Зоя Маринчева: Март 2009\n/Кай Иван и Майкъл Калоян/\nПубликувано от Zoya Marincheva в 22:37 ч.\nNPR e поставил на уебсайта си безплатно целия албум на Leonard Cohen до 31 март. Признавам си, за първи път слушам този 72-годишен, явно супер известен, канадски певец, писател и поет, и съм възхитена. Това е запис от лондонския му концерт през юли 2008, което е било част от турне, първо след 15-годишен хиатус. Първият му албум излиза през 1967 година с хитовете “Suzanne,” “Sisters of Mercy,” “So Long, Marianne” и “Hey, That’s No Way to Say Goodbye”. Преди да стъпи на музкалната сцена, той е вече известен поет и писател. Една от най-влиятелните фигури от движението на поетите с китари през 60-те и 70те години, той пише музика, която се променя с времето. Успешен и популярен през всяко десетилетие, та чак до 2008. Мисля, че дори сега звучи по-добре (връзката към албума е накрая на постинга), отколкото през 1994 година в този клип:\nСексапилен глас, провокативна, понякога политически изкушена, красива поезия, интелигентна, изчистена, спокойна музика, макар и с вътрешно напрежение (блус, R&B, кънтри, фолк, кабаре, инструментал, чисти женски беквокали), плачещ саксофон, чувствена китара и чувство за хумор.\nЛенърд Коен казва по време на концерта: "Последният път, когато се качих на лондонска сцена, беше преди 14-15 години. Бях на 60 - едно дете с луда мечта. Оттогава съм бил на много Прозак, Паксел, Риталин, Фокалин. Изучавах в дълбочина философия и религия, но доброто настроение постоянно пречеше. Но ще ви кажа нещо, което не може да се отрече лесно. Няма лекарство за любовта."\nЕто и връзката към албума по NPR:\nПубликувано от Zoya Marincheva в 1:00 ч.\nЕтикети: канадски, китара, ленърд коен, певец, поет, Leonard Cohen\n/На снимките: Критическо мислене в науката. Ученици от 4ти и 5ти клас представят изработените от тях роботи по време на градското състезание по роботика в Сан Антонио./\nТака се случи, че списание "Либерален преглед" обърна вниманието ми към темата за матурите. Там, на базата на личния ми опит и обща култура, изразих концептуално несъгласие по една от тезите на авторката на материала, свързана с критическото мислене и американските ученици. Междувременно вестник "Новинар" помести тенденциозен материал, в който питаше читателите си какво мислят за избора на "Под игото" на Иван Вазов за любим български роман след като избрахме песента на Аврамов за Евровизия и как-й-беше-името за Мис България. За Евровизия вече си казах приказката. Как се избират миски е ясно отдавна, пък и е крайно маловажно. Изборът на вазовия роман, който е част от канона на българската литература, обаче дразни много хора, особено днешните литературни среди. Срещу едно книжно тяло се рита, вика, крещи и негодува. Още по-интересно е, че и в началото на 20 век кръгът "Мисъл" и особено поетите и писателите, образовани в Европа и претворяващи (имитиращи) европейските литературни течения на български език, са ругали Вазов по същия начин, по който и тези днешни лит дейци, които са не по-малко заслепени от модните литературни течения, го правят. Днешните литератори или поне тези с по-голяма обществена видимост ги разбирам. По едно и също време с тях съм дишала прахта в Народната библиотека, кръстосвали сме университетските коридори и сме си пиели кафето в Яйцето. След 15 години активна литературна дейност, каквото и да значи това, българският читател все още не е тръгнал да ги чете, камо ли да ги носи на раменете си, а по-скоро ехидно си подсвирква и купува преводни заглавия или книги за мутренското време. От Яйцето софийските интелектуалци се преместиха в политическите партии, парламента, посолствата и медиите. Всички вестници и списания си имат щатни софийски интелектуалци, защото от литература и академична дейност не можеш да се изхраниш. Тази миграция от неплатежоспособните академични занимания към софийските медии се случи в краевековието и как точно си разделиха ограничения ресурс, не знам. Кой редактор, кой списовател, кой колумнист, кой пише добре, кой не, нещата и приятелските среди се наредиха някак си. Само че гласът им все още не се чува така, както този на д-р Кръстев от списание "Мисъл" някога или поне по начина, по който ние си въобразяваме, че е звучал - авторитарен и визионерски. Само да не беше този пусти Вазов. Но тъй като чрез тях, осъзнато или не, говори д-р Кръстев, горкият Вазов отново е на мушката на пушката. Ето това е моята малко несериозна конспиративна теория. И няма как да нападнем Яворов, Ем. Станев, или Димов от задължителната програма по литература, защото Яворов е бил наше протеже(простете, но понякога и аз говоря от името на Д-р Кръстев), а Йовков и Димов не познаваме. Вазов обаче непрекъснато ни се вре в очите с тази всенародна любов. И още му се кланят, господи!\nКак ли щяха да мислят нашите интелектуалци, ако кръгът "Мисъл" не беше боготворен и издигнат в култ през 90те години на 20 век в литературните факултети и особено в СУ от новата смяна асистенти, които вече са и професори. Ако не се беше наложил пост-структуралисткият, пост-модерен мета-фуко-дерида-бахтин-бартоистки изказ на литературния и всякакъв друг анализ. И ако същите тези асистенти и вече професори не бяха написали неразбираеми книги и пособия за ученици и студенти? Което най-много ме учудва - това, че започнаха да проповядват в българската училищна църква отново на латински и гръцки. С една дума, славянските корени на думите се оказаха не особено авторитетни, оказаха се безпомощни да разкажат за книгите, които четем. Ето, и аз като възпитаничка на СУ от този период, не мога все още да се освободя от тях. Както винаги, поради липса на триене в университетското пространство, една полезна бактериална концентрация от нови за БГ (не и хронологически) теоретизации можа да се размножи до безкрай и да вкисне цялото бурканче академично кисело мляко.\nНо, обратно към Вазов и всенародната любов. Малко несериозно ми звучи, че сто години вече тази любов се дължи на училищната програма по литература. Та колкото време отделяме на Вазовия "Под игото", сигурно двойно повече се отделя на Илиадата например, или Толстой, или Дон Кихот. Отгоре на всичко и Димов присъства в тази класация на Голямото четене, и Талев. Едно е ясно. Врагът на съвременната бг литература, според критиците на Вазов, не е лошото съвременно писане, липсата на интересни и съвременни сюжети, както и липсата на добри редактори и авторска скромност. Колкото и да е автоматизиран изборът на Вазов за любим бг писател, също толкова автоматизирана е агресията към него от страна на лит творците. Вазов ще се радва на всенародна любов, било то и по навик, докато не се появят също толкова добри (защото Вазов е добър писател!) алтернативи и то със съвременни сюжети и внушения. И докато цел на нашето литературно образование не е митологизиране на личността на автора,а самите книги, стила на писане и идеите в тях. И въобще, култът към личността на един автор е далеч по-важно днес в българската среда, отколкото това, което пише и доколко качествено го пише, и какво мисли по повод нещо си. Докато Михаил Неделчев, например, в своите радио предавания кани само прдставители на своята клика и отделя половината от времето в засилване личностния култ към автора чрез обширна и скучна биографична справка, 15 минути слушаме какво други хора мислят за това колко е велик авторът, и само 10 минути микрофонът е в ръцете на обекта на славословието, дотогава си оставам твърдо убедена, че и сега се създават автори-митологеми. Представяте ли си музикално предаване, в което един час се говори по биографията на композитора и 10 минути оттук оттам се пуска по някое парче или му се дава право на коментар. Вазовият избор за мен е симптом, не е проблем.\nЕто, че си дойдох на думата за матурите и критическото мислене, предмет на моя спор с авторка на "Либерален преглед". Матурите са демократичен инструмент за оценяне на нивото на знания на учениците. Но те могат и да затлачат учебния процес. Пример е тексаската матура, чийто формат непрекъснато се променя от тексаското законодателство. Заложената цел в образователните програми на американските училища от 80те години насам е развиване на критическо мислене и лидерски умения, които да помогнат на ученика да води продуктивен, успешен живот. Критическото мислене, обаче, след като 30 години е било приоритет в американските учебни програми не е умение, което може да се преподава, въпреки че точно това се опитваха да правят учителите. В крайна сметка, оказа се, че учениците не са започнали да мислят по-критически, а във факултетите по научни дисциплини местните американци са едно нищожно малцинство. В хуманитарните науки, пък, критическото мислене не е помогнало по никакъв начин да се извоюва обществен престиж за дисциплините. Това, което се усвоява къде добре, къде не, според възможностите на ученика, са метакогнитивни концепции за подход към дадена задача. Това означава, казано с прост език по тексаски, че се научават да хвърлят ласото, но често го няма коня, а и да го има, пропускат. Проверявайки хиляди матури на 13-годишни ученици, се натъкнах на следния феномен: матурата не се интересува от изучавания материал по литература (затова няма и канон, залегнал в учебните програми, но има ограничения, свързани с културата на политическа коректност в мултиетническа държава). Дава се случайни текстове от известни и неизвестни автори (което не носи публична известност за автора, между другото) и се задават въпроси по структурата и главната идея на текста, както и гледната точка на автора или главния герой. Детето трябва да се придържа строго към отговора на въпроса. Тези, които не могат да проумеят въпроса, не положат усилие да отговорят или защитят тезата с необходимите текстуални доказателства получават наказателни точки. На проверяващите се дава ориентация за допустими отговори. Но наказани са и тези, които мислят по-творчески, по-философски и по-иначе. И в крайна сметка се отглежда население, което, когато спори, спори така: "Знам, че всеки си има гледна точка, но все пак ....." Дотам се е стигнало, че висок медиен рейтинг имат основно медии с крайни позиции. Защо хората искат да чуят позиция в подкрепа на своята, вместо да преминат някъде към средата? Ами нали това е едно към едно признак на некритическо мислене. Защото критическото мислене е свързано с референти, тоест средата, обектите, спрямо които то се прилага, както и с практика, тоест упражнения. Оказа се, че тексаските учители са принудени да отделят все повече време на стратегиите за успешно полагане на теста, от което зависи класацията на училището и кариерата им, отколкото на преподаването на знания, на богатство от литературни, да речем, образци, спрямо които да се развива това прословуто критическо мислене. А те могат да си позволят да окастрят обема и времето, отделено на конкретния учебен материал, защото целта на образованието не е голяма обща култура и заучаване на максимално количество материал, а на тип мислене. И похвално е, че ги учат да търсят различни гледни точки към даден проблем, и това се вижда в постиженията на американските медии, но американците имат едно предимство пред българите: те са желана дестинация за много умни хора. Прогресът се движи от предприемчивите и от имигрантите, а в сферите на прогреса те са вече мнозинство в Америка. Не случайно българчета с българско образование изключително лесно се аклиматизират в американската училищна система. Те са свикнали да получават и обработват невероятен обем информация, която в американски условия пък им помага да усвоят за кратко време същите тези метакогнитивни конструкти, които залягат в основата на критичексото мислене.\nДори си мисля, че точно от Дядо Вазов трябва да се тръгне, ако ще подходим към учебния материал от гледна тпчка на развитие на критическо мислене. В такъв хипотетичен урок, обаче дядо Вазов има нужда от компания на други автори, преди неговото време, по време и след (без словесните мета-попари обаче). Подходът не е непознат в България. А тия крясъци по негов адрес много ми приличат на приказката "стани, та да седна аз".\nПубликувано от Zoya Marincheva в 15:05 ч.