Обрат по делото за убийството на Яна Кръстева в Борисовата градина - По света и у нас - БНТ Новини\n5 години след убийството на Яна Кръстева в Борисовата градина - Върховният касационен съд върна делото за ново разглеждане от втората инстанция заради процесуални нарушения и липса на достатъчна яснота за автора на деянието. Яна Кръстева беше убита на 9 юли 2011 г. в Борисовата градина. Тялото й беше намерено няколко дни по-късно, а Николай Русинов - Чеци беше задържан и обвинен след половин година. В първите дни след убийството изненадващо се оказа в чужбина, а след като се върна първо беше само свидетел по делото. Първият арестуван беше Пламен Трифонов, който прекара четири месеца в ареста, а впоследствие всички обвинения срещу него бяха свалени.\nВърховните съдии отмениха решението на Апелативния съд отпреди година, когато доживотната присъда на Чеци беше заменена с 19 г. затвор. Според тях втората инстанция е допуснала противоречия и неясноти, и в мотивите липсва пълен и коректен анализ на доказателствата. ВКС се съгласява с възраженията на защитата, че изводът, че Русинов е извършителят, е неубедително формулиран в решението.\nСпоред магистратите, липсват конкретни мотиви за пряк умисъл. Те посочват още, че не е изяснен часът на смъртта на младата жена и са игнорирани данни за присъствие на други три лица, за което имало веществени доказателства. Апелативният съд не е коментирал и личността на Чеци, психологическия му профил, а също и това,че е бил в пияно състояние. Адвокатът на Чеци каза, че е очаквал такова решение, защото по делото е имало много пропуски.\nИво Найденов, адвокат на Чеци: Все пак трябва да се посочи какво е извършил Николай Русинов. Откъде се прави изводът, че той е умъртвил Яна Кръстева. На базата на кои доказателства и каква е ролята на останалите три лица, чиито ДНК е намерено там.\nРешението на Върховния съд се забави близо половин година. Родителите на убитата Яна очакваха решението още през април. Тогава в интервю за БНТ те изразиха опасенията си, че делото може да се върне за преразглеждане.\nЯвор Кръстев, баща на убитата Яна Кръстева /14.04.2016 г./: Предполагам, че се връщат някакви доказателства и имаме съмнения, че може да го оневинят, но не ми се вярва дотам да стигне. БНТ: Откъде се появяват тези съмнения? - От приказки оттук-оттам от хора с моята съдба. Пак така стигат като мен до доживотна присъда връщат го на ВКС... обикновено казват каквото каже Апелативният съд това дава и ВКС.\nПет години след жестокото убийството най-големите страхове на родителите са свързани с това да не видят Чеци отново на свобода. Прокуратурата е убедена, че Русинов е извършител на жестокото престъпление и ще настоява за доживотен затвор. Това каза за "По света и у нас" говорителката на главния прокурор Румяна Арнаудова. Тя припомни, че държавното обвинение също искаше връщане на делото, заради намаленото наказание.\n#убийство в Борисовата градина #Николай Русинов-Чеци


Много години ние вярвахме, че ракът е различен от другите болести. Смята се, че раковите клетки имат специално свойство, наречено малигненост. Това схващане се основава на научни експерименти, които показват, че култивираните в лабораторни условия клетки стават малигнени, прогресирайки в определен ред от начална фаза през промоция, докато се стигне до трансформация. Трансформацията е необратима. Тъканта е станала “малигнена” и не може да стане отново нормална. Но дали това е нещото, което става наистина в човешкото тяло? (бел. авт.)\nФиг. 7 “Майка” редия, изпълнена с “дъщери” редии\nИзхвърля се чрез екскрементите върху почвата, откъдето дъждовете го отмиват и попада в езерцата\nИзлюпва се от яйцето. Плува с помощта на реснички и трябва да намери до 1-2 часа междинен гостоприемник – охлюв. В противен случай ще загуби инвазивната си сила.\nРазвива се вътре в мирацидията под форма на топче до отделянето си. Това са “майките” редии и всяка една носи в продължение на до 8 месеца “дъщери” редии. Това става в лимфните пространства на охлюва. Дъщерите пък по подобен начин развиват в себе си церкарии.\nИма опашка, която използва, за да напусне охлюва и плувайки да достигне до някое растение. Ако охлювът се е закрепил на някакво растение, церкарията може да се прикрепи към него посредством смукало и да започне в рамките на минути да се инцистира (да образува „кокона”). Опашката се откъсва, отплава и се разтваря във водата.\nТова е киста с две обвивки. Външната обвивка е много лепкава, но при ядене на растението, към което е прилепнала, тя се отлепва и кистата попада в устата. Вътрешната обвивка е от кератин и е „почти неразрушима”. Така кистата попада несдъвкана в стомаха и е неуязвима за стомашния сок. Когато достигне дванадесетопръстника, контактът с чревните сокове разтваря обвивката и освобождава кистата. Тя се залавя за чревната стена и започва развитието си, за да се превърне във възрастен индивид.\nЖивее в червата ви в продължение на много години и може да отделя около 1000 яйца на едно чревно движение.


На 10 ноември Тодор Живков дреме по време на преврата - 168 Часа\nПрочутият кадър от пленума на 10 ноември 1989 г., когато Тодор Живков изглежда шокиран.\nКостадин Чакъров: Не беше изненадан, по предписание на правителствени лекари винаги спеше следобед\nНаричал приятелите си от Политбюро цеховите майстори от задругата\n“Боже, с какви л***а се напълни партията”, изпъшкал дни след падането си от власт\nПреврат срещу Тодор Живков ли е свалянето му от власт на 10 ноември, или той сам организира оставката си, защото е уморен и възрастен?\n"Спекулация е, че на прословутите кадри от пленума на ЦК на БКП\nтой изглежда шокиран и изненадан\nИстината е, че беше уморен и затова задряма", сподели пред "168 часа" съветникът му Костадин Чакъров.\nЗашеметеният израз на бившия Първи бил заснет около 14,30 ч., когато по навик той поискал да си легне, но нямало как. Години преди това лекарски екип от Правителствена болница бил разработил специален дневен режим за него и членовете на Политбюро на компартията, който включвал следобеден сън между 14 и 16 ч. или между 13,30 и 15 ч. в зависимост от ангажиментите. Тато спазвал стриктно всички предписания на докторите.\nНезависимо от навиците му и времето на провеждане на форума, който го свали от власт, ако това беше в друг момент, БНТ никога не би си позволила да пусне точно тези кадри, които показват емоциите на Тодор Живков. Но очевидно той е изглеждал по същия начин през цялото време. Едва ли единствената тогава телевизия под ръководството на зет му Иван Славков нарочно би избрала компрометиращи снимки.\n"Всичко, което се изписа, а и тези кадри, които въртяха по телевизията,\nче гледа като\n- това е просто защото той заради възрастта вече недочуваше и се опитваше по устата на хората да разбере какво казват. Нямаше нищо общо с фарса, който иронично наричам "Великата ноемврийска революция в България", казва роднината на Тато.\nСпоред нея случилото се изобщо не било преврат, нито изгонване или каквато и да било форма на насилствено сваляне от власт. "Тодор Живков лично ми е разказвал, че\nсъбрал първенците на ракийка и луканка,\nкакто обикновено прави човек с колеги при пенсионирането си", добави роднината на бившия Първи.\nТогава се състоя и главният ни разговор - бе прието решение да се пристъпи към активни действия - пише в книгата си "Превратът" Тома Томов. - Да започнем с подготовка на членовете на висшето ръководство на страната, с вербуване на съюзници и съратници. Договорихме се да действаме предпазливо, но енергично. Всички разбирахме,\nче времето идва, че идва краят...\nДетонатора взриви Петър Младенов. На 24 октомври 1989 г. той се обърна с писмо към ръководството на партията (то е добре известно на българското обществено мнение - б.а.). "Това е нож в стомаха на Живков - коментираше Андрей. - Опитай се да го извадиш и умираш на място."\nСлед това хората на Тато се опитали да повлияят на външния министър да унищожи писмото, но той упорствал. Заговорниците решили, че трябва да докладват в Москва, за да предотвратят потушаването на бунта в зародиш, но в този момент Шарапов е в СССР, а също и Тома Томов. Нямали тайна връзка с Кремъл. Луканов на 25 октомври трябвало да участва от името на България в Изпълкома на СИВ и искал да вземе копие от писмото. Но навсякъде го дебнели шпиони. Бъдещият премиер уж случайно се отбил за 2 минути при Петър Младенов, след което с документа си тръгнал към къщи. Изведнъж рязко сменил посоката и хванал самолета за Москва. Предал писмото на Шарапов с молба да стигне до Горбачов. Съветският ръководител му дал\nкакто реши. Посланикът дошъл у нас и се срещнал с Тодор Живков на 3 ноември. Тогава му намекнал, че Кремъл очаква промени.\n“След 2 дена решиха, че са сбъркали в оценката си и народът не обича Тодор Живков, а не беше така на самия 10 ноември”, разказа Чакъров, който стоял отстрани, докато двамата партийни шефове си говорели на изпращане.\n“На 10 ноември дядо ми си подаде оставката като генерален секретар на партията и\nда остане председател\nна Държавния съвет, но това не се случи”, каза внучката му Жени Живкова пред “168 часа”.\n“Имахме информация за тайни срещи на Петър Младенов с Михаил Горбачов и със съветския посланик.\nПрез юли 1989 г. имаше едно заседение на Варшавския договор в Букурещ. Живков беше изморен, кръвното му играеше. Полк. Младенов от Правителствена болница му беше поставил диагноза нервно-вегетативно разстройство – разказа още Чакъров. – По време на почивката той се прибрал да си почине. В това време – около 13,30-14 ч., Петър Младенов и Добри Джуров\nШефът на румънската охрана предупредил нашия шеф на УБО ген. Милушев, но той не докладвал."\n3 дни след това хората на Живков научили по други канали за това, изпратили човек в Букурещ да провери и се доказало, че такава среща се е състояла.\nТой отказал с мотива, че е шеф на охраната и трябва\nза всичко. Джуров настоятелно повтаря молбата си и обещава, че в срок ще провери каква е действителната ситуация.\nХората на Тодор Живков установили и много други контакти зад гърба му. Външният министър на СССР Едуард Шеварднадзе също работел за свалянето му.\nНяколкото посещения на "Човека от народа" в Москва го огорчили доста. Въпреки някои негативни сигнали след поредната смяна на властта в Москва, бившият Първи се опитва да запази сърдечните и близки лични отношения, каквито винаги е имал със съветското ръководство в предходните десетилетия, но удря на камък. Истината е, че Бащата на перестройката се държал доста хладно и пренебрежително с него.