Да си отиде комунизма !!! :: "Земя на сенки" - Бойко Борисов герой в роман на световна писателка\n17.06 10:03 - "Земя на сенки" - Бойко Борисов герой в роман на световна писателка\nПрочетен: 1897 Коментари: 5\tГласове:\n„Земя на сенки” – Бойко Борисов герой в роман на световна писателка\nДоживяхме! Премиерът ни /Бойко Методиев Борисов/ да стане основен герой в романовия текст на световноизвестната писателка от български произход Елизабет Костова! Само този литературен факт е достатъчен да доведе привържениците му от Герб до нечовешки екстаз. Разбира се, такъв успех е немислим за графомана Спас Гърневски – основен химнописец на управляващата партия. Но и той присъства като третостепенен персонаж. Въобще – новият роман на чаровната българска снаха е едно катастрофично пътуване сега, Днес в България – „чудно красива страна, но поразена за десетилетия напред от комунизма, потънала в забрава, сенки и образи от миналото, призраци и дяволски изчадия…”. Авторката пътува с героите си, среща се със злодеи и прекрасни хора и за успокоение на душата на читателя призовава на помощ Вивалди с неговата нежна, разтапяща музика.\nЕлизабет Костова придоби световна слава с първата си книга „Историкът”, чиито сюжет бе също от това тайнствено място – Балканите. За кратко оглави световните класации и трайно се намеси в литературната мода. Нейните текстове са преди всичко силна, мускулеста проза, която разчита на оригиналния сюжет и приказния наратив, боравейки умело с прехвърляне във времето – минало и настояще. И съм се питал защо все търсим нестаналия нобелов лауреат от България. Мисля, че в лицето на Елизабет Костова го имаме. Дори само примера с Херта Мюлер ни дава надежди най-сетне да се доберем до приза. Но в крайна сметка това няма значение. В лицето на Костова имаме своя модерен, стилен, тежък роман. Той просто трябва да се прочете, защото в нашата литература темата се премълчава, с изключение на друг автор, който твори в чужбина – Илия Троянов. Най-общо тя е за травмите на комунизма в мисленето на българина, за тежкото наследство от него, което все не можем да преодолеем. Такъв роман не може да се появи в България, такъв роман се пише от човек, който е освободен в себе си и не се съобразява с конюктурата. Елизабет Костова е точно това в литературата – освободен автор, който вижда нещо красиво в нашите обитания, но и вижда наследството на комунизма – лагери, убийства, жестокости и в крайна сметка на власт са пак същите хора. Самата авторка съвсем не крие прототипите си и най-вече основния герой и злодей Курилков, който е бивш пожарникар, „човек от народа”, строи пътища и магистрали, а оживяват спомените и лагера „….”, в който той е основния персонаж, също и един дебилен злодей като главореза Момо. В настоящето тези двама злодеи са с почти детско излъчване, трогателни в наивитета и „добротата” си. Като фон присъства и шута, придворния графоман, завладяващия простак, възпял комунизма и Курилков /Бойко Борисов/ - прозрачна алюзия на настоящия герой и еманация на наглостта Спас Гърневски. Как ви се струва – дали роден творец би написал това?! В същото време романа изобилства с прекрасни картини и описания на красотите по земята българска, през цялото време имаш чувството, че вече си бил там – на Родопите, в града Бовеч /Ловеч/, окъпан в люляков цвят, но и място на зловещ концлагер, в Бургас, по българското крайбрежие или в чудните улички на Стария град, където битуват персони като Мамин Тотю /Иван Тотев/ и споменатия вече Лимбосан поет /Гърневски/. В същото време от първата до последната страница не можеш да се отървеш от усещането, че това е тежка присъда срещу комунизма, който е превърнал една процъфтяваща страна в жестоко място, че е унищожил прекрасни хора като Стоян Лазаров или Атанас Ангелов - честните и истински творци, за да отвори място на елементарните типове от рода на Курилков или Лимбосания.\nА всичко започва с една загубена урна и пътуването на Александра и интелектуалеца-шофьор Боби с такси до Велинския манастир, за да открият и върнат урната на роднините. Това пътуване ги води из картините на посткомунистическа България и настоящата корупция, защото основния и` носител Курилков /Бойко Борисов/ е министър на пътищата, добре овладял механизмите на властта, просто е бил убеден комунист. Пътува и едно куче с тях, сякаш да подчертава и напомня, че в тази страна и животните търсят спасение. Действието се прехвърля през 1940 год. когато гениалният цигулар Стоян Лазаров се завръща от Виена. Европа е в пламъци, разпасали са се двете големи идеологии – комунизма и фашизма. През 1944 год. Стоян се жени за Вера, далеч от политиката и се надяват на сносен живот. Действието ни пренася в съвременността: „Символът на България стана „Злото те преследва и знае.”, а църквата в родопското село, където е интерниран Стоян се ремонтира … 40 години. Но пък основният герой Курилков /Бойко Борисов/ живее в къща – палат, която се охранява от полицай, който знае, че пази „човек от народа”. В мрачните години на тоталитарен произвол арестуват Стоян Лазаров, защото притежавал „фашистка литература”, която при това не била на български/английски и немски/, но за сметка на това милиционерите, които я конфискуват не знаят никакъв език и няма как да знаят, че е художествена литература. /да ви напомня нещо за „Винету” !?/. Чупят му ръцете, за да запомни завинаги: „Подчинявай се, за да оцелееш…”. В същото време убиват колегата му Велизар Гишев и цялото му семейство.\nПрез разказа за комунизма Елизабет Костова непрекъснато подчертава ужасяващата диспропорция в страната: „ангелски красива природа и сковаващ ужас на комунизма с лагери, милиция и домове за сираци.” Художникът Атанас Ангелов разказва за преживяното в комунистическия концлагер със Стоян Лазаров и е намерен с прерязано гърло. Действието се прехвърля в 1949 год. за да прочетем разказа на художника за ужасите в лагера, защото „живеехме в нов свят, в който музикантите работеха в заводски маршови оркестри”. И звучи в главата им Вивалди – мечтата за изкуство. Двамата лагерници оцеляват като единия мислено репетира Бах, Вивалди и Дворжак, а художникът Ангелов в главата си рисува пейзажи. Общият им спомен остава от млад мъж, който оставя шинела си на грохнал старец с думите към събратята по съдба: „Чувате ли? Оставям го на добрия човек и да не му го вземете, защото ще ви преследвам от отвъдното!”.\nАлександра и спътникът и` успяват да се срещнат в морски град с жената на Лазаров Вера и техния син Невен и да научат, че той е прибиран още три пъти след ужаса в лагера, че властта непрекъснато внушава на него и половината народ все едно и също: „Вие сте много лоши…; Вие сте много лоши…”. Липсата на справедливост, на възмездие е толкова естествена в България, че боде в очите на героите от всяка страница. Някак си естествено в края на романа читателят приема, че след промените синът на репресирания Стоян Лазаров преживява в морския град като зидар. Зидарят Невен. И по сюрреалистичен начин се оказва, че убиецът от лагера „Зеленец” Момо е всъщност „човекът от народа” и строител на магистрали Курилков, който е обичан от целия народ. И авторкта съвсем автентично разказва истинската история: „Като млад Курилков стана охрана в Политбюро /Т. Живков/. След това натрупа много пари и започна да гради собствена партия – „Без корупция”. Курилков сега го наричат Мечока…” /стр. 458/\nКогато си разказва историята Стоян Лазаров някак си мимоходом споменава и за опитите за бягство от страната, от лагера, от ужаса. „Един от нас се опита да избяга и успя. Момо – Курилков /Бойко Борисов/ вдигна всички да го издирват. Намериха го след няколко дни и го застреляха като куче. Но той беше Свободен половин седмица!”.\nВсе пак, все пак… Стоян Лазаров с последните пари си купува инвалидна количка /какъв символ, нужен на цяла държава/ и пожелава да бъде погребан във Венеция, където е живял неговия Вивалди… Преди това го посещават „органите”, за да го предупредят, че трябва да си мълчи за незнайно появилата се снимка от лагера „Зеленец”, на която ясно личи, че главореза Момо е същия „човек от народа” Курилков. Трябва да мълчи, дума да не отронва за миналото, да се забрави всичко, което е било… Защото страшното в България е, че „когато дълго време си търпял един натрапник, после го каниш на гости!”/стр. 203/.\nВ края на романа на мястото на лагера „Зеленец” против всички разпоредби започва да се строи кариера за полезни изкопаеми, за злато и сребро, а зад техния добив стои бившия пожарникар Курилков – Момо – Б. Борисов. Курилков – Момо – Б. Борисов вече е министър-председател! Има рехави протести на разни зелени и заблудени хора, но „просташкото богатство” на управляващите е спокойно, защото то и само то „мисли за нрода”. Всичко е забравено и споменът се губи като в гъста мъгла… Но всичко може да се случи пак, да не го забравяме… Ето пак част от текста на Елизабет Костова: „ – Ако Курилков иска отново да отвори мините в Зеленец и да ги разработи със затворнически труд, там ще е като в нов лагер. А появи ли се един , ще се появят и други. И той ще направи всичко това законно, като начало на новата си кампания за чисти ръце.\n- И аз мисля така. – съгласи се Невен. – Малко по малко България ще стане като страната от времето на баща ми. А ние ще сме първите в новия лагер, приятелю.” /стр. 468/\nАми постарах се да ви преразкажа, драги читатели, съвсем схематично романа на Елизабет Костова, защото съм сигурен, че такава книга никога няма да се напише от български писател, защото всички чакат благословия от Момо – Курилков. Поне да направя реклама на този страхотен текст „Земя на сенки”. Прочетете го, ще се замислите много пъти за общото ни живеене в лъжа, посткомунистическа лъжа.\nМиналата година романът бе представен от Елизабет Костова и в Пловдив. Отидох с радост и се вълнувах прекалено, когато и подадох книгата за автограф. Тази страхотна дама ме попита за името и когато и го казах тя спря да пише и ми каза с удивление: „Христо Марков?! Ами аз съм изчела всичките ви текстове, в които описвате тъжната история на вашето семейство, на баба ви и дядо ви, на вашата прекрасна майка. Аз оттогава се моля за тях, за всички в България, които са преживяли този ужас… Колко съм щастлива, че се запознах с вас!”. Тогава разбрах, че тази жена от САЩ е изчела всичко публикувано за репресиите в страната, за комунизма, за посткомунизма и настоящата ни съдба.\nНима е чудно, че е написала този страхотен роман за българската ни съдба !?!\nТагове: Бойко Борисов, ужас, Момо, ГЕРБ, лагери, посткомунизъм, новобогаташите, Елизабет Костова, земя на сенки, комунизмът в българия, курилков,\n"Големият проблем с тъпите копелета...\nПарламентът да се събере веднага, зоват ...\nПетиция - да се назначи Карбовски за ППЖ...\nДжулая е ! Забравената свобода.\n1. nedovolen - Слава Богу, щом пишеш/ако е лично/, ...\nСлава Богу, щом пишеш/ако е лично/, възстановяваш се.\nБг има нужда от хора като теб да дишат във врата на някои екскременти.\n2. apostapostoloff - Всеки български писател може да напише\nтакова нещо, но за разлика от наивната Костова, нашите писатели разбират много добре, че от такива драсканици няма никакъв смисъл. Та кой е тоя Бойко Борисов в крайна сметка? Господин Никой. След 10 години едва ли някой ще си спомня за него.\nНаскоро прочетох, че починал Валентин Карабашев. Дни наред се мъчех да се сетя кой и какъв беше тоя. Същата съдба чака и Борисов. Стефан Цанев е прав като твърди, че хорица като Борисов няма да бъдат споменати в историята и с една запетайка. В една капиталистическа държава политиците нямат особено значение. Но нашего брата така и не проумя това...\nОбаче Альоша Карамазов ще остане завинаги жив...\n3. ivanbunin - Издава си жената романи, била по...\nИздава си жената романи, била познавач на България, пък и с Христо Марков се познавала, дори му четяла животоописанията...\nАма пък Марков е станал цял херменевтик. Такова тълкувание и такава емпирична персоналиация е сътворил, че ако му спечели десетина читатели, ще отблъсне пиляда и десетина... Ех, Пловдив е велик град, какви люде живуркат под тепетата...\n4. nedovolen - Хе хе! Екскрементите изплуваха. ...\nХе хе! Екскрементите изплуваха. Първото без комент. Второто, скоро не съм срещал такъв праз. Сътрудник на БАНичките и БАНяджиите.\n5. apostapostoloff - Би трябвало, г- н Марков,\nда триете “коментарите“ на разни анонимни отрепки от тълпата като този недоволен. Факт е, че и Калин Терзийски и Милен Русков получиха последователно голямата награда за литература на ЕС. Тези награди не са им дадени току- така. И са ги получили защото не се занимават с такива дребни и несъществени неща като съвременните български политици.\nАпропо, не са само българските политици. Ако не сте чел фантастичната книга на Съмърсет Моъм “Равносметката“, прочетете я! Там става дума и за това колко простовати и незначинелни хорица управляват съдбините на света. Като Моъм визира свои съвременници като де Гол например.\n1. Фактор БГ\n2. Григор Симов - един антикомунист\n3. Чара с Чар в блогарите\n5. Промените 89\n6. Е - вестник\n7. Гласът на жабата\n9. в-к Дневник\n12. Големият Живко Желев\n13. Блога на Милен Радев\n14. сайт Държавна сигурност\n15. Пловдив 24\n17. Радио Пловдив\n18. П О Т\n19. Марица - Пловдив\n20. П. Симеонов - документи\n21. Пловдив Утре\n22. ЦИК - Избори\n26. 24 часа\n28. VBOX 7\n29. ФАКЕЛ - Р. Леонидов\nИзвестна утеха идва от американските фондови пазари


