нужно :\nОще Танинов разтвор\nИ още малко разтвор\nЗа разтвора ви е нужна дъбови кори. Около 20 кг, заливат се с около 80кг топла почти вряла вода. И чакате седмица.\nКожата първо се леши, после се поставя в съд с вода и вар - 2кг вар 20л вода. Кожата седи вътре доката почне да пада косъма леко. После се изкисва и изпира от варта. Вече сте готови да я потопи те в танина. Първо в разреден разтвор 1:3,Седващата седмица отивате и добавяте същото количество концентрат. Това се повтаря 4 пъти. Накрая вадите и сушите.\nПоследно редактиран от кочевой (27.11.2019 13:29:26)\n#341 27.11.2019 22:12:53\nКумане, бате.... Немам думи....\n#342 28.11.2019 00:19:11\nКумчо, много полезна информация от първа ръка, евалла баце за труда, усилията и споделянето!\nА какво стана с мойте нещавени(рошави) дисаги? Знаеш през лятото често не бях в БГ и за това нямаше как да ги получа, но сега ако са готови, направо ги пращай, да направя от тях най-яката и автентична пунгия ...\n#343 06.02.2020 15:53:43\nДа ви разкажа за " космати кожи със щава " . Това е бил номадския метот от Южен Сибир и степните райони .\nОбщото е че ползва млечна киселина и сол .\nИ така имате кожа която искате да запазите с косъм , ако решите да правите дреха , по добре не се захващайте . За постелка ще стане .\nИмате вече кожата , ако няма да я работите веднага по добре я замразете , ако преседи в сол косъма може да почне да пада .\nКак да я излешите , гледайте you tube и си изберете най подходящия за вас начин .\nИзперете я , абе въобще бая пране ще падне докато стане готова .\nЗа щавата ви трябва млечен продукт : кис мляко или прясно или цвик - суроватка най - добре всичко , сол , поне 2 кг и брашно , царевично или пшеничено или пшенч трици . Това го забърквате до гъстота на качамак и мажете кожа от вътрешната страна . После кожата се прегъва , кайщата да се съберат на гърба и се навива на руло . Рулото го пускате в чувал или торба . В никакъв случай найлонов !! Трябва да е пропускливо . За лятото в жегата три седмици са достатъчни , на студеното и три месеца .\nВадите кожата разгъвате я и изтупвате от сместа . Пак пране , трябва да излезе солта .\nКожата се разпъва на рамка . Леко като почне да засъхва подпирате рамката здраво на стена и с дърво заострено само двустранно почвате да я разтривате във всички посоки . Тя ще отпуска за това натягайте на рамката .\nДоизсушавате и сваляте , вътрешната страна е добре да се мине с шкурка .\nИмате космата кожа дето трябва да пазите от молците .\n#344 22.05.2020 08:31:02\nЗдравейте колеги, един съвет :\nВинаги носете ръкавици когато работите с кожи!\nПризнавам си, когато съм гледал клипове как някой работи с ръкавици съм се смял, но една малка раничка на показалеца и последвало възпаление и инфекция ми показаха че е нужно.\nЗа щастие не е Синя Пъпка. Но винаги спазвайте лична безопасност.