\n"Замина в добро настроение и е имал основание. В средата на 80-те главно заради отварянето на търговията със Запада имаше една добра година с излишък. Той реши да задели парите, както казваше "да има държавата за "черни дни" - разказа близък до Живков. - Бяха около милиард долара и ги беше внесъл, но не на свое име, както говореха после, а по сметка на българската държава в банка в Швейцария. Та решил да се похвали с тази новина на съветския ръководител. Още в самото начало обаче разбрал, че не е добре дошъл. Горбачов го накарал да чака пред кабинета му около час и Тодор се почувствал унизен. Но след това станало и още по-лошо. Решил да се похвали и казал как успял да задели въпросната сума и че икономиката ни е сравнително по-добре. Най-изненадващо вместо похвала Горбачов се намръщил:\n“Толкова ли няма банки в\nта сте ги вложили в Швейцария?!"\nСлед тази кратка визита, която не беше последна, чувствах, че вече виждаше края на управлението си..."\nПодобно е положението и при последното му посещение в Москва, когато провел скандален разговор с Горбачов. Казал му: "Ние тук се опитваме да провеждаме дълбоки, базисни промени, а вие се занимавате само с фразеология."\n"Пред мен беше категоричен: "Всички цехови майстори - Станко Тодоров, Гриша Филипов, Пенчо Кубадински и още 3-4-ма от задругата, трябва да си ходим. Време ни е. Така че\nне знаел какво\nна 10 ноември, са просто манипулация", обяви Костадин Чакъров.\nВеднага след пленума на 10 ноември бившият Първи се прибрал в Банкя, където живеел постоянно след смъртта на дъщеря си Людмила. На 11 ноември отишъл в Партийния дом да си вземе документите. Имал 1000 лв. в сейфа си, дипломатическия си паспорт. Там съхранявал и личното си оръжие - немски инкрустиран валтер. Не се разделял с него от войната. Тогава Петър Младенов реагирал остро, защото смятал, че Тодор Живков\nискал да унищожи\nили изнесе документи\n"5-има души бяхме свидетели. Започна едно нервничене - защо влизал по стаите. А той искаше да си вземе довиждане с работещите в Държавния съвет", разказа още Чакъров.\nСпоред него веднага след това започнала клеветническа кампания срещу Тато. На 15 ноември на заседание на парламента срещу него скочил и Славчо Трънски. Обявил, че цар Борис Трети имал 2 резиденции, а Живков - 30. В тази бройка се включват и тези на окръжните комитети на партията. Пуснали слух, че Владимир Живков е проиграл 5 млн. долара ни комар в чужбина.\nЩо се отнася до това, че Тато бил свален от всички постове, според Чакъров това пак не означава, че са действали срещу волята му. Въпросът за председателството на Държавния съвет бил оставен отворен за решение на пленума.\nЛобито зад бившия Първи се опитало да го спаси и предложило да остане до приемането на нова конституция, която вече била готова като проект. Но надделяват заговорниците и изолират човека от народа, започнали да го следят, изпаднали в паника дали няма да им навреди, като спретне контрапреврат.\nЖивотът му се променил, след като паднал от власт. И в този тежък момент никой от тези, на които е помагал, и които постоянно търсели облаги от него,\nне дошли поне\nда изразят съчувствие\nНа вилата, където е бил под домашен адрес, идвали единствено роднини, както и защитничката му в съда Даниела Доковска.\nНа 18 януари 1990 г. правешкият управник е арестуван. "Нямаха доказателства. Главна прокуратура отказа да повдигне и поддържа обвинение. Командироваха пазарджишкия прокурор Красимир Жеков, за да поддържа обвинението, защото тук не можаха да намерят желаещ. Георги Георгиев дори се изказа, че няма за какво да бъде повдигнато", каза още Чакъров.\n"Тогава започва и играта на нерви с т.нар декларация за отговорност. Тодор Живков с помощта на съветниците си написал един вариант, но Петър Младенов настоявал той да излезе пред хората и да каже, че е престъпник, тиран, деспот, а всички други са невинни.\nОбясних му, че това не им върши работа. Като членове на Политбюро са подписвали всичко цели 15-20 г. и не може да са целите в бяло. Но те бяха с ниски морални качества.\nНарочно го затвориха във вилата на УБО на Горнобански път, използвана от д-р Делиус, шеф на нацисткото разузнаване Абвер за работни срещи. Когато ми разрешиха да го видя, се смаях. Оставени там нарочно стъклени чаши, шишета. Това е нарушение на всички правила.\nСлава Богу, че беше човек със здрави нерви\nи не посегна на живота си", каза Чакъров. После Живков живял малко в Бояна, а след това го настанили на целия 13-и, фатален етаж във Военна болница и на всичките му срещи присъствал и прокурор.\nКъм никого не изрекъл гневна и укорителна дума, само слушал кой какво ще каже. Един- единствен път се изпуснал по адрес на бившите си съпартийци. Една вечер както винаги седнал точно в 20,00 пред телевизора, защото за него било закон да гледа УПо света и у насФ. По това време много комунисти започнали да хвърлят партийните си книжки, да говорят за диктатора и тоталитариста. Гледа, гледа и не издържа. Само изпъшка: "Боже, с какви лайна се е напълнила тази партия", разказа още бившият му съветник.


Светът преди вчера | Bookshop.bg\nДжаред Даймънд е световноизвестен антрополог, еволюционен биолог и писател. У нас е познат с бестселърите "Пушки, вируси, стомана" и "Колапсът". "Светът преди вчера" е най-новото му пътешествие в света на човешкото минало. Този път той се спхира на теми, които ни помагат да разберем някои практически моменти в модерния живот. Дали например бебето трябва да спи в креватче, или на леглото при майка си? Как поемаме рискове и защо някои хора стават бъбриви? Как възниква примитивната политика? А примитивната държава? И как знанието на чужди езици помага да избегнем болестта на Алцхаймер?\n"Светът преди вчера" съчетава мъдростта на науката с очарованието на едно невероятно световно приключение. Преживейте го, за да разберете себе си.


Медия възпитание на децата между 10 и 12 години - Четенето - Книжанка - в света на детските книги\nВие сте тук: Четенето Медия възпитание на децата между 10 и 12 години\nМедия възпитание на децата между 10 и 12 години\nРазвитие на децата между 10 и 12 години\nТук ще намерите обобщена информация за най-важните особености от развитието на децата между 10 и 12 години и кое се счита за "нормално" по отношение на медиите в тази възраст.\nРазличията в предпочитанията между момичета и момчета все повече се засилва – момичетата се интересуват от драма продукции от типа на сапунените сериали, които разказват за любов и страдание, а момчетата търсят сензационни и екшън продукции.\nПопулярността на анимационните филмчета постепенно намалява, в това число не спадат саркастичните анимационни филми като Саут Парк напр.\nС останалите членове на семейството децата обичат да гледат големи семейни шоута за талантливи и надарени хора като Мюзик Айдъл например.\nВ тази възраст децата търсят „обикновени“ герои, на които да подражават.\nТе получават първия си мобилен телефон, обикновено с предплатен абонамент.\nМного от тях вече разполагат и с игри като Wii, Playstation или X-Box 360.\nДецата вече ползват ежедневно компютър – за игри или социални контакти. Те също проявяват интерес към виртуални или авантюристични игри.\nМомчетата в тази възраст харесват игри от сорта на MInecraft, чрез които могат да изграждат свои собствени виртуални светове – за тази цел те започват да използват все по-често и таблети.\nВ този период децата ползват все по-често самостоятелно интернет – сами или с приятели и много рядко под надзора на възрастен. Те често завързват онлайн разговори с приятели или играят от разстояние с тях.\nТаблетът се използва също самостоятелно за намиране на нови апликации.\nРазличията в предпочитанията и интересите на децата в тази възраст стават вече много ясно забележими. Някои от малчуганите харесват фентъзи, други обичат истории, които се разиграват в миналото, а трети развиват интерес към реалистични книги и текстове.\nМомичетата четат обикновено повече от момчетата.\nВсе още много от децата обичат да им се чете. Дебелите томове с епически разкази като „Нарния“ например стават също едни от любимите.\nИнтересът към трилърите също се засилва, но все още са за предпочитане онези, в които хуморът преобладава.\nТемите: всички аспекти на пубертета – да бъдеш влюбен или самотен, преминаването към средното училище, проблеми с родителите, несправедливостта в света и пр.\nМного от децата имат вече любими писатели.\nДецата между 10 и 12 години използват все по-често самостоятелно медията.\nТе вече нямат почти никакви проблеми с четенето на субтитри, което им позволява да следят и филми за възрастни.\nПриятелите и приятелките определят какво е модерно и популярно; децата следват най-разнообразни моди.\nМного от родителите все още следят как и за какво децата им използват медията; филми с прекалено много агресия не се допускат.\nДецата гледат все по-критично на материалите, на които попадат в медията. Важни теми в тази възраст са например замърсяването на околната среда и малтретирането на животни.\nТе вече са напълно наясно, че рекламите имат за цел да продават определен продукт, но все още не могат добре да различат комерсиалното от некомерсиалното. Поради тази причина те лесно могат да бъдат подведени и от най-различни промоции и намаления.\nЧувството за реалност и измислица е вече добре изразено – те напълно осъзнават, че чудовищата от току-що видения филм не са истински.\nРеални заплашвания в позната среда, като например в училище, са все още много плашещи и стресиращи.\nПодчертаната и реалистична агресия е плашеща и дразнеща – те разбират добре, че тя е „изиграна“ и нереална (във филми и пр.), но я намират за възможна и лесно могат да „принесат“ дадената ситуация в реалността.\nИнтересът към секса се засилва, но децата намират сексуалните картини или разговорите за секс по телевизията в присъствието на родителите за „неудобни“.\nСоциалната медия като Twitter се използва все по-често за разграничаването на „групи“ приятели – децата искат да принадлежат към определена група и съвсем съзнателно използват медията за тази цел.\nКъм края на основното училище много от децата имат собствени акаунти в Twitter и/или Facebook.


