Заглавие: Коридорите Пет Яну 04, 2013 5:26 pm\nБяха тънки и дълги. Трудно се разминаваха повече от двама човека. Като цяло бяха по-скоро тъмни, отколкото светли. Стените бяха облепени с бежови тапети, на които липсваше каквато и да е украса.\nЗаглавие: Re: Коридорите Пет Яну 04, 2013 5:36 pm\nУченическа база? Виж ти. Значи тук се обучават всички онези убийци и онези дето размятат ръце и крака като полудели. Интересно. Определено щеше да е забавно. Покрай тъмната енергия, която усещах в себе си, можех да предположа, че ставам само за едно от двете, а именно убиец. А дали бях способна да отнема човешки живот? Нещо ми подсказваше, че съм го правила доста често. Може би повече отколкото е трябвало. Значи смъртта не е проблем. Идеално!\nВлезнах леко несигурно в комплекса и почнах да се лутам. Тези коридори не можаха ли да ги направят малко по-широки? Не, че нещо, ама...\nДокато вървях и оглеждах различните стаи нещо или по-скоро някой се блъсна в мен, толкова рязко, че и двамата паднахме на земята по задници.\n-Внимавай къде вървиш, бе! - извиках се и погледнах напред. Ау....Пред мен стоеше един, как да се изразя. привлекателен чернокос мъж с кърваво червени очи. Яко.\nТой се изправи и ми подаде ръката си.\n-Моля, мон шери, нека ти помогна.\nБях намръщена, поглед, който показваше отрицание.\nПоложих длани на пода и се изправих.\n-И все пак нека се реванширам, за това, че те блъснах.\nИзтупах дънките си и го погледнах. Да, беше хубав, ама тоя начин на говорене беше странен. Използваше някакви непознати думи от време на време. Сигурно е някакъв диалект.\n-Можеш да ми кажеш как да стана част от това....от това.\n-Асасин ли си?\n-Все още не.\nМъжът ме изгледа с някаква мазна усмивка. Ама, че натегач.\n-Кабинета ни е в края на коридора. За жалост сега излизам, но колежката ми е там. Търси Блъд, кажи й, че Франсоа Миньон те праща, бел....\nИдеше ми да повърна.\nПодминах го като малка гара и продължих по пътя си. Усещах погледа му забит в гърба ми, който след малко изчезна.\nЗаглавие: Re: Коридорите Пон Яну 21, 2013 11:03 am\nАко трябва да съм честна, излагациите на съквартиранта ми вътрешно ме забавляваха. Не, защото аз изпъквах. последното, което исках е да се правя на някой редовен зубър. Но желанието ми за сила и мощ беше голямо и нямаше да губя време. Колкото по умела, толкова по-голяма власт щях да имам над света. А за това си струва да се мъчиш.\nА сега, тази жена, която все още твърдя, че се държи прекалено интимно с мен, поради една или друга причина, които не ме интересуваха особено, ми предлагаше компанията си. Явно пренебрегваше чисто професионалните отношения между ученик и учител. Какво, искаше да се сприятелим ли? Това нямаше как да стане. Най-малкото не й вярвах. Не вярвах на никого, но какво пък. Без това нямах особени планове, а и до някъде ми беше интересно какво ще роди малкият й мозък. Току виж ме изненадала.\n-Каква ти е идеята? - попитах сухо, без да й давам голям диапазон на емоции, но напълно достатъчен, че да поеме инициативата.\nЗаглавие: Re: Коридорите Пет Фев 01, 2013 5:15 pm\nСтените в стаята й някак я задушаваха и Рен си представяше как се стесняват около тялото й докато костите й започнат да тракат и пукат под натиска. Теоритично не беше възможно, но пък кой знае вече какво точно може или пък не.\nИзглеждаше леко умопопъркана размотавайки се, до протриване на пода, из коридорите. Беше обиколила няколко пъти пространството, стигайки до изходната си позиция, и след също толкова нахълтвания в произволни стаи вече нямаше такова неудържимо желание да разгледа мястото. Можеше да го разучи и с подходяща карта ако се докопаше до подобно нещо. Да сложи ръчички върху каквата и да било карта винаги й се струваше сякаш е получила подранил подарък за някой голям празник. В чантата, небрежно провиснала на едното й рамо, се спотайваха доста нейни скици на това, което тя наричаше карти. Скици, архитектурни планове, географски карти, схеми на подземия. Нямаше да е зле да си разграфи и този град с любими точки. Някоя таверна, оръжеен магазин, пазарче с билки и химикали. Определено трябваше да си зареди колекцията от полезни нещица. Никога не знаеш какво ще ти потрябва, а най-малко защо ще ти е нужно. Най-добър съвет на годината?! Хора, имайте от всичко... по доста.\nСега оставаше само да реши какво точно иска да прави вместо да кръжи по коридорите и да си трие стъпалата с настилката. Като нищо да започне да оставя кървави дири и направо да се залепи табела на гърба с надпис: Моля те, наръгай ме!\nО, Райден не си правеше илюзии, че някой няма да се пробва ей така за спорта. Залагаше си живота, буквално, че в това място няма един психически нормален човек, включително и тя самата. Иронично...\nЗаглавие: Re: Коридорите Пон Фев 04, 2013 4:43 pm\nВратата зад гърба й се трясна с онзи тътеноподобен звук, за който си убеден, че ще разбуди и мъртвите, но все пак не си успял да потрошиш невинното парче дърво. Райден не си прави труда да се оглежда, да го дебне, да му поставя клопки или дори да се чуди къде по дяволите може да бъде, проклетия кретен. Нямаше да бъде достатъчно ефективно и определено можеше да не доведе до желания резултата, а той в случая беше просто да намери въпросния индивид. За разлика от всички пъти, когато обмисляше всичко добре и в детайли сега просто застана, като колона, насред коридора, постави ръце на талията си и се приготви да крещи така, че да я чуят и боговете.\n- Дъст, копеле проклето, домъкни си шибания задник или дано имаш фантазия да си представиш какво ще ти се случи!\nДланите й образували фуния покрай лицето й допълнително усилиха достатъчно гръмоглесния й глас. Който си мисли, че хората с нежен и мег глас не могат да крещят, моля да премисли или да попита стените в този коридор.\nНервните тропоти на левия й крак изпълваха натрапчивата тишина, която липсата на красъка й остави.\nЯвно имаше време да измисли точно как да си го върне. Имаше цялото проклето време на света и това си беше предизвикателство пред изобретателността й. Поне не беше някоя от обеците с прах в капсулка. Щеше да си струва да види как дланите го сърбят сякаш нещо го яде жив или кожата му се бели на ленти от ръцете. Жалко.\nЕдно беше сигурно. Щеше да го намери, а до тогава можеше да се подготвя. Дали имаше къде да зарови тялото, ако нещата нагазиха още по-дълбоко в тинята?\nЗаглавие: Re: Коридорите Пон Фев 04, 2013 5:07 pm\nЕй от такова животно всеки бяга. Разгневената жена. Какво по-лошо от нея? Всъщност има. Разгневена жена с открадната обица. За повечето от тях бижутата са изключително важни и липсата им ги кара да се държат по-неадекватно, отколкото когато са в цикъл, бременни, изоставени и подобни, взети заедно.\nСега нашата красива, млада асасинка бе застанала под формата на Ф и крещеше с всичка сила. Сигурно можеше да събуди и мъртвите, ако наблизо имаше гробища, но писъкът й не стигаше чак до Роузкилл. Иначе съм сигурна, че сега те щяха да скърцат с кокалестите си пръсти по вътрешната страна на ковчезите си и да проклинат виновникът, който е нарушил спокойствието им.\nМакар че държанието й бе крайно невъзпитано, я разбирам. Сутринта се налагаше да търпи кретенската мутра на Франсоа, който я караше да се чувства крайно неспособна и жалка, а за капак на всичко я и вбесяваше ежедневно. И това само след два дена с него. Представете си какво ще стане след няколко месеца. После някакво непознато синекосо момиче, приличащо повече на труп, отколкото на жена я наби и трябваше да понесе пореден срам, а сега вече в късният следобед, някакъв рус, крайно симпатичен, но все пак дразнещ нехранимайко се подигра с нея и й отмъкна обицата.\nКак да не се ядоса човек? И аз да съм щях да изперкам. Нервите стигат само до някъде, а в нейният случай чашата преля преди цели десетина минути. Но за жалост въпросният Дъст така и не се появи. Сякаш се бе скрил в дън земя или избягал колкото се може по-далеч от базата. Рен продължаваше да тропа с крак и да вика като за световно, докато една от стаите не се открехна и от нея се показа сънливо момиче, с разчорлени светопепеляви коси, търкайки очи.\n-Какво си се развикала, бе моме.....Някой хора се опитват да спят. Да не би някой да ти е взел играчката.\nНепознатата бе крайно недоволна, от това, че женският писък огласяваше целият първи етаж и по-този начин вдигнал я от удобното й легло.\nПоследната промяна е направена от poli_dreamz на Пон Фев 04, 2013 5:46 pm; мнението е било променяно общо 1 път\nЗаглавие: Re: Коридорите Пон Фев 04, 2013 5:40 pm\nПогледът, който напълно невинното в случая момиче получи от Рен можеше да реже стрени и да вледенява жар още в камината и можеше да значи всичко от " Я, млък!" до " Не ми бъркай с пръст в задника". Да кажем, че сега стоеше като странен хибрид между двете крайни значения и заплашваше да прерастне в усмивка тип изкупителната жертва.\n- Да се разберем. Ти се прибираш и не казваш гък, а аз ще се направя, че не съм те видяла. Ок?\nМомичето започна да прояснява сънения си погледен и сега гледаше чернокосата девойка сякаш й е поникнала втора глава и дори говори на два чужди езика докато очите й изкачат.\nВратата не започна да се затваря, а Рен явно си спомняше, че намекна това като част от плана. Момичето продължаваше да я зяпа и гадното чувство на хиляди мравки започна да спохожда Райден. Направо ненавиждаше хората да се вторачват в нея и да я изпиват с поглед сякаш е парче месо на щанд в магазина. Гласа й изневери, когато отното проговори и прозвуча леко съскащ и провлачен:\n- Къш-от-тук! Преди да ти размажа учуденото личице в дръжката на вратата и после да ми връчат парцал да те чистя от нея. Аха?\nМомичето кимна ли преди отново да се мумифицира в поза на зяпач? Чашата започваше да прелива и всяка капчица в нея отекваше под звуци, които натрапчиво кънтяха в главата на асасинката.\nДланта й се сключи в пепелявата коса на другото момиче и кичури се оплетоха около пръстите й осигурявайки допълнителна здравина на хватката. Разбудената се опита яростно да се отскубне от хватката и няколко неволно откъсната кичура се развяха и паднаха по пода. Лицето й бе притиснато към студената стена и меката кожа по бузите й се отърка в грапавината, оставяйки червени драскотини по цялото й лице.\n-Дали се ебавам с теб? А? Колко по-ясно да ти кажа да не ми танцуваш по нервите?\nВсяка суха сума излязла от устните на Райден получаваше допълнително обедителност от малък сбъсък на главата в ддланта й в стената. Да кажем, че това подчертаваше казаното от девойката и беше не до там толкова забавно, колкото металната дръжка на вратата, но щеше да остави по-впечатляващи петна след себе си. Същинско изкуство. По свой си начин.\nЕ, Рен се чувстваше много по-добре и определено не изпитваше желание отново да крещи насред коридора. За днес това някак уравновесяваше везните. За днес...