Стефан Пройнов: Предсказание на Ванга за иманяри или уфолози - Blife\n14.07.2021\tНовини Коментарите са изключени за Стефан Пройнов: Предсказание на Ванга за иманяри или уфолози\nСтефан Пройнов: Предсказание на Ванга за огромен златен град – история за иманяри или археолози, или привържениците на извънземните цивилизации.\n„Преди хиляди години е изригнал вулкан. Под огнената лава били погребани голям град и много невинни хора. Те били високи, едри и се обличали в дрехи, тънки и блестящи като станиол. Били много просветени. Реката, която течала през града, била златоносна и всяко новородено дете го потапяли във водите й. Градските порти били украсени с големи позлатени крилати животни.“ Това предрекла Ванга през 1985 г. за древния град под вулкана „Кожух“.\nПророчеството е записано и публикувано в книга от племенницата й Красимира Стоянова. Мълвата за злощастната съдба на древната цивилизация вълнува Петрич и околните села от десетилетия насам. Разпространяват се какви ли не приказни митове. Най-интересна е историята за златния кон, който се намира в центъра на града. Няма писмени извори, твърди Стефан Пройнов. Няма никакви артефакти, които да доказват наличието на такава цивилизация, на такъв град. Ако се вярва на виденията на Ванга, които имат над 80% успеваемост става дума за цивилизация, която е била с напреднали технологии погребана в недрата на земята. В по-късни изследвания на хора, които описват живота на Ванга тя често е споменавала, че именно същества от тази цивилизация или нещо като техни духове и помагат, че те и подават информация .\nВярвате ли в такива изчезнали цивилизации на гиганти, на лемури, на атланти и на всякакви такива? Може ли според вас да има град под земята, в който всичко да е запазено като в Помпей например? Ако е така то България пак ще бъде обект на интерес на огромни мултинационални корпорации борещи се за технологии, които осребряват по един или друг начин военните също се интересуват от оръжия, с които могат да променят световното господство.\nСтефан Пройнов: Понякога си мисля, че някои тайни трябва да си останат такива, защото ние хората сме доста недорасли за да получаваме различни енергии и технологии, защото ние не ги използваме за да градим и създаваме, а за разруха и оръжия за масово поражение.\nЗнанието и познанието е сила, но трябва с разум да се използва за благоденствие и просперитет на народите, за МИР и щастие. Добре, че думите и не се взимат на сериозно иначе малката ни беззащитна колониална държава ще бъде обект на интерес на големите сили. Има тайни за които си струва човек да умре само и само да не умрат хиляди или милиони на планетата ни. Няма никакви доказателства в подкрепа на това видение на Ванга и най-вероятно става дума за видение от друго паралелно измерение.\nИначе далеч назад биха го търсили руснаците, а сега американците биха го открили със съвременни технологии и сателитни сканирания и модерно геодезични сеизмични техники, които засичат промяна на земните пластове на десетки километри под земната кора.\nСтефан Пройнов: Ние хората сме устроени така, че да приемаме лъжата и да я интерпретираме в годна и удобна форма за самите нас. Мисля си, че думите на Ванга силно интерпретирани и видоизменяни докато до нас достигне една информация, която е някак си натаманена в посока древна цивилизация и по-скоро историята е за уфолози, отколкото за иманяри.\nПредишна публикация Васил Божков: Вие бъдете смели, аз ще ги накажа!\nСледваща публикация Стефан Пройнов: Мафията търси ред в хаоса


Ново земетресение на Балканите, този път – в Румъния - Последни Новини от DNES.BG\nТрус от 4,2 по Рихтер е регистриран в района Вранча\n16 яну 2022 17:45, Красимир Ангелов\nНово земетресение е регистрирано на Балканите този следобед.\n16 яну 2022 17:27\n5,3 по Рихтер разлюля Гърция, усети се в София\n16 яну 2022 14:09\nСлед като силен трус бе отбелязан в Гърция, в 15:43 ч. българско време е регистрирано земетресение и в района на Вранча, съобщиха от Националния Институт по Геофизика, Геодезия и География – БАН.\nЕпицентърът на събитието е на 52.9 км на северозапад от гр. Бузъу, Румъния и на 406 км от София.\nПо данни на Националния сеизмологичен център трусът е с магнитуд 4.2 км и на дълбочина 124 км.\nОще по темата: РумънияземетресениетрусВранча\nБългарски пожарникари ще гасят летните пожари в Гърция\nДендиас: Преговорите с РСМ и Албания да започнат веднага\nКовачевски: Светът няма дилеми за македонския език\nСърбия няма да действа срещу Русия\nТрус от 4,2 по Рихтер бе регистриран в Гърция\nПендаровски: България имитира гръцкото поведение спрямо нас\nВелев: "Газпром" казва, че Гърция е платила в рубли, права е\nИли Геотермали преди 4 месеца\nДо Взривове, или базите-опити, или геотермални проучвания, които причиняват земетресения със слаби магнитути. Швейцария се отказа от тази технология. САЩ също се отказаха. Обаче в Бължария лобистите с минерални води, веднага прегърнаха идеята. Да не говорим, че износ с минерална вода е висока добавена стойност. Ще отров#т минералните извори на България. Ние не сме с повърхностни геотермални източници като Исландия. Технологията е чист фракинг с впръскване на химикали, за България.\nВзривове преди 4 месеца\nПак се прават подземни бази\nДано поне това ни се размине, че както сме най-бедните ще затънем съвсем.\n:) преди 4 месеца\nДо 18 много ясно е че има значение пълнолуние ли е. Ако няма луна земетресението не виждам къде да удари...\nСмешници преди 4 месеца\nБоли ме хея на колко е далеч София.Пишете на колко са далече Русе,Силистра,Свищов.Сякаш земетресението е някъде из Сърбия,че ще мерим до София.Да ви го ръгна на Софията.\nПълнолуние е, мисля че има значение\nдо 14 преди 4 месеца\nПанелките падат първи, драги ми смехурко. Понеже ги изкъртихте да си правите усвоени куни и никога не се погрижихте за фугите между панелите. Да не говорим, че са опасни за живот от преди 20 години и са за бутане на 90% от тях.\nБъдете подготвени за всеки случай.Сложете си вода и дрехи на удобно място.Не е лошо и хляб да има.Не се плашете и не изпадайте в паника ако се случи.Мобилен телефон,гориво в автомобила,кеш и за друго не знам.Щом тресе у съседите и у нас ще има.Но е важно да не се плашите и да не изпадате в паника.Важно е да имате дрехи на удобно място,защото е студено навън.\nnoFreeman преди 4 месеца\nи ако си мислите че с тия климатични оръжия ще ни накарате да се ваксаме много се лъжете...\nДо Yes преди 4 месеца\nТе панелките ще издържат!!!\nYes преди 4 месеца\nБорис играе политическо хоро в Банкя и земята реагира. Като оставим майтапите, ако тресне панелките в Софето, Дедо Господ да ви е на помощ.\nВъв Вранча преди 4 месеца\nмощните земетресения стават на всеки 40 години от векове. След 1977 има закъснение от близо 5 години! Палете свещи...\nВенера #8 преди 4 месеца\nКе падне анат и блок 68Един че остане и той ще бъде forevar and ever\nxaxsasбв преди 4 месеца\nСамо да не паднат мобилните ПСР каруци в Центъра, че няма как да ходим на кръчма.\nЛох Нес преди 4 месеца\nСледващото ще е в Дружба, кинаджии подгответе се да го заснемете за някой документален филм\nПромяната преди 4 месеца\nСледващото ще е в Турция.\nТва е заради турците дето копаят втори Босфор. Ше им се не знае мишките.\nДано не ни тресне онова земетресение от Вранча което ни ръзлюля през 1977 година което беше над 6-та степен. Цяла БГ се разлюля а в Свищов падна блок който уби десетки семейства. Дано Бог ни пази и никога не се повтори онова силно земетресение..\nУжас преди 4 месеца\nПреди малко се усети лек трус в София.....\nВ Пловдив беше открит първият в страната дневен център за деца на украински бежанци


Хороскоп за лошите качества\nПубликувано на 22-08-2008 от Катя – Ясновидка в Астрология\nТук до този момент сте разгледали многоъгълно всеки зодиакален знак. Това е една статия която лично аз смятам за много информативна и забавна и се надявам и на вас да ви достави същото поучително удов\nБлизнаци: вечното дете - както интелектуално, така и в чувствата. Отказва да порасне и често паразитира на някого до дълбока старост. Единственото, което действително обича е да приказва, преливайки от пусто в празно. Чете малко, но за всичко има свое мнение, което мени десет, дванайсе пъти в седмицата. В по-напреднала възраст изпада в съзерцателност. Често става актьор или писател. Не понася напрежението, нито умственото, нито физическото. Обожава да посреща гости, но ги черпи в най-добрия случай с чай, а обикновено - с празни приказки.