Регистър на планинските водачи в България – Top Guides Bulgaria\nРегистър на планинските водачи в България\nСписъкът на регистрираните планински водачи към Националния туристически регистър е вече (почти) факт. В него, когато бъде окончателно попълнен (надяваме се скоро), ще можете да проверите дали водачът, който ще ви води, отговаря на необходимите изисквания за това. Независимо дали го наемате директно или участвате в пътуване, което е организирано от туристическа фирма, дружество, ФБ група и т.н. Самият водач следва да притежава идентификационна карта, която да удостоверява, че е дипломиран, положил е изпит за правоспособност и е вписан в Регистъра.\nРазбира се, този регистър отразява само формалната страна на нещата, но по аналогия, както водач на МПС няма работа на пътя без книжка, която да удостоверява поне минимум знания и умения в шофирането, така и планински водач, който предлага услуга на клиенти, без да има необходимата минимална подготовка, за да работи с тях и да се грижи за безопасността им (колкото и планинарски опит да има извън това) не е редно да предлага тази услуга.\nПовече информация за това как да наемем планински водач: тук\nРегистърът (все още в процес на попълване):


Станислав Лем — Четиринадесето пътешествие — Моята библиотека\nЗвездни дневници (8)\nPodroz czternasta, 1956 (Пълни авторски права)\nПавел Николов, 1984 (Пълни авторски права)\npavelnik.narod.ru (през sfbg.us)\nДадох ракетата на ремонт. Последния път минах много близо до Слънцето и всичкият й лак се олющи. Началникът на работилницата ме съветва да я боядисам зелена. Още не зная. Преди обяд подреждах колекцията си. Козината на най-красивия гаргаун е пълна с молци. Наръсих я с нафталин. След обяд — у Тарантога. Пяхме марсиански песни. Взех от него Две години сред курдлите и осмьолите на Бризард. Четох до разсъмване — много интересно.\nСъгласих се със зеления цвят. Началникът ме уговаря да си купя електронен мозък. Имал един за продан, съвсем запазен, малко използван, с мощност дванадесет парни души. Каза, че днес без мозък никой не смее да мръдне по-далече от Луната. Колебая се, защото струва доста. Цял следобед четох Бризард — увлекателна книга. Срам ме е да кажа, че никога не съм виждал курдел.\nСутринта — в работилницата. Началникът ми показа мозъка. Настина е запазен, с батерия вицове за пет години. Което изглежда решава проблема с космическата скука. Ще се смеете и през най-дългото си пътешествие — каза началникът. Когато батерията се изтощи, може да се сложи нова. Поръчах да боядисат кормилните плоскости червени. А за мозъка ще си помисля още. Четох Бризард до полунощ. Дали и аз да не отида на лов?\nКупих най-сетне мозъка. Наредих да го вградят в стената. Началникът ми даде с него и една електрическа възглавница. Сигурно ме одра яко! Каза ми, че ще спестя куп пари. Нали при кацане на някоя планета обикновено трябва да се плаща входна такса. А когато човек има мозъка, може да остави ракетата да обикаля свободно в космическото пространство около планетата като изкуствен спътник и да извърви останалото разстояние пеш, без да плаща каквото и да е. Мозъкът изчислява астрономичните елементи на движението и съобщава къде след това трябва да се търси ракетата. Свърших с Бризард. Вече почти реших да отида на Ентеропия.\nВзех ракетата от работилницата. Изглежда много добре, само цветът на кормилните плоскости не отива на останалото. Боядисах си ги жълти. Много по-добре изглеждат. Взех от Тарантога Космическа енциклопедия, буква Е, и си преписах статията за Ентеропия. Ето я:\nЕНТЕРОПИЯ, 6-та планета на двойно (червено и синьо) слънце в съзвездието Телец, 8 континента, 2 океана, 167 действащи вулкана, 1 оргам (вж. ОРГАМ). Денонощие — 20 часа, топъл климат, условия за живот добри, освен по време на срумовете (вж. СРУМ).\nа) господстваща раса — ардрити, разумни многопрозрачностенни симетрични нечифтокрайникови (3) същества, принадлежащи към тип Siliconoidea, разред Polytheria, клас Luminifera. Като всички Polytheria (вж.) ардритите подлежат на периодично произволно делене. Създават семейства от сферичен тип. Система на управление: градархия II B с въведен преди 340 години пенитенциарен трансм (вж. ТРАНСМ). Високо развита промишленост, главно хранителна. Основен експорт: фосфоризирани манурбии, сърцоклети и няколко десетки вида лаудами, щамповани и леко препечени. Столица: Етотозитам, 1 400 000 жит. Гл. промишлени центрове: Хаупър, Друр, Арбагелар. Светлинна култура с признаци на сгъбяване в резултат на всмукани реликти от цивилизацията на унищожените от ардритите фитогозиани (гъбони, вж.). През последните години все по-голяма роля в култ. живот на обществото играят сепулките (вж.). Вероизповедания: господстваща религия — монодрумизъм. Според м. светът е създаден от многоликия Друма, приел образа на Първична сбъркация, от която се появили слънца и планети начело с Ентеропия. Ардритите строят храмове, покрити със злато и сребро, постоянни и сгъваеми. Освен монодрумиза съществуват и няколко секти, най-известна от които е сектата на плакотралите. Плакотралите (вж.) вярват само в Емфезата (вж. ЕМФЕЗА), но не всички. Изкуство: танци (с търкаляне), радиоактове, сепулене, дърдордрама. Архитектура: заради срумовете — надувнопомпена, мазносградна. Мазностъргачите с форма на чаша достигат до 130 етажа. На изк. спътници — преди всичко овуцеларни (яйцевидни) постройки.\nб) Животни. Фауна от силиконоиден тип, гл. представители: омерзавци, автомални дендроги, асманити, курдли и квикливи осмьоли. По време на стрмовете ловът на курдли и осмьоли е забранен. Изброените животни не стават за храна на човека с изключение на курдлите (и то само зардника им, вж. ЗАРДНИК). Водната фауна е суровина за хранителната промишленост. Гл. представители: инферналии (адории), блискви, приветки и шменди. Забележителност на Ентеропия е оргамът с мрачлинната си флора и фауна. В нашата Галактика единствен негов аналог са алите в безпънните улеси на Юпитер. Според изследванията, направени от школата на проф. Тарантога, животът на Ентеропия се е развил в зоната на оргама от балбазиловите залежи. Да се има предвид, че поради масовото земно и водно строителство това, което е останало от орагма, намалява бързо. Оргамът е защитен от парагр. 6 на Закона за защ. на планетните антики (Codex Galacticus, т. MDDDVII, ч. XXXII, стр. 4670). Строго е забранено да се гази на тъмно.\nВсичко в статията ми беше ясно с изключение на споменатите сепулки, трансм и срумове. За съжаление последният издаден том на Енциклопедията завършва на „СОС ОТ ГЪБИ“, така че няма нищо нито за трансма, нито за срумовете. Но отидох у Тарантога, за да видя какво пише за сепулките. Намерих кратка информация:\nСЕПУЛКИ — важен елемент от цивилизацията на ардритите (вж.) от планетата Ентеропия (вж.). Вж. СЕПУЛКАРИИ.\nПоследвах този съвет и прочетох:\nСЕПУЛКАРИИ — обекти, които служат за сепулене (вж.).\nПотърсих на „Сепулене“, където пишеше:\nСЕПУЛЕНЕ — занимание на ардритите (вж.) от планетата Ентеропия (вж.). Вж. СЕПУЛКИ.\nКръгът се затвори и вече не остана къде да търся. Никога в живота си няма да си призная подобно невежество пред професора, а не зная друг, когото да попитам. Жребият е хвърлен — ще отида на Ентеропия. Тръгвам след три дена.\nСтартирах в два часа, веднага след като се наобядвах. Не взех никакви книги, защото имам новия мозък. Чак до Луната слушах вицовете, които разказваше. Голям смях падна. След това вечеря и сън.\nИзглежда настинах в сянката на Луната, защото постоянно кихам. Взех аспирин. По курса — три товарни ракети от Плутон. Машинистът телеграфира да му освободя пътя. Попитах го какво кара и си мислех, че е Бог знае що, а то най-обикновени сирендаси. Веднага ги последва експресът от Марс, ужасно претъпкан. Видях през прозорците как всички лежат един върху друг като сардели. Махахме си с кърпички, докато не се изгубихме от погледите си. До вечерта слушах вицове. Хубаво, само че продължавам да кихам.\nУвеличих скоростта. Мозъкът действа безотказно. Диафрагмата започна да ме наболява, затова го изключих за два часа и включих електрическата възглавница. Подейства ми добре. След два часа хванах радиосигнала, който Попов е изпратил от Земята през 1896 година. Доста съм се отдалечил вече от нея.\nСлънцето едва се вижда. Преди обяд — разходка около ракетата, за да не се заседя на едно място. До вечерта — вицове. Повечето брадати. Изглежда началникът на работилницата е дал на мозъка да чете стари хумористични списания, а отгоре е нахвърлил няколко шепи нови вицове. Забравих картофите, които бях сложил в атомния реактор, и изгоряха до един.\nСкоростта кара времето да тече по-бавно — трябва да е септември, а тук е все август и август. През прозореца нещо започна да мига. Помислих си, че вече съм стигнал Млечния път, но само се лющеше лакът. Калпава работа! По пътя си имам обслужваща станция. Мисля си дали си струва да спирам.\nВсе още е август. След обяд долетях до станцията. Намира се на малка, съвсем пуста планета. Сградата е като мъртва, наоколо ни жива душа. Взех една кофичка и отидох да огледам няма ли някакъв лак. Обикалях така, докато не чух пъшкане. Гледам, а зад сградата на станцията стоят няколко парни машини и разговарят. Приближих се.\n— Ами то е ясно, че облаците са форма на задгробен живот на парните машини. Така че основният въпрос гласи: кое е първично — парните машини или водната пара? Аз твърдя, че е парата!\n— Мълчи, идеалистко проклета! — изсвистя втората.\nНаправих опит да ги попитам за лак, но те така съскаха и свиреха, че не чувах собствения си глас. Написах това в книгата за оплаквания и полетях по-нататък.\nНикога ли няма да свърши този август? Преди обяд чистих ракетата. Страшна скука. Веднага след това — вътре, при мозъка. Вместо смях ме налегнаха такива прозевки, че ме хвана страх за челюстите. Откъм десния борд — малка планета. Като минавах край нея, забелязах някакви бели точки. Видях през бинокъла, че са табелки с надпис: „Не се навеждай навън“. С мозъка нещо не е наред, прескача смешните места във вицовете.\nТрябваше да спра на Строглона, защото ми свърши горивото. Като натиснах спирачките, прескочих по инерция целия септември.\nНа летището имаше голямо движение. Оставих ракетата в космическото пространство, за да не плащам входна такса, взех само туби за гориво. Преди това изчислих с помощта на мозъка координатите на движението по елипса. След час се върнах с пълните туби, а от ракетата нямаше и следа. Започнах, разбира се, да я търся. Мислех си, че ще предам Богу дух, но все пак изминах около четири хиляди километра пеш. Мозъкът, естествено, беше сгрешил. Като се върна, ще трябва да си поговоря с началника на работилницата.\nСкоростта е толкова голяма, че звездите се превръщат в огнени лентички, сякаш някой движи в тъмна стая милион запалени цигари. Мозъкът заеква. Най-лошото е, че прекъсвачът се счупи и не мога да го изключа. Бърбори непрекъснато.\nМозъкът изглежда започва да се изтощава, защото срича. Свиквам постепенно с това. Доколкото е възможно, седя отвън, само краката си пъхам в ракетата, защото е доста студено.\nВ единадесет и половина стигнах до входната станция на Ентеропия. От спирането ракетата загря силно. Вързах я за горната палуба на изкуствения спътник (станцията е там) и влязох вътре, за да уредя формалностите. В спиралния коридор движението беше невъобразимо, гости от най-далечни краища на Галактиката ходеха, вибрираха и подскачаха от гише на гише. Застанах на опашката зад един небесносин алголанец, който с любезен жест ме предупреди да не се доближавам прекалено много до задния му електрически орган. Зад мене веднага се нареди млад сатурнианец с бежов шлаулон. С три от смукалата си държеше куфари, а с четвъртото си бършеше потта. Наистина беше много горещо. Когато дойде моят ред, чиновникът, прозрачен като кристал ардрит, ме погледна изпитателно, позеленя (ардритите изразяват своите чувства, като променят цвета си, зеленият означава усмивка) и попита:\n— Гръбначен ли сте?