Интервю със световния шампион по гребане - Кирил Флоров - Chicago.bg\n"Миньор" Чикаго стана на 8 години\nЗа втори път "Бодрост" вдигна "Българо-Македонската Приятелска Купа"\n17 юнаци се хвърлиха за кръста в Чикаго\n“The Health Cuisine” празнува с приятели\nКирил Флоров е на 59 години, от град Видин. Женен, с две дъщери и внучка на име Вивиан. В Америка е от далечната 1995 година. Oт тогава се установява в Чикаго. С кану-каяк се занимава от 1969 г. Започва да тренира в спортната школа на „Бдин“ Видин, където заниманията се провеждат основно на река Дунав. Печели първото си държавно отличие само на 13 години, при юношите младша възраст до 16 години. Многократен шампион на САЩ, в различни дисциплини. Най-голямото му постижение, е завоюването на Световната тилта за ветерани в маратон.\n– Кирчо, разкажи ни как реши да се занимаваш с кану-каяк?\n– Когато бях малък, в училище дойдоха треньори и ме попитаха дали искам да се запиша, и аз реших да пробвам. Моите родители не ми даваха, но аз се измъквах и ходех тайно, беше ги много страх да не се удавя.\n– Кога спечели първото си отличие?\n– Първото ми отличие беше златен медал на Държавното първенство на кану четворка, на 2000 метра. Бях само на 13 години. Когато аз тренирах, имаше само едно състезание и то беше републиканското първенство. Участвал съм и в гребното състезание „Регата“ при Асенова крепост, както и на много републикански в Пловдив на гребния канал.\n– Колко общо отличия имаш, в различните възрастови групи в България?\n– Един златен медал на кану 2000 метра, един бронзов в младша възраст на двойка каяк на 2000 м. На страша възраст имам сребърен на четворка 1000 м. и на двойка бронзов – на 5000 м. При мъжете имам само един бронзов медал през 80-та година на 10 000 м., на едноместен каяк на Панчарево, тогава бях на 23 години. След това си нараних два от пръстите на лявата ръка и спрях.\n– А тук, в Америка, кога поднови отново заниманията си с гребане?\n– Когато дойдох със семейството си 1995 г., веднага, по телефонния указател, намерих клуб тук в Чикаго. Отидох и им казах, че съм тренирал гребане. Тогава с децата успяхме да погребем малко на един спортен каяк в Линкълн Парк, близо до зоологическата градина.\n– Тогава ли започна да тренираш отново?\n– Не. Чак след пет години, през 2000 г. Под влияние на напрегнатия живот тук, реших да отида и се записах в клуба. Започнах да ходя през уикендите и просто си гребях, без треньори, за удоволствие. Същата година лятото, имаше едно състезание, което се казваше „Surf and Trаining.“ Tо представляваше 3 километра тичане и 3 километра гребане. Не се представих добре на тичането, но на гребането ги бих всичките. Дадоха ми златен медал и от тогава участвам в състезанията за ветерани. Там се запознах с още няколко състезатели. Така започнахме да тренираме и да ходим на националните състезания за ветерани. Много съм доволен, че тук има повече разновидности състезания, не само едно, както, когато бях в България.\n– Кой е най-големият ти успех до момента?\n– През 2014 г., в Оклахома Сити, станах световен шампион за ветерани на маратон, във възрастовата група от 55 до 59 г. Дисциплината представлява пет обиколки по 3,8 километра. Правиш първата обиколака, слизаш, взимаш каяка, тичаш 100 метра, качваш се в лодката и така отново до края. На последната обиколка финишираш. Маратонът е официална спортна дисциплина и има световно първенство. Когато аз тренирах в България, нямаше такава дисциплина. Ако имаше, с удоволствие щях да я тренирам. Такава ми е мускулатурата, за бързи дистанции. Имам издържливост, но нямам добра експлозивна сила.\n– Този успех сам ли го постигна, или имаше партньор?\n– Партнираше ми един мой набор – Александър Амботас от Литва, който живее в Ню Йорк. Той е много добър. Ходи често на спринтови състезания за ветерани и печели много медали.\n– Колко пъти си ставал шампион на САЩ?\n– Шампион на Америка съм ставал повече от десет пъти в различните дисциплини: 200, 500, 1000, 2000 м., при мъжете в четворка. Имам около 30 медала от национални първенства. Най-старото състезание в Америка по кану е тукашното в Чикаго – „River Canoe Marathon“ в Дес Плейнс. На него съм печелил осем купи. От 2001 до 2007 г. не съм изпускал национално първенство на Америка, в дисциплината спринт. След това съм участвал повече на маратони.