страната ти поема ротационното председателство на ЕС. Нямаш късмет, видяло се. Можеше да наследиш някой грък, затънал в улични размирици у дома си. Някой италианец, повлякъл тридесет и шест тенджери след себе си. Или пък някоя инатлива и напълно лишена от харизма германка. Уви, съдбата пожела да поемеш щафетата от мен, който промених Европа, а може би дори и света.\nТъй шегобиецът Робер Соле, хроникьор на „Льо Монд“, си представя писмото, с което президентът Саркози предава ротационното председателство на ЕС на чешкия премиер Мирек Тополанек. Във Франция немалка част от ТВ-аудиторията от години се информира за текущите политически интриги от кукленото шоу преди новините на Canal + и си спестява официалните новинарски меси в 20.00. Често пародията е по-съдържателна от гладко сресаната информация в официален костюм, затова да подходим а ла франсез и да дочетем писмото.\nТвоята мъничка страна още не е приела еврото, нито пък е ратифицирала Лисабонския договор. Президентът на родината ти е неприкрит евроскептик, а коалиционното ти правителство виси на косъм. Но ти можеш да разчиташ на помощта ми. В понеделник отлитам за Близкия Изток, за да уредя израело-арабския въпрос. Щом се върна, ще подема няколко инициативи, за да туря край на световната икономическа криза. Което няма да ми попречи отсетне да премахна парниковите газове и да отменя веднъж завинаги глобалното затопляне.\nТъй че, спокойно, Мирек, няма дори да усетиш как ще минат тези шест месеца. Кураж и поздрави на г-жа Тополанек (симпатичната блондинка, заради която премиерът заряза първата си съпруга, б. а.).\nНикола Саркози, почетен председател на ЕС\nСаркози, разбира се, не е „почетен председател на ЕС“, какъвто пост не съществува, но за месеците на френското председателство вездесъщият Никола се утвърди като естествен лидер на съюза. През юли по негова инициатива бе създаден Средиземноморският съюз. През август Франция реагира светкавично на войната в Грузия. През декември успя в кратки срокове да предложи спасителни мерки за европейската икономика в зората на световната финансова криза. Ако мащабът и характерът им са обект на някои критики, то реактивността на френската администрация бе приветствана от всички.\nСаркози извади ЕС от махмурлука след ирландското „не“ на договора от Лисабон. Енергията на френския президент обаче не е достатъчна, за да преодолее „конструктивните дефекти“ на ЕС. Ако авторитетът на Франция, традиционен локомотив на обединена Европа, е в състояние да преодолее нечии колебания и да тегли общия влак напред (впрочем накъде ли?), то Чехия представлява сума от достойнства и недостатъци, които в равна степен я правят неподходяща за ролята на ротационен председател. Дори швейковският здрав смисъл и безхитростна проницателност, все добродетели в човешки план, в обединена Европа се таксуват като „евроскептицизъм“, понякога като „еврофобия“.\nТопо е лъжец и празноглавец\nТози забавен sms запечатва една чешка камера през 2002 г. Проблемът е, че текстът е изписан на екрана на джиесема на Вацлав Клаус и се отнася до Мирек Тополанек. Днес първият е президент, а вторият премиер на Чешката република. Тези партньори по неволя са призвани да задават дневния ред на съюза идните шест месеца. Взаимната им неприязън е пословична, макар да са съпартийци. Клаус е идеен баща на Гражданската демократическа партия, която Тополанек днес ръководи. Столичанинът Клаус не крие своето високомерие към провинциалиста Тополанек. Първият има академично минало като преподавател по икономика, а вторият е инженер от Бърно, от политическия набор на прехода.\nТополанек ръководи крехко мнозинство, което се крепи на един глас. При това е вътрешно разделено по въпроса за Лисабонския договор. Чехия е последната страна в ЕС редом с Ирландия, която не е ратифицирала базисния за съюза документ. В този смисъл тя ще ръководи съюз, чийто основен договор още не е признала. Под въпрос е самото му признаване. Двете камари на парламента се очаква да го сторят официално в началото на февруари, но аритметиката засега не излиза. Опозиционните социалдемократи подкрепят договора, но възразяват срещу разполагането на радар на американската ПРО на чешка територия. Голяма част от съпартийците на Тополанек приветстват радара със свойствената за някои източноевропейски политици екстатична американофилия, докато договорът от Лисабон им се зловиди. Премиерът е в търсене на проевропейско мнозинство с променлива геометрия. Говори се за потайни пазарлъци с лидерите на опозицията и сделка „радар плюс Лисабонски договор“, за да няма ощетени. Ако договорът бъде одобрен, следва най-деликатният етап: обнародването му от президента Клаус.\n67-годишният Вацлав Клаус е любимец на немалко свои сънародници (60% одобрение) и всеизвестен вироглавец. Чешката преса разсекрети сведение на таен агент от 1980 година, който характеризира обекта Клаус с думите: От поведението и маниерите му личи, че се възприема като непризнат гений. Всеки, който не споделя мнението му, бива нарочен за некомпетентен и глупак. Чешкият президент се самообяви за дисидент в ЕС и е фронтален опонент на всички популярни тези в съюза. Той клейми „мита за глобалното затопляне“, родее еколозите с някогашните комунисти и отказва да развее европейското знаме над Храдчани. През август Клаус посочи Саакашвили като виновник за войната с Русия, истина, която Европа призна с няколко месеца закъснение, макар и с половин уста.\nНа въпроса какво ще се случи през чешкото председателство Клаус простодушно отговаря: „Нищо, защото една малка страна няма тежест“. В новогодишното си обръщение обаче президентът заяви, че „ротационното председателство е възможност да повлияем“, с което смути дрямката на еврократите, които се заеха да гадаят намеренията му.\nС неизменния си вкус към скандала и интелектуалната провокация Клаус минава в очите на конформистите за самозван шут на европейската сцена, но нали тъкмо на шута се пада благородното призвание да изрича неудобните истини? Чешкият президент, стратег на икономическия преход в родината си, определя ЕС като уж демократичен, но всъщност технократски съюз. Подобни декларации обикновено костват изолация на автора им в гетото на левия или десния еврофобски радикализъм, за да заглъхне резонансът от думите. Авторитетът и миналото на Клаус обаче придават друга тежест на подобни съждения, които конформистките елити отхвърлят, но мнозина граждани споделят.\nС това мото чешкото правителство се опита да приобщи своето гражданство към каузата Прага да излезе с чест от това първо ротационно председателство. Първи чехите са въвели захарта на бучки. Изразът „да подсладим Европа“, казват, бил двусмислен и означавал също тъй да вгорчиш нечий (в случая на Европа) живот. Впрочем, той е за вътрешночешка употреба, защото навън председателството се афишира с отчайващо баналното мото „Европа без граници“. Когато оригиналността пада жертва на политическата коректност, има нещо гнило в ЕС. Езикът е не по-лош тест за политическа диагностика от цифрите.\nКабинетът Тополанек заяви три приоритета за първото полугодие на 2009 г.: икономика, енергетика и външни отношения. Съдбата обаче реши да се подиграе с добрите намерения на Прага, като й поднесе три несъразмерни предизвикателства: световна финансова криза, газов спор между Русия и Украйна и Близкоизточна криза. Тъй календарът на Прага бе пренареден от форсмажорния дневен ред.\nНепроменени в него обаче остават три пункта.\nПрез пролетта Прага възнамерява да организира форум на Източното партньорство, който да установи по-високо ниво на сътрудничество с Украйна, Грузия, Армения, Молдова, Азербайджан и, според политическата конюнктура, с Беларус. Инициативата цели да утеши еврофилските елити в постсъветските републики, да цивилизова периферията на ЕС, но със сигурност ще подразни Москва, която разглежда същите държави като свой ареал с многобройни руски малцинства във всяка.\nВ късната пролет Прага ще домакинства срещата на върха ЕС-САЩ. Чехите имат чудесното намерение този път в нея да участват всички държавни глави на 27-те, които да установят личен контакт с президента Обама и новата американска администрация. Няма съмнение обаче, че Саркози, Меркел, Браун и Берлускони ще намерят начин да изпреварят масовката в Прага.\nНай-подир, през юни предстоят изборите за европарламент, рутинно, но мащабно събитие с дългосрочни политически проекции за Европа.\nЧешкото председателство започна с гаф: външният министър Шварценберг определи израелската операция в Газа като „отбранителна“, за ужас на арабските малцинства в Европа. Изказването му хвърли в конфуз френското външно министерство, което по-рано същия ден осъди операцията.\nВ понеделник към Близкия изток отлетя пъстра група умиротворители, която сама по себе си символизира липсата на механизми и визия във външната политика на ЕС. Със самолета от Брюксел отпътува европейската тройка в състав: Карел Шварценбер, външен министър на Чешката република, и колегите му Бернар Кушнер (Франция) и Карл Билд (Швеция). Към тях би следвало да се присъединят Хавиер Солана и Бенита Фереро Валднер. Близкоизточните фактори вероятно посрещат и изпращат трупата с недоумението на героите от старата комедия „Виж кой говори?!“\nНе щете ли, в същия ден към Кайро, Тел Авив и Дамаск потегли на своя глава и неуморният Саркози. Неговият глас има повече шанс да се чуе. Тъй че, наистина, Мирек, не се кахъри, нещата следват своя ход.