\n— Не. Само въздух…\n— Благодаря, чудесно. Всичко ли ядете?\n— От коя планета сте, ако мога да попитам?\n— Моля в такъв случай на другото гише.\nОтидох там и като погледнах вътре, разбрах, че пред мене стои същият чиновник, по-точно неговата следваща част. Прелистваше дебела книга.\n— А! Ето я — каза той, — Земя… хм, много добре. Като турист ли идвате или като търговец?\n— Като турист.\n— Тогава, ако обичате…\nС едното си смукало попълваше някакъв формуляр, а с другото ми подаде друг за подпис, като каза:\n— След една седмица ще има срум. Затова ще бъдете ли така любезен да отидете в стая 116, там е нашата работилница за резерви, която ще се погрижи за вас. След това моля да отидете в стая 67, това е фармацевтичният кабинет. Там ще получите таблетки евфруглий, които трябва да вземате на всеки три часа, за да неутрализирате радиоактивното излъчване на нашата планета, което е вредно за организма ви… Искате ли да светите, докато сте на Ентеропия?\n— Както обичате. Ето ви документите, моля. Бозайник сте, нали?\n— В такъв случай — приятно бозаене!\nСбогувах се с любезния чиновник и отидох, както ми беше поръчал, в работилницата за резерви. Отначало си помислих, че яйцевидното помещение е празно. Имаше само няколко електрически апарата, а на тавана с брилянтен блясък светеше кристална лампа. Оказа се обаче, че това е адритът, който работи с техниката. Ардритът веднага се спусна долу. Седнах в креслото, а той, като ме развличаше с приказки, направи необходимите измерванията и каза:\n— Благодаря ви, ще изпратим вашия зачатък във всички инкубатори на планетата. Ако ви се случи нещо по време на срум, можете да бъдете напълно спокоен… веднага ще доставим резервата!\nНе ми беше съвсем ясно какво има предвид, но все пак по време на дългогодишните си пътешествия се бях научил на дискретност, защото няма нищо по-неприятно за жителите на някоя планета от това да обясняват на чужденците местните навици и обичаи. Във фармацевтичния кабинет се наредих отново на опашка, която обаче се предвижваше доста бързо, така че скоро една енергична ардритка с фаянсов абажур ми даде определеното количество хапчета. Още една малка митническа формалност (предпочитах да не разчитам вече на електронния мозък) и се върнах на борда с виза в ръка.\nВеднага след спътника следва добре поддържана космострада, с големи рекламни надписи от двете страни. Техните букви са отдалечени една от друга на няколко хиляди километра, но при нормална скорост на пътуване думите се подреждат толкова бързо, че изглеждат като напечатани във вестник. Известно време ги четях с интерес, например: „Ловци! Използвайте само ловната паста МЛИНИ!“ или: „Нямаш никакви неволи, щом ловец си на осмьоли!“ и т.н.\nВ седем вечерта кацнах на етотозитамското летище. Синьото слънце току-що беше залязло. В лъчите на червеното, което се намираше още доста високо, всичко наоколо изглеждаше като обхванато от пожар — необикновена гледка. До моята ракета се спусна величествено галактически кръстосвач. Под опашката му се разиграваха трогателни сцени между пристигащи и посрещачи. Разделени дълги месеци ардрити се прегръщаха с възторжени викове, след което всички, бащи, майки и деца, се сливаха с нежно притискане в сфери, които проблясваха румено под слънчевите лъчи, и се отправяха бързо към изхода. Тръгнах и аз след хармонично търкалящите се семейства. Веднага след летището има гламбусна спирка. Качих се в един гламбус. Това превозно средство, върху което пише със златни букви „ПАСТАТА РАУС ЛОВУВА САМА!“, е нещо като швейцарско сирене: в големите му дупки се настаняват възрастните, а в малките — децата. Едва седнах и гламбусът тръгна. Заобиколен от кристална му вътрешност, виждах над мене, под мене и встрани разноцветните силуети на моите спътници, които проблясваха симпатично. Бръкнах в джоба си за указателя на Бедекер, защото беше крайно време да се запозная с неговите напътствия, но какво беше учудването ми, когато видях, че държа книжка, която се отнася за планетата Ентевропия, отдалечена от мястото, където се намирах, на три милиона светлинни години! Бедекер, от когото имах нужда, беше останал у дома. Проклета разсеяност!\nНе ми оставаше нищо друго, освен да отида в етотозитамското представителство на известната астронавтска кантора ГАЛАКС. Обадих се на любезния шофьор, който веднага спря гламбуса, посочи ми със смукалото си едно огромно здание и промени сърдечно лицето си на сбогуване.\nСтоях един миг неподвижно и съзерцавах необикновената гледка на потъващият в здрач градски център. Червеното слънце току-що беше залязло зад хоризонта. Ардритите светят и затова не използват изкуствено осветление. Проспект Мрудр, на който се бях озовал, гъмжеше от мигащи пешеходци. Като мина край мене, една млада ардритка разпали кокетно отвътре абажура си на златни ивици, но явно разбра, че съм чужденец, и потъмня скромно.\nБлизките и далечни жилища искряха и се пълнеха със светлините на прибиращите се собственици, във вътрешността на храмовете грееха отдадени на молитва тълпи, децата святкаха дъгоцветно с луда скорост по площадките на стълбищата и всичко това беше толкова очарователно, толкова живописно, че направо не ми се тръгваше, но трябваше, защото се страхувах, че ще затворят ГАЛАКС.\nОт фоайето на туристическата кантора ме изпратиха на двадесет и третия етаж, в провинциалния отдел. За съжаление, това е тъжната, но неотменима истина: Земята се намира в малко позната, забравена космическа пустош!\nСлужителката, към която се обърнах в отдела за туристически услуги, ми каза, помръкнала от притеснение, че за съжаление ГАЛАКС не разполага нито с пътеводители, нито с маршрутни справочници за хора от Земята, защото идвали на Ентеропия не по-често от един път на сто години. Затова ми препоръча справочника за юпитерианци, като се има предвид общия слънчев произход на Юпитер и Земята. Взех го поради липса на нещо по-добро и помолих да ми резервират стая в хотел „Космония“. Записах се също за ловна експедиция, организирана от ГАЛАКС, и излязох навън. Намирах се в неудобно положение, защото не светех, и затова като видях на кръстовището един ардрит, който регулираше движението, спрях се и разгледах на светлината му получения пътеводител. Както трябваше да се очаква, съдържаше информация къде мога да се снабдя с метанови продукти, какво трябва да правя с пипалата си по време на официални приеми и т.н. Затова го хвърлих в кофата за боклук, спрях един минаващ еборет и казах да ме закара в квартала на мазностъргачите. Прекрасните, подобни на чаша постройки проблясваха отдалече с разноцветните светлинки на ардритите, които се бяха прибрали при семействата си, а в административните сгради премигваха прелестно светещите нашийници на служителите.\nОсвободих еборета и известно време се разхождах пеш. Когато се дивях на издигащия се над площада мазностъргач на Управлението на супите, от него излязоха двама високопоставени чиновници, които можеха да се разпознаят по много силния блясък и червените гребенчета около абажурите ми. Те спряха близо до мене и аз чух какво си говорят:\n— Размазката на подгъвите не е ли вече задължителна? — каза единият, висок, целият в ордени.\nПри тези думи другият просветна и отвърна:\n— Не. Началникът казва, че няма да изпълним програмата и всичко това заради Грудруфс. Не остава нищо друго, казва началникът, освен да го преобърнем.\n— Грудруфс ли?\nПървият угасна, само ордените му продължиха да светят с разноцветни венчета, и като понижи глас, каза:\n— Ще има да се пенжи, нещастникът.\n— Нека се пенжи, това няма да му помогне. Иначе ще настъпи хаос. Нали от години вече трансмутираме всякакви типове, за да има повече сепулки!\nОбзет от любопитство, доближих несъзнателно двамата ардрити, но те се отдалечиха мълчаливо. Странно, че едва след този случай започнах да чувам все по-често думата „сепулки“. Крачех по тротоарите в стремежа си да се потопя в нощния живот на метрополията и сред минаващите край мене тълпи долавях загадъчната дума, ту произнесена с приглушен шепот, ту извикана страстно. Можеше да се прочете върху сферите за обяви, които съобщаваха за разпродажби и търгове на редки сепулциани, и в огнените неонови реклами, които предлагаха да се купят модни сепулкарии. Напразно мислех какво може да е това. Накрая, когато около полунощ се ободрявах с чаша курделска сметана в бара на осемдесетия етаж на универсалния магазин, а някаква ардритска певица запя шлагера „Сепулко моя малка“, любопитството ми нарасна до такава степен, че попитах минаващия келнер къде мога да си купя една сепулка.\n— Отсреща — отговори той машинално, докато пишеше сметката ми. След това ме погледна внимателно и леко потъмня. — Сам ли сте? — попита.\n— А, нищо. За съжаление нямам дребни.\nОтказах се от рестото и слязох с асансьора долу. Наистина, точно срещу мене видях огромна реклама за сепулки, така че бутнах стъклената врата и се намерих в празен по това време магазин. Приближих се до щанда и помолих с престорена флегматичност за една сепулка.\n— За какъв сепулкарий? — попита продавачът, като слезе от закачалката си.\n— Ами за какъв… за обикновен — отвърнах аз.\n— Как така за обикновен? — удиви се той. — Продаваме само сепулки с отсвирване…\n— Дайте ми тогава една, моля…\n— А къде ви е качежът?\n— Ами, хм, не си го нося…\n— Как тогава ще я вземете без жена си? — каза продавачът, като ме гледаше изпитателно. Потъмняваше бавно.\n— Не съм женен — казах непредпазливо.\n— Не… сте… женен?… — заекна почернелият продавач, като ме гледаше ужасено. — И искате сепулка?… Без да сте женен?…\nТрепереше с цялото си тяло. Изскочих бързо на улицата, хванах един свободен еборет и яростно казах да ме закара в някое нощно заведение. Еборетът ме остави пред „Мирниндраг“. Тъкмо влязох и оркестърът престана да свири. Вътре висяха може би над триста посетители. Промъквах се през тълпата и се оглеждах за свободно място, когато изведнъж някой ме повика. Бях щастлив да видя позната физиономия, един търговски пътник, с когото се бях запознал някога на Автропия. Висеше с жена си и дъщеря си. Представих се на дамите и започнах да забавлявам с приказки вече доста развеселената компания, която ставаше от време на време, за да се потъркаля по паркета под звуците на танцовата музика. Съпругата на моя познат ме молеше така горещо, че в края на краищата се реших да се включа и аз. Прегърнахме се силно и се затъркаляхме четиримата в огнена мамбриния. Честно казано, малко се понатъртих, но правех мила физиономия по време на неприятната игра и се преструвах на възхитен. Когато се връщахме към масата, задържах на пътеката моя познат и го попитах на ухо за сепулките.\n— Какво? — не ме чу той.\nПовторих въпроса и добавих, че искам да си купя една сепулка. Явно говорех много силно, защото тези, които висяха най-близо, се обръщаха и ме гледаха с помръкнали лица, а моят познат ардрит скръсти смукалата си от страх.\n— Да пази Друма, господин Тихи, нали не сте женен!\n— И какво от това — казах бързо с вече леко раздразнение, — не мога ли в такъв случай да видя една сепулка?\nДумите ми прозвучаха във внезапно настъпилата тишина. Съпругата на моя познат падна без съзнание на пода, той се спусна към нея, а най-близките ардрити тръгнаха към мене, като издаваха с цвета си вражески намерения. В този момент се появиха трима келнери, които ме хванаха за яката и ме изхвърлиха на улицата.\nНаправо бях бесен. Спрях един еборет и казах да ме закара в хотела. През цялата нощ нещо така ми убиваше и ме бодеше, че изобщо не можах да мигна. Едва на сутринта разбрах, че след като не получили по-подробни данни от ГАЛАКС, служителите на хотела ми бяха постлали азбест, научени от опит с гостите, които прогарят дюшеците до самата пружина. С настъпването на утрото неприятните случки от предния ден престанаха да ме занимават. Посрещнах радостно представителя на ГАЛАКС, който дойде да ме вземе в десет часа с еборет, пълен с примки, кофи с паста за лов и цял арсенал ловно оръжие.