\nЕтикети: американска образователна система, Вазов, критическо мислене, литература академични, матура, Под игото\nИдеализмът на 21 век започва да придобива очертания. Те са зелени, сини, не миришат, естествено-разграждащи се, нямат алергени, фтеноли, хидрогенирани масла, вредни химикали, изкуствени торове, хормони, въглища, а скоро и нефт. Някъде след официалната смърт на хипарското движение и забравената спестовност на военното поколение на 40те и 50те години на 20 век, идеализмът мутира. Затвори се в малки квартални кооперативи и магазинчета за органична храна и продукти, редакции на алтернативни издания, поетични сламове и дзен будизъм, кафенета с изтърбушени дивани и омайващи миризливи свещи, наргилета и арабски кючеци. Междувременно премина вълната на екогласност, еко-терористи и либерални празноглаголящи университети. Колкото и празноглаголящи да бяха, обаче, оставиха въглените на хуманистичните движения в главите на студентите.\nТези въглени се поддържат от дребния бизнес и маргиналните артистични среди вече над 20 години.\nПрез 1980 година собствениците на две магазинчета за натурални продукти в Остин, Тексас, прилагат бизнес модела на супермаркета към своята визия за устойчиво развитие, чиста природа, човешко щастие и органична храна, и основават Whole Foods. Почти тридесет години по-късно, Джон Маки, един от собствениците и директор на компанията, води и изгуби изнурителна три-годишна битка с Федералната търговска комисия относно сделката му за поглъщане на Wild Oats Inc. и сега е принуден да разпродава наскоро придобитите активи. От маргинална бакалия за трийсетина години, Whole Foods се превърна в едър луксозен бизнес с 54 000 служители, 9 дистрибуторски центрове и 270 магазина в Америка и Англия, огромната част от които са карантиите на агресивно погълнати дребни и средни конкуренти,.\nSeventh Generation, Inc., производителят на скъпи органични памперси, перални и почистващи препарати е основан преди 20 години от Джеф Холендер, президент и Главен Вдъхновен Протагонист, според собствения му блог, заинтересуван от развитието на социално и природо-отговорни общества.\nИ Холендер, и Маки поддържат блогове, рекламират визията на бизнеса си с не по-малко хъс, отколкото прагматичния предмет на дейност, вярват в бъдещето на социално-отговорния бизнес, основават фондации или работят с утвърдени институции в областта на устойчивото развитие, човешки права и околна среда.\nЕдин от основателите на Ebay, Джеф Скол, основава фондация Скол, чиято цел е да подпомага, вдъхновява и организира контактите в областта на социално-отговорното предприемачество. От 25 до 27 март в бизнес факултета на Оксфордския университет ще се проведе тяхната годишна конференция, наречена "Давос на социално-отговорното предприемачество” според Обзървър. Заседанията ще се предават на живо по интернет.\nТова не са изолирани имена и споменатите фирми не са случайни фирми. Голяма част от тях са успешни, заченати и работещи в лоното на еко-технологиите и еко-философията, но най-важното е, че бизнес-моделът им включва социални мрежи, доза идеализъм и социална етика, която до голяма степен предопределя успеха им. Снобарският Уолстрийт роди своето хуманно дете. То може и да имитира монополистките практики на баща си, но в същността си твори добро. Ако не беше Whole Foods и тяхната агресивна гаргантюелска политика на поглъщане на конкурентите, едва ли движението за органична храна щеше да придобие настоящите си размери. Защото тази верига от магазини успя да направи хранителния бизнес социално-отговорен, тоест екологично чист, зеленото движение елитно, за разлика от кварталните органични бакалии, както и да даде тласък на цяла една индустрия, да мотивира част от американския агробизнес да се отбие от федералните субсидии и да започне да произвежда екологично чисти продукти. Да не говорим, че кара хората да се чувстват специални и вдъхновени всеки път когато пристъпят в магазините им. Цветовете, дизайна, посланията, които висят по стените, самите екслузивни продукти и обслужването внушават убеждението, че ти заслужаваш цялото това внимание, усилието на персонала да намери най-чистия и здравословен продукт лично за теб. Днес ми изглежда невероятно, но преди две години успявах да намеря органични млечни и месни продукти единствено в трите магазина на Whole Foods и Сентрал Маркет в Остин, който има милион и половина жители. Сентрал Маркет е собственост на една от най-големите хранителни вериги на американския югоизапад HEB и допреди две години HEB не считаше за нужно да снабдява многобройните си супермаркети с органична храна, каквато и да е тя. Две години по-късно HEB има цели секции с органични храни. Зеленото движение е закачило леко дори и прословутия Walmart с ужасните му бизнес практики и франчайзи с еко-антитезата Макдоналдс.\nЗеленото пристигна в мейнстрийм Америка и променя отвътре и все по-интензивно американския бизнес въпреки бушисткия натиск до 2008 година. То е като слънце, което е огряло всички възможни полета на дейност. Не по-малко важно от топенето на айсбергите е персоналната екология и етична отговорност на отделния човек. Работата по разработването на евтини слънчеви панели и органично животновъдство, например, върви успоредно с тази по елиминиране на отровни индустрии. Една от най-популярните идеи е да се елиминират въглищата и нефта като източник на гориво. Джеймс Хансен, учен към НАСА, който през 1988 спомогна да се въведе в публичния дискурс понятието глобално затопляне, е написал програма от пет точки за справяне с глобалното затопляне, две които се занимават с електрическа енергия. Агенцията за опазване на околната среда има няколко инициативи, които от години спестяват вредни емисии в атмосферата. Една от тях позволява на бизнесите да купуват за енергийните си нужди електричество, произведено от метан. Whole Foods, например, покрива 100% от своите енергийни нужди с биогориво. Дори и мастодонти на Уолстрийт въвеждат зелени технологии. Небостъргачът на Кредит Суис в Ню Йорк се охлажда с лед. Инвестицията от 3 милиона долара спестява един милион долара разходи за електричество на година. Всички американски електрически компании предлагат зелено биогориво (произведено от вятър, слънце или метан), което е по-скъпо от традиционно произведената енергия. В това отношение американският бизнес е изпреварил индивидуалните хазяйства и масово се включва в тези програми, осигурявайки си енергия, в някои случаи като Dell и Whole Foods, за 100 % от нуждите си.\nСлед напъна за зелени коли в момента започва кампания за зелени къщи на национално и щатски нива, и то с инициативи, поддържани от професионалните обединения на архитекти и инженери. Участниците в зелената вълна не са просто надъхани активисти. Всеки е вече участник малко или много. Когато се нанесохме в новопостроената ни къща през 2007 година, се обадих на градската телефонна линия и си поръчах финансираната от общината зелена пластмасова кутия за рециклиране. На моята улица почти нямаше ентусиасти да рециклират, но примерът е заразно нещо. След една година дори и най-незаинтересуваното семейство започна да изнася кутия с рециклирани отпадъци всеки вторник сутрин. Общината, в която живея, е премахнала изискването да се изхвърлят отпадъците разделно, за да стимулира участие в програмата. Сега рекламирам зеленчуковата си градинка. Отглеждането на зеленчуци се оказва по-голяма летва за прескачане. По-популярни са петъчните пазари с местна стока. Медиите вече са се включили в новата страст по мини-зеленчукопроизводство. Предстои да се развие и зеленото химическо чистене, което вече съществува, но засега е твърде скъпо за редовия американски джоб. Дали става дума за слънчеви батерии или химическо чистене, ако бъде икономическо изгодно за бизнеса и обикновения човек, еко-движението има шанс. Зеленото е вече престижно, паричните и интелигентските елити са влюбени в него. Започва ефекта на торнадото, според маркетинг теорията на Джефри Мур. Това е фазата в развитието на един продукт или парадигмa, в която пазарът на новата технология или продукт се развива бурно в геометрична прогресия и нови категории продукти никнат като гъби. Това е периода, в който най-много важи мантрата на хай-тек бума: Изобретявай или умри! И все пак, за първи път става дума и за етика, схоластика и колективност. И май най-важното послание на зеленото движение си остава девиза на мускетарите: един за всички, всички за един.\nПубликувано от Zoya Marincheva в 1:14 ч.\nЕтикети: бизнес, движение, еко, зелено, органичен, отговорни, предприемачи, рециклиране, социално, Whole Foods. Skoll foundation\nИнтерактивните прояви на фестивала SXSW имат една изключително благородна мисия, а именно да социализат над 9000 социално-стеснителни типове, които се занимават със социални медии.\nПешеходните артерии в сградата, където се провеждат лекциите и презентациите, според очевидци, били задръстени с вървящи и общуващи си хора, общуващи, разбира се по iPhone, Facebook и Twitter, с цялата си социална мрежа, и вървейки, тоест извършващи браунови движения. Чу се и за бунтове поради проблеми с пренатоварени от смарт-телефони интернет и телефонни връзки (осигурявани от AT&T), както и поради липсата на достатъчно жени за общуване, е-бунтове по туитър, разбира се. Някои мрънкаха за това, че бързо се изкупувала вегетарианската храна в сградата на фестивала, което ги обричало на тежък глад, този път в най-скучния, физически смисъл на думата.\nНад 200 дискусии се проведоха за пет дни, повечето от които с практическа насоченост от типа “как да си направим онлайн група” и “как да ползваме фейсбук”. Е, имаше и концептуални разговори, лекции и интервюта с успели, тоест известни, “дигирати” и блогъри за техните бизнес модели, даже и да нямат такива. Имаше доста презентации на нов софтуер и приложения за мобилни телефони, особено iPhone. В резултат на времето, което прекарах на туитър, блогове, сайтове, вестници и радио страници с интервюта (подкастове), добих усещането, че сега е март 2000 година, и ми се привидя сякаш гребена на дотком вълната, но доста по-опоскана. Както и при независимото кино на мамбълкор движението, което тази година получи мощно рекламно жужене на фестивала, техно-арт-социална-медия бедняшки шик е новината на тазгодишния SXSW, напълно в духа на времето.\nДо есента на 2000 година дотком ентусиастите революционизираха бита и битието ни с помощта на огромни количества пари. Имаше си формула на успеха и най-важното беше да създадеш някаква техническа интернет/мобифон услуга или софтуер, подпомоган от изобилни капитали срещу сносен бизнес план, да предизвикаш интереса на медиите и да капитализираш идеята на борсата. Вестниците бяха пълни с истории за млади пенсионери, които на 30 си яхаха яхтите и водеха лежерен, лазурен живот. Март 2009, Лос Анджелис Таймс разказва за основателките на Instructables, чиито фестивален бюджет е под 1000 долара. Това означава ранен самолетен полет, автобус, вместо кола под наем, леко пренаселена хотелска стая. Не се налага да плащат фестивална такса, тъй като са номинирани за конкурса. Други основатели на фирми от ерата на Уеб 2.0 гордо разказват как са напуснали добре платени работи, за да започнат свой интернет бизнес и как преживяват с минимален доход, но с истинска страст за бъдеща печалба. Брррр.\nЗа съжаление, технофилите на Уеб 2.0 все още не са намерили пътя към Елдорадо. Тази година монетизирането на социалната медия се отлага. Тwitter търси ново финансиране, Facebook работи на загуба, You Tube отчита огромни загуби, но е толкова популярен, че Гугъл не може да го спре и в момента тества бизнес модела с интернет реклами. Всички останали, общо взето, работят за без пари, предлагат приложения, които са безплатни, и обсъждат пагубното рзстояние от нула до една стотинка. Хората все още не искат да плащат за всички тези изобретения, защото и без това ги получават безплатно. И в това безпаричие и неясен все още бизнес модел, трафикът към сайта като мерило за печелившо начинание става все по-безсмислен.\nТрафикът, разбира се, беше обменната монета на дотком поколението, и по навик се е пренесло и в ерата на Уеб 2.0. Трафикът e безсмислен без рационален бизнес модел. Затова големият шум, който се вдига около битката между Facebook и Тwitter, е също безсмислен. Следващото поколение приложения ще организират и отсяват огромния информационен материал според потребителя. Информацията, която един модерен човек получава чрез всичките тези прояви на социалната медия, е масивна по обем и се дублира. Откакто съм във Фейсбук, отказвам да ползвам алтернативите hi5, reunion и т.н. поради липса на време и интерес. Единствено руската Одноклассники е по-добра, но пък е на руски за рускоезичен пазар.\nБъдещето принадлежи на агрегиращите приложения. Гугъл, разбира се, ще сложи ръка на най-добрите и на тези, които му носят най-големите масиви от лична информация, тъй като Гугъл е в бизнеса на акумулиране на лична информация за рекламни цели. Олимпиецът засега обаче за мен е Mint – сайт, който обединява в едно всичките ми банкови сметки и кредитни карти, анализира и изготвя личния ми бюджет и дава препоръки за по-добри, конкурентни оферти за кредитни карти. Макар че всеки ден научавам за ново приложение. Ето, току що получих покана за конференция чрез eventbrite.