Мълчание, което убива – Eurochicago.com\nМълчание, което убива\nНие поискахме България да финансира безплатни класове по български и литература за децата на българските емигранти. Ние сме двайсет-трийсет хиляди. Ние можем да си платим за нашите деца. Останалите милион и половина - два имат нужда от помощ. Те нямат възможност да плащат. Те са заети да започват живота си отначало. Те едвам успяват да платят сметките си тук, те работят по осемдесет часа седмично. Работят. Всяка една секунда работят, защото тук всяка една секунда се плаща. И работодателят не плаща за кафета и интернет с България. Той плаща за работа. Знаете ли как се усещат осемдесет часа работа седмично? А знаете ли как се усещат те след шест месеца? А след четири години? А след десет? За тези българи го поискахме. Измъчените и борещи се. За тях, за децата си се борят те. И Народното събрание си замълча. Замълча си, както си мълчи и Народът. Въздържа се, като цяло, да гласува необходимите промени в закона за образованието. Похвален консенсус, ако е за всичко друго. Но за това?!? Консенсус да зачеркнеш цяло едно поколения българчета от българският етнос.\nМариана 2015-10-07 1 min read\nОпитвам се да си спомня кога за пръв път ме жегна тази болка. Страхувам се, че това стана при един разговор с най-добрият ми приятел от студентските години – доктор Илиев, или за мен Ево.\nС Ево се срещнахме на една студентска бригада в Пазарджик. Всяка вечер след работа в консервният завод бъдещите лекари се забавлявахме в лагерната дискотека на открито. Тогава на мода беше брейкът. Всички бяхме майстори на специалната брейк стъпка, а върхът на сладоледа беше да направиш някакъв невъобразим флик-флак на дансинга, за да събереш очите на колегите и най-вече на колежките.\nНа една от дискотеките видях Ево – гол до кръста, свиващ бицепси пред мацките, и си спомням как си помислих „Този пък за какъв се мисли?“. После се запознахме и станахме приятели. Пихме червено вино, ядохме пръжки, ходехме по курви… Първият и единствен път, когато съм ходел по курви, беше с приятеля ми Евлоги. Някой ден ще ви разкажа.\nА после се запознахме със свестни момичета, за които в последствие се оженихме. Започнаха да се раждат децата. Тогава вече бяхме двама млади семейни български доктора, всеки със своята си кариера пред него, но в свободното време винаги заедно на маса.\nТака беше. И този човек съдбата избра да ми нанесе първия удар в емигрантското сърце. Не мога да разбера защо точно той. Ево е самият такт. Израснал в провинцията, той никога с никого не разговаря на лични теми. Ево изпитва някакъв панически страх да навлиза във вътрешното пространство на другите, или пък да ги допуска тях неговата душа. Забелязал този страх, аз понякога се забавлявах, поставяйки го в ситуации, от които ми се струваше невъзможно да се измъкнеш, и наблюдавах виртуозните му трикове. Смяна на тема, отвличане на внимание и безброй други фокуси, за да не се говори за нещо неудобно. Понякога Ево се прави на разсеян или не чул, само и само да не навлезе в лична тема. За мен Ево е пример, че колкото и да се пазиш, не можеш да не нараниш някого в този живот. Ние, хората, сме като таралежите и непрекъснато се нараняваме, искаме или не искаме.\nБеше след две три години в емиграция. Ево ми каза в един от честите ни телефонни разговор: „Добре, че емигрирахте. Тук нямаше да можете да се оправите.“ Това беше. Нищо повече. Приятелят ми се радва, че съм добре, че съм емигрирал, че сме се „оправили“. Добре, обаче на мен не ми беше сърцето на място след тези думи. Тъмна сянка легна между нас от тогава. „Какво иска да каже Ево? Че сме някакви слабаци и не можем да оцелеем в България ли? Че само силните духом и телом оцеляват там, а за другите е санаториума за болни, наречен емиграция?“\nОт тогава това чувство започна да расте и да се засилва. С всеки намек за емигрантско „благополучие“, с всяко „ей, американецо“ или по късно „ей, хамериканецо“.\nДали не си въобразявам? Дали не съм някакъв параноик? Не. Не съм. Започнах да пиша в Интернет и на хартия, да споделям чувства и преживявания, да опитам да предам това, което усещам, това, което живея всеки ден, на хората отсреща – хората от „оня свят“. Всичко само, за да чуя отнякъде за пореден път ехидното, подличко – „хамериканецо“. Ако не бях лекар в емиграция, и за чиниите щяха да ми казват също, а така се ограничават с подозрения, че не искам да лекувам българи в чужбина и констатации, че съм най-обикновено Джи Пи.\nКазват ми: „Търсиш чувство за принадлежност“. Демек: „Не си ти от нас, чужд си ни. Не принадлежиш тук, не принадлежиш и там. Но бягай, търси себе си някъде другаде. Нас ни остави да се борим тук с истинския живот. Остави големите батковци да се борят с големия живот, а ти си живей своя малкия, осигурения, безпроблемния.“\nБоже мой! Глухонеми ли са всички? Не виждат ли, не чуват ли, не разбират ли? Сърцето ли си да изтръгна, като Данко, за да го стъпчат после от страх?\nНе. И чуват, и виждат и разбират, но не усещат, не съпреживяват и не обичат. Не обичат. Мразят може би. От що? От завист или от страх? А може би от обида? „Оставил си ни на нас да вършим тежката работа. Ела тук, върши я с нас, виж колко ни е трудно, усети нашите болки, бъди с нас, живей с нас…“ Това ли е?!? Ослушвам се. Тишина. Никой не продумва и дума.\nМълчим ли? Правилно. Мълчи си да не нараниш някого случайно. Мълчи си заради другите. И най-вече заради себе си. За да не събудиш демоните в своята си душа.\nПреди седмица Народното събрание си замълча. Ние поискахме децата ни да учат български тук. Ние поискахме. Тези, които можем да си платим за уроци по български. Тези, които разговаряме и изпращаме текстови съобщения на децата си изключително и само на български. Тези, които със собствени средства и усилия правихме емигрантски домашни училища, за да могат децата ни да четат и пишат на български.\nНие поискахме България да финансира безплатни класове по български и литература за децата на българските емигранти. Ние сме двайсет-трийсет хиляди. Ние можем да си платим за нашите деца.\nОстаналите милион и половина – два имат нужда от помощ. Те нямат възможност да плащат. Те са заети да започват живота си отначало. Те едвам успяват да платят сметките си тук, те работят по осемдесет часа седмично. Работят. Всяка една секунда работят, защото тук всяка една секунда се плаща. И работодателят не плаща за кафета и интернет с България. Той плаща за работа. Знаете ли как се усещат осемдесет часа работа седмично? А знаете ли как се усещат те след шест месеца? А след четири години? А след десет?\nЗа тези българи го поискахме. Измъчените и борещи се. За тях, за децата си се борят те.\nИ Народното събрание си замълча. Замълча си, както си мълчи и Народът. Въздържа се, като цяло, да гласува необходимите промени в закона за образованието. Похвален консенсус, ако е за всичко друго. Но за това?!? Консенсус да зачеркнеш цяло едно поколение българчета от българският етнос…\nИ как, кажете ми, да ги обвинявам, като те не правят нищо различно от вас? Те просто си замълчават. И медиите български просто си замълчават. Ние не съществуваме. Децата ни не съществуват. Мигрантите от Сирия са по-важни от емигрантите от България. За мигрантите ще се намерят пари. И за живот, и за образование. И сирийчетата ще учат български, а българчетата – не.\nКак да разбирам това мълчание, българи? Не сме ли от една майка раждани? Не говорим ли вече на един език?\nНе. Децата ни вече не говорят на български, както вашите деца. Чужденци с български паспорт са дечицата ни! Народът си каза думата. С мълчание.\nМълчание, което убива!\nВ тази таблица може да се види броят на гласувалите относно чл. 275 (297), ал. 1 от Закона за училищното и предучилищното образование, който бе предложен за редакция на второто четене на закона, но тази редакция не бе приета – „против“, „за“ или „въздържали се“ по партии. Цитираната алинея се отнася до образованието на българските деца в чужбина.\nБел.ред.: На 30 септември т.г. българският парламент трябваше да гласува единствената разпоредба в Закона за училищното и предучилищното образование, която засяга конкретно обучението по български език в чужбина и би създала някакво принципно задължение на държавата към българските училища зад граница. За съжаление, гласуването мина така, че се узакони настоящото положение, което е тези училища да трябва да разчитат на помощ по усмотрение на служителите в Министерството на образованието и науката. Т.е. ще продължава да се изпълнява една политика, която председателката на Комисията по образоването в Народното събрание Милена Дамянова определи в едно свое изказване така: „Всички родители, които много искат децата им да научат български, ще го направят, дори и да трябва да наемат частен учител!“. Това е настоящата политика: държавата подпомага самоорганизиралите се с много усилия и лични средства родители зад граница, но макар че българските деца в чужбина са вече между една трета и една четвърт от всички български деца, 90 или повече процента от тях не интересуват българската държава. Чиновници от МОН и депутати от НС, не разбиращи едно важно и обективно предизвикателство – каквото е образованието по български език на малките български граждани в чужбина, показаха, че не се вълнуват от това дали тези 90 или повече процента български деца зад граница ще се научат да четат и да пишат на български.\nTags: България Български училища зад граница емиграция закон общество\nPrevious: Отворено писмо до българските деца зад граница и „техните“ депутати в НС\nNext: Адреси на 11-те изборни секции в консулски окръг Чикаго\n15 thoughts on “Мълчание, което убива”\n2015-10-09 в 12:21 PM\nКато гледам българска телевизия за да знам какво се случва в България (а аз мога да правя това защото говоря и чета на български) забелязвам, че всеки път, когато стане дума за бългаски бизнес задължително в кадтрите показват и някоя мандра за българско сирене. Надявам се Яна да се съгласи, че мандрите са една голяма част от производството на България в момент. Не е много оптимистично, но кажете ми моля какво друго произвежда и продава България в момента на международният пазар?\nТа онзи ден погледнах в домашният ни халадилник. Там винаги има българско сирене, български лютеници, консерви със син домат а в килера задължително има една кутия „Морени“, които американските приятелчета на децата ми наричат „Мопехи“ и много ги харесват.\nЯна, като мен са милиони българи. Ние си харесваме храната, пиенето, сладкишите. Другите народи не разбират нашият вкус и бениците, с които жена ми от време на време черпи колежките си се посрещат с вежливи хвалби, но винаги остават след почерпката.\nНие, българите в емиграция сме тези, които даваме работа и доход на стотици хиляди българи в България. Работници в мандри, консервни предприятия, заводи за напитки, производители на български глинени сервизи, издателства на вестници и книги. Доставката на една книга до Америка струва колкото самата книга. Поинтересувайте се колко от българските он лайн книжарници доставят извън България и по колко екземпляра.\nЯна, не сте права. Заслепена сте от някаква омраза. Само със самото си съществуване и стил на живот българите по света поддържат стотици хиляди българи в България. Това без да броим паричните преводи, които надвишават всичко, което т.н. „инвеститори“ инвестират в Родината ни.\nНе вярвам да сте толкова заслепена, че да не виждате как успеха на една страна на международната арена, пряко зависи от рекламата и разпространение на начина и на живот и култура по света.\nВсе още ли смятате, че България е толкова богата за да загърбва носители на българската култура, само защото те не живеят в границите и? Та самата вие се определяте, като фен на източните култури, които сте почерпила след живота си в Китай. Защо да няма и фенове на българската култура по света?\n2015-10-09 в 10:09 AM\nЧл. 53 от Конституцията\nЕто с това гарантирано от Конституцията право. А колкото до словесния ви буламач, огромна част от нас плащат данъци. Директно плащам имотни данъци, индиректно създавам условия други да плащат данъци чрез паричните ми преводи, които създават консумация и финансираха основаването на бизнес от близките ми. И кой точно говори „отвратителни неща за България,“ и какви точно са тези „неща?“ Не знам колко от децата биха се върнали, но знам че когато се чувстват макар и далечна част от България тези утрешни хора стават нейни посланици по света. Огромна част от евреите не живеят в Израел, но си обучават децата на език и писменост от ранна възраст. Резултата на това е огромното влияние което имат върху правителствата на други държави в полза на Израел. Това че сте късогледа не означава че всички ние трябва да се задоволим с вашия тип посредственост.\n2015-10-09 в 8:53 AM\nПетър С, добре би било да се научите да четете, преди да пишете фантасмагории за мен с инсинуации за евентуалното ми „закупуване“ от страна на Борисов например.\nАз питам нещо съвсем конкретно и не получавам отговор, а само изблик на емоции и едно нагловато поведение. Питам ви, след като вие не сте в България, не произвеждате продукти за България, не плащате данъци в България и, в много случаи, говорите отвратителни неща за България по света, на какво основание претендирате за правото да се изменят закони за вас и да се подпомага финансово каквато и да било ваша дейност. С каква цел? Искате децата ви да се върнат в България? И как да го направят, като вие сте предпочели да бъдете другаде и смятате Родината си за недостойна за вашите велики таланти? Лесно е да отидеш на метеното, трудно е да почистиш кочината у дома.\n2015-10-08 в 3:26 PM\nТази дискусия я водя почти ежедневно вече 25 години! Постоянно се въртят едни и същи аргументи – да, някои не могат да разберат! И тези някои са и в България, и извън! Различно възпитание, различна култура, различен мироглед, различна чувствителност – нормално е! Но когато стане дума за закон – той е един и трябва да е еднозначен! Яна казва, че не разбира защо българите в чужбина гласуват, без да разбират каквото и да било и явно иска те да спрат да гласуват! Е, да но конституцията им дава това право. Т.е. това право не подлежи на нашите желания, поне докато не се събере някакво мнозинство от Яни, което да промени конституцията! Проблемът, Яна, е именно в това, че има гласоподаватели, които не разбират предложените им изборни програми… И не толкова защото не живеят в България, а защото и не знаят български! Именно те са лесно манипулируеми избиратели! Т.е. щом имаш право на паспорт и на глас, трябва и да знаеш български – толкова е просто!Когато знаеш български, можеш да четеш вестници и всякакви медии в интернет, можеш да слушаш радио и да гледаш телевизия, можеш да пишеш и питаш, можеш да общуваш с приятели и роднини в България – това е достатъчно, за да гласуваш информирано! И в България има хора, за които някои твърдят, че нищо не разбирали от ситуацията, обаче никой не поставя под съмнение правото им на глас.\n2015-10-08 в 9:02 AM\nЯна: „Вероятно обаче гласувате, като дори не знаете за кого да гласувате, а се водите по популярност на партията и по вътрешен усет за дясно и ляво. Така обаче Вие, без да познавате действителността, влияете на нашия живот тук.\nОбръщам се към всички, които са решили да напуснат България, това е упрек към ВСИЧКИ вас. Трудно онези, които сме решили да останем, бихме могли да разберем желанието ви да определяте нашата действителност, а конкретно по горното – трудно проумявам какви изобщо претенции бихте могли да имате към българското правителство, независимо колко калпаво може да е то, за нещо, което може да организирате сами, плащайки си за учител и помещение.“\nДрага Яна, не знам как така се чувствате упълномощена да говорите от името на всички българи в България и какво те смятали или не смятали по отношение на българите извън страната. Аз също живея в България и изобщо не споделям вашите възгледи. Така че ако обичате не се изразявайте в първо лице множествено число относно българите в България.\nА ако имате желание да громите българските емигранти и да извинявате калпавите български правителства, които всичките имат принос за това те да напуснат страната, както и за това тя да продължава да е най-бедната страна член на ЕС, толкова по-зле за вас.\n2015-10-07 в 6:07 PM\nИмаме претенции защото ни пука, Яна. Защото, за разлика от много като вас, и за разлика от българските политически елити, ние осъзнаваме че подпомагането на образованието по Български език за Българчетата в чужбина е инвестиция, а не разход. А и ни е омръзнало да четем по разни медии как Българите в чужбина били важен ресурс за България, а когато поискаме реципрочност от Родината тя се ослушва че да не се изръси с малко средства. Нали трябва да има достатъчно за крадене…\n2015-10-07 в 5:49 PM\nЯна, училища си имаме тук. Слава Богу не чакаме на българското правителство да ни организира това. Училищата са вече доста и имаме и АБУЧ – Асоциация на българските училища в чужбина. Всичко това се финансира от родители и тук таме дарения. Българската държава финансира частично само училища към посолствата и консулските служби.\nТук където живея си нямаме голяма българска диаспора. Затова си имаме неделни училища по домовете и по Интернет. Имаме си вече и учителка, която иска да прави това постоянно.\nАко сте последовател на източните философии, то прочетете внимателно писаното по въпроса тук в Еврочикаго. Ако прочетете отвореното писмо на госпожа Конакчиева ще разберете, че това, което предлагате отдавна се върши. То покрива около десет процента на децата тук. Родителите на останалите нямат финансова възможност и време за да учат децата им в тези частни училища.\nТук става въпрос да се помогне на тези деца, които са деведесет процента от децата тук.\nЩо се отнася до финансирането, то българските емигранти финансират България много добре. Българските емигранти се явяваме най-големият инвестор в България в момента.\nЩо се отнася до чакане на помощ, то очевидно не сте ме разбрали. Ние си търсим това, което ни се полага. И ако не желаете да ни помогнете то поне не ни пречете. Това, че не разбирате не би трябвало да е основание автоматично да се противопоставяте. Един неутралитет и може би желание да разберете е нещо по отговарящо на източните философии, които изповядвате.\nЯна, хората имат навика да рационализират емоциите си. Така те се успокояват, че разума им контролира живота. Всъщност ни контролират емоциите. Аз чувствам, че да се промени закона за образованието и да се финансират часовете по български и литература за деца на български емигранти е справедливо и честно. Обратното усещам, като несправедливост. Аз не харесвам българи емигранти, които говорят с децата си на английски и не се интересуват от България. Смятам го за някаква болест или отклонение. Всичко това са емоции, но живота ме е научил, че именно емоциите са най-добрият компас. Ще следвам него. Надявам се да съм успял да ви обясня поне малка част от това, което ме подтикна да напиша горният текст.\n2015-10-07 в 5:40 PM\nЯна, вероятно сте била в Китай, щом сте поставили този сайт за Китай. Подозирам (виждайки снимки на Бойко на сайта ви), че може би получавате пари за дейността си, по един или друг начин. Хората са различни, корените и пътищата им са различни. И двамата с Виктор си обичате Родината, но той е бил прокуден от нея макар и да е искал да остане. Той пише за нея, твори и извършва баготворителности пак за нея и хората в нея. И заради това си мисли, че тя (Родината) поне ще му благодари, като си свърши задачите заложени в Стратегията за българите в чужбина. Вие сте била в Китай, върнали сте се в България, а пишете за Китай и се чувствате част от източни култури и традиции. Спокойно може някой невъзпитан да ви каже – ами какво правите вие в България? Няма да ви го кажа, но ще цитирам какво написа един уважаван от мен човек, като коментар по същата тема във Фейсбук: “ Държавата има приоритети и след влизането в ЕС очевидно е че част от приоритетите се задават и от Брюксел. Между впрочем като стана въпрос за европейски проекти, имате ли представа колко НПО-та се занимават с образование в България и колко пари се „усвояват“ в тази ниша. Включително и от фондация „Америка за България“ повече дори от тези в област правосъдие!“\n2015-10-07 в 4:08 PM\nАз съм плод на самовъзпитание и образование в източни култури и традиции, поради което пребивавам в хармония с действията и мислите си. Трудно се постига, знам как се чувствате. В същото време, на мен не ми е присъщо оплакването от дадена ситуация, затова и твърде се чудя – намерил сте сили да промените целия си живот в търсене на по-добро бъдеще, както сте го разбирал, но изведнъж започвате да предявявате претенции към държава, в която не живеете, на която не плащате данъци.\nВероятно обаче гласувате, като дори не знаете за кого да гласувате, а се водите по популярност на партията и по вътрешен усет за дясно и ляво. Така обаче Вие, без да познавате действителността, влияете на нашия живот тук.\nОбръщам се към всички, които са решили да напуснат България, това е упрек към ВСИЧКИ вас. Трудно онези, които сме решили да останем, бихме могли да разберем желанието ви да определяте нашата действителност, а конкретно по горното – трудно проумявам какви изобщо претенции бихте могли да имате към българското правителство, независимо колко калпаво може да е то, за нещо, което може да организирате сами, плащайки си за учител и помещение.\n2015-10-07 в 3:39 PM\nЯна, а какво мислите за бесарабските българи? Смятате ли, че те би трябвало да забрават българския език и да говорят само на руски или украински?\nВие смесвате две различни неща. Да се прибере човек в България е едно нещо. Да познава езика, културата и народа си и да си държи на корените си е друго. Колко много хора живеят телом в България, а духом са в Европа, Америка или Русия? Пълно е с такива. А какво ще кажете например за циганските гета, които считат, че не живеят в България? Те се хранят от България, обитават земята и, но духом са някъде другаде.\nСамата вие, като сте се върнала обитавате ли България или сте духом някъде другаде? Например в един виртуален свят, било той на Интернет или на миналото ви или на това, което считате, че трябва да е живота ви.\nДали например Васил Левски е живял духом в Османската империя или е живял духом в една окупирана от врагове Родина? Защото по онова време е имало много хора по нашите земи, които са се чувствали прекрасно, като подданици на султана.\nТа Яна, във моят свят децата ми и внуците ми говорят български, английски и руски, познават и трите култури, четат и на трите езика и обичат и трите държави – Америка, България и Русия. И занете ли защо? Защото това е историята на нашият род. Знаете ли къде е България за децата ми? Тя е в едно село „Добревци“, едно друго село „Пелишат“ и в апартаментите на баба и дядо в София и Плевен. Малка е тяханата България. Може би ако идват по – често ще порасне.\nТа на въпроса ви Яна за какво ми е? Ами защото така аз си предствям моят свят. И очевидно не само аз.\nПо въпроса за връщането в България. Радвам се, че сте избрала това. Надявам се реалният ви свят да съвпада с духовният дотолкова, че да ви е комфортно и да не съвпада с него дотолкова, че да ви е приятно да го променяте.\n2015-10-07 в 2:43 PM\nИзчетох случайно Вашия пост. Признавам си, изумена съм от страстите, които бушуват в душата Ви. Ако се чувствате зле, че сте напуснал България, просто се върнете. Ако се чувствате добре там, в чужбина, то защо следва да се оправдавате пред някого за това.\nСъщо е очевидно, че и сто години емиграция няма да научат българина да не разчита на правителството, а да се вземе в ръце и да си свърши сам работата. Това правим тук в България. Разбира се, само онези, които им се прави нещо, но не им се мрънка. Не приемайте думите ми като назидание, но като искрено учудване от редица неща. Например – каква би била целта да се учат децата на български, ако твърдо сте решени да живеете в Америка. Това, разбира се, ще ги обогати, но защо им е да знаят „корена“ си, след като така няма да се чувстват част от новата среда, която за тях е Родина? Питам Ви като човек, който сам е живял осем години в чужбина и съвсем целенасочено е решил да се върне в България.\nАко ли пък мечтаете те да се върнат в България, как мислите, че ще се почувстват в средата си, след като не познават никого и не биха съумели да разберат отвън цялата красота и дълбочина на страната ни?\n2015-10-07 в 12:42 PM\nАми истинските американци бяха почти изцяло изтребени чрез заразени одеала, огнена вода, и избиването на огромните стада бизони. Затова са малко.\nКолкото до произход, това не определя идентичноста, особено след две-три поколения. Затова за мен езика е важен.\nПък мааалко грешите относно Митофф. Той служи на американските интереси, защото по този начин служи и на себе си. Та затова и иска да си мислим че всички ние имаме едни и същи интереси, глобално евроатлатически пост/над национални. Така са го тренирали и за това ще му бъде платено след като мандата му на местен компрадор в неоколонията приключи. Това там тинк танкова клати-кракова службица, някоя фондацийка или НПО, възможностите са много и го дебнат от всякъде.\n2015-10-07 в 12:20 PM\nНаскоро от една публикация тук в Еврочикаго разбрах, че от триста милиона жители на Америка едва около стотина хиляди се самоопределят като „американци“ по време на преброяването.\nПри пътуване в Америка не виждам никъде да има граници. Тук живеят националности от цял свят. При положение че нациите са отживелица, как да си обясним толкова малко американци в Америка?\nЗащо поколения наред редовите хора тук предават информация за произхода си? Защо по време на преброяването те се самоопределят като американци от английски, италиански, немски, полски, руски и български произход, независимо, че не говорят на тези езици и от поколения не живеят в тези страни?\nИ най-важното. Ако няма национална идентичност, то няма и политическа отговорност. За белите на международната арена политика се оправдава с национални особености, за поразиите на месна почва с глобализма, а на практика той е просто гнусен измамник и уреждач, който не служи на ничии други интереси, освен на своите си.\n2015-10-07 в 11:58 AM\nВие му го казахте, ама и Митофф ни го каза: вече нямало граници,ерго вече няма националности. Това да отстояваш национални интереси било отживелица от миналия век. Всички сме просто европейци та не ни трябват езици освен английски, френски, и германски.\n2015-10-07 в 9:03 AM\nЧудесно написано от Виктор! И доказва още един път това, което казах и на министър Митов при посещението му в Чикаго – политиката на държавниците ни към българите зад граница, не е държавническа. И хората скоро тук ще загърбят не само политиците ни.