\n— Никога ли не сте ходили на лов за курдли? — осведоми се моят водач, когато превозното средство се понесе главоломно по улиците на Етотозитам.\n— Не. Може би ще бъдете така любезен да ме инструктирате?… — казах с усмивка.\nТова, че бях абсолютно спокоен, се дължеше на многогодишния ми опит, придобит по време на ловни експедиции за най-едри животни в Галактиката.\n— На вашите услуги — отвърна любезният водач.\nБеше слаб ардрит със стъклен цвят на лицето, без абажур, загърнат в тъмносин плат. Не бях виждал на планетата подобна дреха. Казах му това и той ми обясни, че е ловен костюм, необходим за преследване на дивото животно. Това, което взех за материя, беше специално вещество за покриване на тялото. Накратко казано, пулверизирано облекло, удобно, практично и най-важното се състоеше в това, че изолираше напълно естествената светлина на ардритите, която може да уплаши курдела.\nВодачът извади от чантата си напечатан лист и ми го даде да се запозная с него. Запазил съм го сред книжата си. Ето го:\nЛОВ НА КУРДЛИ\nКато ловно животно курделът поставя най-високи изисквания както към личните качества на ловеца, така и към ловната екипировка. Тъй като в хода на еволюцията той се е приспособил към метеорните дъждове и се е покрил с непробиваема броня, ловуването му става отвътре.\nЗа лов на курдли са необходими:\nА) в началната фаза — паста за предястие, сос от гъби, зелен лук, сол и пипер;\nБ) в същинската фаза — оризова метличка и бомба с часовников механизъм.\nI. Заемане на позиция.\nКурдлите се ловят с примамка. Ловецът се намазва предварително с паста за предястие и кляка в браздата на оргама, след което спътниците му го посипват отгоре със ситно нарязан зелен лук и го подправят на вкус.\nII. Курделът се чака в това положение. Когато животното се приближи, е необходимо да се запази спокойствие и да се хване с две ръце бомбата с часовников механизъм, която се държи между коленете. По правило гладният курдел лапа веднага. Ако курделът не иска да направи това, може за поощрение да се потупа нежно по езика. При вероятност да не се получи нищо някои препоръчват допълнително посоляване, но това е доста рискована постъпка, защото курделът може да кихне. Малко ловци са останали живи след такова кихане.\nIII. Лапналият примамката курдел се облизва и продължава нататък. След поглъщането ловецът незабавно пристъпва към активната фаза: изчиства от себе си с помощта на метличката зеления лук и подправките, за да може пастата да развие свободно очистителното си действие, после наглася бомбата с часовниковия механизъм и се отдалечава по възможно най-бърз начин обратно на посоката, от която е дошъл.\nIV. При напускане на курдела ловецът трябва да внимава, за да падне на ръцете и краката си и да не се удари.\nЗабележки. Забранено е използването на люти подправки. Забранено е също така да се залагат на курдлите бомби с часовников механизъм, нагласени да избухнат и посипани с лук. Подобни действия се преследват от закона и се наказват като бракониерство.\nНа границата на ловния резерват вече ни чакаше управителят му Ваувр, заобиколен от семейството си, което блестеше като кристал на слънце. Той се оказа необикновено сърдечен и гостоприемен, покани ни да се почерпим и ние прекарахме в неговата приятна къщичка няколко часа, като слушахме истории от живота на курдлите и ловни спомени, разказани от него и синовете му. Изведнъж нахълта задъхан вестоносец и съобщи, че хайката е вкарала проследените курдли в дебрите.\n— Курдлите — обясни ми управителят, — трябва най-напред да се гонят дълго, за да огладнеят!\nНамазан с паста, навлязох с бомбата и подправките във вътрешността на оргама, съпроводен от Ваувр и водача. Пътят бързо се изгуби в непрогледния гъсталак. Предвижвахме се с мъка и от време на време заобикаляхме следи, оставени от курдли, които приличаха на широки пет метра ями. Вървяхме доста дълго. Изведнъж земята потръпна, водачът спря и ни даде със смукалото си знак да мълчим. Долови се тътен като от бушуваща зад хоризонта буря.\n— Чувате ли? — попита водачът.\n— Чувам. Това курдел ли е?\n— Да. Бобчи.\nСега се движехме по-бавно и по-внимателно. Грохотът престана и оргамът потъна в тишина. Най-сетне през гъсталака се мярна широка поляна. На края на поляната моите спътници избраха удобно място, подправиха ме и като провериха дали са ми готови метличката и бомбата, се отдалечиха на пръсти с препоръката да бъда търпелив. Известно време цареше тишина, нарушавана само от мляскането на осмьолите. Краката ми вече бяха съвсем изтръпнали, когато земята се разтресе. Видях в далечината някакво движение — върховете на дърветата в края на поляната се навеждаха и рухваха, като отбелязваха пътя на звяра. Трябва да беше огромно нещо. И наистина, курделът се появи внезапно на поляната, прескочи повалените дървета и тръгна напред. Идваше към мене с величествено клатушкане и душеше шумно. Хванах с две ръце ушатата бомба и зачаках хладнокръвно. Курделът застана на около петдесет метра от мене и се облиза. Ясно виждах в прозрачния му корем останките на много ловци, на които не им беше провървяло.\nИзвестно време курделът обмисляше положението. Вече се опасявах, че ще си отиде, когато той се приближи и ме лапна. Чух глухо мляскане и изгубих почва под краката си.\nГотово! Успях! — мина ми през ума. Вътре в курдела не беше чак толкова тъмно, както ми се стори първоначално. Почистих се, взех тежката бомба с часовниковия механизъм и се заех да я нагласям, когато чух, че някой кашля. Вдигнах глава и учуден видях пред себе си непознат ардрит, наведен като мене над една бомба. Гледахме се известно време един друг.\n— Какво правите тук? — попитах аз.\n— Ловя курдела — отвърна той.\n— Аз също — казах, — но много ви моля да не се безпокоите. Дошли сте преди мене.\n— И дума да не става — отвърна той, — вие сте чужденец.\n— Какво от това — отговорих аз, — ще запазя бомбата си аз друг път. Моля ви, не се притеснявайте от мене.\n— За нищо на света! — извика той. — Вие сте наш гост.\n— Преди всичко съм ловец.\n— А аз преди всичко съм домакин и няма да позволя да се откажете заради мене от този курдел! Много ви моля да побързате, защото пастата започва да действа.\nНаистина курделът ставаше неспокоен и дори отвътре се чуваше могъщото му сумтене, което наподобяваше шума на няколко десетки локомотива заедно. Като видях, че няма да убедя срещнатия ардрит, нагласих бомбата и зачаках новия си спътник да тръгне, но той ме помоли да вървя първи. Напуснахме незабавно курдела. Паднах от височината на два етажа и си навехнах леко глезена. Курделът, на когото видимо му олекна, хукна в дебрите и започна да чупи дърветата със страшен грохот. Изведнъж се чу ужасен гръм и всичко утихна.\n— Мъртъв е! Моите най-сърдечни поздравления! — извика ловецът, като ми стискаше дружелюбно ръката. В този момент се приближиха водачът и управителят на резервата.\nПадаше мрак и трябваше да бързаме обратно. Управителят ми обеща да препарира собственоръчно курдела и да го изпрати на Земята с първата товарна ракета.\nТолкова бях зает, че за четири дена не написах нито една дума. Всяка сутрин — онези от Комисията за културно космическо сътрудничество, музеи, изложби, радиоактове, а след обяд посещения, официални приеми и речи. Доста съм уморен вече. Представителят на КККС, който се грижи за мене, ми каза вчера, че скоро ще има срум, но забравих да го попитам какво означава това. Предстои ми да се видя с професор Зазул, знаменит ардритски учен, само че още не зная кога.\nСутринта в хотела ме събуди ужасен тътен. Скочих от леглото и видях стълбове дим и огън, които се издигаха над града. Позвъних на информацията и попитах какво става.\n— Нищо особено — отвърна телефонистката, — не се безпокойте, най-обикновен срум.\n— Срум ли?\n— Ами да, срутване на метеори, изсипват се върху нас на всеки десет месеца.\n— Но това е ужасно! — извиках аз. — Не трябва ли да сляза в скривалището?!\n— О, никакво скривалище няма да издържи попадението на метеор. А като всеки гражданин и вие имате резерва, можете да не се безпокоите.\n— Каква резерва? — попитах аз, само че телефонистката вече беше затворила.\nОблякох се бързо и излязох навън. Движението по улиците беше съвсем нормално, минувачите бързаха по работа, висшите чиновници грееха с разноцветни ордени на път за административните сгради, а в градинките играеха деца, светеха и пееха. След известно време взривовете станаха по-редки и само отдалече се носеше равномерен тътен. Помислих си, че явно срумът не е много опасно явление, след като никой тук не и обръща внимание, и отидох по план в зоологическата градина.\nРазвеждаше ме самият директор, слаб, нервен ардрит с очарователен блясък. Етотозитамската зоологическа градина се поддържа много добре. Директорът ми каза с гордост, че има подбрани животни от най-далечни краища на Галактиката, включително и от Земята. Развълнувах се и поисках да ги видя.\n— За съжаление сега е невъзможно — отвърна директорът, а като видя въпросителния ми поглед, добави: — Спят зимен сън. Да знаете какви грижи имахме с аклиматизацията им и се страхувах, че няма да можем да запазим нито един жив екземпляр, но за щастие витаминозната диета, която нашите учени разработиха, даде превъзходни резултати.\n— Да, а какви са всъщност тези животни?\n— Мухи. Харесват ли ви курдлите?\nГледаше ме с особен, изпълнен с очакване поглед, затова отговорих, като се стараех да придам на гласа си неподправен ентусиазъм:\n— О, много ми харесват, ужасно мили създания!\n— Добре. Ще отидем при тях, но най-напред ще ви помоля да почакате малко.\nВърна се веднага с омотано около кръста си алпийско въже и ме заведе до мястото, където бяха затворени курдлите, заобиколено със стена, висока деветдесет метра. Отвори вратата и ме пусна напред.\n— Вървете спокойно — каза той, — моите курдли са съвсем питомни.\nОгледах изкуствената оргамада, където пасяха шест или седем курдела, превъзходни екземпляри на големина около три хектара. Като чу гласа на директора, най-големият се доближи до нас и подложи опашката си. Директорът се покатери върху нея, повика ме с жест и аз го последвах. Когато наклонът стана много голям, той размота въжето и ми даде да препаша единия му край. Катерихме се вързани един за друг около два часа. На върха на курдела директорът седна безмълвно, явно развълнуван. Мълчах, защото исках да уважа чувствата му. След известно време той каза:\n— Не е ли прекрасна гледката оттук?\nНаистина, пред нас лежеше почти целият Етотозитам с неговите кули, храмове и мазностъргачи. По улиците се движеха минувачи, малки като мравки.\n— Явно курдлите са мили за вас същества? — попитах тихо, като виждах как гали нежно животното по гърба.\n— Обичам ги — каза просто директорът и ме погледна в лицето. — Курдлите са люлката на нашата цивилизация — добави той и след кратък размисъл продължи. — Някога, преди хилядолетия, не сме имали нито градове, нито великолепни къщи, нито техника, нито резерви… Тогава тези кротки, могъщи същества са ни отгледали и спасили в тежките периоди на срумовете. Без курдлите нито един ардрит нямаше да доживее до днешните прекрасни дни, а ето че сега са станали ловна плячка, унищожават ги и ги тормозят — каква ужасна, черна неблагодарност!\nНе смеех да го прекъсна. Като надмогна след малко вълнението си, той продължи да говори:\n— Как мразя тези ловци, които се отплащат за доброто с подлост! Видяхте ловните реклами, нали?