\nАко не можеш да намериш пари, можеш да намериш ново приложение за продукта си. Все повече големи фирми, оказва се, рекламират на фестивали като SXSW и се възползват от каналите на социалните медии. Всякакви блогове и приложения, включително туитър канали, които подпомагат маркетинга, продажбите, техническата поддръжка, обслужване и връзки с обществеността на вече съществуващо реално печелившо предприятие, също се справят добре. Пионерът е Dell, но вестниците и радиата вече се включват в тази нова екосистема.\nСред звездите на SXSW беше и Реoplebrowsr, чийто интерфейс дава линкове към Facebook, Flickr, Тwitter, Identica, Gmail, Digg и FriendFeed. BrightKite и Foursquare дават идеи за клубове и барове, залагайки на по-игрови подход. Тwitter с публичните си телеграфни съобщения и специализрани тематични канали, Scribblelive, приложението за водене и споделяне на записки, и Meebo, чат услуга в реално време, превръщат една лекция в кооперативно интерактивно мероприятие. Рepsicozeitgeist се опитва да класифицира каналите в Тwitter. Scribd е нова платформа за публикуване и разпространение на книги и документи. На тази страница http://sxsw.com/interactive/web_awards/finalists се намират финалистите на уеб наградите на фестивала – те са много и повечето са доста интересни.\nПубликувано от Zoya Marincheva в 2:08 ч.\nЕтикети: Одноклассники, социална медия, Тwitter, фестивал, Digg, digital, Facebook, Flickr, interactive, iPhone, Meebo, mint, Scribblelive, Scribd, sxsw 2009\nСпомняте ли си лозунговото време на 90те в България? Адреналинът, големите дебати, вярата във вълшебните думички, радостта от новото, бялата дъска, върху която можехме да пишем според способностите и мечтите си, отприщената енергия?\nВъпреки немотията, въпреки хаоса, злите демони на политическата върхушка, вътрешната цензура, низките страсти, биячите, разрухата…\nАмериканците биха направили злато от този материал. Трансформиращото изкуство се храни с леш и боклук, с болка и депресии, с недоимък и мечти. Това призрачно време си остана призрак. Не се намери писател, кинаджия или музикант да го затвори в мрежите на изкуството си, да го назове някак си, да го покаже, но така че да се почне революция. Перспективата се превърна в умряла работа. Листата на новото време повяхнаха.\nЕнергията на един колектив е нетрайно и крехко съединение като въглеродната киселина, която се разпада на въглероден двуокис и вода. Оттича се в епруветката на умозрителност и мафиотско-криминални сюжети, а отделеният отровен газ витае в атмосферата, където дави оцелелите и замъглява гледеца им.\nИ като няма накъде да гледаш, пускаш въображението си да търси пътя сред задимените стърнища на живота, колективния. Често въображението си е отишло и те застрелват като уморен кон. Защото на този етап, България е постапокалиптична градина, където се разхождат зомбита и канибали. Те си говорят ту умозрително, ту просташки, и от време на време замезват един с друг.\nИ в този затвор свободата се начева с мечтаене. Трябва да поникнат крила. Да ги отгледаме. На крилатите принадлежи бъдещето. Шоковата терапия убива. Какъв ти тук шок? Трябва шоколад, но черен. От горчивите, с 90% съдържание на какао. Природата е написала сюжетите. Плодът на какаото съдържа изключително горчиви семена, хитроумно обгърнати със сладък клей под 3-сантиметрова твърда обвивка. Маймуната в бразилската джунгла откъсва плода от дървото, разцепва твърдата, дебела кора, захапва клеената сладост и изплюва горчивите семена. От които пониква нов живот. Трябва шоколад. Шоколадена научна фантастика с апокалиптични сюжети. Бих препоръчала американски такива, но няма да го направя. Предлагам българските момичета и момчета да спрат да се друсат с преводни лекарства. Нека да останат на командно дишане с български кислород. Тази древна (извинете) земя –кръстопът на хранителни и наркоканали, на мирни главички, хитри пълководци, братска кръвнина, болезнена честност, семплост, мнителни всезнайковци и брутални гости гъгне и тътне. Огледайте се. Всичко е толкова просто и ясно, само дето липсват простите изречения и ясните метафори. Идеализмът е отново на мода и си търси изразните средства. Пратете канибалите и зомбитата в отпуска, може и на Слънчев Бряг, даже и да са ви роднини, даже и вашето алтер-его. Проветрете си къщите! Измислете новия си живот. Старият не струва. Пък и няма какво да се губи откакто автомобилите спят по тротоарите, залъгалката е играчка за възрастни, а храната е овкусена химия.\nПубликувано от Zoya Marincheva в 14:40 ч.\nЕтикети: 90те, апокалипсис, България, зомби, какао, канибал, манифест\nУорън Бъфет, Оракулът на Омаха, любимият милиардер на Америка, беше цитиран във всички медии с изказването си, че Америка вече лети към пропастта с главата надолу, че безработицата ще се увеличи и ще последва инфлация.\nБъфет пише много хубаво. Неговите писма до акционерите на компанията му Бъркшиър се четат като профетическа есеистична литература. Има закачливо перо. В последното си писмо до акционерите пише следното: "С Тони се почувствахме като комари на нудистки плаж. Навсякъде бъка от сочни обекти." Като комари-инвеститори в акции, разбира се. Той е моралният стожер на милиардерите, Лев Толстой на привилегированите. Има пълно доверие в американския бизнес, вярва в дълбоките кешови резерви, осигуряващи независимостта на компаниите му, проповядва умереност, предпазливост, правителствена намеса в тежки рецесии. Инвеститор е за него професия като всяка друга, макар че предпочита да е шеф на Дженерал Електрик или разносвач на вестници, особено последното, защото може да прави каквото си иска когато си поиска. Не обича бляскавия хай-лайф, не одобрява практиката милиарди да се наследяват, обича да се изказва, като Тед Търнър по едно друго време, по въпроси на икономиката и икономическата политика. Едно негово изречение да жужне в журналистическо ухо, и Бъфет е вече на страниците на вестниците. Една добра негова прогноза има заряда да дръпне акциите на споменатото предприятие нагоре. Има невероятна памет за числа и данни, обяснява бизнеса с феномени на психологията - на консуматорите и на инвеститорите. По един простичък начин обяснява сегашното положение с факта, че за и.д.-тата гроздето никога не е твърде високо и твърде кисело, ако колегата се стреми да го има. Когато изпълнителният директор в една компания чуе, че конкуренцията прави нещо, и той иска да се хване на същото хоро, без оглед на бизнес модел и конкретните възможности на компанията. "Ако Кока Кола купи нещо, Пепси вече мисли за същото на същата сцена. На всеки изпълнителен директор му е близка тази 'всички други деца го правят' философия". В по-добрите времена, разбира се, тази особеност на бизнес елита се наричаше "характер А", като буквата А след характер означаваше агресивност, лидерство, богатство, успех, първенство, безкомпромисен нагон за пари и власт, и се считаше за нещо много хубаво. За Бъфет обаче няма святи класи и елити. Ако човек не знае, че това е вторият най-богат човек на света за 2009 година, според Форбс, ще си помисли, че може би е професор по икономика. Вярва в благините на менторството и 15 пъти на година се среща на живо със студенти. Въпреки своите 37 милиарда долара, той е скромен, говори разумно, живее в къща, която е закупил през 1958 година. През 2006 година дари 37.4 милиарда от парите си на пет фондации, 31 милиарда от които бяха за фондацията на приятеля му Бил Гейтс. Бъфет говори бързо, малко хаотично, ползва разговорен жаргон, мисълта му тече стакато, често се позовава и/или критикува теоретични конструкти, добре познати от учебниците по икономика и теория на медиите. Той например вярва в ликвидност, в диверсифициране на инвестициите, във въртенето на парите чрез производство. Купува текстилното предприятие Бъркшиър Хатауей през 1965 година и го превръща в супер успешен холдинг с инвестиции в застрахователния, хранителния, банковия, енергийния бизнес. Известен е, а понякога и критикуван, че, веднъж закупил ценни книжа в дадена компания, не продава с десетилетия. Инвестирал е в Кока Кола, Уелс Фарго, Американ Експрес, Гайко, Деъри Куин и др. Когато купува ценни книжа, се води от максимата: бъди алчен, когато всички са уплашени, и предпазлив, когато всички са алчни. Въпреки всичко, миналат година изгуби 25 милиарда долара поради обезценяване на ценните кножа. На девети март Бъфет отговори на въпроси на журналистите и зрителите на CNBC в продължение на три часа. По време на разговора успя да вмъкне реклама на застрахователния си и банков бизнес като Гайко и Уелс Фарго, което им вдигна акциите на следващия ден. Посланията му бяха насочени както към Америка като цяло, така и към правителството. Бъфет призова към единение на нацията и подкрепа за Обама, но също така критикува правителството за това, че посланията му са неясни. Неясни за големия бизнес явно. Изключително изгодните вложения, които Бъфет направи в Голдман Сакс и Дженерал Електрик през септември 2008 зависят до голяма степен от успеха на възстановителните операции на правителството. Като практичен бизнесмен и едър инвеститор в газови и нефтени предприятия, обаче, Уорън Бъфет се обяви против така наречената cap and trade данъчна програма, с която се въвеждат ограничения на емисиите на въглероден двуокис в атмосферата. Дори ги нарече регресивен данък, който бизнесите ще прехвърлят на клиентите си. Липса на идеализъм и прогресивно мислене, но пък доста реалистичен репортаж от бъдещето. В крайна сметка така мислят богатите, а това, което става на световната сцена, макар и намагнетизирано от масите, си остава вечната борба между старите и новите печалбарски модели на бизнеса, стари и нови политически приоритети. И как богатите разчитат случките и посланията, и говорят за тях донякъде дава ориентация поне за силите на противоборство и единение. Бъфет се е оказвал прав в повечето случаи и особено в дългосрочен план. Затова си струва да го чуем. Връзка към записа на http://www.cnbc.com/id/29595993. Ето в превод някои по-интересни мисли:\n/Преводът е направен по транскрибиран текст поместен на следния адрес: http://dealbreaker.com/2009/03/post-90.php. Текстът е редактиран за яснота и краткост. Това, което е пропуснато, не променя духа на казаното или гледната точка./\nТова, което се случва в света на финансите, много бързо превзема реалния свят. Не само , че икономиката е забавила темпо изключително много, но и хората промениха поведението си както никога досега. Това, което се случи, е най-лошият сценарий. За първи път виждам потребителите, или общо американците, толкова уплашени. Човек може да се уплаши за пет минути, но за да възвърне доверие му трябва доста по-дълго време. И за това колко бързо ще се възвърне доверието, огромна роля ще изиграе правителството. И ако си объркан и уплашен, не можеш да преодолееш уплахата додето не престанеш да си объркан. Посланието трябва да е много, много ясно и просто относно това какво смята да направи правителството. И мисля, въпреки че е характерно по принцип за политическия процес, че посланията са малко неясни, и американската общественост не знае какво става, и реакцията й в резултат на това е да се отдръпне напълно.\nПървоначално сгрешихме тъй като вярвахме, че ... и всеки вярваше, аз вярвах, правителството, ипотечните кредитори, заемателите, медиите, всички мислеха, че цените на имотите ще се отидат само и единствено нагоре или поне, че няма как да паднат значително. И веднъж приели това за абсолютна истина, вече нямаше значение колко си дал назаем за къщата, понеже, ако клиентът не може да плати, къщата ще се продаде на печалба и без това, или поне не би изгубил много пари. И така се получи, че натрупахме ипотечен дълг от 11 трилиона долара на базата на тази теория, че клиентът и неговият доход не са от значение, тъй като цената на къщата може само да расте. И когато нещата се срутиха и къщите, които като цяло биха стрували 22 трилиона, сега струват може би с 4-5 трилиона по-малко, а това означава а)това е ужасно висока сума, с която е намаляла цената на собствеността. Къщата е най-голямото вложение за повечето хора. И б)всички тези инструменти, които се появиха около имотите, които хората не разбраха твърде добре, започнаха да се сриват и този процес хвърли светлина върху други неща. Все едно, нали, едно дете да каже: "Царят няма дрехи". И след това веднага да каже: "Отгоре на всичко, царят няма дори и бельо". Това, коети имам предвид, е че различни пластове ... те са взаимообвързани. Когато хората се уплашат, променят навиците си. Всичко това ще приключи, но ... колко бързо ще стигнем до края зависи в огромна степен не само от политиката на правителството, а и от това колко добре е разяснена тя на хората.