\nЗаглавие: Re: Коридорите Пон Фев 04, 2013 7:30 pm\nДокато двете момичета се биеха, или по-скоро едната суркаше лице по грубата каменна повърхност, а другата я натискаше още повече, като не пускаше косата й, освен в моментите, когато някой друг кичур падаше от главицата й, писъците на Рен не останаха незабелязани, само от жертвата й. Стигнаха чак до края на коридора, където един мъж блажено пиеше шампанско и се наслаждаваше на последните часове от деня. Сега когато всичката му работа бе привършена, когато не се налагаше да се занимава с нищо и когато нямаше посетители, той се беше излегнал на сребристото си канапе и си отдъхваше. Състоянието му можеше да се опише като блажено ако един вик, пронизващ, дразнещ и прекалено писклив, не наруши така ценното му спокойствие.\nТой се изправи, остави чашата на масата и намръщено излезе от кабинета си, следвайки дирите на крясъкът, който не само, че не стихваше, ами се и дублираше, защото вече бяха станали два, а вторият беше болезнен. Стигайки до участъкът, в който бяха двете, той стана свидетел на следната гледка. Една тънка чернокоса асасинка, притискаше друга подобна в стената и жулеше лицето й с надменна усмивка. Рен беше толкова отплесната с "наказанието" си, че не забеляза присъствието му поне една минута. Минута напълно достатъчна, че мъжът да заеме достолепна форма, напълно прилягаща на потеклото му и са скръсти ръце пред гърдите си.\nДевойката пусна русокосата и се обърна. Чак тогава го видя. Облечен с черен костюм, под който небрежно се намираше памучно бяла риза, небесносини очи, сребриста коса и няколко малки татуировки, показващи се от разкопчаните му копчета.\n-В кабинета ми! Веднага!\nРайден нямаше представа кой е този човек, но в тонът му долови нотка на непреклонност и висшестоящо право да заповядва и командва когото си поиска.\nЕрик Чосър, предводителят на цялата база, най-главният от главните, самият Дон, самият шеф се обърна и закрачи на обратно. Когато долови, че пакостницата не го следва, извърна само глава, прониза я с острият си поглед и повтори.\nКолкото и необуздана да беше убийцата, усети, че не може да му се опълчи и с нежелание, но и скрита покорност го последва.\n/Рен пиши при Дон Ерик Чосър/\nЗаглавие: Re: Коридорите Вто Мар 12, 2013 3:05 pm\nОгледах се и на двете страни. Тъкмо завиваше, все още размятайки ръцете си, беснеейки като хала, в чиято пещера са нахлули без позволение. Затичах се към него, за да не го изпусна.\nНо не спря.\n-Дъст. Спри бе!\nНо тъй като не спираше, увеличих скоростта. Стигнах го и го хванах за рамото, карайки го да спре ходът си. Той се обърна рязко все още намръщен към мен.\n-Как какво? Аз трябва да те питам същото. Какво ти стана? Защо полудя така?\n-А ти защо се размотаваш с господинчо "Да си го навра във всяка срещната жена"?\n-Не правя нищо подобно. Тренирахме, той се опита да ме целуне. Ти връхлетя преди да успея да реагирам и после изчезна като попарен.\n-А как да реагирам?\n-Ти ми кажи. От както те познавам само се караме и се обиждаме. Кажи ми има ли причина, поради която трябва да се дразниш?\nРусокосия опита да си тръгне, но не му позволих.\n-О, не, не си познал.\nБутнах го към стената, като го приклещих в нея без да го пускам. Натисках раменете му, така че да не може да се измъкне.\n-А сега говори. Какво те подхвана изведнъж?\nМного исках да знам, защото ми писна да съм между чука и наковалнята и да не знам реално към кое от двете да се присламча. В един момент се държи добре, в другия ме забравя напълно, гледайки ме от високо, все едно съм извънземно. В следващия сваля поредната пикла, а после се дразни, когато ме вижда в чужда компания. И ако това не е обърквация по-голяма и от на жените здраве му кажи.\nЗаглавие: Re: Коридорите Вто Мар 12, 2013 4:08 pm\nДъст не желаеше да отговори на въпроса. Бе обърнал погледа си в страни, гледайки в произволна посока през един от прозорците. Погледа му блуждаеше някъде там, но мислите му не можеха да кажат същото за себе си. Дразнеше се и имаше защо. А причината стоеше пред него.\nНия се подразни още повече на факта, че русокоското дръзнеше да я игнорира по такъв начин. На няколко пъти блъсна гърба му яростно в стената, опитвайки се да го накара да проговори. Или щеше да стане с груба сила, а ако това не подействаше, играта щеше да стане още по-брутална.\n- Кажи ми бе! Какво ти става, мамка му! - крещеше момичето, докато се опитваше да нарани съквартиранта си дори несъзнателно.\nВ един момент, Чи не издържа и хвана ръцете и. Стисна здраво китките на ръцете и, избутвайки я назад. Дъст си остави достатъчно място за да си тръгне, но не го направи веднага. Първото което направи, след което и него го обзе яростта, бе да забие ноктите си здраво и надълбоко в нежната женска кожа. Но лицето на Ния така и не потръпна. Адреналина бе избил в тялото и на такива нива, че тя не усещаше никаква болка.\n- Нищо ми няма! - извика на свой ред младежа. - Остави ме намира!\nТой понечи да си тръгне, като избута ръцете на Ния от себе си и пое отново по коридора. Но, тя нямаше намерението да го оставя. Ни най-малко. Веднага тръгна след него и започна да крещи с него.\n- Лъжеш! Лъжеш, говедо такова! Кажи ми...какво...ти...има...\nУдарите и започнаха да се сипят по гърба му един след друг. Юмруците и блъскаха по тялото му като върху затворена врата. Чи задържа дъха си за момент, изтърпя няколко поредни от тях, след което се извърна. Хвана отново ръцете и, избута я назад и я повали право на земята, като се постара да не бъде твърде груб. Дори ядосан, не искаше да я нарани по никакъв начин. Единственото което искаше, бе да остане сам.\n- Остави ме, мамка ти! - извика русокоското, след което се опита отново да се оттегли без излишни свади.\nНапразно. Ния не се отказваше толкова лесно. Последва нов опит от нейна страна. По-груб и по-настъпателен от предишния. Вместо този път да го удря, тя реши да му се нахвърли. Това и направи. С един ловък скок, бледоликата красавица се озова върху гърба му, вкопчила ръце около врата му.\n- Тогава идвам с теб! - отвърна ядно момичето - Ще ме носиш, докато не ми кажеш, какво ти има. Кон такъв!\nАгресията този път, взе да избива в тялото на Дъст. Лесно бе да озаптиш момиче, или някой келеш от гилдията, с няколко шамара, но друго си бе собствената ти луда съквартирантка, която не иска да те остави. Ния се бе вкопчила като гладен плужек в него, увила пипалата си около врата му. Чи размаха ръце около себе си, за да я хване и евентуално да я премахне от гърба си, обаче не успя. Когато се опитваше да докопа я косата и, или дрехата и, Ния му отвръщаше със злобни захапвания по ръцете. Безмилостно впиваше зъбите си в ръцете му всеки път, щом той дръзнеше да я докосне. Пищеше, хапеше...но не го пускаше за нищо на света!\n- Махни се бе!\n- Няма! Докато не си признаеш!\n- Няма какво да си признавам! Изчезни! Целувачка на напудрени старци!\nРазрази се свада, която отстрани можеше да изглежда доста комично. Добре сложено момче, възседнато от красиво момиче, което го ругае и хапе. Той в отговор размахваше ръце около себе си, опитвайки се да я удари и крещейки на свой ред. Това не бе обичайна гледка за коридорите на Базата, но днес, бе главната атракция.\nМалко по малко, учениците от близките стаи започнаха да излизат навън, наблюдавайки странната гледка. Рядко се виждаха свади тук, а това случеше ли се, никой не изпускаше забавната част. Двамата младежи не спираха да се ругаят и наричат с различни обидни имена, които биха разплакали и най-закоравелия престъпник. Никой от двамата не отстъпваше в този момент. Свадата им се разнесе бързо из коридорите, защото тръгвайки от кабинета на Блъд и Франсоа, двамата враждуващи продължиха да крещят, дори когато стигнаха до етажа със спалните помещения. Там вече се бе събрала малка тълпа пред стаята им, които ги очакваха с широки усмивки. Щом ги видяха, учениците се разсмяха гръмогласно. Някой дори не издържаха на гледката, като паднаха на земята, превивайки се от смях. А свадата, все още продължаваше. Чи не спираше да размахва ръце около себе си, а Ния му отговаряше като го удряше по лицето, скубеше го, дърпаше му ушите или го щипеше по бузите.\n- Признай си, тъпак такъв!\n- Няма какво да си признавам! Отивай да целуваш ония дъртофелник!\n- Никого не съм целувалаааа! Ааааа! Престани вече!\n- Ама искаше! Видях те в бара!\n- И да е било така, какво ти пречи? А? Кажи ми ! Да не ревнуваш?\n- О, Дантес! Ти не си добре!\n- Признай си, тъпак! Харесваш ме, нали? Знаех си...\nВ този момент, Чи спря. Сякаш през тялото му премина мълния, която наелектризира всичките му органи. Думите на момичето го удариха като мокър парцал, карайки го да настръхне. Дъст дори не усещаше ударите които получаваше от нея в този момент. В един миг, той се опомни връщайки се в реалността и продължи да крещи, докато все още я носеше върху гърба си.\n- По-скоро да харесам майка си...въпреки че не я познавам...от колкото теб!\nДвамата неусетно стигнаха до стаята, която обитаваха. Младежа имаше намерение да се затвори и в този момент щеше да го изпълни. Но как да махне досадното момиче от гърба си? Този път, трябваше сила...\nВместо да размахва ръце над главата си, с риск отново да бъде захапан, Чи направи нещо по-различно. Преди да отвори вратата, той се обърна с гръб към нея и се наведе рязко напред. Ния успя да се задържи за гърба му, като вкопчи крака около кръста му, но Дъст съумя и бързо прибегна до един малък но хитър ход. Със свободните си ръце, той хвана глезените на краката и, като провря пръстите си в обувките и, като започна да я гъделичка. Ния не успя да издържи на този вид тормоз и след като изкрещя още няколко пъти, размаха крака пускайки се от тялото му, залитна и претълкулвайки се през глава, тупна право на земята. От устните и се чу вик от яд и може би някоя друга псувня, които Дъст не отрази. Той се завъртя в обратна посока, влезе в стаята си и злобно тръшна вратата. Веднага щом се озова в полу-тъмното помещение, той тупна на земята, облягайки гърба си на вратата, за да не го притесняват. Главата му тупна върху дървото, а ръцете му се отпуснаха на земята. Леката светлина можеше да покаже зачервеното му от яд лице. Очите му шареха трескаво във всички посоки, а зъбите му прехапваха мъжките устни до болка, опитваща се да го разсее. В главата му ставаше все по-голяма каша с всеки един изминал ден.\nНия все още стоеше отвън в коридора, тупнала по дупе на земята. Учениците вече бяха започнали да се изпокриват в стаите си, щом забавлението за тях приключи. Единствено синекосото момиче остана само в прашният коридор...\nЗаглавие: Re: Коридорите Вто Мар 12, 2013 4:44 pm\nЕ те това беше върха. Ако сега можех да се погледна от страни щях да видя само едно - бяс, изразен по лицето ми. Бяс от най-високо ниво. Как си личи бясът? Много просто - червен си като домат. Даже и аз с моята бяла кожа усещах, че страните ми пламтят по-силно и от горски пожар. Този човек ме побъркваше все повече и повече с всеки изминал ден. Исках и него да убия. Ох, исках да убия всички. Щях да изтрепа цялата база, да остава само Арманд и двамата да си живеем спокойно и свободно из цялата сграда. Колко хубаво би било. Но не. Трябваше да има дразнители. Все хубави мъже, които да ми провалят живота. Или може би си го провалях сама, не ме интересува. Факта бе ясен - побърквах се до толкова, че ми идеше да си откъсна собствената коса.