"Проклятието" от Джейн Ан Кренц\nКлоуи бързо успява да намери Горящата лампа и да я задейства. Силната й енергия подбужда пламенните чувства между нея и Джак. Но скоро по петите им тръгва организацията "Нощните сенки", която иска да се добере до реликвата и да използва мощната й, но опасна енергия.\n"Аз, готвачът на Живков"\n"Цели двайсет години всеки Божи ден готвех на Тодор Живков. И не само на него, но и на цялото му семейство. А също и на най-важните му гости - Фидел Кастро, Ерих Хонекер, Леонид Брежнев, Муамар Кадафи, Ким Ир Сен...\nС тази книга ще узнаете с какво ги хранех, та винаги омитаха до дъно чиниите си", споделя Йордан Стоичков, дългогодишен личен готвач на Тодор Живков.\nСега ИК "Милениум" представя кулинарната му книга "Аз, готвачът на Живков". Йордан Стоичков разказва подробности от "кухнята" (в буквалния и преносния смисъл). Той споделя с читателите и над 300 рецепти от менюто на Живков и неговите гости и приближени.\n"Некромантът" - четвърта част от поредицата "Тайните на безсмъртния Никола Фламел"\nМайкъл Скот е роден през 1959 г. в Ирландия. Когато навършва пълнолетие, започва работа като книжар и с течение на годините развива успешна търговия с антики и редки книги. Но голямата му страст е писането. Пише вече 27 години и творбите му не спират да се преиздават.\nПетдесетгодишният Скот е необикновено продуктивен - зад гърба си вече има 105 книги за възрастни и деца: фентъзи, хорър, научна фантастика, фолклористика и романтични четива (които пише под псевдонима Анна Дилън). Заслужил е славата си на един от безспорните авторитети в областта на келтския фолклор. Книгите му "Ирландски митове и легенди", "Ирландски народни и вълшебни приказки" и "Ирландски духове и призраци" са най-често цитираните източници по темата. Романите му "Светците", "Образ", "Дяволии" и "Отражението" вече се приемат като класика в жанра хорър, а всекидневникът Айриш Таймс провъзгласи М. Скот за "царя на фентъзито на тези острови".\n"Договор с Бог" от Хуан Гомес-Хурадо\nТой е работил като радио- и телевизионен журналист, преди да издаде своя първи роман - "Божият шпионин", който веднага става международен бестселър и е издаден в 42 страни по света. Вторият му роман - "Договор с Бог", също има международен успех, а през 2008 г. Хуан Гомес-Хурадо печели и престижния литературен конкурс "Торевиеха" (с награда 500 000 $) за книгата си "Медалът на предателя". Критиците определят творбите му като енергични и кинематографични.\n"Да напишеш трилът е истинско приключение. Проучването, което правя при написването на всяка една от моите книги, се състои в задълбочено четене, разговори със специалисти в съответната област и проучване на местата, където ще се развие действието. Когато идеята ми се оформи, аз изчитам всичко, което може да се намери по темата. Няколко месеца по-късно, със стотици изчетени книги зад гърба си, аз се качвам на самолета, за да проуча местата на събитията, които ще опиша.\n"Възкресението" от Такър Маларки\nТакър Маларки е родена в Калифорния, а образованието си получава в престижния Джорджтаунски университет в столицата Вашингтон. Работи четири години във външния отдел на "Вашингтон поуст", след което заминава на тримесечна почивка в Африка, където остава две години и преподава в средно училище на малък остров край Кения. След завръщането си започва да пише и книгите й, особено последната – "Възкресението", се превръщат за една нощ в бестселъри, преведени на всички основни езици.\n"Възкресението" се опира на исторически факти - реалните събития около намирането на гностическите Евангелия от Наг Хамади в Египет. Отхвърлени от каноните на раннохристиянската църква и нейните духовници, тези свещени текстове изчезват преди близо две хиляди години, за да бъдат открити случайно през 1945 г. в пустинята южно от Кайро.\n"Други гласове, други стаи" от Труман Капоти\nТруман Капоти (1924–1984) е роден в Ню Орлиънс в семейството на чиновник и 16-годишна кралица на красотата. След раздялата на родителите си четиригодишният Труман е поверен на грижите на роднини в Алабама и неговото приемно семейство му служи като модел за много от образите, които описва по-късно в творчеството си. Тук бъдещият писател се сприятелява с Харпър Лий, авторката на "Да убиеш присмехулник", която го използва като прототип за образа на Дил в световноизвестния си роман. През 1932 г. семейството на Капоти се мести в Ню Йорк, където той написва първите си разкази, публикувани в престижни списания. На осемнайсетгодишна възраст е удостоен с голямата награда за кратка проза на името на О’Хенри. От този момент нататък успехът не го изоставя и той се нарежда сред най-големите имена в американската литература. Автор е на романите "Други гласове, други стаи", "Закуска в "Тифани", "Арфата на тревите", на разкази, пътеписи, киносценарии, а също така на "Хладнокръвно" - история на едно от големите американски убийства, с която става основоположник на жанра "художествена документалистика". Неговата визитна картичка са изяществото на стила и запомнящите се образи, в по-голямата си част почерпани от собствения му живот.\nКой е казал, че самотните майки трябва да бъдат нещастни? Хети има много причини да бъде доволна. Бизнесът й процъфтява, синът й се справя добре в училище, а тя се наслаждава на флирт с по-млад мъж.\nНо един прекрасен майски ден всичко се обръща с главата надолу.\nСестра й се премества в голяма провинциална къща, а Хети и партньорката й трябва да помогнат за обзавеждането… Ако спечелят в надпреварата срещу известен дизайнер...\nЗа капак на всичко, когато Хети пристига в идиличната английска провинция, болезнените спомени за първата й любов Доминик Форбс се надигат като огромно цунами и я заливат с мощта на тропическа буря. А нещата съвсем се усложняват, тъй като семейството на Доминик живее наблизо.\nАла Хети не може вечно да се крие от миналото. Време е да продължи и може би, само може би, да се влюби отново.\n"Свастика" от Майкъл Слейд\nРоманите на Майкъл Слейд винаги са комбинация от силни и характерни герои, ужасяващи подлеци и исторически събития. Базиран на не толкова популярни исторически факти, романът "Свастика" поразява с вледеняващи разкрития и истории, движейки се между времето от Втората световна война и полицейско разследване във Ванкувър.\nВ канадската полиция във Ванкувър постъпват сигнали за убийства, при които на всяка от жертвите е издълбана свастика на челото. Двамата серийни убийци, наречени Свастика и Ариеца, вярват, че с техните действия са предприели чистка на обществото и това е необходимото и естествено зло, за да възтържествува новата раса на господарите. Но има още нещо, което никой не знае. Когато специален екип от разследващи агенти от ФБР се заема да залови двамата психопати, те се сблъскват с изненадващи и ужасяващи факти. Полицията попада на скрити архиви, които разкриват, че замесени са още правителството, Пентагона. Играта на котка и мишка изпраща следователите към друга още по-секретна операция от последните години на Втората световна война и щаба на Хитлер. Документите свидетелстват за разработването и изпробването от нацистите на нови оръжия за масово поразяване. Разследването стига и до пазени в тайна секретни американски технологии за нови видове следвоенни оръжия. Следата изненадващо отвежда и до тайна документация, свързана със случая "Розуел" от 1947 г. за взривило се НЛО и направената в най-строга секретност аутопсия на намереното извънземно.\n"Айн Ранд и светът, който създаде" от Ан Хелър\nГалантна, целеустремена, бляскава, непреклонна, жестока, талантлива и безкрайно саморазрушителна - Айн Ранд е една от най-значимите и влиятелни жени на ХХ век. Страстен адвокат на капитализма и рационалния егоизъм, тя е могъща фигура във формирането на политическите и икономическите идеи на днешна Америка. Ан Хелър е първата, която се осмелява да изследва обективно и в дълбочина противоречивата съдба на Айн Ранд. Книгата проследява детството на известната интелектуалка в Русия, годините й като сценарист в Холивуд, публикуването на романите й, развитието на обективизма, възхода на култа към личността й. Това забележително изследване не подминава разказа за необичайния й брак с актьора Франк О’Конър и дългогодишната й афера с доста по-младия Натаниъл Брандън.\nЗа да напише биографията, Хелър използва данни от неизследвани досега архиви в Русия, новооткрити документи и многобройни интервюта. С безпристрастен, добре подплатен с доказателства, всестранен портрет елегантно ни напомня защо Айн Ранд е един от архитектите на света, в който живеем днес.\nАвторът на книги на ужасите Стив З. Баровски ще гостува в Пловдив\nИзвестният американски автор на книги на ужасите Стив З. Баровски пристига в Пловдив, за да представи последния си роман, чието заглавие е "Седемте хълма на Пловдив". Писателят ще гостува в града на 24 и 25 септември (петък и събота) в "Нощта на галериите и музеите".\nСтив З. Баровски (р. 1967) е един от най-популярните автори на книги на ужасите в САЩ. Критиците определят творбите му като "романи на свръхестествения ужас" и ги подреждат сред най-добрите образци в жанра. Въпреки известността си в САЩ, Баровски е все още почти непознат в Европа и България. Автор е на романите "Трапери" и "Животът и смъртта на Артър Шакълтън".\nПоследната творба на Баровски - хорър-романът "Седемте хълма на Пловдив" - е мрачна и страховита история за шестте съществуващи хълма на Пловдив и изчезналото седмо тепе. Романът, в който се преплитат фантастика, ужас и социални теми, вече е бестселър в САЩ и предстои да бъде издаден в България.\nПосещението на Баровски в Пловдив е част от международно литературно турне, представящо "българския" му роман. Писателят, който страда от аерофобия, е пропътувал разстоянието от САЩ до Европа с трансатлантически кораб, а в Пловдив ще пристигне по суша от Германия с любимия си ретро автомобил.\nСпоред древната формула, добила известност благодарение на книги като "Тайната" и "Разговори с Бога", Вселената е така устроена, че ни изпраща хора и обстоятелства, които съответстват на вътрешните ни убеждения. След като Законът на привличането действа за постигане на материален успех и професионална реализация, не може ли да го използваме да привлечем в живота си и истинска любов? Този въпрос си задава Ариел Форд и решава да провери на практика дали това е възможно. Няколко месеца по-късно тя открива отговора в лицето на Браян Хилиърд, нейната сродна душа.\n"Сталин: биография" от проф. Бент Йенсен\nИнтересът към личности като Цезар и Наполеон, Хитлер и Сталин, които изплуват от нищото, за да променят историята и света, никога не секва. Един от най-големите датски историци - Бент Йенсен, разрови засекретените доскоро архиви в Русия, Дания, Великобритания, Финландия и Германия, за да напише най-новата биография на Сталин, чиито параноични представи за света довеждат до фатални последствия цяла една империя. Книгата му "Сталин: биография" е създадена след проучане на хилядите страници документи, писма, изследвания и научни трудове. За достъпа до архивите на Русия му помагат жена му Татяна (рускиня по националност) и Симон Пастернак.\nБент Йенсен се опира на документираните свидетелства на близкото обкръжение на Сталин - на Молотов, Киров и Ворошилов, на шефовете на тайната полиция Лаврентий Берия и Николай Ежов, на писателя Виктор Некрасов и атомния физик Пьотр Капица, на датските комунистически лидери Арне Мунк-Петерсен и Аксел Ларсен. Историкът разравя и личната кореспонденция на Сталин, жена му Надя (която се самоубива) и дъщеря им Светлана.\nТя разказва за един млад човек от Кавказ, от най-ниските социални слоеве на Грузия, който успява да поеме водачеството на едно фанатично движение, което през 1917 г. взема властта в могъщата руска империя под ръководството на В. И. Ленин, а мястото му в йерархията на това движение го прави първия човек в съветската руска империя, простираща се на една шеста от площта на Земята. След Втората световна война той разширява властта си в Източна и Централна Европа; в Китай и Южна Корея идват на власт комунисти, които са силно повлияни от Сталин и установяват копия на тоталитарната му система.\n"Зло под слънцето" и "Трупът в библиотеката" от Агата Кристи\nДнес Агата Кристи е най-известната авторка на криминални романи в света. Нейните осемдесет романа са преведени на над четиридесет езика и са продадени в над два милиарда екземпляра. Емблематичните й герои Еркюл Поаро и госпожица Марпъл й спечелват титлата "Първата дама на криминалния жанр".\nЕркюл Поаро се радва на заслужена почивка в усамотен хотел... до момента, в който една от гостенките - красивата актриса Арлин Стюърт, е убита. Наистина ли кръгът от заподозрени е толкова ограничен, колкото изглежда? Поаро открива, че почти всички гости в хотела са свързани с актрисата. Но кой от тях има достатъчно силен мотив, за да извърши престъпление?\nЕдин от най-известните случаи на госпожица Марпъл…\n"В наказателната колония"\nПреоткрит за света малко след края на Втората световна война, Франц Кафка неусетно бе станал класик и наред с Джеймс Джойс и Марсел Пруст го смятат за един от "тримата влъхви" на модерната литература.\nЗа него бързо се изписват хиляди страници - възторжени или враждебни - много повече от цялото му малко по обем, незавършено творчество.\nТози сборник включва някои от неговите най-известни разкази и новели, преведени за първи път на български език. Сред тях са "Огнярят", "Присъдата", "Преображението", "В наказателната колония", "Пред закона", "Селски лекар", "Грижата на бащата" и др.\n"В наказателната колония" излиза на българския книжен пазар под знака на ИК "Сиела". Превод: Венцеслав Константинов.\n"Аматьори, професионалисти и други участници" от Палми Ранчев\nРазказите от "Аматьори, професионалисти и други участници" приличат на моментални снимки направени от полудял фотограф, кръстосващ тичешком и без посока софийските улици. Някъде спира за по-дълго, другаде само преминава. Във фотографиите-разкази са запечатани драматични моменти от иначе баналното всекидневие. И най-често превръщат в герои полу-безименни човешки същества. С тях всичко се случва в едно постоянно и несекващо настояще.\nАвторът Палми Ранчев е роден в София. Завършва Национална спортна академия "В. Левски" в родния си град. Пише поезия, разкази и романи. Бил е боксьор, треньор, собственик на кафене и игрална зала, директор на вестник, сценарист, телевизионен водещ и безработен. Със сигурност може да прибави още няколко начина (да речем десетина), с които си е изкарвал прехраната.\nАвтор е на стихосбирките: "Шапката на скитника", "Манхатън, почти събитие", "Парцаливо знаме", "Хотелска стая", "Среднощен човек: биографии", "Любовник на самотни улици и запустели къщи" (2004) и "Такова синьо: видимо и скрито" (2007), на сборниците с разкази "Анонимни снайперисти" (2006) и "Малко късмет за по-късно" (2007), както и на три романа, последният от които е "Анонимни снайперисти" (2006).