\nИкономиката не може да се задвижи със стотинки. Това просто не може да стане. Хората започнаха да пестят. Години наред им казвахме да пестят, и ето сега те пестят, но това е нож с две остриета. Ето, имаме този велика икономически механизъм, какъвто няма никъде другаде по света, и той почва да се дави малко, и ние казваме: "Е, може би трябва да забавим малко и да видим какво ще стане". И той почва да се дави още повече. И това, което ние не разбираме, е че има триене. Колкото по-бавно се движи този механизъм, толкова повече се дави. Така че сега трябва да направим нещо да го задвижим наново и това ще отнеме време, и безработицата ще расте. Може би ще достигне доста високи нива, но от друга страна, аз ви гарантирам, че след пет години този механизъм ще се движи добре, само че аз искам да стигна до това положение много по-скоро от тези пет години. И това е осъществимо.\nАко си във война, а ние сме наистина в разгара на икономическа война, мнозинството има задължението да се държи така, че да не възпламенява малцинството. Когато Рузвелт свика Конгреса да гласува за войната, той не каза, "Включвам десетина процента от моите проекти", нито пък хората в Конгреса сложиха 8000 преференциални техни проектчета в декларацията, с която се обяви войната от 1941. Мисля, че малцинството има задължението да подкрепя всеки акт, чиято цел е да се спечели войната по един категоричен начин и не мисля, че преди началото на войната, пети ли първи ли юни беше, 535 човека трябва да си дадат мнението за това къде ще стъпят войските и какво да е времето, и колко войски трябва да се пратят, и подобни. И не мисля, че трябва на шести юни да имаме ново прослушване, и да кажем: "Брех, трябваше да стоварим войската на една миля още по на север."\nМисля, че републиканците имат задължението да погледнат на ситуацията като на икономическа война и да разберат, че имаме нужда от лидер и да го подкрепят. И мисля, че и демократите, а аз гласувах за Обама и силно го подкрепям, и смятам, че е точният човек - но смятам, че те не трябва, когато викат за единение по толкова важен въпрос, не трябва да се възползват от ситуацията и да дразнят републиканците. Нещата трябва да следват така: задача номер едно, две и три е да спечелим войната, икономическата война.\nКакво правим с предлагането на пари (money supply) и какво е поведението ни с оглед на това, което създаваме сега, ще предреши отговора на въпроса дали тази инфлация ще е по-сериозна от инфлацията през 1970те. Възможността да е по-зле е налице. Ние водим голяма война и ще ползваме пари в нея, и целият свят се е снишил. Единствената страна, която може да хвърли повече барут е правителството на САЩ. Те са способни да посрещнат всяко предизвикателкство, защото могат да печатат пари доколкото хората са склонни да въртят бизнес в американски долари. Така че може и по-лошо да стане. И знаете, в икономиката няма безплатен обяд.\nТова, което изживяваме е икономически Пърл Харбър. Конгресът е съставен от хора патриоти. Не мисля обаче, че всички те разбират напълно колко е сериозно положението и какво се изисква с оглед на това. Това, което се изисква е командир, който се възприема като командир по време на война, той се нуждае от подкрепа и човек трябва да се откаже от някои искания. Когато излезем от тази криза, може да се върнем при хокането един друг, нали, и вкарването на специални проекти в бюджета и така нататък. Но на този етап трябва да оставим тези неща, доколкото можем, настрани, и честно, никой друг освен президента няма подобаващ кредит на доверие сред американците. Хората са чували имената на Полсън, Гайтнър, Бърнанке, но те само ги объркват. Само президентът на САЩ има авторитета да каже: "Ето това ще направим сега, а това няма да направим."\nПрез 19 век имахме поне шест големи финансови паники. В повечето случаи причината беше загубата на доверие в банките. Наричат се паники, защото ако човек отиде в банката и не може да си изтегли парите, той се паникьосва. И това е ситуация, която ще продължи да съществува до края на света. Дойде 20 век. Създадохме Федералния резерв и си мислехме,че това ще успокои хората. Но през 30те години на века разбрахме, че без доверие в банковата система тази икономика никога няма да оздравее. И създадохме Федералната корпорация за застраховане на депозитите /ФКЗД/. ФКЗД е помогнала на 3600 банки. В Щатите има само около 7 000 банки и още 1400 спестовни институции. От 1934 година насам няма нито един вложител на застраховани депозити, който да е изгубил дори и едно пени. ФКЗД изигра огромна роля в превръщането на тази икономика в най-добрата икономика, някога съществувала. 3600 пъти ФКЗД се е намесвала упешно. Миналата година, мисля, те прехвърлиха 8% от всички депозити в Америка без това да струва и цент на данъкоплатеца. ФКЗД ще се погрижи за банките. Говорят за национализиране на банки. Те нацонализираха 20 банки тази година в рамките на една наносекунда и близо 20 миналата година. Преместиха парите за една нощ. Всичко работи нормално.\nВсичко ще бъде наред. Ние имаме най-великият икономическа механизъм, някога създаден от човека, според мен. В началото, през 1790 година, бяхме четири милиона, а виж къде сме сега, и не защото сме по-умни от останалите хора, не защото нашата земя е по-плодородна или пък имахме повече минерали и по-добър климат. Това, което имахме, е добре работеща система. Тя отключи човешкия потенциал. Не че е работила добре всяка година. През 19 век преживяхме 6 паники; през 20 век беше голямата депресия и двете световни войни, и какво ли не още. Но ние имахме система, свободен, в голяма степен, пазар, закон, равни възможности, всичко онова, което отключва човешкия потенциал, макар че все още имаработа за вършене. Така че аз мисля, че вашите внуци ще живеят по-добре от вас. Но от време на време механизмът се затлачва, но ако погледнеш отвисоко на цялото това време, може би 15 години общо са лоши години, и ние продължаваме напред.\nПубликувано от Zoya Marincheva в 12:47 ч.\nЕтикети: икономика, криза, САЩ, уорън бъфет\nДнес община Беър се събуди за живот в приятната мекота на благото време, заоблаченото слънце и мързеливата неделя на осми март, в която градът си отдъхваше от родеото и се готви за фолклорния фестивал и празника на изкуствата Луминария. Повечето хора с къщи си нагледаха ливадките. Хърватите от долната улица, с които делим ограда, замениха металните ограничения на цветната си лехичка с тухлена, Шон от отсрещната къща окоси задния си двор, индийците с таксиметровия бизнес, дето живеят през две къщи, се суетиха около някакъв храст, Бренда и Лусио излязоха с дъщеричката си пред импозантната си къща да се порадват на чудно поддържаната си трева. Ние пренареждахме гаража, изхвърляхме натрупани през зимата ненужни вещи и кашони, децата бягаха боси из мократа трева и караха колела. Кай отказа да ходи в парка, затова баща им заведе само Миша на детската площадка до библиотеката. Първата вълна деца си тръгвали, втората пристигали, било калабълък. Котката прекара целия ден в задния двор до вече напъпилата смокиня и цъфналата праскова. В левия ъгъл на двора е плъзнала ароматна мента, която ние наричаме със звучната турска дума гьозум. В зеленчуковата градинка марулите с тъмнозелените си нагънати листа са се наредили като малки коконки -куклички. до тях зелен лук, чесън, магданоз, силантро, фасул, репички. На ливадата пред къщата - гардении, розмарин, цъфнали нарциси, кученца, теменужки. Паяците се събудиха, чакаме миграцията на пеперудите. Честит празник на всички жени! Честит рожден ден на баба, която стана на 73! На осми преминахме към лятното време - усмихвахме се и се помотахме още цял един час. В неестествено проектираната светлина на ниско надвисналите оловнобели облаци, редиците с двуетажни къщи с раздвижени фасади, колони и естетична цветова гама, преливаща от сиво и бяло в розово, охра, кафяво и червено сякаш левитираха. Сякаш стъпваш във фотография и е пусто, и няма дори вампири, сякаш всичко е в главата ти, в странните проекции на съня. Във фейсбук беше тихо, един човек мрънка за смяната на времето, Мишел Колейчик каза, че е готова за уикенда, а е само още...неделя! С майка ми си говорихме как едно време бабите по селата всичките били баячки, но имало специализация на баяческия труд - едната ми баба баела само при кожни заболявания, например. Световната банка съобщи, че световната икономика отчита най-дълбоката си стагнация и свиване след втората световна война. От чуждоезичните си контакти научих нов турски израз - dün dündür, bugün bugündür - би трябвало да звучи така - дюн дюндур, бугюн бугюндур. Към ден, турците добавят "ур" и става емоционално, като думата чукундур в българския, или махмур-лия. Какво значи ли? И утре е ден. Така дойде понеделник, девети, март.\nПубликувано от Zoya Marincheva в 23:12 ч.\nЕтикети: мързел, облаци, осми март, цветя\nВ петък Клинтън се срещна с руския министър на външните работи Лавров и му подари червен бутон с думата RESET или ПРЕНАСТРОЙВАМ като приятелско намигване и намек за новите отношения, пожелани от американската администрация с иначе вечно сърдитата Русия, която, като нафиркан до козирката представител на своята нация, продължава да тропа с крак и да блъска с юмрук по масата, пенейки се по въпроса кой кого уважава. Червеният бутон би бил хубаво нещо, залъгалка за медиите, смешка, ако смешката не беше един хубав, сочен гаф на езика. Перегрузка означава пренатоварване, перезагрузка означава пренастройване. Пренастройване! Викат американците. Пренатоварваме? Ние? Никога. Викат руснаците. Ха ха, един от двамата е прав. И двамата са прави. Колко много дипломатизъм имало в един бутон! Няма нужда от думи, всичко е онагледено. Позициите са определени. Нервите се опват. И кой се оказа пак предателя-шут? Преводачът, както винаги.\nПубликувано от Zoya Marincheva в 0:11 ч.\nЗа портмонетата и ефекта на бумеранга (разказ с невъобразим край)\nВ общината Бехар в земята на Коауилтекан живеели много хора, а сред тях - една ужасно разсеяна госпожа Вревеща (умилително съчетание от Време и Вещица). Тя никак, ама никак не обичала да ходи из осветените от изкуствено слънце суперхипермипермаркети за храни и други потребителски стоки за под $100, не, под $70, момент, даже и много под $20-40, с изключение на гриловете и гарнитурите за веранди. Но тъй като Времето, едната й хипостаза, все не й достигало, толкова била алчна за Време, Вещицата, другата хипостаза, я командировала често натам да упражнява културата на съседство, която г-н Орхан Памук, казват, казал, че трябва да се стремим да култивираме. Госпожа Всевреща, извинете, Вревеща, обичаше да запраща своето porte-monnaie (или портмоне, написано по-красиво) във Времето, и Вещицата според длъжностната си характеристика, трябваше да ги докара обратно при Вревеща, въпреки киселинния дъх на Времето, което, отгоре на всичко, си продължаваше равномерния ход, поне на пръв поглед. Ефектът на бумеранга, или посоченият процес в горното изречение, караше госпожата да се чувства много, ама много важна и много, ама много жива и пълна с идеи и самочувствие. Времето и Вещицата по принцип се харесвали, но понякога, ах, понякога, се тросвали един на друг, и тъй като госпожа Вревеща не можела да контролира нито едната си, нито другата си хипотеза, упс, хипостаза, нейната разсеяна главица се превръщала в хаотично кълбо от пчелици, които жужали толкова безсрамно, че се налагало госпожа Вревеща да посегне към олтара, пардон, подноса с рекламно суши в магазина ХЕБ, защото все там се случвало това нещо, и да опита някакъв неизяснен тарантула, ужас, не, вентура рол. Ауууу, и пикантен, мляс, мляс, мляс. След това се понасяла с количката за покупки през стройно подредените рафтове с продукти, посягала насам натам според настроението и степента на загладнялост (ах, тези бисквитки изглеждат идеалното предястие), връщала се при плодовете, за да вземе още една чепка банани - ако има нещо, което свършва преди Времето да изтече в нормални кубици измерваема неосезаема, но понякога направо осезаема, площ, това били БАНАНИТЕ в къщата на госпожа Вревеща. Сякаш сами се свършвали. И така, застанала чинно на касата, госпожа Вревеща плащала с картата и си тръгвала, тайничко поглеждайки към канеленостафидените бейгълчета в мрежичката, дето не знаели какво им се пише. А Вещицата... тя никога не си изпълнявала ролята по предназначение. Свирукала ли си, поспаланата, или си спяла, свирачката? Кой я знае. Знае се следното:\nВревеща си отива вкъщи. Прави, каквото прави, спи си спокойно, събужда се. Пак прави каквото прави, хваща си чантичката, мята се в колата и потегля. И тогава, точно в този момент, когато е длъжна да се концентрира вурху знака стоп точно преди да се влее в страничното движение към магистралата, Вещицата, калпазаната, надига вой и почва да върти очи и да подскача около идеята на чантата, и като хлъзгава риба, с беззвучни уста, но доста чуваемо, да праща сигнали - портмонето, портмонето, porte-monnaie, книжката, шофьорската книжка, паричките, картата, паричките.... Какво портмонето, бе, мила? Пита се Вревеща. И в този момент почва да рови трескаво в чантичката, и рови, рови, рови, мляскайки звучно с устни - оо,, неее,,, ахххх, пакк ли, ннннн, ррррр..