\n– Кога беше последното ти състезание?\n– Последното ми състезание беше в края на месец август, на националното първенство по маратон в Дюбюк, Айова. От там взех два златни медала, в моята възрастова група.\n– Как водиш подготовката си през зимните сезони?\n– Когато е студено, по няколко пъти в седмицата ходя в един клуб, в който има щанги, пътеки, гладиатори. Така поддържам форма. Ако времето позволява, и е по-слънчево и по-топло, ходя да греба на Чикаго Ривър.\n– Кога ти е следващото състезание?\n– Сега, септември месец, ще имам две. Едното е на Лейк Мичиган. Ще бъде със специални лодки, океански каяк, по известен като „Сърфски“, който е пригоден за вълни. А другото ще се проведе на „Фокс Ривър“, в град Сейнт Чарлз, Илинойс.\n– Освен с кану-каяк, занимавал ли си се с някакъв друг вид спорт?\n-Едновременно с кану-каяк тренирах и лека атлетика, но в последствие продължих само с гребането.\n– Какво е гребането за теб? Какво ти дава то?\n– За мен гребането е най-хубавия спорт. За да бъдеш гребец, трябва да си всестранно развит, трябва да имаш всякаква физическа подготовка. Защото гребането се извършва главно с краката, с коремната и гръдната мускулатура и най-накря са ръцете. Това, което ми дава е огромното удоволствие, същото, както, когато бях дете. Като страничен ефект, разбира се, здраве. Когато виждам, че постигам успехи, че ставам шампион на Америка, ми дава самочувствие.\n– Семейството подкрепя ли те в това твое начинание?\n– Децата много ме подкрепят, жената по-малко (смее се). Виждат, че удоволствието, което ми доставя, е голямо.\n– Децата ти някога занимавали ли са се с кану-каяк?\n– Голямата ми дъщеря се занимаваше в България, а малката никога не го е тренирала. Но още от първия път, когато тя се качи в лодката, аз видях, че има много добър баланс, защото започна да гребе, без изобщо да се обърне.\n– Има ли нещо, за което съжаляваш?\n– Съжалявам, че преди години спрях да се състезавам. Когато бях млад, никога не бях си и помислял, че мога да спра да го правя.\n– А какво те вдъхновява?\n– Веднъж срещнах един човек, който гребеше в двойка кану. Забележете, той беше на 96 години. Нямам какво повече да кажа.\n– Имаш ли собствени лодки?\n– В Америка всеки си има собствена лодка и гребла, и плаща за всичко, дори и за състезанията. Таксите за локалните състезания са около $20, $40 и т.н. За националните са около $100.\n– Би ли давал уроци, при наличие на желаещи?\n– Да, разбира се. Ако има родители, които биха искали децата им да се занимават с кану-каяк, с удовелствие бих ги учил. Който има интерес, може да ми пише на: kkayaks69@gmail.com.\n„Ботев“ (Чикаго) и „Звездите“ завършиха наравно


Игрите с пенсиите | webcafe.bg\n22.10.2013, 07:58 (обновена 23.10.2013, 15:47)\nЗапочналата в края на миналия век пенсионна реформа, основаваща се на дългосрочни разчети, постепенно бе опорочена с необмислени и конюнктурни решения, които, намалявайки приходите и увеличавайки разходите, отново изправиха пенсионната система на ръба на катастрофата.\nДефицитът започна да нараства главоломно и придоби хроничен характер: през 2003-та е бил 230 милиона, през 2013-та ще е около 2 милиарда лева.\nДнес вече близо 60 процента от приходите в системата идват не от осигуровки, а от данъци. А това на практика означава, че пазарувайки, чрез косвените данъци пенсионерите сами си плащат голяма част от пенсиите.\nПри днешното състояние и тенденции спасяването на пенсионната система изисква радикални мерки и цялостна реконструкция. Какви да са те? Какво точно трябва да се направи? Тези въпроси са спорни, тук мненията са различни. Всички експерти обаче са единодушни какво не бива да се прави. Не бива например да се разширяват възможностите за ранно пенсиониране. Точно обратното - по принцип ранното пенсиониране постепенно трябва да се премахва, а на първо време - да се ограничава. Поне чрез нарастване на минималния стаж и въвеждане на минимална възраст за пенсиониране при военните и полицаите например. На това мнение е и експертът-политик социален министър. "Ранното пенсиониране е проблем на осигурителната система. Осигурителният риск, който се покрива с парите от пенсии, се нарича старост, а не младост. Старостта се измерва с години и от тази гледна точка трябва да има възраст", казва той. Колегите му политици обаче се канят да направят точно обратното.