\nДокато стоях по задник, стиснала здраво юмруци не издържах и се изкрещях с всичка сила като разярено животно. Знам, че преди малко казах, че това не е в мои стил, но понякога, таланти като тъпата Чи успяваха да ме докарат до такова състояние. Почнах да удрям с юмруци по земята и да крещя, а хората малко стреснати от тази ми реакция се покриха. Накрая реших да се изправя. Отидох до вратата ни и треснах по нея силно.\n-Проклет да си Чи Дъст. Мразя те. Да гориш в ада дано.....\n-Майната ти! - чу се от вътре.\nЗяпнах. Сега щях да му покажа. Изпуках кокалчетата на ръцете си и тъкмо приготвяйки се да съборя проклетото дърво пред мен, с надеждата да му се стовари върху главата, чух спиращи стъпки. Обърнах се и съзрях Миньон, който явно чул виковете беше решил, че трябва да се намеси.\n-Какво правите бе? Добре ли си?\n-Не не съм добре. Така като ме гледаш на добре ли ти приличам?\n-Ей, само питам.\n-Стига си питал.\nТолкова бях ядосана, че трябваше да му го върна на блондина. Тръгнах към учителя и го хванах за китката, повличайки го след себе си.\n-Хей, хей, шери, къде така?\nПровикнах се нарочно силно, така че думите ми да достигнат в стаята ни.\n-Идваш с мен. Отиваме в града. А после в бара.\nСпрях се рязко и се извърнах към него. Очите ми показваха заповед.\n-Какво? Имаш по-важна работа ли?\n-Чудесно, значи идваш с мен.\nИ пак го затлачих след себе си към изхода на базата. С всяка следваща крачка кръвта ми кипеше по-бурно и по-бурно и не виждах кога по-точно ще се успокоя. Защо всяка среща с глупавият ми съквартирант трябваше да се превръща в скандал? Ненавиждах го.\n/Ами г-н Миньон, предлагам да ме водите някъде, пък после с мен на бачкане :)/\nЗаглавие: Re: Коридорите Вто Мар 12, 2013 5:51 pm\nПоследва малко колебание от страна на учителя, което се изпари за секунди. Преди да тръгнат право към града, Ния погледна за кратко към затворената врата на стаята си.\nНяколко секунди след това, Франсоа подхвана ученичката под ръката и двамата се запътиха право към града на забавленията.\nКоридорът не остана за дълго тих. Щом стъпките на двамата асасини отекнаха в далечината, вратата на стая 19 се открехна леко. От там се появи русокосият младеж, който се бе настанил първи в нея, с подпухнало лице. Очите му зашариха по коридорите и щом не забелязаха никого, момчето излезе пред прага. Огледа пода, и няколкото пресни следи от присъствието на своята съквартирантка. На около метър пред него, на земята синееха няколко косъма от косата и, паднали при боричкането им.\nЧи се приближи, наведе се, взе мъничкия кичур в ръката си. Погледа го няколко секунди, разтърка го между пръстите си, а после го поднесе към лицето си. Опита се да усети аромата му, но не усети кой знае какво.\nПреди да влезе в стаята си, момчето извади от джоба си малък пакет от цигари. Сви кичура на две и го пъхна вътре при ръчно свитите тютюневи изделия, с желанието да го запази за себе си. Обърна се назад, изпсува тихо по адрес на учителя със странен говор и влезе отново в стаята си.\nСледващите няколко часа прекара сам. Лежащ върху леглото, с вперен поглед в тавана. Понякога си говореше сам. Укоряваше се за това, че не е толкова смел, колкото по принцип показва пред останалите.\nЗаглавие: Re: Коридорите Сря Апр 03, 2013 7:56 pm\nВървях по коридора без особена посока или цел. Всъщност целта беше една - вън от тук, вън от града. Мразех да излизам по слънце, но не исках и цял ден да стоя затворена в стаята си. Мислих си как ще се изкача в горния град и ще се отдам на самостоятелна, уединена разходка, по време на която нямаше да ми се налага да се занимавам с разни екземпляри от човешки род, сплетни или каквито и да е дразнители. Просто аз и мислите ми. Някои биха го нарекли самота. Може би няма да сбъркат. Но самотата е най-добрият ми приятел и единствено тя винаги ще ме съпътства където и да отида. Единствено тя няма да ме излъже, измами или измени. Само на нея мога да разтичам и с нея да гранича. Мислите, че това е тъжно? Възможно е, но реално. И в момента не се натъжавах, само крачех напред без да спирам, нито да се извръщам, за да погледна зад рамо.\nКогато подминах Димна завеса, обаче един глас привлече вниманието ми и ме накара да спра в крачката си. Гласът на Дъст излизаше от залата и любопитството ми надделя. Това ужасно любопитство.\n-Как си слънчицееее... - извика той и се прилепих до вратата, поглеждайки през открехнатата пролука.\nВътре бяха Блъд, той и Рен, а блондинът я въртеше във въздуха и се смееше. Накрая я остави и я дари с най-чаровната си усмивка. При гледката сърцето ми се сви, а въздухът в гърдите ми изчезна, стискайки ги болезнено. Наблюдавах ги как се веселят, всеки от тях смеещ се на постъпката му и за миг ми се стори, че той....е щастлив. Щастлив, че е с нея в този момент. Че я вижда преди похода си, че ще прекара известно време в компанията й.\nОттласнах се от вратата и заотстъпвах назад, почти залепвайки гърба си за стената. Все още чувах гласовете им, които викаха и се караха, но в същото време долавях онези почти скрити тонове на задоволство и веселие. Наведох глава надолу. Хвана ме яд. Това момиче го караше да се усмихва. Аз! Аз му навличах само неприятности. Като снощи. Не можехме да се разберем, имаше прекалено много неразгадани елементи в съжителството ни. Винаги тайни и въпросителни. А тя бе открита, тя знаеше коя е, от къде идва и какво иска. Не можех да се похваля със същото. Болеше....\nВдигнах глава и сложих слънчевите очила на очите си. Без да се обръщам към портата тръгнах напред, към края на коридора. Не исках да издавам присъствието си. Само щеше да им пречи. С бързи крачки, за да не би случайно да ме видят напуснах базата и се отправих към дюните, в своя безмълвен бяг от суетата на ежедневието.\nЗаглавие: Re: Коридорите Вто Апр 30, 2013 1:45 pm\nМътно тъмната мъгла се разсейваше около телата им и разкриваше до болка позната каменна фасада, която сега личеше в тесните криволичещи коридори. Рен пресилено размаха длани, кактоуй го правят някои хора, за да прогонят цигарен дим и погледна към момчето под прикритието на ръкомахането си.\nОтново беше надянал глуповатото изражение, което неизменно стоеше на лицето му и изглеждаше до болка невинен и безобиден, освен ако не търсите кой е преспал с приятелката ви. Да кажем, че имаше такъв вид поглед и определено му идеше отвътре...\nАсасинката премисляше целия развой на ситуацията и всичко, до което достигаше беше едно изречение: Много е хитърн, по дяволите!\nЗамисляше се да преразгледа колко свободно можеше да се държи тук. Всеки криеше нещо..\n-За парите говоря. Интересно ми е колко можеше да даде за нас.\nЯвно русокоското не споделяше ентусиазма й за пазърлък и игрички на нерви, но девойката ги обожаваше. Наречете го любопитство или по-скоро интерес към евентуалното.\n- Хайде де! Може да има нещо интересно!\nЗаглавие: Re: Коридорите Вто Апр 30, 2013 2:01 pm\n-Хихииии.... - озъби се Чи и извади кесията изпод суитчъра си.\nРазвърза я и както си беше на коридора, я обърна с отвора надолу, така че всички жълтици се пръснаха по пода. Дрънченето на монети се удари в стените и се върна към ушите им като ехо. Блондинът седна на седалището си и почна да ги събира, като ги подреждаше на малки колони и броеше.\n-Хайде де, какво чакаш, помогни ми. - подкани я той и въпреки, че Рен не смяташе, че да се въплъщава в банкер бе най-добрата идея, седна до него и почна да събира златото, като следваше примерът му с купчинките.\n-Осемстотин. А ти?\n-Деветстотин и петдесет. А, не, чакай....\nДъст се повдигна на едната си длан, а с другата извади една останала монета изпод задника си.\n-Аз пък се чудех защо толкова ми ръби, хахаха. Хилядаааа.... - извика радостно той като дете пред сладкарски магазин, хвърли монетата във въздуха и я улови с широка усмивка. -Добър улов.\n-Да, като изключим, че онзи противен козар искаше да ни купи.\n-Ти пък. Стига си се цупила. Виждаш ли, от всичко може да се изкара полза, стига да не си черногледа. Предлагам ти сделка. - плесна с ръце красавецът и избута нейните купчинки право пред нея.\n-Тези осемстотин са за теб, а останалите за мен.\n-Защо пък за теб са повечето?\n-Защото слънчице, аз ги откраднах.\n-Нали!!! - възкликна мъжът, видимо адски доволен от себе си. Но той си бе такъв, крадец повече отколкото дори убиец.\nСлед като привършиха с братската делба, блондинът се изправи, прибра новата си придобивка и се изпъчи пред хубавицата.\n-Изкарах си супер, но слънцето вече залезе, а аз имам работа за вършене. Което значи, че трябва да изчезвам.\nДъст понечи към нея, но се спря преди да я достигне. В главата му се въртяха идеите дали да я целуне, но в крайна сметка реши, че е рано и не е сигурен дали да направи все още тази крачка, затова се извъртя, вдигна ръка до челото си и се засмя по неговият дебилен начин.\n-Е, чао чао.\nИ пуф изчезна по същия начин, по който и в пустинята. Райден остана съвсем сама в коридора, малко по-богата от сутринта и може би малко по-развеселена.\n/Дили свободно РП. Може да отидеш където си пожелаеш. Имай предвид само, че ако случайно отидеш в апартамента там е Ния и ще трябва да прочетеш последните два поста. Ако не, където те отведат краката. Приятна игра. ПС: с 800 злато напред си./\nЗаглавие: Re: Коридорите Сря Юни 12, 2013 7:11 pm\nЗатръшващата се с ряз врата почти можеше да бъде усетена по извивките на гърба и протежение на кожата и само милиметър по-близо щеше да бъде достатъчен, за да получиш изпращане тип плясък по задника. На Райден ни най-малко не й се нравеше това изнасяне сякаш бягаха през глава от нещо с големите си тайни и мръсни номерца или в стила на стадо подплашени от хищниците животни. Близко, опасно близо, ако всъщност те самите на бяха големите лоши котки оборудвани с нокти и зъби, които тя не се съмняваше, че щяха да използват без колебание.\nДребното момиче застана достатъчно близо до другата, за да бъде неловко в определени ситуации и странно в други, но единственото, което стори беше да се взира в нея и да се надява, че ръката й няма да бъде отхапана със замах при следващите й действия. Пръстите й се повдигнаха бавно към лицето на синекосата девойка и почти щяха да се долепят към кожата й, когато тя се освести от транса, в който сякаш блуждаеше и се отдръпна без да отстъпва назад.\nРен препсува наум няколко пъти височината си и телесната структура, която не й позволяваше, колкото и много да й се искаше, да метне някой на рамце и да го понесе някъде самодоволно. Усмивката при тази мисъл съвсем се върза с начинките на разговор, който смяташе да подхване.\n-Как какво правя? Опитвам се да ти избода очите, защото си нямам друга работа и с малко повечко късмет можех и да ти издера лицето. Стой мирно да я спрем тая кръв.\nАсасинката не почака за отговор или позволение да си действа на своя глава и притисна единия си пръст към ноздрата на другата девойка. Носа й се сбърчи неудобрително и двете и ръце се преместиха между веждите и на слепоочията й.\n-Ама страшно налягане си направила. С такъв водопад сигурно имаш главоболие с размерите на егото на учителя ми. Огромно!