Как кризата с коронавируса ще преобрази света?:: Investor.bg\n… убие офиса\nПазарът на бизнес имоти понася сериозен удар от коронавирусната криза. Очаква се много фирми да не отворят отново след преминаване на кризата, а това ще освободи сериозен обем площи. Други могат да позволят на служителите си да продължат да работят от вкъщи и да изберат да спестят пари, като се възползват от по-гъвкавите пространства за съвместна работа.\nВъпреки случайните неудовлетворения, които идват с отдалечената работа, мениджърите в някои отрасли откриха колко практична може да бъде видеоконференцията. „Много по-ефективно е от провеждането на стотици срещи“, казва кметът на Варшава Рафал Тшасковски.\nХубертус Хайл, министърът на труда в Германия, подготвя закон, който да даде право на хората да работят от дома дори след кризата.\nСпоред консултантската фирма Global Workplace Analytics за период до 2 години отсега до 30 процента от служителите биха могли да работят от дома си няколко дни седмично.\nОсвободените пространства може да са от полза за градове като Мадрид, Рим и Амстердам, които години наред се борят с жилищна криза и повишаване на жилищните наеми. Дори офисите, които продължават да функционират, ще трябва да се приспособяват, за да се подготвят за пандемиите, които според учените, цитирани от Световния икономически форум, ще бъдат все по-чести в бъдеще заради глобализацията и изменението на климата.\n… опустоши ресторантьорския бизнес\nТрудно е да си представим, че Европа не се връща към своята култура на хранене и кафенета на открито. Дори и след края на икономическата блокада обаче, опитът на Китай показва, че хората са много неохотни да се върнат към обичайната си вечеря извън дома.\nСпоред Адриан Къминс, член на управителния съвет на HOTREC – орган на фирмите от сектора на търговията и хотелиерството, ще отнеме известно време преди ситуацията с ресторантите да се върне към нормалното отпреди блокадата.\n"Това, което сега трябва да направим в нашия сектор, което е най-важното, е да възстановим доверието“, казва той. "Трябва да сме сигурни, че потребителите са уверени, че ходенето в ресторант е безопасно и правилно“, допълва той.\nОще по темата: Анализи офис площи храни бизнес имоти световна икономика ресторантьорски бизнес коронавирус