\nПрез миналата година бе направена малка стъпка във вярната посока при военните. Необходимият стаж бе повишен от 25 на 27 години. Бе въведена и минимална възраст за пенсиониране. Сега обаче се готви връщане към старото положение. Инициатори са социалистите, но при гласуване в парламентарна комисия миналата седмица и представители на ДПС бламираха излъчения от техните редове социален министър. Според вносителите на законопроекта, изискването за възраст трябва да отпадне, тъй като поставяло "българските военни в дискриминационно положение спрямо останалите категории". Разбира се, "дискриминационното положение" би могло да се избегне и в обратната посока - като се въведе изискване за минимална възраст и при "останалите категории", например за служителите на МВР, за което настояват всички експерти и самият социален министър. Искането им обаче среща жестока съпротива и по всяка вероятност няма да мине.\nНещо повече - мнозинството се кани да отвори широко вратата за по-ранно пенсиониране на още десетки хиляди хора, на които не им достигат до 24 месеца стаж и/или възраст. Според специалистите вместо по този начин системата да се дестабилизира допълнително, тези хора би трябвало да бъдат включени в съществуващите програми, за да си набавят необходимия стаж. Все пак това е и в техен интерес. Иначе до края на живота си биха получавали по-малки пенсии.\nНамеренията на управляващите ще нанесат нов удар на осигурителната система с широки отражения в цялата икономика и социална сфера. Най-видимият ефект от тях ще са около 250 милиона лева допълнителни разходи (според разчетите на Националния осигурителен институт). Те ще придадат на системата допълнително ускорение в неотклонното ѝ движение по спиралата надолу - все по-голям дефицит, все повече пари за пенсии от бюджета, по-малко пари за здравеопазване, образование, пътища и всичко друго, по-нисък икономически растеж, по-малко работни места, все по-ниско доверие в пенсионната система, по-голям "сив" сектор, все така ниски пенсии...\nOще: пенсии пенсионери пенсионна система\n1 Архангел | 23.10.201315:30\nЯсно е,че човек не може да бъде до 65 балерина или полицай,но и откъде накъде човек да работи едно и дъщо до пенсия?!балерината ще стсне учителка по балет,касиерка,гардеробиерка и т.н и ще ди изработи годините с каквото може.Военните и полицаите също-кой е казал че цял живот реябва да си все полицай?като не ти позволява възрастта и здравето да си полицай ще се хванеш за каквото можеш и ще ди изработиш годините!


Българка с шокиращ разказ за огнения ад в Ла Палма - Trendy News\nБългарка с шокиращ разказ за огнения ад в Ла Палма\n30 септември, 10:15\nИспанският остров Ла Палма се превърна в бедстваща зона, след като лава от вулкана заля част от него и унищожи всичко по пътя си. Хиляди хора бяха евакуирани, а цели селища изчезнаха от картата.\nВероника Найденова живее на острова от 16 години. Разказва със свито сърце за огнената стихия, която изпепели огромни части от втория й дом. „Една седмица преди да започне казаха, че вече сме в „жълт код“ и вулканът може да избухне всеки момент. Започнаха със симулациите там, където се очакваше да избухне. Ние чувахме земетресения и се движеше цялата къща“, разказа Вероника по bTV.\n„Единственото, което всички тук чувстваме, е тъга, защото всичко се променя, не е същото“, сподели тя.\nПотърпевшите са имали изключително малко време за евакуация. Евакуирани от властите вече са повече от 6 хиляди души. „Дойдоха президентът, царят, всичките да помогнат. Къщите, които обикновено ги ползваха туристи, ги дадоха на хората, които са останали без дом. В началото бяха в хангари и спяха всички заедно, като на улицата“, обясни българката.\n10 дни след първото изригване местното правителство вече има план за компенсация. „Обявиха, че са започнали да преговарят за закупуване на къщи за семействата, също така отпуснаха пари и за разходи“, допълва тя.\nВ дните на изпитания 42-годишната Вероника все още има надежда. „Добрата новина е, че лавата вече стигна до океана и казват, че щом си е направила пътя, няма да има повече разрушения. Все още чакаме и не знаем колко ще продължи – казват, че може да продължи месеци, години, не знаем колко време ще продължи да изригва. В един момент имаш къща, имаш всичко, а след малко вече си на улицата и не знаеш какво ще стане“, казва българката.