сссссс. Портмонето пак е изчезнало. Хоп завой към къщи. Щото никога не си носи телефоните на магазините в джиесема. И щото няма право на резервна шофьорска книжка. Аууу, и е забравила пак да заведе колата на технически преглед. Сега, като я спре чичо полицай, ще й друсне една глоба за 200 долара за книжката, и айде още двеста за просрочения стикер. И се почва по телефона един мъчителен, наситен с тиха драма и слаба надежда, диалог с мениджъра на смяна. Да, един момент, да ви прехвърля на ъкаунтинг. Ало, момент да проверя. Съжалявам, все още никой не е оставил портмоне с вашето име тук. Да, много съжалявам. Е, чак мъчително не е, а и надежда винаги има, нали, добри намерения също, за ада сме сигурни, о, да, да, ада, да, повтаря се този сценарий за четвърти път. Госпожа Вревеща дори не си спомня как изглеждаше първото изгубено портмоне. Ефектът на бумеранга проработи два пъти, после то изчезна безследно. Второто го върнаха веднъж от ХЕБ, ох, голяма радост падна. После, в едно друго ХЕБ, го беше дала на дъщеря си и тя, едногодишната, най-безотговорно, го пуснала на пода. И видиш ли, след половин час размотаване около щанда за торти, вижда госпожа Всевреща как една достопочтена дама бяга, та се носи след нея с портмоне, ама досущ като това на Вревеща. Ах, Вещицата, пак е направила онази магария, ох, простете, Вещице, магиа, ъъъъ, магиЯ, на дежавуто, посмислила си Вревеща, абсолютно доволна от размотаването на Времето. И пристигнала тичащата достопочтена дама, и казала, Вревеща? Да, отговорила Вревеща, това съм аз. Видях ви на снимката. Портмонето... едвам могла да продума достопочтената дама, защото не е лесно да се носиш след време и вещица едновременно. Ей така, завърнало се портмонето пак в лоното на чантичката. Добра работа вършиш, Вещичке, казала Всевреща. И Времето този път се оказало наше и точно на мястото си. ХЕБ rocks! Чуждоезично се изразила Всевреща, абсолютно спокойна за добронамерените и без никакви особени последици за маникюра й и педикюра й вещерства, дето ги вършела в ХЕБ. Но когато направила, за нещастие, сполучлив опит да повещерства и остави портмонето на касата на Уолмарт, ей там й разказаха играта. Там бяха безгрешни. Тормози ги по телефона и лично дни наред, но портмоне като нейното с нейните документи и парички не се появи. Така ти се пада, казала си госпожа Всевреща, като ходиш в Уолмарт, сякаш не забелязваш класовите различия. Оттогава нататък си купи едно леопардово портомоне, да се забелязва, и си го държеше здраво, когато беше в Уолмарт, където купуваше най-вече една вкусна, вкусна вода за пиене и един прекрасен органичен сос за спагети. Наложи се да си поднови гардероба от карти и портмонета. Новото porte-monnaie му се падна да премине през ритуала на инициация, тоест порастване в света на портмонетата, в количката за покупки на любимото ХЕБ. Ей така го остави, без да го види, защото беше нощ, разбира се. И защото Вещицата си вършеше работата, а Времето си спеше, защото, нали, беше нощ и беше черно новолуние. Събитията се развиха по сценарий - колата, светофара, телефоните, мениджърът, личното досаждане на офис работниците, чак си извади нова шофьорска книжка. Техническата регистрация ще почака. Сега и за това ли да мисли? Не стига, че е в лошо настроение и страдат всички около нея. Пък и в чакалнята на местното управление на шофьорските книжки, съседите й си говореха за Лас Вегас, неработещи семейни връзки, братя затворници, недостойни баби и млади майки. Пфу, каза си госпожа Всевреща, интересни хора. За десет минути се запознаха, изприказваха си най-важните моменти от биографиите и най-неразрешимите конфликти на семействата си. Но техните вещици и времена си вършеха работата, защото даже не забелязваха госпожа Вревеща, която ги гледаше с жив интерес и попиваше всяка тяхна дума - колко много разбираха от драма и 20-годишните,и 55-годишните!!!!!!!!!!!\nНо къде беше Времето, къде се беше потулило Времето на госпожа Вревеща? Тя си имаше разностранни отношения с времето - ту напредничави, ту назадничави. И сега усещаше, просто знаеше, че портмонето й не е в района на ХЕБ, някъде далече е. И дойде й реда да застане на опашката за нова шофьорска книжка. После си отиде вкъщи Вревеща и си спеше следобедния сън сладко, сладко, когато я събуди изневиделица бодрият глас на мениджъра на ХЕБ. Портмонето се намерило, да си го вземе до осем. Вещерски времеви истории, каза си госпожа Вревеща. За какво й трябваше да ходи за нова шофьорска книжка? И докога, попита тя, с тези експерименти ще се продължава? Докога? Може би е време да опитаме с фишове за тото, например? Или с писане на блогове? Айде,с блогове, повтори ехото на Времето. От твоите уши, казала госпожата веща Вревеща, във вещерските. Но дали историята с портмонетата спира дотук или не, зависи от етногенезиса на мимезиса и от парезата на хипотезата.\nПубликувано от Zoya Marincheva в 22:01 ч.\nЕтикети: вещица, Вревеща, времето, портмоне, хипостаза\nПод това заглавие имам намерение да напиша цикъл от статии относно какво става в Америка, как Обама променя тази страна и света, как хората и бизнесите сами се променят.\nВчера купих от аптеката по рецепта две лекарства - генеричен антибиотик и капки за очи, за $70. Попитах фармацевтката дали има проблем със застрахователната ми полица, дали правилно е отчела цената тяхната система, въобще какво може да се е случило, че вместо по $10, моето доплащане да е $35 за лекарство. Системата им си работеше, застрахователният ми номер бе валиден, платих и си тръгнах, недоумявайки. Малко по-късно звъннах на застрахователната компания и разбрах, че тези лекарства се водят второ, по-скъпо ниво на себестойност, за което ниво аз плащам $35 на лекарство. Някак си неусетно застрахователните компании и кредитните компании, че и банките, започнаха да прилагат тактики на тихомълком прекласифициране на нивата на себестойност и ценообразуване и да прехвърлят тежестта на плащане от техните по принцип дълбоки джобове към потребителя.\nВ американското общество кредитните карти и застрахователите, и въобще големият бизнес присъстват като необходимото зло. И понеже всички холивудски сценарии се сбъдват рано или късно, така и този завъртя Епизод 2. Какво става, когато необходимото зло започне да се саморазрушава? Защо правителството е тръгнало да ги спасява с обществени пари? Голямото зло, което беше недосегаемо, обградено с армии лобисти (едно от ужасните американски политически "открития"), но, което, поради самия си капацитет и огромната шарена сянка, която хвърля наоколо си, позволява на плебейската маса, тоест 95% от населението, да бърка с малките черпачета в същата тази каца с мед. Най-лесното нещо е да си купиш кола. Да я ремонтираш. Да си купиш мебели, да си платиш за образованието, и какво ли не още. Кредитните карти летяха под път и над път, появяваха се светкавично, достатъчно е само да кажеш с половин уста, че искаш нещо. Първото нещо, което продавачите ти казват в който и магазин да си, че може да си извадиш кредитна карта за съответния магазин. Имам си карта за Target, New York Company, Sams' Club, Macy's, Kohls и други. Не защото ужасно много държа да плащам месечни такси, обикновено става дума за дребни суми, които изплащам веднага, а защото дават добри оферти и отстъпки. Е, лихвата е различна за различните платци, но парите са винаги налице. Или бяха. Когато започнаха да се рушат финансовите въздушни кули и да падат акциите на финансовите фирми, доста хора пребледняха. За първи път икономиката разстрои американците. Оказва се, че мантрата на 90те и първото десетилетие на новия век - намери си работа веднага след училище/университет, включи се в пенсионното осигуряване (което е пожелателно тука), внасяй не по-малко от 10% от брутния си доход в пенсионните си фондове, е било лъжа. Оказва се, че тези, които са правили така, в огромната си част, са на кота нула. Обезценяването тепърва ще се усети в Америка. За първи път след аферата Енрон чувам американци да оспорват максимата, че има фирми твърде големи, за да фалират. Ефирите на радиа и телевизии гъмжат от въпроси с морална закваска, забъркана от републиканските коментатори, от типа на 'защо аз (тоест държавата) трябва да плащам за къщата на съседа ми, който е взел заем без да може да си го позволи'. И за първи път чувам отговори на специалисти като 'макар и несправедливо, това е по-малкото зло'. С новия президент се променя и идиолекта на нацията. А промени ли се езика, назоваването, наложат ли се нови приемливи отговори на морални въпроси, променят се и подлежащите им реалности. За осемте бушистки години шокова терапия получаваха най-вече привържениците на демократичната партия. Сега е ред на републиканците. Те, разбира се, странно, се състоят най-вече от крайно бедни и крайно богати хора. В деня, в който Буш изчезна от сцената, изчезнаха и цели словоформи, като например "терорист" или "enemy combatant". Сега, месец откакто Обама е президент, за кризата се говори някак си нормално и рационално, без излишни сантименталности, и вече чувам думичката, която стопля сърцата на американците: opportunity - шанс или възможности. Капитализмът балансира върху няколко фундамента - оптимизъм, капитал, предприемчивост и бизнес възможности. Изкупуването на токсични заеми, продавани на едро от хедж фондове, се представя за бизнес възможност. Пазарът започва да насища тази така необходима ниша с играчи, а медиите раздухват новината за нишата. Дори и застрахователните компании, вече ударени поне пред общественото мнение, от администрацията на Обама, започват да разбират, че вятърът на промяната духа много близо до техните банкови сметки. Скоро няма да могат да получават раздути субсидии за пенсионерите, няма да могат да отказват застраховки на тежко болни или на 46те милиона неплатежоспособни и в момента незастраховани, тоест бедни хора и имигранти. В материал на "Ню Йорк Таймс" шефовете на два застрахователни гиганта вече използват вълшебната думичка "шанс". Промените са неизбежни и застрахователите ще трябва да се пре-позиционират - от вредители в помощници на тази трансформация, чиято цел, в крайна сметка, е хуманна - да направи медицинското осигуряване евтино и достъпно за всеки гражданин на Щатите. Хубаво е да чуеш тази думичка - "шанс". Риба се лови в мътна вода, биха казали по-старомодните. А най-добре е когато покрай мътната вода правиш от лимоните лимонада.\nЕдин от любимите ми сериали е "Ангел", където вампирът Ейнджъл се бори срещу есенциалното зло в лицето на една адвокатска кантора с безлична офис сграда с подземно тяло от транснационален мащаб и вампирясали служители, пуснала пипала във всички сфери на човешката дейност и подготвяща Апокалипсиса. След като Буш дойде на власт, гледах "Ангел" и не можех да се отърва от усещането, че някак си го живеем този вампирски филм. Времената бяха призрачни и двуполюсни. Моралът на последният епизод на ненавременно преустановения през, разбира се, 2004 година сериал, според един от актьорите (Марстърс), се състои в следното: Да бъдеш герой понякога не значи да постигнеш абсолютна победа, а просто, че си направил усилие. Абсолютно точно в бушистките години. Не и в сериала от 2009та, обаче. Не и там, където вече се говори за "шансове".\nПубликувано от Zoya Marincheva в 1:12 ч.\nЕтикети: Буш, застраховка, кредитна карта, криза, Обама, шанс