Телевизията е разглезен “посредник”. Свикнала е да я ухажват, да й се натрапват, непрестанно да се боричкат за нейното внимание. Ето защо, когато е пренебрегната, тя се цупи, обижда, тропа с крак. Както стори например Екатерина Генова, която - капризничейки - се разсърди на д-р Желю Желев, че не откликнал на поканата й за участие в нейното предаване “Ах, тези муцуни”, посветено на 10 ноември. Телевизията не е свикнала да й отказват: в своя нарцисизъм тя имплицитно предполага благоговението на другите, а своя интерес към тях смята за най-висше благоволение. Казано иначе, нейното внимание е избирателно, нашето е задължително: да попаднеш в студиото е шанс, не заслуга.\nЦялото това самомнение идва от убеждението, че тя е, която дарява битие, осигурява живот. Нищо не се е случило, ако не е видяно от телевизионен взор; няма събитие, ако не е запечатано от телевизионна камера. В нашето време на диктатура на окото, телевизията се е превърнала във висш съдник за съществуване или не; нещо повече, както изящно показа Бодрияр, коментирайки войната в Персийския залив и революцията в Румъния, тя не просто регистрира битие, а сама го конструира. Вероятно поради това е така обидчива, когато решат да не я забелязват: демонстрацията на непокорство се възприема като посегателство към нейния креативен авторитет, към способността й да създава ex nihilo. Всеки личностен отказ е поставяне под въпрос на нейния visio демиургизъм.\nРаздразнението на телевизията идва също и от кредото й, че всичко, което не е властово, за нея е пожелателно, не задължително. В своето отношение към политиката тя е достатъчно “отговорна”и “съзнателна”, за да не допуска пропуск и отминаване. Оттук насетне обаче нейното мнение е, че всичко извън тая сфера е повече каприз, отколкото мисия, повече случайност, отколкото необходимост. На екрана запазено място имат само фигурите, облечени с власт; всички други са просто временно поканени и тъкмо поради това трябва да са благодарни и признателни. И когато тези “мимолетности” си позволят пренебрежение и отказ, телевизията изпада в недоумителен бяс: “Как може? Как е възможно?” Спрямо тях своето случване тя определя като благоволение, не като задължение; следователно те трябва да са дълбоко сервилни заради нейното височайше внимание, а не да се правят на недостъпни и достойни. Защото единствено тя е недостъпната; е тази, която трябва да бъде ухажвана и покорявана. Другите са покорени априори, за тях тя може да бъде само владетелка. Подчинени, очакващи със сладостен трепет превръщането си в неин демиургичен каприз.