\nЕй, можеше да се обзаложи, че Ния почти й се усмихна. Почти!\n-Нямам нужда от помощ. Добре съм.\n-Искаш ли да ти изтече кръвта?\n-Добре съм. И няма д ами изтече кръвта.\n-Да, добре... Ама няма да е зле да легнеш някъде, ако не ти се иска да те боли глава още два дни и после да повръщаш и да се влачиш на четири крака по коридорите. На мен това ми е хоби, ама няма как да знам дали и ти го харесваш.\nРазбира се, че преувеличаваше - даже много. Кръвотечението не беше свършека на света и скоро нямаше изгледи да стане. Обаче много я притесняваше главоболието й, което дори да опитваше да прикрие си пролича в погледа на убийцата, както и страннхото й изказване по-рано.\n-Нещо против да ти дам да изпиеш нещо? С честната ми дума, че няма да те трова, защото попринцип, ако имам избор, предпочитам да действам по-директно?!\nЗаглавие: Re: Коридорите Чет Юни 13, 2013 5:41 am\nКогато човек изпадне в рискови ситуации за какво мисли? За близките, за семейството, за това, че не иска всичко да свърши тук. Все мисли от този род. Или поне така разправят. В моята ситуация, макар не толкова рискова, като изключим, че се случва за пореден път, си мислех само за едно, докато Рен ме влачеше навън. Да знаех, че е тя, въпреки, че се чувствах напълно безтегловна. Та моята мисъл бе една - сакът ми. Не си взех сака. Що за извратено съзнание имах, щом това бе първото, което ми дойде на ум?\nВсичко се случваше като на забавен каданс, в който лентата се бе скъсала и аз бях останала някъде по средата му, запечатана между предната и следващата лента. Чак когато усетих, че искат да ме докоснат се сепнах и се отдръпнах. Напълно нормално за мен. Нямах й вяра, нямах вяра на никого. И все пак успя да положи пръстите си върху мен, като се опитваше да направи един дявол знае какво.\n-Добре съм. И няма да ми изтече кръвта.\nДа го харесвам? Та аз живея с това вече от месеци. Хлапето няма дори бегла представа колко чести са главоболията. И по-добре.\n-Нещо против да ти дам да изпиеш нещо? С честната ми дума, че няма да те тровя, защото по принцип, ако имам избор, предпочитам да действам по-директно?!\nХванах китката й и изместих ръката й от мен. Погледът ми не бе нито намръщен, нито приятелски. Да ми даде нещо? Нямаше как да стане. И не само защото не бях убедена в думите й, но и защото не исках каквито и да е медикаменти. А колкото до лягането, изключваме го напълно.\n-Защо искаш да ми помогнеш?\nВъпросът ми дойде леко изневиделица на фона на случващото се и не предвещаваше нещо особено добре.\n-Ако ми се пръсне главата още по-добре за теб, не мислиш ли?\nБях напълно сериозна. Ако мен ме нямаше, нейната пътека към Чи или към каквото и да е, се разширяваше двойно и нямаше да има пречка, която да я дърпа назад или да я кара да се чувства объркана. Знаех какво се крие в главицата й. И въпреки това не й се сърдех. Не мога да отрека, че изпитвах нещо към блондина, но напълно осъзнавах, че тези мои приливи и отливи само го поставяха в неблагоприятно положение. Трябваше му някой по-нормален. Райден не бе кротка и мирна, но поне не изпадаше в подобни ексцесии на полудата, с предпоставки за влошаване. Та, седях залепена за стената и чаках отговора й. Не държах особено много да го чуя, но така или иначе трябваше да дойде, нека поне разбера какви са причините й.\nЗаглавие: Re: Коридорите Чет Юни 13, 2013 6:49 pm\nРайден повдигна невинно рамне, колкото и навъзможно да беше това опредлени за вписваше с нейните дествия. Младата асисинка често си играеше с околните, но още по-естествено, сякаш дишането за всяко друго живо същество, премисляше как би повлияла в дадена ситуация дори стойката й, а последиците се премерваха до последния детайл, когато това можеше да бъде под властта й. Невинността беше заблуда, колкото всяка усмивка на улицата от продавач, нагло пробутващ стоката си или извинени получено то някога по задължение. Нека да кажем, че чернокоската поне беше искрена в мнението си.\n-Не знам. Трябва ли да има основателна причина, за да ти помагам? Или си свикнала всички да се опитват да ти натикат нещо остро между ребрата? На мен ми е писнало.\nВ такъв момент хората осъзнават, че някои признания звучат по-разумно и нормално помислени, отколкото изречени. Кой нормален човек на това достатъчно ненормално място ще избълва подобна простотия? Никой?!\n-Добре, не ме линчувай. Мога да си заложа всичко, което имам, че половината от хората тук ще умрат скоро, а другата половина ще ги мразя до края на техния или моя живот. Една част ще мразят мен, каквото и да сторя, а другите защото съм си го заслужила - без съмнение. И сега ме гложди любопитството повече отколкото егото ми негодува, че сме хвърлили око на един и същ индивид. Май и в това не съм сигурна...\nИли в кафето имаше някаква странна тайна, която действаше развръзващо на езика или скоро Рен трябваше да си забие главата в каменната стена, за да спре да плещи някакви врели-некипели. Истината беше, че осмото, шестото или някакво чувство, направо й крещеше, а не просто нашепваше, че няма начин да изпуне нещо таолкова интересно. Опита й показваше, че щом нещо е привлякло вниманието й това неизменно значеше, че скоро ще се вдигне много шум покрай него и то не без причина. Хубаво е да бъдеш на праивлното място в точния момент. И всичко това се свежда до информация, познания и къмет, но първите някак въздействат благотворно на последното.\n-О, хайде кажи нещо. Ще ме убиеш? Не ти пука за мен? Все ти е тая? Искаш да се разкарам? Покажи ми в коя графа на хора пребиваващи наоколо да те натикам.\nЗаглавие: Re: Коридорите Пет Юни 14, 2013 7:40 pm\nЗамълчахме. За няколко секунди настана такава тишина, че сякаш чувах как сградата диша. Случва се, нали знаете. Ако наистина се заслушате. Времето минаваше като песъчинки, трупащи се в стъклен часовник. Като зарчета, хвърляни отново и отново на игралната маса и ти стискаш пръсти и се надяваш да се падне седмица. Игра на късмет, игра на умения, на красота, на личностни качества. Всичко бе толкова досадно. Толкова неприятно, че се загнездваше в подпухналите ми очи, в сините кръгове под тях, показвайки умората ми. Умората от всичко и всички, които ме заобикалят. Поредната доза човешки манталитет, срещу когото се изправях. Поредната маска, стриктно придържаща това, което се крие под нея. Поредното увехнало в пустинята цвете. Листата падат едно след друго и изсъхват, точно като нервите ми. Избледняваха една след друга, притискащи нервните окончания до агонизиращо пръсване. Ако можеше да избухне, мозъкът ми щеше да оплиска всичко наоколо си, включително нейното хубаво личице. Колко досадно само. Досадно и уморително. Да я мразя? Има ли нужда, живота я е намразил откак се е родила, заедно с всички останали. Да я убия? Съдбата ще свърши мръсната работа преди моята намеса. Да се разкара? Та тя никога не е била обитател на главата или душата ми, че да ми пречи с присъствието си. Един ненужен екземпляр, част от интериора. Един от многото. Петънце върху плоската повърхност. Минеш с парцал и то изчезва.\nЗатвори очи и преброй до три. Затвори очи и не се опитвай да разбереш какво си мисли. Не ти трябва, не ти е нужно, само ще те заболи допълнително. Не е твоя работа. Нейната орис не те засяга.\nТишината продължаваше с всичка сила, като неспиращ влак по вечните релси на земята. Това, което я наруши не бяха моите думи, нито нейните. Това, което я наруши бе моето тяло. То се отмести бавно, едва движещо се, право към нея. Стъпките ми бяха продължителни, тихи и сякаш не достигаха пода. Озовала се право срещу нея, продължих напред, така че я притиснах в стената. В очите ми не се четеше ненавист, нито омраза. В тях имаше само едно нещо - нищо! Най-точното определение. Сякаш гледах, но реално не виждах. Като че ли пред тях бе поставена стъклена лупа, която изкривяваше и размазваше силуетите под собствената си призма. Изгубени в лабиринта на собственото си съзнание.\nДолепих устни до ухото й, а с едната си ръка преместих няколко кичура, които ми пречеха. Почти целувах кожата й. Допир от който заклевам се, тя като че потрепна. С полузатворени клепачи, продумах машинално, без посока.\n-Имам усещане, че живея нечий чужд живот. Влача се в него през дългите часове през деня, после се мъча да се отскубна, по-скоро да отскубна него от себе си. Опитвам се да се удавя, за да се удави и той, да се задуша, за да се задуши и той, да се изгубя. Има моменти, в които съм самата аз, но те са редки, промеждутъчни и никога сутрин рано. В междинното време на следобеда и нощта, в премигващите очи на нощта, когато съм себе си обаче, не се харесвам, даже има случаи, когато се отвращавам от себе си. Тогава се залъгвам с приказките на другите, с техните истории, с техните гласове. Гласовете им са водни, доматени, с водка, с уиски, маслини, зехтин или сухи плодове. Грачат често, сблъскват се. Тези през прозореца, когато чувам съседите да се карат, майката да крещи на момиченцето си и другите смугли, трепетни, ръмжащи гласове. Твоят глас, неговият, този на Франсоа, този на Блъд, тези на всички останали. Жужат...жужат толкова покъртително.\nОткъснах се от момичето и се извърнах в обратната посока. Оставила я така прилепена до стената, влязох в апартамента. Не се бавих много. Когато излезнах, отново държах сакът си, сякаш животът ми зависеше от него. Изравних се с нея, спрях се в крачката си и без да я поглеждам сложих финал на този разговор.\n-Прави каквото искаш. Не желая да ме замесваш в любовните си пориви. Аз желая само едно - гласовете да замълчат.\nВдигнах ходило и продължих напред към края на тъмния коридор. Силуета ми изчезна в замъгленото пространство, докато и факлите не можаха да го уловят. Трябваше да посетя още един човек и не исках да протакам. Поредния глас от моето битие, който щеше да бълва глъчката си върху ми......\nЗаглавие: Re: Коридорите Съб Юни 21, 2014 5:34 pm\nВремето сякаш спря! Някой протегна небесната си ръка, хвана махалото и го застопори на едно място. Времето просто изчезна. Нямаше нищо. Едно дълго поле, незасято, далечно, стигащо кой знае до къде, празно. То бе моят мозък, който както времето престана да функционира. Думите на лечителката се загнездиха в него и го развалиха. С тежестта на информацията си, го счупи, смаза го като пихтия, гайките му изхвърчаха на всички посоки и се загубиха нейде в необятното поле.\nСтоях вкочанена, като препарирана, с широко отворени очи и също толкова разширена уста, през която на пресекулки, тихо излизаше дъхът ми. Най-после разбрала какво ми казва, застинах невярваща, не смееща да повярва на думите й. "Напреднала бременност". Единствено това словосъчетание се превърташе наново в умът ми, събирайки го в една миниатюрна точка.\n-Миличка... - понечи да ме докосне жената.\n-Не се ли радваш?\nПогледнах я право в очите с пуст поглед, не възприемаща заобикалящата ме обстановка. Изведнъж всичко рухна, всичко изчезна. Целият свят се стопи като лед през най-горещото лято. Бременна! Дете в корема ми. Изпитах ужас и потрес каквито не бях до сега. От всички възможни наказания това бе най-лошото, най-жестокото, което можеше да ми се предложи. Дали се радвах? Бях премряла от страх. Как се случи? Кога? Защо? В паметта ми изникна ликът на Евенстийл, единственият, който можеше да ми е причинил подобно нещо. Идеше ми да припадна наново, да заглъхна и да потъна в бездна, от която не мога да излезна, в която никой няма да успее да ме намери. Не можеше да се случва, не трябваше! Какво щях да правя сега? Умът ми не го побираше.