Празник на виното провъзгласява най-добрите винари на Добруджа\n30. януари 2013\nНад 100 участници от област Силистра и Добрич ще се включат в Празника на Добруджанското вино, който ще се състои на 2 февруари в Мол Варна.\nНа едно място ще бъдат представени и ще могат да бъдат дегустирани най-добрите домашно приготвени добруджански вина от реколта 2012. От кое селище, от кой сорт грозде е най-пивкото, предстои да разберем на специалната среща, която си дават най-изявените производители на домашното вино от Добруджа, в търговския център.\nАвтентични ритми, песни и обичаи, атрактивно декорирани етнографски кътчета, пресъздаващи бита на различните краища в региона ще допълват атмосферата на Празника на добруджанското вино. Посетителите на Празника ще имат възможност да дегустират стотици литри различни видове домашно вино.\nСпециална музикална програма ще поднесат на гостите представители на НЧ „Свобода 1897” от с. Гурково, Община Балчик, НЧ „Пробуда – 1910” от с. Алексово, Община Алфатар, НЧ „Зора – Нова Попина – 2008”, с. Нова Попина, Община Ситово, НЧ „Пробуда – 1939” от град Добрич и НЧ „Димитър Иванов Полянов – 1870” от Община Ситово.\nСъбитието се реализира със съдействието на БЪЛГАРСКА АСОЦИАЦИЯ НА СОМЕЛИЕРИТЕ И ВИНОЦЕНИТЕЛИТЕ и се организира от „Добруджанска зимница”(http://www.zimnitsa.bg) и Мол Варна. Лицензирани представители на Асоциацията ще оценят винопроизводителите по класическа методология и ще обявят най-доброто вино. Също така с открито гласуване на място ще бъде определена и Наградата на публиката. За гостите са предвидени забавни игри.


Отново кампания „Българската Коледа” | CredoWeb\nОтново кампания „Българската Коледа”\nЗапочва седмата по ред кампания на благотворителната инициатива „Българската Коледа. Подарете надежда на дете в беда”. Тя набира средства за лечението на болни деца и за закупуването на медицинска апаратура и консумативи за нуждаещи се детски клиники и отделения.\nВ предишните издания на кампанията са събрани общо 14 733 609 лв. Подпомогнато е лечението на близо 400 деца. Закупено е оборудване и линейки за 10 925 775 лева за над 90 детски клиники и лечебни звена.\nИ тази година мобилните оператори се обединяват в подкрепа на инициативата, като осигуряват телефонни линии за обаждания и sms-и – 1117 - без код за абонати на М-Тел, Глобул и vivacom, както и на телефон 0900 1117 за фиксирани абонати на vivacom. Цената на един sms е 1,20 лв. с ДДС.\nДарителската сметка на кампанията е в Обединена българска банка, IBAN: BG13UBBS80023300186210 и с банков код BIС: UBBSBGSF, ОББ, клон „Централен”.\nДарения ще могат да се правят в интернет чрез системата за електронни плащания e-pay, както и директно с кредитни карти VISA и MasterCard.\nЩе бъдат подпомогнати 45 деца, а в зависимост от събраните средства и много други. Те спешно се нуждаят от скъпоструващо лечение, което не се поема от Министерството на здравеопазването и Националната здравноосигурителна каса.\n11 клиники ще получат ново оборудване.\nПовече за кампанията може да научите на адрес: www.bgkoleda.bg.\nздраве благотворителност Георги Първанов


Д-р Светлин Наков: Съветвам потребителите да внимават за сигурността при използването на мобилните си устройства\n13 Декември 2019 | 16:12 | Агенция "Фокус"\nСнимка: Software University/SoftUni\nСофия. Съветвам потребителите да внимават за сигурността при използването на мобилните си устройства. Това заяви в интервю за Агенция „Фокус“ Светлин Наков, доктор по компютърни науки с над 20-годишен богат технически опит като софтуерен инженер, преподавател и предприемач.\n„Съветът ми към обикновения потребител е важни пароли и неща, които са му значими за живота – като електронно банкиране например, неща, свързани с финанси, да избягва да използва от непроверени устройства, да не си раздава телефона, общо взето да внимава. Какво имам предвид? Когато банкираш през телефон и всичко е вързано само през него, ако някой „хакне“ устройството, става лошо. Той може да ти открадне всички пари. Ако банкираш по другия сценарий – правиш нареждане през лаптопа, потвърждаваш през телефон, то тогава имаш два канала. Т.