За изтегляне на игри Автобусът се фиксира 2019 за Android\nандроид › Игра,Симулации› Автобусът се фиксира 2019\nАвтобусът се фиксира 2019\nBus fix 2019 е интересна игра за Android платформата, в която можете да се опитате като професионален механик, диагностициране и ремонт на автобуси. Вие сте собственик на добре оборудвана работилница в гаража и приемате поръчки за ремонт на автобуси от шест модела. Можете да извършите диагностика, за да намерите неизправности, да разглобите автобуса, за да инсталирате закупените части в замяна на тези, които са се провалили. Също така имате възможност да подобрите семинара си, като използвате получените награди.\nОсновните свойства на играта Автобус 2019 :\nголям брой задачи, които трябва да изпълните\nразнообразие от съоръжения и инструменти\nмного резервни части и шест автобусни модела


Grigor Gatchev – A Weblog » Blog Archive » Аман от следене!\n« Въпроси и отговори-въпроси\nТаласъмия 2014 »\nАман от следене!\nДнес в „Капитал“ излезе ето тази статия. И обяви открито това, което се шушука в ИТ средите вече от седмица.\nПростичко казано – държавата (разбирай мафията, които я контролира) иска да ни следи в Интернет тотално. Естествено, за това ще си платим ние – чрез повишените цени на Интернет доставчиците, които ще трябва да купят за своя сметка оборудването.\nСледенето ще е без доставчиците не само да имат право да откажат следене без съдебно нареждане, но без дори да могат да научат дали се извършва следене или не. За който е паднал от Луната, или не е стъпвал в България и не знае какво значи това: ще се следи всичко, всяка секунда, и ще се използва за престъпни цели.\nКакво ще рече престъпни цели ли? И дали това да не правите онлайн банкиране ви спасява? Ето ви малко от тази торта, да я пробвате на вкус:\n– Гледате в Интернет порно – нищо лошо ли? А иска ли ви се за това да научат родителите ви, колегите ви в работата, съседите във входа, комисията по назначаване където кандидатствате за работа…? Щом не искате, ще се наложи да си платите. Щедро.\n– Позволили сте си да свалите някой торент? Ето я следващата Джейми Томас, която ще си продаде жилището, да за плати за два албума музика. Ама тая музика била свободна? Нищо подобно, едни юристи имат доказателства, че не е. Достатъчно убедителни пред съд, който ще получи под масата част от отсъденото. Твърди се, че в България имало такива.\n– Публикували сте снимка на детенцето ви в училищния двор? Не, няма да платите нищо на никого за това. За такива снимки плащат добри пари наркодилърите. Пък, както знаем, родната полиция е безпарична – как да не изкара някой лев при такава липса на каквато и да е възможност за контрол?\n– Споменали сте в е-майл кога смятате да ходите на почивка? Домашните обирджии ще платят щедро за тази информация. Както вече знаем, родната полиция е безпарична…\n– Четете къде ще има митинг срещу това, че правителството ви граби? Ама вие май смятате да идете да протестирате?! Ай-ай-ай, какви сте лоши! Преди се налагаше полиция да ви спира и да ви записва документите, което възмущаваше света. Е, сега вече няма да се налагаааа! Ако сте държавен служител, познайте колко бързо вече няма да сте. А ако не сте… работодателят ви сигурно ползва Интернет, и сигурно няма да се радва, ако си има проблеми, нали? Приятно несъгласие. И поздравете разните протестни мрежи от нас!\nНакратко казано – тоталното следене на Интернет е безконтролна власт в съвременните времена. А когато има безконтролна власт, няма значение дали властникът се казва Пламен, Сергей, Бойко или Делян. Безконтролната власт развращава безконтролно.\nМоже да се твърди, че този закон вече е в сила от години, а искането да бъде реално приложен идва чак сега. Това обаче не е вярно. Знае се, че големите мобилни оператори, а и някои Интернет доставчици са го приложили отдавна – надали са хвърлили тези бая пари, без да са били сериозно притиснати. Също така, това не значи, че законът е безопасен – значи само че е трябвало да го отхвърлим още навремето. Както казва създателят на PGP Фил Зимерман, политическите обещания или дори структури не могат да гарантират срещу злоупотреби, позволени от създадена инфраструктура. Инфраструктурата не се променя с десетилетия, а политическите ръководства могат да бъдат сменени за една нощ. А аз бих добавил, че наличните технически възможности изкушават към престъпления политиците дори в страни с традиции в човешките права, каквито България няма да има в обозримото бъдеще.\nМожем ли да се вдигнем на митинг, подобен на този срещу АКТА, и да притиснем властниците да променят нещата? На теория да. Но събирането на сериозен митинг не винаги е лесно. А и една твърде мотивирана да ни зароби власт би могла просто да игнорира митингите, както Орешарски игнорира протестите срещу него. Да, дойде момент да няма как повече, ама няколко милиарда заеми вече са „усвоени“, „Южен поток“ е подписан в нарушение на законодателството на ЕС, и ние ще платим всичко това от джоба си. Връзва се на над хиляда евро от джоба на всеки мъж, жена, дете и старец. Ха честито! И приятно протестиране… вече.\nЗатова е време не просто да спрем нещата, а да натиснем и да ги върнем обратно. В позиция, от която властниците ще имат немалко път до удобна за атакуване на свободата ни точка. Да, такава позиция ще позатрудни разкриването на един мъничък процент от престъпленията. Но пък и сега тези престъпления нито се разкриват, нито дори се разследват. Няма как – престъпниците са или сред мафията ни, или ѝ плащат данък протекция. И успешно разследват и сплашват всеки, опитал се да им попречи, включително чрез въпросните технически средства.\nТака че от подобно връщане ще има единствено и само полза. Вреда може да започне да има, когато полицията започне да преследва престъпниците и да пази от тях честните хора, а не обратното. Когато политиците ни престанат да ни крадат и продават. Когато подслушването за политически и криминални цели стане непредставимо за МВР и „службите“, а не тяхна първа и основна задача… Накратко, когато станем нормална държава. След това можем да мислим възможностите за подслушване да бъдат разрешени отново. Но само след това.\nЗа да отвоюваме свободата си, имам простичко предложение.\nИдват избори. Моментът, когато можем да контролираме управниците си. Нека се обединим около каузата да отвоюваме свободата си в Интернет. Имаме ли я, ще можем да контролираме управниците си по всяко време. Нямаме ли я, няма да можем да ги контролираме дори чрез избори.\nДекларирам, че ще гласувам единствено за партия, която е приела чрез съответните си органи и публикувала като официална позиция следното:\nАко бъдем избрани в Народното събрание, поемаме пред гласоподавателите си юридическо задължение до една година от изборите да внесем и подкрепим следните законови промени:\n1. ЗЕС и ЗСРС да бъдат променени така, че прякото подслушване на комуникации без изрично техническо разрешение от страна на операторите на комуникации за всеки отделен случай да бъде невъзможно.\n2. Операторите на комуникации да бъдат задължени да демонтират и унищожат в едномесечен срок апаратурата, която позволява пряко подслушване на комуникации без такова разрешение. Унищожаването трябва да е пред всички желаещи да контролират процеса.\n3. Искането за подслушване на комуникации без надлежащо издадено съдебно решение, както и изпълнението на такова искане, да бъдат криминализирани. Впредвид изключително високата им обществена опасност, да се наказват с 3 до 5 години ефективен затвор при първоначално провинение. При повторно наказанието да е от 5 до 10 години ефективен затвор както за поискалия или изпълнилия, така и за допусналия лицето да работи на длъжност, която би му позволила отново да наруши закона в това отношение.\n4. Съдебното решение за разрешаване на подслушване задължително трябва да включва името на вносителя, имената на далите разрешение съдии и името или имената на подслушваните. Към него задължително трябва да върви юридически валидно копие на искането за разрешаване.\n5. Изискалите подслушване без надлежащо издадено съдебно решение да губят доживотно правото си да работят на държавни или обществени длъжности (включително да кандидатстват за избираеми такива). Това да не ги освобождава от криминалната отговорност за деянието им.\n6. Изпълнилите искане за подслушване без надлежащо издадено съдебно решение да губят доживотно правото си да работят в или да притежават собственост върху оператори на комуникации, пряко или косвено. Това да не ги освобождава от криминалната отговорност за деянието им.\n7. Операторите на комуникации да са длъжни, преди да разрешат подслушване на комуникации, да получават, запазват и завеждат на съхранение оригинала на съответното съдебно решение.\n8. Съдебните решения за разрешаване на подслушване да бъдат съхранявани за срок, не по-малък от десет години, от операторите или от специално създадена неправителствена институция.\n9. След изтичане на шест месеца от издаването им съдебните решения за разрешаване на подслушване да стават публични и всякакъв вид тайна върху тях да отпада автоматично. Съхраняващите ги да са длъжни да предоставят публичен достъп до такива решения.\n10. В специални случаи съдът да може еднократно да удължи с мотивирано решение този период с не повече от още шест месеца. Без да получи, запази и заведе това решение към първоначалното, операторът на комуникации няма право да го изпълнява. След изтичане на удължението стават публични и двете решения.\nТози списък вероятно не е перфектен юридически – добър юрист вероятно би могъл да го доизчисти. Идеята обаче, надявам се, е ясна.\nМолбата ми към всички, които имат глас в Интернет, е да разпространите този призив. Не бих ви безпокоил, ако не ставаше дума за нещо важно – далеч по-важно дори от АКТА. Отношенията ни с изкуството са само малка част от всичко, което ще бъде засегнато от тоталното подслушване. И някои други части са несравнимо по-важни за живота ни.\nThis entry was posted on Friday, June 20th, 2014 at 10:30 pm\tand is filed under Uncategorized. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.\n35 Responses to 'Аман от следене!'\nПейо писа първи за това: http://blog.peio.org/?p=12883\nJune 21st, 2014 at 12:27 am\n@Иван: Но не предложи конкретни стъпки за предприемане. Не че моите са перфектни, но поне са някакво начало.\nа защо чакаш някой да ти направи партия за която да гласуваш?\n@~!@#$%^&*()_+: Какво те кара да мислиш, че чакам?\nИ какво те кара да мислиш, че проблемът според мен е в липсата на идеалната партия, добрия цар и т.н.?\nJune 22nd, 2014 at 9:13 am\n@Иван – видях за пръв път запис свързан с темата в блога на Делян – http://delian.blogspot.com/2014/06/blog-post.html . Колкото повече, толкова по-добре. А това кой е бил пръв и най-бдителел страж на свободата нека да решим в специален конкурс след като я отвоюваме 🙂\n“Декларирам, че ще гласувам единствено за партия, която е приела чрез съответните си органи и публикувала като официална позиция следното”\nJune 23rd, 2014 at 2:50 am\n@~!@#$%^&*()_+: Това на кой от двата извода те навежда? Аз не виждам връзката му с никой от тях.\n@григор, че чакаш някой да направи партия по твой вкус\n@~!@#$%^&*()_+: Не по мой вкус е не партията, а народът. Ако народът е на място, ще направи всяка партия да е по мой вкус. Когато народът не е на място, всяка партия ще стане не по мой вкус, дори ако е създадена от мен. Аз правя каквото зависи от мен, за да вкарвам в пътя партиите и да образовам народа. Уви, тези, които вкарваме в пътя партиите, сме недостатъчен процент от населението, за да постигнем ефект. И силите ми да наливам акъл на народа се оказват недостатъчни, за да променят това.\nПоне не съм се предал. Опитвам се да направя нещо, да мотивирам някой протест, да дам някоя идея… Не знам ще успея ли. Но ако стигна някой ден дотам да взема еднопосочен билет занякъде, искам да мина през Терминал 2 с гордо вдигната глава. Като човек, който е дал най-добрата част от живота си, за да се бори за една кауза. И се е отказал едва когато е разбрал, че тази битка е загубена, че добитъците тук няма как да бъдат спасени. И отива някъде където има хора, за да се бори за тях.\nJune 23rd, 2014 at 11:55 am\nЛогическа грешка. Не става дума някой да създаде партия по вкуса на когото и да било. Партии – много.\nПросто трябва да им бъде показано, че ако вървят против обикновените хора, ще загубят властта. И съответно да коригират политиката си.\nТака де, лош матрял\nJune 23rd, 2014 at 9:15 pm\n@~!@#$%^&*()_+: Точно. И шапка му свалям на Григор, че продължава да обяснява на “матряла” как да се освободи. Въпреки че, сигурен съм, може да си употреби времето в далеч по-привлекателни преживявания, що се отнася до личните му такива. Или пък сам да си опази своята лична информация — технически компетентен е. Или пък да предоставя “консултантски услуги” по въпроса само срещу съответното заплащане. Но е избрал пътя на свободния човек. Човекът, свободен в мисленето си. Която свобода е постигната с мислене.