\n-Миличка! - поде отново лечителката, а аз заотстъпвах назад като подплашено животно. -Не е кой знае какво! Само трябва да се грижиш за себе си.\nДумите й преминаваха през главата ми неясни и размити. Аз не можех да бъда майка, не можех да отгледам дете. В какъв свят щеше да отрасне то? Как щях да го гледам, възпитам? Бях толкова объркана, сама не знаех какво се очаква от мен, че да гледам и дете. Това бе пълен кошмар, цял ужас! Заотстъпвах все повече, докато стигнах вратата. С истерични вопли достигнах дръжката, отворих я и хукнах навън, изпълнена с раздиращи вътрешностите ми викове.\nНапуснах лечебницата, озовавайки се на коридора. Точно до вратата седеше облегнат Чи със скръстени ръце и затворени клепачи.\n-Какво правиш още тук? - казах сухо, с прегракнало гърло, беше ми трудно да говоря.\n-Не ми трябва да ме чакаш.\n-Слаба си. Ще ти помогна да се върнеш в стаята.\n-Не ми трябва помощта ти.\nОбърнах се и закрачих с бавни, провлачени стъпки, подпирайки се на стената. Тялото ми беше като разложено, изтощено и изнемощяло. Както говоренето, придвижването ми беше още по-тежко.\n-Не се прави на дете. Едвам вървиш.\nПродължавах, опитвайки се да не го слушам. Призляваше ми. Призляваше ми от всичко. Усещах как всеки момент ще повърна отново.\n-Не ми говори....\nПогледът ми беше замъглен. Блъснах се в една тенекиена количка, пълна с празни чинии. Толкова бях ядосана, уплашена и още милиони, милиарди емоции на куп, че я хванах и я запратих право в отсрещната стена.\n-По дяволите, проклето нещо..... - извиках силно, после се облегнах на стената и се свлякох на пода.\n-Ния... - понечи да ме хване той, но отблъснах грубо ръката му.\n-Недей! Не ме докосвай. - извиках, а после просто се загледах в катурналата се кола. Даже не гледах нея, а просто право напред, без определена цел. Просто един блуждаещ поглед.\n-Не искам да те виждам.\nТонът ми премина в монотонен, глух, спокоен или по-скоро прекалено изморен.\n-Единствената ти цел е да ме тормозиш и изкарваш извън нерви. Поздравления! Доста добре се справяш.\nПреди да успее да отговори чух нов глас, идващ от другата страна.\n-Ния, добре ли си? Дъст ми каза какво е станало.\n-Мамка му.... - изпсувах недоволна.\nТя дойде и клекна до мен.\n-Говори ми момиче. Как си?\nПогледът ми бе все така завеян. Все едно не бях тук.\nЗвуците излизаха от гърлото ми треперещи, угнетени, сподавящи.\n-Махнете се. - почнах да викам. -Всички просто ме оставете на мираааа.....\nНаведох болезнено глава надолу и зарових пръсти в косата си.\nИзведнъж всичко изчезна. Огледах се, но около мен нямаше никой. Изправих се, силите ми ненадейно се бяха възвърнали. Тръгнах по коридора, надолу по стълбите, стигнах до главната порта. Натиснах бравата и престъпих навън. Но не бях в пустинята. Около ми всичко сиво. Сиви павета, образуващи къщи, сиви паважи, свързващи се един с друг, разклоняващи се под формата на кръст. Безлични сгради с капещи покриви и избелени фасади. Тук таме някое дърво, а всичко останало пусто. Това беше Найтмер! Празен! Напълно празен. Лишен от всякакъв човешки признак. Повдигнах глава, а горе в небето, слънцето едвам се показваше от купола на сгъстените облаци. Беше ден, но затъмнен. Светлината бе претъпена до толкова, че лекият студ да дразни кожата ти. Дрехите ми! Даже дрехите не бяха същите. Бях облечена с черна нарязана рокля до коленете и ботуши стигащи пак до тях. Около гушата ми - черен нашийник без никакви орнаменти. И онзи кръст, висящ по деколтето, следващ ме неотлъчно където и да отида. Пристъпих и тръгнах по грапавите улици. Оглеждах се на всички посоки, но навсякъде едно и също - самота. Нито един човек, нито един писък. Вървях напред без да знам какво ще видя или какво да очаквам. От една локва пиеше сиво куче, наподобяващо вълк. То изправи глава и се втренчи в мен. После подви опашка и побягна незнайно на къде. Няколко гарвана прелетяха в небето, озвучаващи безлюдния град. Стигнах до пристанището и се загледах в хоризонта на реката. Даже тя бе тиха като в най-дълбоката тъмница, с нищо подсказваща за някакъв живот. Обърнах се и тръгнах в обратната посока. Минавах през улици с различни злокобни имена, през заведения, виждах отражението си във витрините, пресичах запустели мандри и навсякъде едно и също или по-точно Нищо....\nВ далечината видях издигаща се метри нагоре каменна стена. Стигнах до нея и положих длан върху повърхността й. Тя ограждаше целия град, като назъбена крепост, не позволяваща ти да преминеш от другата страна или някой от вън да влезе вътре. Стиснах юмрук и го стоварих върху й. Не поддаде! Ударих отново. Нищо! Ударите отекваха с тъп тембър. Привиках енергията си и хвърлих цялото й наличие върху стената, но тя не се срина. Даже напротив, като че ли стана още по-здрава и стабилна. Налагах с юмруци, докато кокалчетата на пръстите ми не прокървяха. Не можех да се измъкна, нямаше изход, никакъв, никъде.\nУсетих присъствие зад себе си и рязко се обърнах. На няколко метра, може би четири, може би пет, седеше мъж, обвит в пелерина с качулка на главата. Закриваше цялото му лице. Само устните се червяха.\n-Въпросът е коя си ти.\nПриближавах бавно, внимателно към него.\n-Аз съм Ния.\n-Да, ти си Ния, Дориан Смит, Рая Смит. Всички те са ти, а ти си всички тях.\n-Какво значи това? Кой си ти? Отговори ми, мътните те взели.\n-О, не мила ми, вечна. Те взеха теб. А аз.....аз съм част от теб. Аз съм този, който бди над теб. Аз съм Магията ти....\nИзпитах страх, граничещ с грозно, крещящо, раздиращо умопобъркване. Протегнах ръка и хванах качулката му. Трябваше да видя какво се крие под маската. Когато я дръпнах, силуетът вътре изчезна, преди да го зърна, а пелерината падна безтегловна на земята.\nВ следващият момент отворих очи. Гласовете достигаха трудно до ушите ми.\n-Ния....Ния....тук ли си Ния? Ния...кажи нещо. Ния.....\nБлъд и Дъст ме викаха, говореха и тресяха тялото ми. Аз с все така забил се поглед в земята, чувствах как всеки момент ще се срина. С всички сили се изправих и без да им отговарям, без да им обръщам внимание хукнах към изхода, губеща се в бледата светлина на озаряващите факли....


store.bg - Музика - Gravity - 15\nМузика ... ... Търсене на: Gravity Страница 16 от общо 42\nПървото колело на детето е важен спомен, който остава за цял живот. Колелото дава свобода на малките палавници, а управлението му е лесно и спомага за тяхното развитие. Триколката "Lorelli A28" на "Lorelli" е с функционален дизайн и предлага на децата комфорт и безопасни разходки, а лекотата на управление и невероятната визия впечатляват дори и най-взискателните родители. "Lorelli A28" е здрава и много добре балансирана, детска триколка, с която детето стабилно и сигурно ще прави първите си пътешествия. Тя е подходяща за деца на възраст от 3 до 5 години и с тегло до 25 kg. Снабдена е с ...\nТърсене на: Gravity Продукти 181-192 от над 500


Симптоми и лечение на бурсит на тазобедрената става: възможни усложнения - Артрит October\nПоражението на тазобедрената става с бурсит се проявява с болка, висока телесна температура, общо неразположение и ограничена подвижност. Патологията в остра и подостра форма се поддава на консервативно лечение. Всички симптоми на възпаление изчезват след прием на лекарства, прилагане на ледени компреси и спазване на почивка в леглото. А при хроничен, муден бурсит на тазобедрената става пациентите се съветват да се подложат на хирургично лечение.\nТазобедреният бурсит (HJ) е възпаление на бурсите. Тези процепни кухини са разположени между изпъкналите области на костите и меките тъкани, тоест в тези области, които изпитват повишен стрес по време на движение. Основните функции на синовиалните торбички поглъщат удара. Когато са засегнати от бурсит, мускулите, сухожилията, сухожилията, фасциите са изложени на прекомерно триене и натиск.\nОсновната причина за развитието на хроничен бурсит на тазобедрената става е постоянно, продължително механично дразнене. Най-често това се дължи на професионалната дейност на човек. Рисковата група включва хора, чиято по-голяма част от деня е прекарана на крака или работата им е свързана с често изкачване на стълби. Факторите, които провокират появата на бурсит, включват следните патологични състояния:\nподагра, протичаща с отлагане на кристали на соли на пикочната киселина в тазобедрената става;\nТрохантерната бурса се намира на мястото на прикрепване на мускулите (пириформен, среден и малък глутеус) към по-големия трохантер - издатината върху проксималната епифиза на бедрената кост. Най-често се уврежда от активни и чести спортни тренировки. Водещият симптом на трохантерния бурсит е остра, пронизваща, пареща болка. Той се увеличава с въртене на бедрото, изкачване на стълби, опит за клякане, лягане отстрани на увредената става.\nСиновиалната торба на ilio-гребен е разположена на вътрешната бедрена повърхност в областта на закрепване на сухожилията на гребена и iliopsoas мускулите. Бурситът се проявява със силна до умерена болка, разположена точно под ингвиналните връзки. При повдигане на крак, свит в коляното, интензивността на дискомфорт се увеличава рязко. Те излъчват в съседни области на тялото, дават на седалището, долната част на гърба.\nОртопедичен травматолог се занимава с лечение на бурсит на тазобедрената става. Но пациентът не може самостоятелно да диагностицира патологията, така че няма да е грешка да се свържете с ревматолог, терапевт, ортопед. Ще бъдат взети всички необходими мерки за установяване на причината за болката в тазобедрената става. След изучаване на резултатите от диагнозата, пациентът е насочен към лекар с тясна специализация - ортопед-травматолог за по-нататъшно лечение.\nПри тежък бурсит патологичният ексудат се отстранява от синовиалната бурса чрез пункция и кухината му се измива с разтвори на антисептици, антибиотици. В други случаи студените компреси помагат за спиране на възпалението, за премахване на болката. Пакет с лед, увит в дебела кърпа, се нанася върху ставата на всеки час за 10 минути.\nСъщо така на пациентите се показва спазване на легло или полу-легло, за да се избегне стрес върху тазобедрената става. За тази цел на пациентите се препоръчва да носят еластични превръзки с твърди метални или пластмасови вложки..\nЛекарствата на първо място при лечението на бурсит на тазобедрената става са нестероидни противовъзпалителни средства (НСПВС). Интрамускулното приложение на Ortofen, Meloxicam, Ksefokam позволява да се спрат остри болки. Мехлемите и геловете се справят с лек дискомфорт: Voltaren, Fastum, Artrozilen, Dolgit. При умерена болка и възпаление на пациентите се предписват НСПВС в таблетки - нимезулид, кеторолак диклофенак, ибупрофен.