\nЗасрамен дълбоко от думите на директора, треперех при мисълта, че можеше да разбере за моята скорошна недостойна постъпка. Нали със собствените си ръце бях убил по време на лов един курдел. Попитах с желание да го отвлека от така деликатната тема на разговора:\n— Наистина ли им дължите толкова много? Не знаех…\n— Как така не знаете? Ами че курдлите са ни носили в утробата си двадесет хиляди години. Нашите прадеди са живеели в тях, мощните им брони са ги пазели от градушките убиващи метеори и така са станали това, което сме сега — разумни същества, красиви и светещи в тъмнината. Не знаехте ли тези неща?\n— Аз съм чужденец… — прошепнах и се заклех мислено никога вече да не вдигам ръка срещу курдел.\n— Е да, да… — отвърна, без да ме слуша директорът, и стана. — За съжаление трябва да се връщаме, чакат ме неотложни задължения…\nОт зоологическата градина отидох с еборет до ГАЛАКС, където трябваше да ми оставят билет за едно следобедно представление.\nВ центъра на града отново се чуваха гръмки взривове, все по-силни и по-чести. Над покривите се издигаха стълбове огън и дим. Като виждах, че никой от пешеходците не обръща на това никакво внимание, мълчах, докато еборетът не спря пред ГАЛАКС. Дежурният служител ме попита дали съм харесал зоологическата градина.\n— Разбира се, много е хубава — отвърнах аз, — но… мили Боже!\nЦелият ГАЛАКС подскочи. Двете отсрещни административни сгради, които се виждаха през прозореца като на длан, се разхвърчаха във всички посоки от ударил ги метеор. Оглушах и полетях към стената.\n— Няма нищо страшно — каза служителят. — Ако постоите при нас по-дълго, ще свикнете. Моля, вашият би…\nТой не довърши. Блясък, гръм, вдигна се прах, а когато се разнесе, вместо моя събеседник видях огромна дупка в пода. Стоях като вкаменен. Но за по-малко от минута няколко ардрити с комбинезони заковаха дупката и докараха ниска количка с голям пакет. Когато го разопаковаха, пред очите ми се появи чиновникът с билет в ръка. Той изтръска от себе си остатъците от опаковката и като се настани на закачалката, каза:\n— Вашият билет. Казах ви, че няма нищо страшно. При необходимост дублират всеки един от нас. Чудите се на нашето спокойствие ли? Ами че това продължава тридесет хиляди години, свикнали сме… Ако искате да обядвате, ресторантът на ГАЛАКС вече работи. Долу, вляво от входа.\n— Благодаря, нямам апетит — отвърнах аз и като се олюлявах леко, излязох сред постоянните взривове и бумтежи. Изведнъж ме обзе гняв.\nНяма да видите уплашен човек! — мина ми през ума и като си погледнах часовника, казах на еборета да ме закара до театъра.\nПо пътя един метеор го разби на парчета, затова се качих в друг. На мястото, където вчера се издигаше сградата на театъра, имаше димящи развалини.\n— Връщате ли парите за билетите? — попитах стоящия на улицата касиер.\n— Не. Представлението ще започне навреме.\n— Как така навреме? Нали метеорът…\n— Има още двадесет минути — посочи ми касиерът часовника си.\n— Ще бъдете ли така любезен да не стоите пред касата! Искаме да си купим билети! — извикаха няколко от стоящите на опашката, която се беше образувала зад мене. Вдигнах рамене и се дръпнах настрани. В същото време две големи машини товареха останките и ги откарваха. След няколко минути площадът беше почистен.\n— На открито ли ще играят? — попитах един от чакащите, който си вееше с програмата.\n— Нищо подобно! Предполагам, че всичко ще бъде нормално — отвърна той.\nМлъкнах ядосан, като си помислих, че ме прави на идиот. На площада дойде голяма цистерна. От нея изляха смолиста мазнина, която светеше рубинено и образува голяма купчина. Веднага пъхнаха в кашевидното разжарено вещество тръби и започваха да вкарват в него въздух. Кашата се превърна в балон, който се надуваше с шеметна бързина. След минута представляваше точно копие на театралната сграда, само че съвсем меко, защото се люлееше от подухването на вятъра. През следващите пет минути новонадутата постройка се втвърди. В същия миг един метеор разруши част от покрива. Затова надуха нов покрив и потоци зрители нахлуха вътре през широко отворените врати. Като заех мястото си, забелязах, че е още топло, но това беше единственото свидетелство за скорошната катастрофа. Попитах съседа си каква беше кашата, от която построиха наново театъра, и научих, че това е прочутата ардритска строителна мазнина.\nПредставлението започна с едноминутно закъснение. Когато гонгът удари, зрителната зала потъна в мрак и заприлича на огнище, пълно с гаснещи въглени, но в замяна на това актьорите засияха възхитително. Играеха някаква символично-историческа пиеса и, честно казано, не разбрах много от нея, още повече че доста неща се представяха с цветни пантомими. Първото действие се развиваше в един храм. Няколко млади ардритки кичеха с цветя статуята на Друма и пееха за мъжете, които обичат.\nИзведнъж се появи кехлибарен жрец, който изгони момичетата с изключение на най-красивото, прозрачно като изворна вода. Жрецът го затвори в статуята. Пленницата извика с песен любимия си, който се втурна и изгаси стареца. В същия миг един метеор унищожи тавана, част от декорите и героинята, но от суфльорската будка веднага избутаха нейно копие, толкова бързо, че ако някой точно в този момент се е изкашлял или е премигнал с очи, сигурно не беше забелязал нищо. След това влюбените решиха да се оженят. Действието свърши като търкулнаха жреца в една пропаст.\nКогато след антракта завесата се вдигна, видях изящното кълбо на съпрузите и тяхното потомство, което се търкаляше буйно ту в една, ту в друга посока под звуците на музика. Появи се един прислужник и съобщи, че неизвестен благодетел е изпратил на съпрузите снопче сепулки. И наистина, на сцената внесоха огромен сандък, чието отваряне гледах със затаен дъх. Когато повдигнаха капака, нещо ме удари страшно силно по темето и изгубих съзнание. Съвзех се на същото място. На сцената вече не говореха за сепулките, там сред трагично светещите деца и родители сновеше угасеният жрец и ругаеше ужасно. Пипнах главата си — нямаше подутина.\n— Какво стана с мене? — попитах шепнешком съседката си.\n— Моля? А, един метеор ви смачка, но не сте изгубили нищо от представлението, защото онези двамата играха безобразно. Скандално е обаче, че за вашата резерва трябваше да пращат чак до ГАЛАКС — прошепна в отговор любезната ардритка.\n— Каква резерва? — попитах, като почувствах, че ми причернява пред очите.\n— Ами че вашата…\n— А къде съм аз?\n— Как така къде? В театъра. Лошо ли ви е?\n— Аз ли съм резервата?\n— А къде е този, който беше тук преди това?\nСедящите пред нас започнаха да шъткат силно и моята съседка млъкна.\n— Една дума, моля ви, госпожо — прошепнах тихо, — къде отиват тези… е… вие знаете…\n— Тихо! Какво има? Не пречете, ако обичате! — обаждаха се все по-силно от разни посоки. Оранжев от гняв, моят съсед започна да вика разпоредителите. Изскочих навън полузамаян, върнах се с първия еборет в хотела и се огледах внимателно в огледалото. Вече се бях поокуражил малко, защото изглеждах съвсем като преди, но като се взрях по-старателно, направих ужасяващо откритие. Ризата ми беше облечена наопаки, а копчетата закопчани както дойде — явно доказателство, че тези, които са ме обличали, нямат никакво понятие от земни дрехи. На всичко отгоре изтръсках от чорапа си парче останала в бързината опаковка. Дъхът ми спря. Телефонът внезапно звънна…\n— Търся ви вече за четвърти път — обади се момичето от КККС, — професор Зазул иска да се видите днес.\n— Кой? Професорът ли? — повторих аз, като събирах с най-голямо усилие мислите си. — Добре, а кога?\n— Когато пожелаете, може и веднага.\n— Тогава отивам при него още сега! — реших се внезапно аз. — И… моля да ми приготвите сметката.\n— Отивате ли си вече? — учуди се момичето от КККС.\n— Да, налага се. Не се чувствам добре! — поясних и оставих слушалката.\nПреоблякох се и слязох долу. Под въздействието на последните събития казах адреса на професора, без дори да трепна, макар че един метеор направи хотела на парчета точно когато сядах в еборета. Професорът живееше в един краен градски квартал, сред приятно сребреещи възвишения. Спрях еборета доста далече от дома му, щастлив да се поразходя след нервното напрежение през последните часове. Вървях по пътя и видях нисък стар ардрит, който караше без да бърза нещо като количка с капак. Той ме поздрави учтиво и аз му отвърнах. Тръгнахме заедно. Зад завоя се показа живият плет, разположен около дома на професора. Оттам към небето се издигаха разпокъсани облаци дим. Ардритът, който вървеше с мене, се спъна и тогава под капака се чу глас:\n— Стигнахме ли?\n— Не още — отвърна ардритът с количката.\nТова малко ме учуди, но не казах нищо. Когато наближихме заграждението, бях удивен, че димът се издига от мястото, където би трябвало да се намира домът на професора. Казах това на ардирта с количката и той кимна с глава.\n— Да, падна метеор, долу-горе преди четвърт час.\n— Какво!!! — извиках поразен. — Но това е ужасно!\n— Сега ще дойде мазницата — отвърна ардритът, — никога, да ви кажа, не бързат за крайните квартали. Друго нещо сме ние.\n— Стигнахме ли? — чу се отново предразнелият гласът от количката.\n— Не още — каза ардритът и се обърна към мене. — Ще бъдете ли така любезен да ми отворите вратичката?\nНаправих това машинално и попитах:\n— И вие ли отивате при професора?…\n— Да, докарах резервата му — отвърна ардритът и се залови да вдига капака. Със затаен дъх видях старателно овързан голям пакет. На едно място хартията беше скъсана и оттам гледаше живо око.\n— При мене ли идвате… а… при мене ли идвате — захриптя старчески глас от вързопа, — аз сега… ей сега… заповядайте в беседката…\n— Д… да… веднага отивам… — отвърнах. Ардритът подкара товара си по-нататък, а аз се обърнах, прескочих плета и хукнах с всички сили към летището. След час вече се носех сред звездните простори. Надявам се, че професор Зазул не ми се е обидил за това.\nЧитателите на „Четиринадесето пътешествие“ са прочели и:\n6 Човекът, който прекрачваше граници\n4,5 Човекът от Пацифида\nот Юрий Медведев


Повече от всичко искам истинска любов | Dama.bg - Любимият сайт на всяка дама\n2758 5 мин 11\nНямам нужда от някой, който да е готов да захвърли всичко при проблем, който ще стои до мен и никога няма да се поколебае да ме подкрепи, кой ще бъде съвършен по всякакъв начин, дори когато животът ни нанесе тежък удар. Не ми е нужен някой, който да обещае да казва винаги правилните неща, който никога няма да прави грешки и ще прехапва езика си, когато се караме.\nНе ми трябва някой, който да блести като звезда, който никога не казва нещо грешно, който ме гледа сякаш съм прекрасна. Защото не съм. Изобщо не съм.\nНе ми трябва „идеална“ любов, „невероятни взаимоотношенията“ или този тип връзки, които виждаме само в приказките. Не ми трябва нещо, което да изглежда красиво за останалата част от света, но всъщност да бъде илюзия.\nКогато става дума за любов, всичко, което искам, е истински мъж.\nНе ми трябва да рицар в блестяща броня. Той не трябва да бъде облечен в най-хубавите дрехи или да бъде с прекрасна визия. Той не трябва да изглежда по определен начин, да има определена работа или да има определен статут.\nНе трябва винаги да говори с повишено внимание и загрижен тон. Той не винаги трябва да ме поставя на първо място. Не е нужно да ми купува скъпи неща или да ме води в луксозни ресторанти, за да запази вниманието ми.\nПросто трябва да бъде своята несъвършена версия. Защото ще го обичам такъв какъвто е.\nВиж, за мен любовта не е красива. Не става въпрос за това, че ще имаме нещо, за което светът завижда, нещо което изглежда невероятно, перфектно, извънземно. За мен любовта не е да имам този тип връзка, която никога не избледнява, никога не подлага отношенията ни на изпитание или която винаги е изтъкана от розови нишки.\nЗащото, да бъдем честни, любовта е объркана. Любовта е сложна. Тя, по начало, е предназначена да бъде несъвършена. Защото ние сме несъвършени.\nИ затова за мен няма значение, ако имам „най-доброто“, „безупречното“, „идеалното“. Не искам човек, който винаги върши правилните неща, никога не спори с мен, никога не се компрометира или прави грешки. Не искам да се влюбя в някой, който не е инициативен, който ме кара да се чувствам по начин, който изглежда добре, но не истински.\nИмала съм достатъчно временни връзки, временна любов, която изглежда чудесна на пръв поглед, но ѝ липсва цялата дълбочина и бъркотия на нещо истинско. Не искам да имам нещо, което светът гледа и си казва: „Това е перфектно!“. Но перфектното е надценено. Аз искам нещо истинско!\nИскам човек, който да спори с мен, човек, който ще прави грешки, човек, който ще се провали, ще падне и ще започне отначало начинанието си. Искам човек, който ме провокира да стана по-добра, човек, който вярва в мен, но знае, че винаги има какво да се подобри у нас.\nИскам човек, който ще бъде уязвим с мен, който ще изповяда най-мрачните му тайни и страхове. Искам човек, който може да ми каже какво мисли, дори ако това ще ме разстрои или няма да се съглася.\nИскам човек, който има сериозни намерения и силни чувства към мен.\nНе искам супергерой, очарователен принц, спасител. Не искам нищо друго освен несъвършена душа, която да преплете ръцете и душата си с моите.\nИ искам да се подкрепяме, да се развиваме, да се провокираме и да се обичаме повече от всичко на света!\nНай-трудно е да запазиш любовта...\nЙоанна Коларова 06.02.2018\nгерой двойка жена история любов мечта мъж\nСилата на грима: Тя може да се преобрази във всеки герой само с помощта на четката\n1414 2 мин 21