\nЗа разлика от “матрияла”, на който му е по-удобно както си е, щото така избягва мисленето, сиреч отговорността. Никаква отговорност не се поема в това да мрънкаш за цената на отоплението. Или пък за времето. Безопасни безотговорни теми.\nМисля, че най-голям успех в следенето би бил постигнат, ако се предложи изкупна цена. Примерно МВР слага камера на входа на блока и плаща по 10 лева на месец. Или пък еднократно 100 лева. Нещо такова. Хората не си дават сметка кое колко е ценно. Понеже, нали, иска да се мисли, пък тва вече се разбрахме че е презряна дейност.\nПари ми дай, акъл не ща!\nтипични интелекуалщини, матряла е лош, ние се опитваме да го подобриме, ама… лош матрял\nкато костов, дето не го били разбрали\nако наистина искате да направите нещо, трябва да използвате наличния матрял такъв какъвто е, сичко останало е интелектуалщина и преливане от пусто в празно\nя и аз да изинтелектуалствам, левски го е разбирал това\nтипичен трол. уж знаел иделаното решение, но ще го каже ама друг път, а тука само се подиграва на другите, колко са заблудени 🙂\nJune 24th, 2014 at 1:28 pm\n@~!@#$%^&*()_+: Явно нещо много не си разбрал: всичкото писано дотук е именно за да не може никой да “използва наличния матрял”. Става дума за хора, сеш`се. Те имат право да живеят в мизерия ако това е, което избират. Всеки според собствения си избор мизерия. Важното е да не им го избира друг без да могат да противодействат. Левски го е разбирал и това, казал е: “Не ни трябва цар, и сега си имаме султан.”\nемо специалиста по троловете 🙂\nизобщо не знам, не само идеално, но даже и прилично решение, знам само че хората не се променят лесно (напримр да се създаде социалистически морал)\nа ето ви една идея като за начало, създайте чалга в която лиричния герой има гражданско поведение и не е корумпиран\n@~!@#$%^&*()_+: При продуктите свързани с култура ми се чини доста сложно. Според мен тези продукти имат по няколко функции/роли като силата на всяка от тях зависи от силата на останалите. Примерно в един опростен модел песента може да изказва някаква автентичност, която искаме да чуем (че понякога да чуем и чуем и чуем), нещо което да потвърди нашето отношение към възпятото в песента, а веднага след това и да възпитава и силата на възпитанието да зависи от силата на внушението по отношение възпятата автентичност. Т.е. получава се така, че ако песента ни харесва тя ще ни и възпитава и колкото повече ни харесва, толкова повече ще ни възпитава. Нещо повече има голяма вероятност да се хареса и на тези, над които имаме социално влияние, дори и те да не са я открили за себе си в първия момент. Ако пък не ни харесва и не възпитава и не я разпространяваме. Какво става ако това което ще се хареса на хората, обаче е това което не искаме по никакъв начин да визпитаваме? И това което искаш да възпиташ, няма да им хареса ? Как да направиш такава песен ? Как да ги изманипулираш,излъжеш, залъжеш и т.н.? Според мен първоначалния импулс е някъде извън песента, а тя е просто медия. Да, усилваща медия, но все пак медия. Нещо като Интернет. Все едно да кажеш: “Направете сайт против корупцията” …. и чакаме, чакаме…. и чакаме\nJune 24th, 2014 at 11:49 pm\n@+o Says за това казах чалга, нагласите на хората се променят бавно и никога с лозунги, още по-малко като им казваш какви добитъци са и че трябва да се променят\nнапротив, трябва да им се обяснява колко са велики и да им приписваш качествата които искаш да имат, даже и да ги нямат\nгригор много хубаво го беше разказал в “Урок по история”, но изглежда никой не си прави изводите\nJune 25th, 2014 at 1:21 am\n@~!@#$%^&*()_+: Ако лиричният герой има гражданско поведение и не е корумпиран, това няма да е чалга. Поне в моите представи, де.\nА за матрияла – наскоро ходих малко отвъд океана, та се уверих със собствените си очи в разликата в матрияла и откъде иде. Но реших, че ще изчакам един месец, преди да пиша по въпроса. Да ми се уталожат и доизбистрят нещата в главата, че да не пиша глупости.\nJune 25th, 2014 at 2:23 am\nот говедото няма как да направиш човек, нито с призиви, нито като му обясниш че е говедо. говедото трябва да го караш\nАко не спориш заради самия спор, избери едно от двете: или да променяме хората, или да ги караме насила.\n@~!@#$%^&*()_+: Напротив, хората не трябва да бъдат карани нищо насила. Те имат право да избират как да живеят, дори този избор да не е оптимален за тях. Добро насила не е добро.\n@Петър Петров да съм написал някъде насила? говедарите не карат говедата на сила. просто осъзнавайки стадната същност на хората, те трябва да бъдат манипулирани като стадо, а не да им се обяснява че от стадо трябва да станат нещо друго\n@~!@#$%^&*()_+: Проблемът е, че „матрялът“ е наличен факт. Няма как да не се съобразяваш с реалността. Но не съм съгласен и че хората трябва да бъдат манипулирани. Мисля, че всеки трябва да има правото да избира сам. А нашата работа е да променим ситуацията така, че всеки да носи последствията от изборите си – и по възможност да ги носи само той и тези със същите избори.\nОттам нататък нека съдник бъде реалността. Аз, уви, не съм достатъчно мъдър, за да бъда съдник за толкова важни неща.\nВиждам, че Григор този път се опитва да бъде разумен: „всеки да носи последствията от изборите си”.\nТака е. Всички тук сме „потребители” („юзъри”), всеки от нас избира – да ползва, или да не ползва, една или друга технология.\nНещата са много прости: когато си в Интернет, ти не си „у вас” – ти си в Интернет!\nТова е. Оттам нататък какво има да се коментира за „следене”, „подслушване” и т.н. Това е все едно да се оплакваш, че като влезеш в магазина, и продавачката те „следи” – ами ще те следи, ти си в магазина, не си у вас.\nИ наистина добре е Григор да разбере, че думите му “Декларирам, че ще гласувам единствено за партия, която е приела чрез съответните си органи и публикувала като официална позиция следното”,\nна практика се разбират като да значат именно това: „Ще гласувам, само ако има партия с официални позиция, каквато аз искам – а ако няма такава партия, няма и да гласувам”.\nГригор може да е искал да каже нещо друго – но в действителност е казал точно това.\nСирков, пак избълва ужасна глупотевина.\nИнтернет и магазина нямат нищо общо.\nВ Интернет влизам с мой профил, мои лични данни и споделям моя лична информация.\nИнтернет не е на правителството, нито на полицията, нито на политиците, за да ми ровят в личната информация.\nСирков, пробвай понякога и да мислиш. Не е толкова трудно.\n@Любомир Сирков: Не мога да разбера нарочно ли тролиш, или ти доставя удоволствие да се правиш на идиот. Съжалявам за острия израз, но е точен.\nЗа да не бъда голословен: жената на един мой познат, в една друга държава, дълги години беше викана всеки месец в „службите“ да я предупреждават и заплашват. Причината? Тя спада към някакво малцинство с много особен и рядък език. И когато говорела с майка си по телефона, „службите“ не разбирали за какво става дума. (А пък майка ѝ не знае други езици…) По твоята логика, тяхното подслушване е напълно нормално, демократично и редно поведение. Телефонната съобщителна система не е нейна, нали?\nТака че съжалявам, но съм казал точно каквото искам. Хубаво се опитваш да ми изкривиш думите, ама само ставаш за смях, и така ги потвърждаваш.\n“Номерът не може да бъде набран в момента, защото служителят, който трябва да ви подслушва, е в почивка. Моля опитайте по-късно.”\nС тази промяна в закона вече няма да е така — всичко ще се записва и служителят ще може да си го прослуша по-късно на спокойствие. Всичко се прави за улеснение на народа. В допълнение, бонус — голите снимки на дъщеря ти. Ти не знаеш за тях, то и тя не знае още, ама са излезли много добре, всичко се вижда. А е само на 14, егати акселерацията. Евала, много готино момиче. Много хляб има в нея, много.\nJune 27th, 2014 at 2:03 pm\nГ-н Гачев,уважавам много гениалното ви въображение проявено в “Световете”/може би това ще е единствено разумното, ала безкрайно далечно бъдеще/и особено в “Музиката”,но мисля ,че здравият ви смисъл е далеч от днешният ден ,когато настъпват едновременно безумният либерализъм,фашизмът и крайният ислямизъм.\nИсканията ви така както ги оформяте по точки са разумни само ако в държавата се спазват някакви закони,а това не е така дори в страни за които си мислим,че се спазват законите.Някои от предложените неща ,по смисъл и сега ги има в законодателството -и какво от това!\nМисля че днешните радикални времена,изискват радикални реакции от нас,а именно в случая не да се подчини подслушването на строги закони ,а да се иска ЗАБРАНА на всякакъв вид подслушване дори чрез съда,НЕЗАВИСИМО какъв е поводът,като не се отпускат никакви средства за подслушване!Зная ,че мнозина ще възразят ,че това било в интерес на нашата сигурност,но именно под предлог на сигурността ще ни заробят окончателно!\nЗная ,че ще възразите ,че щом вече са създадени средствата ,позволяващи подслушване,те неминуемо трябва и ще се\nизползуват-да така е,но нека тези които нареждат и осъществяват подслушване,да нямат закрилата на закона зад гърба си!Даже ако това подслушване е наистина с благородна цел-в интерес на сигурността на държавата ,то нека тези които работят за тази благородна цел да имат куража да го направят-това е един начин да се отсеят страхливците!\nИ накрая за да разберете от кое повече се страхуват властващите,опитайте да инициирате радикална забрана и тогава по дивият вой и преследването от тяхна страна ,ще разберете ,че за тях по безопасният вариант е този ,който предлагате!\nJune 27th, 2014 at 5:20 pm\nИ цялата тази гадост ще служи като суровина за конструрането на нови обществени разкази, на още изкуствено-синтетична реалност, която да обслужва, манипулативните служби и преялите с власт жалки човечета. Е тогава отиди да убеждаваш баба си, майка си и всички останали хорица какви глупости дават ( “дават”!!! ) по телевизията. Като впрегнат всички комплекси на обществото, за да го превърнат в послушен дебил, после се прави на интересен и разправяй как като излезел пакета от модема ти не бил твой.\nТе за последните избори бая “манипулативни служби” се постараха сериозно с “конструирането на нови обществени разкази” и “още изкуствено-синтетична реалност” – в крайна сметка планината роди мишка. Да се чудиш какво количество шмекери се храни (при това доста добре) покрай политическите будали.\n… и – към последните два коментара – остана ли някой, който да вярва на телевизията? Поне от вашите лични познати?\n(Аз водя „разяснителна кампания“ от години – на кои медии колко може да се вярва, с примери от първа ръка. И кампанията вече дава плодове. Доста. 🙂 )\nJune 30th, 2014 at 11:10 pm\n@Кал – Да в последната година и моята кампания дава плодове. По същия начин давам примери, а tv7 news я прекръстих на ktb tv в менюто. За нея имаше е серия от “лекции” и отделно разяснение за подходите, за това как дават!!! научно-популярни филми, които респектират човек и бързо изграждат авторитет, което се пренася върху цялата телевизия на тв7 news и това как това е част от тяхната цялостна стратегия. Как не е необходимо да се дават само лъжи, а напротив дори и неудобните тези се отразяват (е огледалото е криво, но все пак не се твърдят коренно противоположни неща). Имаше и лек анализ на програмния блок и това как работи машината на кастинга. В публиката имаше въпроси като “Ами защо (tv7 news) е партньор на CNN, като e контролирана от олигархията”. В случая се наложи да обяснявам, че пазарните принцпими отдавна управляват медиите и че Каспичан-Кабел–ТВ също може да си купи въпросното “партньорство”, а тв7news го е купила, за да трупа още от горе споменатия авторитет сред лековерните, които като чуят CNN и са готови да лапнат най-голямата кука. Може би си въобразявам, че кампанията е дала резултат, но в последните месеци забелязвам повишаване на гледаемостта на канал 1 и bulgaria air и като цяло понижаване на лапни-кука коефицента към медии.\nЧаст от народонаселението ползва Интернет и чете “Бивол.бг”, но за тях това е нещо като интересни статии, задоволяване на глада към пикантерия. Не знам примерно дали правят разлика между вестник “Строго Секретно” и “Бивол.бг”\nТа така, имаше един разказ мисля на Йовков, в селото имаше болест идващата от застоялата вода от която черпеха хората, та попове, простотии, магии.. най-накрая младите се хванаха и не пускаха никой до водата и на смени излекуваха селото. Е, това със млади-стари може да ми се струва леко ретроградно, но бая смени ще трябва да се дадат за нашето село.\n@Кал: Руснаците вече си имат дума по въпроса за телевизията – „зомбоящик“.