\nХормонални агенти Дипроспан, Дексаметазон, Метилпреднизолон, Триамцинолон Предписва се, когато инжекционните НСПВС са неефективни. Те облекчават възпалението, премахват острите болки в продължение на няколко дни. Използва се заедно с анестетици Новокаин или Лидокаин за лекарствени блокади\nЗатоплящи мехлеми и гелове Viprosal, Kapsikam, Finalgon, Apizartron, Efkamon Те се използват само след облекчаване на тежко възпаление. Осигуряват аналгетични и деконгестантни ефекти, подобряват кръвообращението в тазобедрената става\nВ острия или подостър период на бурсит на тазобедрената става се извършва електрофореза или ултрафонофореза с анестетици и аналгетици. На етапа на ремисия за процедурите се използват витамини от група В, хондропротектори, разтвори на калциеви соли. По време на рехабилитация на пациентите могат да бъдат назначени 5-10 сесии на такива физиотерапевтични мерки:\nЗа подобряване на кръвоснабдяването на всички структури на тазобедрената става с хранителни вещества, за ускоряване на тяхната регенерация се използват приложения с озокерит или парафин. При лечението на хроничен бурсит се използват лечебни пиявици, терапевтична кал, минерални води.\nКласически, акупресурен, вакуумен масаж е показан на пациенти с бурсит, за да ускори възстановяването на всички функции на тазобедрената става. При извършване на лечебни процедури масажистът въздейства върху мускулите с помощта на триене, месене, вибрация. В резултат на това се ускорява кръвообращението и отстраняването на токсичните продукти на възпалителния процес от ставата. Мускулният корсет на бедрото е подсилен, което се превръща в отлична профилактика на рецидиви на хроничен бурсит.\nНай-ефективното лечение на хроничен, повтарящ се тазобедрен бурсит е операцията. Операцията на неинфекциозната патология се извършва планирано чрез пълно или частично изрязване на синовиалната торба. Раната зараства за около 10 дни. След отстраняване на шевовете се провеждат рехабилитационни мерки: физиотерапия, ЛФК, масаж.\nПри липса на медицинска намеса рецидивите на бурсит на тазобедрената става са по-чести. Възпалението може да се разпространи и в други ставни структури, което ги кара да се срутят. Гнойният бурсит е особено опасен, което води до образуване на фистули, остеомиелит, артрит или сепсис.\nПрогнозата за пълно възстановяване е благоприятна. Изключение прави бурситът на тазобедрената става, провокиран от системни заболявания, които все още не подлежат на окончателно лечение, например склеродермия или ревматоиден артрит.\nОртопедичните травматолози препоръчват на хората, които се занимават активно със спорт, да използват меки еластични ортези по време на тренировка, за да предпазят тазобедрената става от стрес. Като профилактика на инфекциозен бурсит, дори и най-малките рани трябва внимателно да се третират с антисептици (хлорхексидин, фурацилин, разтвор на йоден алкохол).\nАко бурситът на тазобедрената става прогресира, неприятните симптоми се концентрират не само в глутеалната зона, но и в цялото тяло; следователно консервативното лечение трябва да започне още при първите оплаквания на пациента. При липса на медицински мерки човек губи напредък и дори може да получи група с увреждания. Възпалението на ставната торбичка на тазобедрената става е склонна към хроничен ход, т.е. след първата атака е възможно да се появи втора атака, не по-малко интензивна по отношение на симптомите.\nТова е възпалителен процес, концентриран в периартикуларната торбичка, който намалява отделянето на ставната течност и по този начин значително увеличава натоварването на тазобедрената става, допринася за нейното нараняване. Така че амортизацията на твърда структура се губи, а трохантерните, седалищни, илиачно-гребенови бурси вече участват в патологичния процес. Според симптомите бедрото продължава да боли много и при липса на навременна терапия острата болка става постоянен, повтарящ се, засилващ се характер. Това заболяване има код съгласно ICD-10 M71.1.\nПреди започване на консервативна терапия е важно да се установи етиологията на патологичния процес. По-често появата на възпалителна течност се предшества от травма и механично увреждане на бедрената кост, които се появяват по време на дразнене, падане или удари на бедрото срещу остри ъгли. Ако човек е свикнал да прави всичко чрез бягане, той автоматично попада в рисковата група. Прогресиращият бурсит на големия трохантер на бедрената кост е свързан с влиянието на следните патогенни фактори:\nНе е достатъчно да се намали физическата активност и да се ограничи подвижността на крайниците, за да се възстанови бързо или поне да се ускори естественият процес на възстановяване на тъканите. Необходимо е да се извърши диагностика, за да се определи вида на прогресиращия бурсит, включващ тазобедрената става в патологичния процес. В зависимост от локализацията на патологичния фокус, лекарите разграничават:\nТрохантеричен бурсит. Засегнатата зона е концентрирана в точката на прикрепване към по-големия трохантер на глутеус медиус, пириформ, горни и долни мускули близнаци.\nКак да зареждате телефона си, ако гнездото е счупено. Как да поправим конектор за зареждане у дома с видео\nповишено напрежение на широката фасция на бедрото;\nПо-често посоченото увреждане на ставните тъкани се наблюдава при професионални спортисти, които имат широк таз. Тази анатомична характеристика на женското тяло провокира продължителността на триене на мускулите, сухожилията в областта на закрепване, в резултат на което има износване на някога здравите структури. Симптомите, които могат да характеризират трохантерните торбички на мускула на глутеус медиус, са представени по-долу:\nостра болка в тазобедрената и колянната става, която се появява при клякане, изкачване по стълби, ротационни движения;\nТози тип бурсит има подобни симптоми с артрит на тазобедрената става, поради което характерното заболяване трябва да се разграничи правилно и своевременно. Болезненият рецидив е свързан с хипотермия или продължителна физическа активност и пациентът изразява следните оплаквания към специалиста:\nПатологичният процес обхваща глутеалната зона в зоната на седалищния бугор и лекарите не са установили напълно етиологията на патологичния процес, но са посочили редица провокиращи фактори. Намаленото производство на синовиална течност при хроничен бурсит се проявява в засегнатото тяло със следните симптоми:\nЗа да се определи бурсит, се изисква висококачествен преглед. В този случай говорим за визуален преглед от ортопед на предполагаемия фокус на патологията, провеждащ тест на Aubert. Това са манипулации с крака (огъване под прав ъгъл, удължаване, отвличане), след което лекарят наблюдава поведението на предполагаемия фокус на патологията. Като инструментална диагностика лекарите препоръчват допълнително извършване на рентгенова снимка, така че да стане възможно да се направи разлика между зоните на осификация на сухожилията в близост до по-големия трохантер и остеофитите в точките им на закрепване.\nНа първо място, на пациента се препоръчва пълна почивка и отказ от прекомерно физическо натоварване. В случай на лезии на капсулата на тазобедрената става, лекарят провежда системна аналгетична терапия и пълен курс от упражнения. В първия случай говорим за използването на нестероидни противовъзпалителни лекарства, във втория - за физиотерапевтични упражнения с комплекс от прости, но ефективни упражнения. Допълнителни ортопедични препоръки са представени по-долу:\nЕфективната рехабилитация е суха топлина, масаж и разходки на открито.\nСредства за лечение на млечница - евтини и ефективни\nСписък на нещата, които да купите за новородено бебе\nОсновната цел на медицинското лечение на бурсит е да потисне възпалението и да премахне болезнената атака на засегнатата тазобедрена става. Следователно наличието на следните фармакологични групи в схемата на сложна терапия е подходящо:\nАко говорим за ефективни лекарства, които осигуряват положителна динамика при бурсит, лекарите разграничават следните фармакологични позиции, които не трябва да се превръщат в метод за повърхностно самолечение. Така:\nДихидрокверцетин плюс. Това е естествен антиоксидант, който подхранва ставната тъкан, осигурявайки бързо възстановяване на микроциркулацията на кръвта. Активните съставки не съдържат свободни радикали, които предотвратяват регенерацията на увредените тъкани. Приемайте през устата 4 таблетки два пъти дневно.\nДиклофенак. Това е мощно средство за облекчаване на болката, което в случай на бурсит намалява тежестта на симптомите на тревожност, осигурява временно облекчение. Препоръчително е да приемате 1 хапче на ден с интервал от поне 4 - 5 часа, докато тревожните симптоми изчезнат напълно.\nТова е допълнителен метод на интензивна терапия за бурсит, чиято основна задача е окончателно да се възстанови подвижността на засегнатата става, да се върне инсултът на пострадалия пациент. Препоръчително е да се подлагате на физиотерапевтични процедури в пълен курс от 10 - 12 сесии без прекъсване. Ето за какъв вид неоперативно лечение в болнична обстановка става въпрос:\nВ случай на гноен бурсит и голямо увреждане на ставните тъкани със съмнение за увреждане, лекарите препоръчват хирургическа интервенция, за да се изпразни периартикуларната торбичка, в която се натрупва излишно количество синовиална течност. Ако нямате операция, можете да бъдете трайно деактивирани. Последователността на действията на хирурга е следната:\nДългоочакваното облекчение от прогресиращия бурсит се постига чрез студени компреси, но този аналгетичен ефект е по-скоро временен и ненадежден. За да се удължи значително периода на ремисия, с характерно заболяване, е подходящо използването на методи на алтернативна медицина. Ето ефективни народни средства при липса на алергична реакция към съставните компоненти:\nАко бурситът не се лекува навреме, характерното заболяване става хронично, като същевременно ограничава подвижността на крайника, заплашвайки инвалидност. Пациентът не само се чувства непълноценен, но постепенно се превръща в такъв. При сложни клинични картини консервативното лечение осигурява само временно облекчение и пълният курс на физиотерапия вече не удължава периода на ремисия, както преди.\nТазобедрен бурсит: причини за развитие и лечение у дома\nБурситът на тазобедрената става е възпалителен процес, който протича в периартикуларните образувания - синовиални торбички.\nТова са малки капсули (кухини), които разделят активната и пасивната част на опорно-двигателния апарат и са изпълнени със синовиална течност..\nТе изпълняват амортизираща функция, намалявайки триенето, което възниква между костите и меките тъкани по време на движение..\nВъзпалението на бурсите е придружено от силна болка в слабините и таза. Ще анализираме подробно какво е бурсит на тазобедрената става и как да го лекуваме?\nБурсит на тазобедрената става възниква при нараняване на периартикуларната бурса (бурса).\nКлетките на обвивката на капсулата обикновено отделят достатъчно количество течност, богата на протеини и колаген, за да изпълняват своите функции.\nПри възпаление има излишък от течност, която притиска околните тъкани, причинявайки болка, подуване и зачервяване..