Palms Bet казино ревю 2020 | Спорт и Казино бонус\nonlainkazino.bg / Kazina / Palms Bet\nPalms Bet е сравнително ново онлайн казино, което бързо набира популярност сред феновете на хазартните игри и спортните залози. Онлайн казиното Palms Bet се появява пазара пред 2018 година, когато собственикът на онлайн казиното eCasino.bg спира дейността си и се прехвърля на изцяло новата платформа, която освен казино игри, вече предлага и възможности за спортни залози.\nСлед като подробно разгледахме функционалностите на сайта на онлайн казиното, мобилната му версия, предложенията за Palms Bet казино игри, спортни залози, опциите за Palms Bet плащания и поддържката на клиенти, бихме поставили добра оценка на Palms Bet. Разбира се, не трябва да пропускаме факта, че в сравнение с други свои конкуренти, онлайн казиното е сравнително отскоро на пазара и тепърва предстои да търпи своето развитие, а ние ще продължим да следим този процес.\nКакто вече подчертахме онлайн казиното Palms Bet е сравнително ново на пазара, но компанията е позната да любителите на хазартни игри с физическите си казина от доста по-рано. Игрални зали на Palms Bet може да откриете в няколко големи градове у нас, сред които София, Пловдив, Бургас, Варна, Плевен и Велинград.\nPalms Bet разполага с лиценз в България. Компанията получава свиделството за своите казино игри доста по-рано, още през 2014, а за спортните си залози се сдобива с такова в края на март 2018 г.\nОнлайн казиното Palms Bet предлага богата селекция от казино игри, сред които повече от 250 слот игри, казино игри на живо, игри на маса и бинго. Любители на спортните залози пък имат възможност да избират от повече от 20 000 спортни събития с високи коефициенти.\nСайтът на онлайн казиното Palms Bet е преведен на три езика български, английски и турски, което позволява богато международно участие.\nКакто вече споменахме в началото на изложението, Palms Bet получава лиценза си за казино игри цели 4 години преди този на спортните залози. Този факт не може да бъде пропуснат по време на анализа на дейността на онлайн казиното и съответно не трябва да бъде изненадани, че Palms Bet е водач по брой на слот игри.\nСайтът на онлайн казиното предлага на клиентите си разнообразие от слот игри с различен брой линии, плодове и други на няколко на брой провайдъри. Сред провайдърите на слот игри на Palms Bet са Amatic, EGT, ISOFTBET, CT GAMING и EGYPT QUEST.\nГолям плюс за клиентите на Palms Bet е, че освен залози с реални пари, онлайн казиното предлага и възможност всички слот игри да бъдат тествани безплатно чрез техните демо версии. Така на практика всеки потребител може да се запознае със слот играта, която е грабнала интереса му преди да започне да залага реални пари на нея.\nКакто споменахме още началото броят на казино игрите в сайта на Palms Bet надхвърля 250. За да може по-лесно потребителите да открият желаната от тях, онлайн казиното разполага и с търсачка, която след като въведете наименованието на съответна игра, ще ви отведе директно до нея. Разбира се, дори да не познавате игрите, всяка от тях е придружена с информация за правилата й, така че никой не би следвало да има затруднения с реализирането й. В подраздел в секция Казино пък са извадени най-новите казино игри в портфолиото на компанията.\nОсвен разнообразие от слот игри, Palms Bet има предложения и за игри на маса, които включват рулетка, кено и покер.\nНе са пропуснати и любителите на залози на живо. Онлайн казиното предоставя достъп до някои от най-популярните игри на живо. Селекцията включва Блекджек на живо, Рулетка на живо и Casino Hold’em на живо. Игрите се реализират в реално време с участието на крупие. Те провеждат чрез видео връзка на живо, която е с високо качество. Повече игри са на английски, но в платформата на Palms Bet, може да откриете стаи и на други езици. При игрите на живо всички талони се обработват незабавно и печалбите се изплащат на мига.\nСлед през 2018 г. компанията получава лиценза си за спортни залози, тя насочва всичките си усилия в развитието си в тази сфера на залозите, която в последните години е много популярна не само сред българската, но и сред чуждестранната аудитория.\nСайтът на онлайн казиното има отделна секция спорт, която предлага на клиентите да направят залози за над 20 000 спортни мероприятия в различни области.\nМоже би никого няма да изненадаме, като кажем, че най-много са опциите в раздел Футбол. Там всеки потребител може да прави различни залози като например за краен резултат, резултат от първо или второ полувреме, брой голове по време на срещата, картони, корнери и други.\nОсвен за най-популярните спортове, каквито са футбол, волейбол, баскетбол и тенис, клиентите на онлайн казиното може да залагат и на съвсем не толкова популярни сред любителите на спортни залози, каквито са смените бойни изкуства, хокей на лед, футзал, хандбал и други. Разбира се, Palms Bet следва тенденциите и при по-популярните спортове предоставя повече възможности за залози.\nНа сайта на онлайн казиното, освен на традиционните, може да залагате и на виртуални спортове.\nВ процеса на развитието на спортните си залози, Palms Bet не е пропуснал и друга важна тенденция, а именно внедряването на възможност за спортни залози на живо.\nНа сайта на онлайн казиното има цяла секция, озаглавена На Живо, която се намира непосредствено до секция Спорт. При спортните залози на живо предложенията също съвсем не са малко. Може да откриете залози на живо за различни първенства в областта на Футбола, Волейбола, Баскетбола, Тениса, Тениса на маса и други. Има дори предложения за залози на живо на електронни спортове, като например Dota. Може да направите и своя собствена селекция на любимите си събития, така че те да се появяват най-отгоре при влизането в тази секция.\nМалък минус за Palms Bet е, че онлайн казиното не предлага пряко излъчване на сайта на съответните срещи. Но все пак клиентите на казиното, може да открият статистика за всеки един от мачовете.\nГолям плюс на Palms Bet пък е опцията Cash Out, която дава възможност потребителят да затвори залога си преди неговия край и по този начин да си осигури печалба или поне да намали загубите си.\nОсвен добри коефициенти при залозите, които вече коментирахме по-рано в ревюто, онлайн казиното предоставя възможност потребителите му да се възползват и от различни Palms Bet бонуси.\nНачалният Palms Bet бонус в секция Спорт е 100% до 200 лв. Той може да бъде получен от новорегистрирани потребители, след направен стартов депозит.\nНаправете регистрация в Palms Bet\nНатиснете Депозит в основното маню\nПримете 100% до 200 лв офертата\nСлед като довършите успешно депозита, той ще се начисли автоматично в сметката ви\nТрябва да направите квалифициращи залози на стойност 5 пъти депозита плюс бонуса за да може да изтеглите печалбата\nПериод на разиграване на бонуса е 60 дни\nНачалният Palms Bet бонус в секция казино е 100% до 100 лв. Той може да бъде получен от новорегистрирани потребители, след направен стартов депозит.\nСлед регистрация в Palms Bet направете първият си депозит\nПриемете офертата от 100% до 100 лв.\nСлед успешно депозиране бонусът автоматично ще се начисли във вашата сметка\nВалиден само за нови клиенти и само в секция Казино под рездел Слот\nЗа да се квалифицирате трябва да разиграете депозита плюс бонуса 20 пъти.\nСрок за разиграване на бонуса е 30 дни\nPalms Bet не забравя и своите вече регистрирани и редовни клиенти, за които дори има разработена лоялна програма. Лоялната програма на Palms Bet дава възможност на всеки клиент да онлайн казиното да събира точки в профила си, без значение дали залага на казино игри или в секция Спорт и след това размени събраните от него точки за ваучери или бонуси. Друга особеност на лоялната програма е, че колкото повече точки събирате, толкова по-високо се изкачвате във ВИП програма и съответно получавате още по-добри условия.\nPalms Bet предлага още бонус презареждане при спортни залози и слот джакпот.\nОнлайн казиното се отличава сред своите конкуренти и с това, че дава възможност за бонуси без предварителен депозит. Ако се регистрирате и познаете точния резултат от някой от мачовете в секция Спорт, може да спечелите 50 лв. Бонус от 50 лв. може да получите и ако препоръчате онлайн казиното на свой приятел и след това той се регистрира в него.\nPalms Bet често актуализира промоционалните си предложения и добавя нови бонус игри, така че ви съветваме периодично да проверявате секцията Промоции на palmsbet.\nПодобно на дизайна на сайта, мобилната версия на онлайн казиното Palms Bet също е много опростена и адаптирана, както за Android, така и за IOS. Без значение от големината на телефона ви и резолюцията ни дисплея му, мобилната версия на Palms Bet ще се отвори еднакво добре, така че да имате достъп до всички нейни функционалности. Както при десктоп, така и при Palms Bet мобилна версия са достъпни всички опции за залози в секциите на онлайн казиното.\nДо момента няма разработено специализирано приложение за онлайн казиното. Единственото, което ще откриете, ако напишете Palms Bet в своя App Store или Google Play Store, е апликацията Palms Bet Зали, която включва нови, свързани с казиното и физическите локации на игралните зали по градове.\nPalms Bet плащания\nЗа да удовлетвори нуждите на своите клиенти, онлайн казиното предлага широка селекция от варианти за Palms Bet плащания. Може да направите депозит в акаунта си или да изтеглите сума от него, като използвате най-популярните банкови карти, чрез инструмента за виртуални разплащания Skrill или в касите на ePay и EasyPay. PalmsBet плащания може да се правят и чрез Cashterminal. Може да заложите и на стандартен банков превод, но имайте предвид, че при него има няколко дни забавяне при получаването на парите, което може да доведе и до забавяне на захранването на акаунта ви.\nВсички методи за Palms Bet плащания са:\nМинималният депозит, който може да направите в акаунта си е 10 лв, а минималната сума, която може да изтеглите е 30 лв.\nОнлайн казино PalmsBet предлага надеждна поддръжка на клиенти. Ако имате въпроси или проблеми, може да се свържете със съпорта на казиното денонощно чрез имейл, чат на живо или по телефона. Най-бързата връзка се осъществява чрез чат с някого от екипа, който незабавно отговаря на питането ви.\nЧат на живо 24/7 може да бъде започнат през формата в секция Свържи се с нас.\nЗа телефонно обаждане е необходимо да попълните формата на сайта, като оставите ваш коректен телефон, след което някой от екипа ще се свърже с вас.\nМалък избор на Live казино