Моята първа книга за Георги Раковски - 📕 детска книга - store.bg\nКниги Детски книги Книги за големи деца Образователни книги Моята първа книга за Георг...\nМоята първа книга за Георги Раковски\nГеорги Раковски е един от най-великите българи. Повече от 20 години той работи за изграждане на националното ни самочувствие, поставя основите на организираното освободително движение, подготвя хора на делото като Левски, Панайот Хитов, Стефан Караджа. Раковски е водачът на българите - приеман с почести от крале, министри, от нашенци и чужденци. Тази книга разказва за него...\nКнижката е част от поредицата "Моята първа книга" на ИК "Пан".\nЗа да оцениш книгата "Моята първа книга за Георги Раковски", избери цифрата отговаряща на твоята оценка по десетобалната система:\nКниги от Любомир Русанов\nВесело училище: Празниците, сезоните, цветовете, формите, плодовете и зеленчуците\nЗадачи, стихотворения, упражнения, гатанки и рецепти за деца на 4 - 6 години. Как най-лесно да опознаем света около нас? Естествено, като четем и се забавляваме. В книгата от поредицата "Весело училище" ще намерите отговори на редица въпроси: кои са най важните български празници, какво представлява кръговратът на сезоните, каква е ползата от плодовете и зеленчуците, кои са цветовете и формите? Знанието е поднесено под формата на стихотворения и гатанки, на упражнения и любопитни задачи. От книгата ще научите много полезни неща, но и ще развиете фината си моторика, наблюдателността и логическото си мислене. ...\nКниги от Любомир Русанов - пълен списък\nОще книги от Любомир Русанов\nВ тази книга са събрани български митове, легенди и появили се от тях вълшебни приказки. Те са златният плод на творческите умения на нашите далечни прадеди. Всяко българско дете трябва да ги прочете не само защото са част от учебната програма, а и защото са изпълнени с невероятна фантазия и мъдрост. Преразказът на българските митове и легенди е започнал преди цял век от български писатели като Елин Пелин и Ангел Каралийчев , чието дело е продължено и днес от съвременни автори. Книгата е част от поредицата "Българска класика за деца" на издателство "Пан". ...\nЧуден свят Просвета 6-7 години\nИзобразително изкуство Анубис 3. клас\nКниги от Браян Лий О'Мали\nУчебници от Alan Battersby\nИзползваните в представянето на книгата "Моята първа книга за Георги Раковски - Любомир Русанов" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


Несправедливото заплащане води до инфаркт - Стефан К.Стефан К.\nVeröffentlicht am 25. Juni 2011 von Стефан К.\nКогато тялото изнемогва…\nОрганизмът на онези, които страдат от хроничен стрес, трябва постоянно да се напасва на ситуацията. По този начин се нарушава вегетативна регулираща способност на организма – сърдечната честота намалява. „Щом чувството за несправедливо отношение се отразява трайно на варирането на пулса, това може да повлияе отрицателно на здравето. Намалената сърдечна честота, например, е един от ранните индикатори за сърдечни заболявания“, обяснява бонският икономист Армин Фалк.\nНесправедливостта – отрова за организма\nРезултатите от проведения експеримент се потвърждават от оценката на данните по линия на така наречения „Социо-икономически панел“ – едно от най-големите и най-продължителни мултидисциплинарни проучвания в Германия. Заради него ежегодно се правят допитвания сред над 20 хиляди души в 11 хиляди домакинства по теми като доходи, работно място, образование и здраве. Именно от това проучване става ясно, че анкетираните, които определят заплащането си като несправедливо, са принципно в по-лошо здравословно състояние от останалите. Освен това страдат много по-често от сърдечни заболявания, високо кръвно налягане и депресии.\nВнимание! Сексът с мен води до пристрастяване!


Вече е решено – всички пенсии ще бъдат увеличени с 6,6% от 1 юли догодина, съобщи социалният министър Бисер Петков, цитиран от www.dunavmost.com.\nПрипомняме, че в тригодишната бюджетна прогноза е заложено увеличение с 5,3% от юли догодина.\nПо думите на Петков все още се обсъжда бюджетът за 2020 година, но засега е сигурно, че ще има увеличение на парите за пенсионерите.\nПо тази схема през юли тази година всички пенсии бяха повишени с 5,7%.\nТака минималният размер на пенсията за трудова дейност беше повишен на 219,43 лв., а максималният – на 1200 лв. Социалната пенсия стана 132,74 лева.\nОсвен повече пари за пенсионерите, в проектобюджета за 2020 година са заложени и повече средства за личен асистент за хората с увреждания, увери министър Петков. “Разчетите все още не са готови, но ще има увеличение на финансирането при политиките за хора с увреждания, както и за програмата “Личен и социален асистент”, обясни той.


В "Сухата река" се върнаха мутренските времена (ВИДЕО)\n11 Дек. 2018, 08:49\nСлучай на системен тормоз и причиняване на щети върху автомобили. Вандалските прояви, които са записани с камера за видеонаблюдение и документирани в снимки се случват в квартал "Сухата река".\nНа кадрите ясно се вижда как мъж излива кофа с боя върху паркиран автомобил. И това далеч не е всичко - счупени стъкла и пробити с нож гуми са част от вендетата в иначе тихия квартал.\nПотърпевшият Сашо Мирчев разказва, че колата му е била залята на 29 ноември в 19,30 часа. На камерата се виждат двама души, които носят по две кофи блажна боя и заливат с тях автомобилите напълно необезпокоявани.\nМирчев разказва, че боята на колата му е паднала докато се опитва да я изчисти, счупено е и стъкло. Потърпевшият е виждал два пъти извършителя, който е криминално проявен. При предишна тяхна среща бил нападнат с чук, въпреки че нямали конфликти.\nДъщерята на Мирчев Мая разказва, че става въпрос за системен тормоз към семейството, като случката с двата автомобила е поредна, но не се знае дали ще е последна.


Различни сортове артишок - Колекции - 2021\nРазлични сортове артишок\nАртишокът е многогодишно растение от групата на магарешкия трън от семейство слънчогледови. Има повече от 140 сорта артишок.\nДокато много различни сортове артишок се предлагат извън Съединените щати, един сорт контролира американския пазар. Green Globe е най-широко отглежданият сорт артишок в Калифорния, основният търговски производител на артишок в страната. Артишокът на глобуса е с форма на глобус, зелен с малко лилаво като основа и има изпъкнали бодли. Може да се отглежда в Южна Калифорния целогодишно, с пикова наличност през пролетта.\nДруги сортове в САЩ\nОсвен Green Globe, други популярни сортове артишок в Съединените щати са Desert Globe, Big Heart, Emerald и Imperial Star. Desert Globe е сорт артишок през зимата и началото на пролетта. Той е коничен с кръгла форма, зелен цвят и има бодли, които не са изпъкнали. Big Heart е разновидност артишок с конична форма и зелена с лилав оттенък в основата. Предлага се целогодишно. Imperial Star е друг сорт без шипове, който се предлага и целогодишно. Той е с лъскав зелен цвят и като цяло конична форма. Имперската звезда има годни за консумация стъбла.\nДокато много различни сортове артишок се предлагат извън Съединените щати, един сорт контролира американския пазар.\nBig Heart е разновидност артишок с конична форма и зелена с лилав оттенък в основата.\nОсновните производители на артишок в Европа са Италия и Франция. Предлагат се няколко разновидности с широк спектър от характеристики. Например артишокът Midi, който идва от Южна Франция, има виолетови листа. Сортовете на Midi включват Violet de Provence и Violet du Gapeau. Други примери за френски сортове включват Camus de Bretagne и Caribou, които идват от Бретан. Сортовете артишок от Италия са с по-голяма цилиндрична или елипсовидна форма със затворени глави. Примерите включват Романеско, Спиносо Сардо и Виолето ди Тоскана.\nОсновните производители на артишок в Европа са Италия и Франция.\nДруги примери за френски сортове включват Camus de Bretagne и Caribou, които идват от Бретан.\nНови хибридни сортове\nРедовно се разработват нови сортове артишок. Хибридният артишок е създаден, за да осигури специфични предимства, като по-ниска честота на заболяванията и по-добра толерантност към замръзване. Примери за хибриден артишок, разработен наскоро в Алжир, включват Concerto, късен сорт, предназначен да произвежда енергични растения с конусовидни пъпки, които имат затворени глави, и Opal, ранен сорт артишок, който предлага възможност за получаване на втора реколта в топлите райони.\nГледай видеото: АРТИШОК СУЛТАН.. ВЫРАЩИВАЮ В СИБИРИ (Декември 2021).\nCopyright 2021 \_ Различни сортове артишок...