\nПоради факта, че синовиалните торбички са разположени не на повърхността на бедрото, а под мускулите, сухожилията и мастната тъкан, подуването с бурсит на тазобедрената става е по-слабо изразено в сравнение с клиничната картина на същата патология в други стави.\nНай-често от заболяването страдат жени на средна възраст и възрастни хора. Това се дължи на анатомичните особености на структурата на женското тяло..\nТазът е по-широк и триенето на големия трохантер на бедрената кост срещу мускула е по-интензивно. Основните причини за появата на патология са увреждане на тазобедрената кост (натъртвания, ожулвания, рани) или силно физическо натоварване.\nПри наличие на патогенни микроби в организма възниква инфекциозна инфекция на синовиалната торба. Най-често заболяванията се причиняват от стафилококи и стрептококи, възможна е инфекция с туберкулозен бацил, гонококи, бруцела, пневмококи и др. Бактериите с лимфа и кръв навлизат в периартикуларната капсула от гнойни огнища.\nЗа младите хора и възрастните мъже бурситът на сухожилията е необичаен. Изключение прави начин на живот, при който се упражнява постоянен натиск върху бедрената кост.\nТова са някои спортове (например бягане, колоездене) и тежка физическа работа (често изкачване на стълби, продължително стоене).\nпатология на гръбначния стълб и цялата мускулно-скелетна система (изкривяване на гръбначния стълб, артрит, артроза);\nстилоидни процеси на повърхността на костите ("костни шпори");\nоперация на тазобедрената става;\nизместване на главата на ставата от кухината;\nвирусни заболявания и др..\nПо този начин причините за бурсит на тазобедрената става се крият както в медицинската област, така и в неправилния начин на живот..\nСимптоми на бурсит на тазобедрената става\nСимптомите на сухожилен бурсит са подобни на гнойно възпаление на тазобедрената става..\nПареща болка, локализирана във вътрешната или външната част на бедрото, и по-лоша при движение.\nПодуване и подуване на тъканите в тазовата област.\nПовишаване на температурата (наблюдавано при инфекциозна инфекция).\nС прехода на бурсит на тазобедрената става в хронична форма симптомите стават по-слабо изразени - болката притъпява, ставата функционира по-добре.\nВ зависимост от местоположението на бурсата, в която се развива възпаление, бурситът е:\nАцетабуларният бурсит се появява много по-често от другите два. Чантата на трохантера се намира до по-големия трохантер (костна кота) на бедрото.\nНа това място глутеалните, пиовидни, горни и долни близнаци са прикрепени към бедрената кост.\nИлио-мидиращата бурса се намира във вътрешната част на слабините на бедрото. Тук се намират сухожилията на над-лумбалната и цефаличната мускулатура.\nСедалищната бурса е разположена при закрепването на мускулите на задната част на бедрото към седалищната туберкула.\nОсновният симптом на трохантерния бурсит или трохантерит е болката в горната дясна или лява външна част на бедрото. Може да е дърпане или пулсиране..\nАко ацетабуларният бурсит е причинен от травма, острата болка понякога се придружава от щракване. При други причини за заболяването (артрит, артроза и др.) Синдромът на болката се увеличава постепенно.\nВ ранните стадии на заболяването симптомите се появяват при ходене, изкачване по стълби или клякане. В покой всички болезнени усещания спират. В напреднали случаи е трудно пациентът дори да лежи настрани.\nБолката може да излъчи в областта на слабините, което заблуждава лекарите при поставяне на диагноза трохантерен бурсит на тазобедрената става и усложнява лечението. Понякога процесът засяга едновременно дясно и ляво бедро.\nТрохантерният бурсит често се появява при жени спортисти по време на менопаузата поради хормонални промени.\nПри мъжете се счита за професионално заболяване, характерно за тежката физическа работа.\nОсновните фактори, поради които се развива болестта:\nВъзраст. Колкото по-възрастен е човекът, толкова по-вероятно е да се разболее.\nЖенски пол. Мъжките сухожилия са по-трайни.\nНараняване на тазобедрената става.\nБурсит на трохантерната бурса на тазобедрената става може да се прояви на фона на настинки или инфекции.\nПри бурсит на илио-гребенния бурсал на тазобедрената става болката се концентрира в слабините и вътрешната част на бедрото.\nСимптомите се появяват, когато се опитате да седнете, да се изправите, да вдигнете краката си. Болковият синдром се влошава след сън, почивка, обездвижване.\nКухината на илио-гребеновата бурса се свързва със ставната кухина.\nСледователно симптомите са подобни на синовит на тазобедрената става - основният симптом на коксит (възпаление на ставната кухина).\nВъзпалението на бурсата е по-рядко от трохантерното възпаление, лекува се по същия начин.\nТова е много по-рядко срещано от двата предишни вида патология. Седалката е костната основа на таза, където е прикрепен полусухожилният мускул.\nИменно тази зона приляга на стола, когато човекът седи. Сциоглутеалният бурсит на тазобедрената става се характеризира с болка в областта на седалището.\nСимптомите се влошават при натиск, седене на стол или клякане. Болката се появява, когато човек лежи на засегнатата страна.\nСиндромът се влошава през нощта. Има увеличение на исхио-глутеалната туберкула.\nТравматолозите и ортопедите допълнително използват и други класификации на бурсит на тазобедрената става..\nСпоред състава на ексудата (възпалителна течност в периартикуларната торба), бурситът на сухожилията е:\nсерозен (смесена с кръв плазма);\nхеморагичен (течност с много червени кръвни клетки);\nфибринозен (съдържа много фибрин);\nВ зависимост от причинителя феморалният бурсит се разделя на специфичен и неспецифичен. Специфичен вид е възпалението на бурсата при бруцелоза, туберкулоза, сифилис, гонорея. Натрупаната в торбата сол води до варовити бурсит.\nДиагностика на бурсит на тазобедрената става\nДиагностиката на бурсит изисква пълен преглед от лекар. Невъзможно е да се определи заболяването у дома.\nСпециалистът поставя пациента от дясната или лявата здрава страна и палпира изпъкналостите на бедрената кост в областта на лумбалната и слабинната област, близо до исхиалната тубероза.\nОртопедът се върти, отвлича и адуктира бедрото. Трохантерният бурсит на тазобедрената става се характеризира с болка в областта на големия трохантер, близо до псоасния мускул.\nЕдин от диагностичните методи е тестът на Aubert:\nЛегнал отстрани на горния възпален крак, сгънат в коляното под ъгъл от 90⁰.\nУдължете крака в тазобедрената става.\nПуснете я и я гледайте да играе.\nНепълната аддукция е признак на бурсит на големия трохантер на бедрената кост.\nЗа да се изключат други заболявания на тазобедрената става, рентгенова снимка и ЯМР, може да се предпише компютърна томография. Потвърждава диагнозата с инжекция на упойка.\nЗапочнатото лечение на тазобедрен бурсит води до облекчаване и облекчаване на симптомите.\nНе е трудно да се излекува болестта. Терапията е насочена към облекчаване на възпалението и предотвратяване на прехода на болестта в хронична форма.\nОбикновено за решаване на тези проблеми са достатъчни консервативни (нехирургични) методи:\nспазване на режима на почивка;\nизключване на всякакви натоварвания на тазобедрената става, които увеличават болката;\nс помощта на патерици или бастуни.\nПациентът се лекува у дома. Консервативната терапия включва лечебна гимнастика, но тя започва едва когато болката бъде спряна.\nФизиотерапията се предписва с профилактична цел през периода на ремисия. Нанесете ултразвук, електрофореза. Броят на дните зависи от тежестта на заболяването\nводи до подобряване на кръвоносните съдове;\nпремахва болката, подуването;\nТози метод не може да лекува бурсит на тазобедрената става, ако пациентът има кожни патологии, бъбречни и чернодробни заболявания, разширени вени. С електрофорезата ефектът на лекарствата се засилва. Под въздействието на тока лекарството се разпада на йони и е в състояние да проникне дълбоко.\nТерапевтичната гимнастика включва набор от упражнения, насочени към разтягане на илиотибиалния тракт и обтегач с широко фиксиране, укрепване на седалищните мускули.\nЛекарствата се инжектират мускулно, директно в синовиалната торбичка. Те премахват болката и облекчават възпалението.\nЗа намаляване на болката се използват хормони (кортикостероиди) с местни анестетици. В случай на повтарящо се обостряне, пациентът може да се нуждае от втора инжекция.\nПри лечението на травматичен бурсит на тазобедрената става медикаментозното лечение включва въвеждането на разтвор на хидрокортизон с антибиотици след замразяване с новокаин.\nПри хроничния ход на заболяването бурсата се пробива, ексудатът се отстранява и кухината се измива със смес от антисептични лекарства и антибиотици.\nПри инфекциозни гнойни възпаления пациентът може да бъде лекуван с пункции. Ако развитието на възпалението продължи, бурсата се отваря и гнойта се отстранява. Недостатъкът на този метод е, че заздравяването на рани отнема повече време..\nЗаедно с медикаментозното лечение се използват и народни средства. Компреси с билки, които имат противовъзпалително и противоотечно действие (градински чай, невен, борови пъпки, каланхое) се прилагат върху възпаленото място в лумбалната зона.\nХирургическа интервенция се използва много рядко, когато медицинското лечение на бурсит на тазобедрената става и алтернативните методи не помагат.\nОперациите са насочени към заличаване (инфекция) на торбата.\nЗа целта обвивката на бурсата се отваря и се обработва отвътре с дезинфекциращи вещества..\nНай-радикалният метод е да извадите торбата, без да я отваряте. Премахването на бурсата не засяга функционирането на тазобедрената става.\nЛекарят трябва да диагностицира и лекува бурсит на тазобедрената става. Самостоятелното използване на народни средства или приемането на лекарства няма да даде бърз ефект.\nЗаедно с лекарствената терапия се предписват физиотерапия и гимнастика. В Москва има много клиники, които предоставят такива услуги.\nБурситът на тазобедрената става е възпалителен процес, който се развива в синовиалната периартикуларна бурса, която играе ролята на своеобразен „амортисьор“ и при приплъзване на мускулите спомага за намаляване на триенето между костите и меките тъкани, които ги покриват.\nВ медицината бурситът принадлежи към групата на ортопедичните заболявания, чието развитие се характеризира с възпаление в синовиалните ставни торбички, което води до натрупване на получения ексудат в ставните кухини, т.е. възпалителна течност.\nПериартикуларната бурса е малка кухина, пълна с течност около тазобедрената става. При различни наранявания, както и прекомерно физическо претоварване на сухожилията и мускулите, бурситът (лат. Bursa - „торба”) може да възникне като възпалителен процес, който може да обхване трохантерната бурса, исхиална бурса или илеално-гребенна бурса в тазобедрената става. Сред неблагоприятните фактори, които допринасят за развитието на възпалителния процес, е възможно да се отбележи неактивността на тялото, хипотермия, затлъстяване и вродени аномалии, по-специално разликата в дължината на краката. Най-често това заболяване се среща при жени на средна възраст и възрастни хора..