е. получава се т.нар. двуфакторна автентификация, която е задължителна по закон. Проблемът е, че банките не спазват закона и позволяват операциите да се извършват само през телефон. Освен това, не е добре да запазвате ключови пароли в браузъра, както и неща, от които зависят твърде важни активи – като например банкирането ви. Защо ли? Защото има възможен сценарий, при който вашият телефон може да попадне в чужди ръце – било то в случай на „хакване“, било то някой да осъществи физически достъп. Не е лесно човек да разбере дали му е хакнат телефонът, защото приложенията и техниките, с които може да се осъществява отдалечен достъп, са многобройни и дори и експерт трудно ще се ориентира, ако не се занимава с това по цял ден. Т.е. освен ако не е някой наистина добър ИТ специалист, един човек трудно би се ориентирал дали собствения му телефон е бил компроментиран или не.\nМоите съвети са няколко. Първо – не си раздавайте телефона току-така. Второ, внимавайте какви приложения инсталирате. Безразборното им инсталиране може да ви донесе зловредно приложение, което например събира паролите, предоставя на някому отдалечен достъп до вашия телефон и други подобни неприятни неща. Най-често атакуващите искат или да осъществят достъп до електронното ви банкиране, или просто да ви откраднат профила. Има Instagram знаменитости, чиито профили може да струват милиони, само защото имат много последователи. Това е ценен актив“.\nД-р Наков обърна внимание и на грешките, които много родители допускат по отношение на сигурността на мобилните си устройства. А именно – даването на телефоните си на децата. „Много родители дават телефоните на децата си да играят, но по този начин всъщност те поставят устройствата си под риск. Детето може да инсталира всякакви неща, да кликва върху рекламите, без да знае какво прави. Това не е добре. Хубаво е телефонът, който е за работа, да си остане за работа, а устройствата, които са за игра – да са за игра. Да не се смесват, просто защото поемаме по-голям риск“.\nД-р Наков, който бе един от специалните лектори на тазгодишното издание на конференцията Global Tech Summit, говори и за конфликта между удобството и сигурността. „Живеем в епоха, в която потребителите и производителите на софтуери искат да им е удобно, с един-два клика да става всичко. Но това винаги е в конфликт със сигурността. Ако плащаш твърде лесно, има възможност някой да те подведе и да платиш нещо, което не трябва, или просто да плати от твое име или да ти открадне пари и т.н.\nНие позволяваме на Google и Facebook да следят откъде сме, да знаят какъв е нашият социален профил, какво харесваме или не, от какво се интересуваме и т.н. Това дава удобство – получаваш реклами, които са смислени за теб, а не неща, които те дразнят. От друга гледна точка, тези компании събират информации за потребителите и могат да влияят на изборите – нещо, което вече сме го виждали на практика. Могат да правят и доста други неща“.\nД-р Светлин Наков: Едва ли има място за трета операционна система след iOS и Android\nСофия. Китайската технологична компания Huawei вероятно ще трябва да постигне споразумение с американския гигант Google, или да направи операционната му система Android приложима за произвежданите от нея телефони. Причината е, че едва ли има място за трета операционна система след iOS и Android. Това заяви в интервю за Агенция „Фокус“ Светлин Наков, доктор по компютърни нау...\n13 Декември 2019 | 16:34 | Агенция "Фокус"\nД-р Светлин Наков: Тенденциите при мобилните устройства 2020 година ще бъдат под...\nД-р Светлин Наков: Телефоните са по-опасни за сигурността от лаптопите