Задава ли се „голяма война“ в Близкия изток? - Свят - DarikNews.bg\nПогледът на руската преса\n9 януари 2020 09:45\nИранските ракетни удари по бази на Ирак, в които са разположени американски войници, поставят региона "на ръба на голяма война", смята политологът Фьодор Лукянов, цитиран в руското издание "Взгляд".\nТехеран заяви, че нападенията са предприети в отговор на убийството на иранския генерал Касем Солеймани в петък при въздушен удар на САЩ.\nРуският експерт прогнозира в Телеграм, че американският президент Доналд Тръмп може "да се ограничи със също така ритуални действия и бойни викове или да вдигне градуса на възмездието". "Това е крайно хлъзгав път, когато все по-малко неща зависят от волята на един или друг политик", коментира Лукянов. Според него, "щом си глава на една страна хегемон с традиции агресивно да утвърждава своите интереси, на практика няма как да се задържиш извън войната".\nИранският постоянен представител в ООН: Убийството на Солеймани е "равносилно" на война\nУдарът на Техеран имаше главно геополитически ефект. Съзнателно бяха обстреляни обекти, където нямаше иракски, нито американски военни. Това даде на Тръмп възможност веднага да заяви, че "всичко е наред" и да получи "отсрочка", за да подготви по-премерен отговор на действията на иранците, пише в. "Росийская газета".\n"Събитията около Иран демонстрираха на онези страни, които все още имат страстно желание да се сдобият с военни бази на САЩ на своя територия, че наличието им вече не е синоним на сигурност. По-скоро обратното", добавя московският официоз.\nХаменей: Ударихме шамар на американците, но военен удар не е достатъчен\nСлед ракетната атака президентът на САЩ се отказа от военна операция срещу Иран, но в отговор обяви нови икономически санкции срещу Ислямската република, пише "Росийская газета" в друг материал.\nСпоред руския ежедневник "Тръмп нямаше да е Тръмп, ако не бе се опитал да използва създадената от него самия най-остра външнополитическа криза, откакто се намира в Белия дом, за изцяло вътрешнополитически цели и в контекста на предстоящите през ноември президентски избори в САЩ".\nТръмп няма да бомбардира културните богатства на Иран\nПо думите на Тръмп "ракетите, изстреляни срещу нас и съюзниците ни миналата нощ, са били платени с пари, предоставени от предишната администрация" в Щатите, посочва изданието. То нарича и други критики, отправени от президента републиканец, "открит намек за външнополитическите пропуски на неговия предшественик Барак Обама" - демократ, чийто съпартиец се очаква да бъде основен съперник на Тръмп в предстоящите избори.\nНито през управлението на Обама, нито на друг някой президент след Франклин Рузвелт, през чийто мандат японците нападнаха Пърл Харбър, обаче военни бази на САЩ не са били нападани от друга държава. "Но непредсказуемият и слабо предвидим лидер на САЩ предпочете да премълчи това в обръщението си към нацията", допълва "Росийская газета".\n"Кризата около Иран се насочи към военен сценарий", заявява в заглавие в. "Независимая газета".\n"Иран обоснова последните си нападения с Устава на ООН, който дава право на самоотбрана. Няма обаче как да не забележим, че станалото поставя под голям въпрос суверенитета на Иран и правото му да води независима външна политика", се казва в коментара.\nСАЩ отказа виза на иранския външен министър за среща в ООН\nИран притежава значителен военен потенциал и при желание би могъл да изстреля по американците не 20, а 200 ракети. Обаче не го направи, защото няма интерес конфликтът да ескалира сериозно, заявява пред в. "Комерсант" анализаторът Руслан Пухов.\nСпоред наблюдателката Юлия Свешникова обаче Техеран няма да спре дотук, защото иска "не само да удари американски обекти, но да нанесе удар по гордостта на САЩ".\nВ самите Щати действията на Тръмп спрямо Иран предизвикват противоречиви оценки. Според анкета на Хъфингтън пост и Югав 43 на сто от американците подкрепят ликвидирането на генерал Солеймани, а 38 на сто са против. Четирийсет процента подкрепят общата иранска политика на държавния си глава, а против са 46 на сто. А почти половината жители на САЩ смятат, че Доналд Тръмп няма ясна стратегия в отношенията с Ислямската република, допълва "Комерсант".\nБъдещето на Близкия изток зависи от избирателите на Тръмп, пише в. "Известия". Според експерти на всекидневника развитието на ситуацията ще бъде до голяма степен повлияно от хода на предизборната надпревара и "от желанието на американския електорат да започне война".\nАко сега Вашингтон удари по Иран, ще започне мащабна война, която ще прекрои Близкия изток. Ако американците обаче "изтърпят" сегашната иранска атака, ще може да се избегне по-нататъшна ескалация на конфликта, смята ориенталистът академик Виталий Наумкин.\n"Колкото и да е парадоксално, това ще отвори път към преговори между Вашингтон и Техеран. Иранците заявиха, че не желаят (да разговарят) с некомпетентното ръководство на САЩ, но могат да водят диалог по канали за свръзка с ограничен достъп - чрез Оман, Швейцария или чрез Русия", прогнозира експертът.


Кирил Рашков отървал данъци по давност | webcafe.bg\n04.10.2011, 10:40 (обновена 04.10.2011, 13:59)\nПрез септември 2010 г. при обща проверка Кирил Рашков и съпругата му Костадинка били селектирани като рискови заради притежание на имущество над 500 000 лв.\nВнукът на Кирил Рашков - Кирил-младши, е задържан за 72 часа с прокурорско постановление, съобщиха от Окръжна прокуратура - Пловдив. В понеделник той се предаде сам в пловдивската полиция.\nОт обвинението припомнят, че на 3 октомври т. г. в районната прокуратура в Асеновград е постъпила преписка от органите на МВР по жалба на Веселин Христов за отправени спрямо него на 23 септември закани за убийство от Кирил Ангелов Рашков.\nСпоред жалбоподателя Христов, по чието оплакване е арестуван и самият Кирил Рашков, заплахата е отправена минути преди да бъде прегазен 19-годишният Ангел от Катуница. Веселин Христов е калеко на убитото момче.\nНа 3 октомври е образувано досъдебно производство, като срещу Рашков-младши е повдигнато обвинение за отправена закана за убийство. На 2 октомври той бе обявен за общодържавно издирване, а ден по-късно се предаде сам.\nТри уволнения на данъчни инспектори и отстранени общински служители ще има тези дни заради непотърсени задължения на ромския бос Кирил Рашков, пише "24 часа".\nВчера е приключила вътрешната проверка за това дали над Цар Киро е имало данъчен чадър. Установено било, че през септември 2010 г. при обща проверка на прокуратура и данъчни той и съпругата му Костадинка били селектирани като рискови заради притежание на имущество над 500 000 лв.\nИнспектори от Пловдив направили пълна проверка на собствеността, от която станало ясно, че имотите са придобити в края на 90-те години, но за тях не са плащани данъци.\nТе обаче преценили, че давността за задълженията е изтекла и че една ревизия няма да вкара в бюджета съществени суми. Единствено за автомобил S-класа за 200 000 лв. можело да се хване давностен срок.\n"Няма да коментирам текущи проверки", категоричен бе вчера шефът на НАП Красимир Стефанов. Божана Илиева от пресцентъра на НАП-Пловдив, обаче съобщи за радио "Фокус", че НАП търси нарушения в работата на данъчните, проверявали имотите на Кирил Рашков през миналата година. Софийски екипи на НАП ревизират и 12 физически лица и 6 фирми, свързани с Цар Киро и роднините му.\nЗадържаният заради заплаха за убийство Рашков не е обжалвал решението на районния съд в Асеновград да го остави за постоянно в ареста, съобщи "Фокус" като се позова на източници от Съдебната палата в Пловдив.\nРашков беше арестуван след като жителите на Катуница Веселин Христев и Иванка Петрова бяха подали жалба, че ги е заплашвал със смърт. Оплакването е подадено в деня, който завърши със смъртта на 19- годишния Ангел Петров, прегазен от близки на Рашков. Последваха размирици, а седмица по-късно Рашков беше задържан.\nДнес трябваше да се състои делото в Окръжния съд в Пловдив за мярката му за неотклонение, ако беше обжалвал. На първата инстанция Рашков поиска по-лека мярка за отклонение и се позова на влошеното си здраве.\nOще: данъци кирил рашков


Бременната съпруга на Део, Мариана: Пазя се, имам здравословен проблем – Вихра Петрова\n1 min840by vihra\nБременната съпруга на Део – Мариана Станчева, разкри, че има здравословен проблем, за който не е знаела и първородният им син Борислав буквално е дар от Бога.\n„Още, когато родих Боби, знаех, че искам да имам и второ дете. Малко трудно се получи, защото се оказа, че имам проблем със съсирването на кръвта. При първата бременност не знаех за този наследствен фактор, но пък всичко мина много лесно. Боби е бил буквално дар от Бога, защото при този проблем може да се стигне и до фатален край за бебето. Сега се пазя повече. Очаквам го с нетърпение. Само ако може да не бърза… Да изчака още два месеца“, казва Мариана в откровено интервю за сайта „Малчовци“.\nСтанчева сподели, че е много щастлива, че 2-годишният Боби е здрав и с бебето всичко е наред, както и че Део има стабилна работа и всичко, което са искали се развива по план. Станчева не крие, че тя е по-строгият родител спрямо Боби. Опитва се да го научи на търпение и го подготвя за новото предизвикателство – бебето.\nТя споделя и за трудностите си през годините заради различния ѝ цвят на кожата. Наложило ѝ се да смени 4-5 училища, за да намери точното място за себе си. Мариана разказва, че сме нетолерантни хора и тя неведнъж се е сблъсквала с неприятно отношение. Дори родителите ѝ се разделили заради това, че семействата им не можели да приемат различията им.\nPrevious Previous post: Задочната война на топ гримьорите Кулагин и Цецо Андреев продължава\nNext Next post: Светът е достигнал най-ниското ниво на щастие


Предложение: 5-звездни хотели да приемат болни с коронавирус - Туризъм\nМестата, предложени от бранша, ще бъдат използвани за настаняване на спешни и болни пациенти и семейства под карантина\nOFFNews Последна промяна на 04 ноември 2020 в 12:27 2105 1\n„Голяма верига заяви готовност да приема пациенти с COVID-19, ако се наложи. Става въпрос за 5-звездни хотели. Ние обаче се обединихме около идеята това да са места за настаняване с 2 и 3 звезди, за да им се помогне”, това обяви вицепремиерът и министър на туризма Марияна Николова в ефира на Нова телевизия и уточни, че разходите ще бъдат поети от държавата.\nПо думите ѝ идеята е тези хотели да се използват за подсигуряването на здравната система, за да не се налага изграждането на полеви болници, при положение, че имаме свободна леглова база. Местата, предложени от бранша, ще бъдат използвани от здравните власти за настаняване на спешни и болни пациенти, както и на семейства под карантина. Разходите за това ще бъдат поети от държавата, обясни Николова.\nТя се обяви за балансиран подход между спазването на мерките и възможността хората да имат доходи по време на пандемия и възрази срещу думите на държавния глава Румен Радев, че правителството е в безпомощно състояние.\nвицеприемиер карантина Марияна Николова настаняване на болни туризъм хотели\n04.11 2020 в 12:59\nМоже и да има хляб в идеята, но тези министри не си ли приказват помежду си? Тази говори, че няма да бъде оставен болен без легло, а здравният казва, че легла има, а няма лекари и сестри. В този случай тези хотели ще заместят домашното лечение, а не болничната помощ. Ако е въпроса да се отчита дейност - пиши го, но дали ще има полза от това не е ясно.