\nПричини за бурсит на тазобедрената става\nБурситът на тазобедрената става е възпалителен процес, включващ бурсата на тазобедрената става (ацетабуларна или седалищна).\nПричините за бурсит на тазобедрената става в повечето случаи са свързани с различни наранявания и наранявания на бедрената кост. От основните фактори, провокиращи това заболяване, може също да се отбележи:\nПрекомерен редовен стрес върху тазобедрената става.\nГръбначни заболявания (сколиоза, артроза и артрит).\nХирургични интервенции на тазобедрената става.\nОстеофити (така наречените "костни шпори").\nИнтензивният джогинг и колоездене, честото изкачване на стълби и продължителното изправено положение водят до прекомерно натоварване на тазобедрената става и впоследствие до развитие на възпалителен процес в синовиалните торби. При различна дължина на краката също често се появява дразнене на синовиалните торбички, което води до развитие на бурсит. Различни операции, по-специално артропластика на тазобедрената става, могат да причинят това заболяване. Нараняванията на бедрената кост по време на силни удари и падания, както и остеофитите, които възникват в областта на сухожилията, прикрепвайки се към трохантера на бедрената кост, често се превръщат в причини за бурсит.\nБурситът на тазобедрената става има основния симптом на остра болка в тазобедрената става, която се локализира от външната страна на бедрото. В началото на развитието на болестта болката е силна и интензивна, но с разпространението на патологичното възпаление тя притъпява с времето.\nОтбелязват се и други симптоми на бурсит на тазобедрената става:\nБолезнено подуване на мястото на увредената става, което има заоблена форма и достига диаметър до 10 cm.\nПодуване на тъкани около бурсата.\nПовишена температура (понякога до 40 °).\nНарушено функциониране на ставата.\nПри ацетабуларния бурсит външното бедро е много възпалено, което затруднява легнането на засегнатата страна. Пациентът е обезпокоен от тежък сън. Изгарящата болка пречи на изкачването по стълбите и ограничава човек в движение. Ишиасният бурсит причинява тъпа болка в горната част на бедрената кост, особено при повдигане нагоре и също така сгъване-разгъване на бедрото. Болката може да се влоши при продължително седене на твърда повърхност.\nКогато бурситът стане хроничен, симптомите ще станат по-слабо изразени, а в областта на възпалената бурса има леко подуване, което има кръгла форма и мека консистенция. Хроничната форма на бурсит се характеризира с липса на пареща болка и запазване на ставните функции. Обострянето на заболяването причинява увеличаване на количеството ексудат в кухината на повредената торба, което често води до образуване на кистозна кухина, пълна с течност.\nАко възпалението на синовиалната торба на тазобедрената става е причинено от инфекциозен агент, може да се развие гноен бурсит. Основният му симптом е остра болезненост, която се наблюдава по време на отвличане на крайника, както и флексия-екстензия на бедрото. Отокът е локализиран на външната част на бедрото. Поради силна болка човек не може напълно да се огъне или изправи бедрото - по този начин се обяснява постоянното намиране на бедрото в огънато положение и отвличане.\nБурсит на тазобедрената става възниква поради възпаление на една от трите периартикуларни бурси: илио-миди, ишиална или трохантерична.\nТрохантерният бурсит на тазобедрената става е причинен от възпаление в трохантерната бурса, което се намира близо до по-големия трохантер на бедрената кост и е много по-често от другите два вида бурсит. Това заболяване се характеризира със симптоми като болка, възникваща в областта на по-големия трохантер (т.е. костната възвишеност, разположена на страничната повърхност на бедрената кост), както и подуване в областта на възпалението, дискомфорт при движение, общо неразположение и треска. Често това заболяване се развива при хора, които се занимават активно със спорт, главно при жени, тъй като женският таз е много по-широк от мъжкия, така че по-големият трохантер при жените е разположен по-далеч от средната линия на тялото и това провокира по-интензивно мускулно триене срещу него.\nБолка в резултат на развитието на трохантерния бурсит, остра, пареща, разпространяваща се по външната повърхност на бедрото. Неприятните усещания за болка намаляват в състояние на пълноценна почивка, но при най-малкото усилие (изкачване на стълби, завъртания на тазобедрената става, клякане) те рязко се увеличават. Пациентът често се оплаква от нощни болки, които се появяват, когато лежи на засегнатата страна. При спортисти, занимаващи се с професионален джогинг, с увеличаване на спортното натоварване се наблюдава увеличаване на болката - най-често това е свързано с увеличаване на дистанцията или сложността на тренировките.\nБурситът може да бъде хроничен за продължителен период от време. Острата форма на трохантерния бурсит най-често протича с травма - падане или остър сблъсък с някакъв предмет. В този случай ударът е придружен от характерно щракване. Диагностицирането на трохантерния бурсит се извършва с помощта на тест на Aubert (метод за отвличане на крака), палпация, а в някои случаи - специално рентгеново изследване за идентифициране на калцификати (вкостеняли зони). С помощта на терапия с магнитен резонанс е възможно да се идентифицират областите на натрупване на ексудат и възпаление.\nБурситът на тазобедрената става изисква точна диагноза чрез пълен обективен преглед от квалифициран медицински специалист. По време на прегледа лекарят разпитва пациента за естеството на болката, предпоставките за нейната поява, локализация и др. Извършва се палпация на тазобедрената става, както и тест на Auber с отвличане на тазобедрената става.\nДиагностиката на бурсит на тазобедрената става се характеризира с някои трудности поради дълбокото разположение на тазобедрената става и покриването й с мускули. По този начин външният преглед на ставата е невъзможен, а има и трудности при вземане на пункция или извършване на артроскопия. Следователно диагнозата на това заболяване се основава на два основни фактора: анализ на синдрома на болката и специално рентгеново изследване. При откриване на патология се отчита повишена болезненост и чувствителност в местата на изпъкналите участъци на бедрената кост. ЯМР и сканиране на костите се правят, за да се изключат наранявания и други патологии, свързани с тазобедрената става, като артрит. Диагнозата се потвърждава чрез инжектиране на пациента с упойка под формата на локална инжекция, след което състоянието се облекчава.\nБурситът на тазобедрената става, на първо място, изисква консервативно лечение, което се състои в модифициране на физическата активност, т.е. ограничаване на всяка дейност, която увеличава болката. Лекарят предписва на пациента нестероидни противовъзпалителни лекарства, с които можете да облекчите болката и да спрете развитието на възпалителния процес. За облекчаване на болката при бурсит се използват ефективни хормонални лекарства в тяхната компетентна комбинация с местни анестетици.\nЛечението на бурсит на тазобедрената става в нелекувани случаи се извършва амбулаторно и включва еднократно инжектиране на лекарства директно в увредената синовиална торба. Ако бурситът се повтори и болката се повтори, пациентът може да се нуждае от друга инжекция.\nКонсервативното лечение включва физиотерапевтични упражнения. Изборът на ефективен набор от упражнения ще зависи от хода на заболяването, но първо на пациента се предписват противовъзпалителни лекарства и едва след това - превантивни манипулации (електрофореза и ултразвук, терапевтични упражнения).\nПри лечението на бурсит на тазобедрената става е много важно не само да се облекчи възпалението, но и да се предотврати хроничното развитие на заболяването. За това, заедно с лекарствената терапия, се използват компреси с живовляк, градински чай, както и невен и борови пъпки - лечебни растения, които имат изразени противовъзпалителни и противоотечни свойства. Други ефективни средства за намаляване на рецидивите на бурсит на тазобедрената става са:\nОстео-Вит. Съвременен биологично активен комплекс, ефективен естествен хондропротектор, който осигурява ефективността на възстановителните процеси, както и нормализирането на венозното кръвоснабдяване на ставната и хрущялната тъкан. Препаратът съдържа витамини D и B6, които допринасят за нормализирането на минералния метаболизъм в човешкото тяло. Препаратът съдържа хомогенат на безпилотно пило, който е естествен източник на аминокиселини.\nДихидрокверцетин плюс. Антиоксидант, чието действие е насочено към подхранване на ставната тъкан и бързо възстановяване на микроциркулацията на кръвта. С този инструмент клетките на ставната тъкан се освобождават от свободните радикали, които пречат на процеса на регенерация.\nElton P, Leveton P. Ефективни биологично активни комплекси, включително пчеларски продукти, както и различни лечебни билки, чието действие е насочено към повишаване на ефективността, издръжливостта, осигуряване на тялото на необходимите микроелементи, витамини за укрепване на костите, ензими и полезни аминокиселини. Особено важно е тези лекарства да се приемат по време на рехабилитационния период, тъй като с помощта на тези биологично активни комплекси е възможно да се възстанови нормалната микроциркулация на кръвта в увредените тъкани и съдове. Лекарствата имат изразени противовъзпалителни, деконгестантни и заздравяващи рани свойства. Това е особено важно, ако основната причина за бурсит на тазобедрената става е нараняване..\nХирургичното лечение се използва от лекарите само в редки случаи, когато консервативното лечение не дава желаните резултати, а болката и възпалението продължават. В такава ситуация единственото решение е премахването на повредената бурса, която по никакъв начин не засяга нормалното функциониране на тазобедрената става. В съвременната медицина т.нар. "Артроскопско" отстраняване на повредената бурса. Тази операция се извършва, като се направи малък разрез в областта на бедрото и се въведе артроскоп, апарат, който позволява на лекаря свободно да манипулира хирургически инструменти, за да извлече бурсата. Такава операция се характеризира с минимално ниво на травма за пациента, както и с по-малко болезнен ход на периода на възстановяване..\nЛечението на бурсит на тазобедрената става с традиционна медицина е преди всичко ефективно за намаляване на възпалителния процес. Можете да препоръчате използването на такъв абсорбиращ компрес: настържете 1 с.л. лъжица сапун за пране, добавете 1 супена лъжица. лъжица мед, същото количество настърган лук и разбъркайте всичко. Върху парче полиетилен трябва да се постави чист памучен плат и да се изложи подготвената терапевтична маса. Нанесете компрес върху възпаленото място и увийте с вълнена кърпа. Препоръчително е да прилагате компреса за 7 дни. Преди започване на лечението се препоръчва да се консултирате с Вашия лекар..