SELECT `content` FROM `wp4c_feeds` WHERE `id` = 2821\n„Шоуто на ABBA“ идва за първи път в България – SWEET RADIO\nБлизо три десетилетия след този заветен момент в чест на великата група се създава „Шоуто на ABBA“, което от тогава до сега се радва на внушителен успех и интерес повече от 15 години на световната сцена…\nСега „Шоуто на ABBA“ идва за първи път в България за един впечатляващ концерт в Зала 1 на НДК. На 29 септември (събота) българската публика ще има уникалната възможност да преживее отново магията на скандинавската група в двучасов лайв, посветен на 45-годишната музикална история на ABBA. Билетите за събитието вече са в продажба в мрежата на Eventim и са на цени от 40 до 100 лв.\nПесните в „Шоуто на ABBA“ се изпълняват от шведската група „Waterloo“ и Националния симфоничен оркестър на Лондон, режисиран от музикалния гений Матю Фрийман, който е работил съвместно с големи звезди като Роби Уилямс, Елвис Костело и Сър Клиф Ричард. Публиката в София ще може да чуе и види на живо легендарния саксофонист на ABBA – Улф Андерсон. Той съвместно с един от емблематичните членове на групата Бени Андершон са композитори на вечния хит „I DO, I DO, I DO, I DO, I DO“.\nШОУТО НА ABBA ще е на 29 септември в зала 1 на НДК. Начало 20:00 часа. Билети търсете в мрежата на Eventim. Цена на билетите: от 40 до 80 лв., Оркестрина – 100 лв.\nПарис Хилтън само по рози в новия си клип


За какво е боклукът в културата\nНе всеки знае какво е боклукът. Днес тази кратка дума има няколко значения и е представена в много сфери на живота: в модата, изкуството, литературата, музиката, уличните графики, киното.\nКакво представлява боклукът? В буквален превод - "боклук" (на английски). Но един прост превод явно не е достатъчен за нас. Тази дума наскоро придоби напълно ново значение. Съвсем разбираемо е, до известна степен, с нейното основно определение. В най-общия смисъл, боклукът е нещо, което стига до върха на универсалното признание, нарушава обичайната рамка. Всичко, направено в този стил, се извършваше набързо, без никакво уважение към идеята, темата, материала.\nЗа да разберете кой е боклукъткултурен феномен, трябва да помните Америка. Думата "боклук" там започва да се нарича "бели отпадъци на обществото", които не приемат традиционните обичаи и норми, но правят обратното. Нарастващата тенденция се превръща в младежка субкултура, чиито основни принципи се основават на максималистичното възприемане на света и психологията на преходната епоха. Какво може да се очаква от култура, която се е формирала сред децата, които не могат да разпознаят нюансите на живота, като разделят света на черно и бяло? Основният принцип на тази философия беше "колкото по-радикален, толкова по-добър". Направете всичко точно обратното. Antifashion. Anticulture. Antiotnosheniya. Така да се каже, масирана бунт срещу "масовата" култура.\nФеноменът на боклука\nСъстои се от активно взаимодействие с негоблясък, с когото той има много прилики: маргиналност, изключителност, агресивност, неудобство. Ако погледнете моделите и проявите на такава субкултура като боклук (снимка), тогава тя лесно може да бъде забелязана.\nИма концепция за "боклука". Тя се нарича "treshkor" или "fastcor". Той се появява през 80-те, в САЩ. Това е нещо много подобно на хардкор, само в по-бързите му вариации. Съставите обикновено са къси, изпълнени с перфорирани и шокови рифове. Вокалната линия често се разминава с инструментална структура. Но този начин на изпълнение в никакъв случай не е анти-музикален. Текстовете са социални, съдържат опити да критикуват социалните феномени и социалната несправедливост.\nКакво представлява кошчето в модата? Ако опростите до максимум, тогава "моден боклук" - това е ужасяващ цвят, причинявайки модела, комбинация от несъществени. Това е пълното незачитане на благоприличието, предизвикателствата пред общественото мнение и филистичния вкус. И все пак - това е пронизващ пиърсинг и татуировки, безброй принадлежности, киселинни цветове на косата, dreadlocks, фалшиви мигли и т.н. Тук яркостта и оригиналността са важни, може да се каже дори бруталност, както и непредсказуемост и енергия. Кошчетата не се показват на модните подиуми. Те съществуват въпреки тях, за разлика от модата. Ако модните дизайнери диктуват, че текущите плътни панталони, а след това боклуците "шият" най-широката вълна. Този стил е желанието да се открояват от тълпата като необичайни и необичайни. Основното нещо е да нямат правила, а да бъдат творчески.\nТози стил намери своя израз и в киното. Три от най-добрите филми от тази посока (по интернет версия): "Невинността на мюсюлманите", "Книгата на Страшния съд" и "Остава".\nАрхаиката е примитивна култура или не? Значението на думата "архаичен"\nТематично планиране на физическото възпитание: ползотворни и здравословни уроци\nКакво представлява Moveton в западноевропейската култура на поведение?\nМелпомена - е музиката на трагедията или театъра?\nКакво е подземното. Руското подземно


Засякоха пиян младеж с мотопед без регистрация - Разград 24/7\nЗасякоха пиян младеж с мотопед без регистрация\nАвтор: Разград 24/7Дата: 25.08.2020\tКоментари: No Comments\n22-годишен младеж от село Стражец е задържан за шофиране на нерегистрирано МПС след употреба на алкохол – съобщават от пресцентъра на ОДМВР-Разград.\nОколо 1.00 часа на 25 август по улица „Петрова нива“ в Разград е спрян мотопед „Пиаджо“, нерегистриран по надлежния ред. В хода на проверката водачът е тестван за употреба на алкохол. Дрегерът отчел 1,42 промила в издишания въздух. Взета е и кръвна проба за изследване.\nPrevious Previous post: Над 600 нарушения по пътищата миналата седмица\nNext Next post: Младеж от Варна с комоцио след сбиване в Кубрат\n1,967 total views, 1,967 views today\n4,298 total views, 2,893 views today


Mattel повишава цените на играчките си - Money.bg\nMattel повишава цените на играчките си\nИ детските играчки поскъпват, предупреди производителят Mattel, цитиран от BBC. Индустрията е изправена пред по-високи разходи и в празничния сезон ще трябва да увеличи цените, за да се справи с натиска, заявиха от компанията. Оттам посочват, че разходите за материали и за морски превоз се покачват значително.\nПредупреждението дойде по време на отчета на Mattel, която записва продажби от над $1 млрд. за последното тримесечие. Те растат с 40% спрямо същия период на миналата година, благодарение на повишения с 46% интерес към куклите Barbie, най-големият ѝ бранд.\nПрез второто полугодие ще повишим цените, каза пред медията главният изпълнителен директор Инон Крайц. Засега не е ясно кои точно играчки ще поскъпнат, допълни той. И подчерта, че Mattel не са единствените в индустрията, които го правят.\nПо-рано през седмица конкурентът Hasbro също анонсира по-добри от очакваните продажби. За тримесечието те достигат $1,32 млрд., ръст от 54%.\nИкономически новини / Компании / Бизнес / Mattel повишава цените на играчките си


Пиян шофьор блъсна с колата си мотопедист и избяга / Новини DataBG\nПиян шофьор блъсна с колата си мотопедист и избяга\nДата: 2012-06-25 12:53:00, видяна 235 пъти\n43-годишен пиян шофьор от Елена блъсна мотопедист и избяга, съобщават от Областната дирекция на МВР във В. Търново.\nПроизшествието е станало вчера, около 18,30 ч., на черен път край Елена. 43-годишният П. С. при добра видимост и суха пътна настилка, на прав участък, ударил странично с лек автомобил "Форд Транзит" мотопед "Пиаджио Фрии", управляван от 18-годишно момче от същия град.\nПострадалият мотопедист е получил комоциo и е откаран във великотърновската болница за лечение, без опасност за живота. На мотопеда се е возил и друг младеж на 19 години, който е получил леки наранявания.\nСлед инцидента водачът на автомобила е напуснал местопроизшествието. Установен е по-късно и е изпробван за алкохол с техническо средство, като апаратът е отчел 2,66 промила.\nСъщият е задържан за срок до 24 часа по ЗМВР.\nЕтикети: пиян, шофьор, избяга, колата, блъсна, мотопедист


Честито Възкресение Христово! Останете си вкъщи! – Община Костинброд\nЧестито Възкресение Христово! Останете си вкъщи!\n487 посещения общо 1 посещения за деня\n16.04.2020 23.04.2020 Новини\n← Съгласно въведените епидемични мерки, свързани с предотвратяване разпространението на COVID-19 на територията на страната, за Вашата безопасност в навечерието на Светлия празник сме предприели следното за община Костинброд\nМинистърът на здравеопазването Кирил Ананиев издаде заповед, с която от 17.04.2020 г. въвежда допълнителни противоепидемични мерки на територията на София град →


Колко дълго продължава сексът? | Tialoto.bg\nКолко дълго продължава сексът?\t0\nНякои го предпочитат дълго, други не чак толкова. Не става въпрос за кафе, а за секс. Благодарение на ново изследване можем да разберем колко дълго всъщност продължава този интимен акт.\nВ проучване са участвали 500 двойки от 5 страни – Холандия, Испания, Турция, Великобритания и САЩ. Те трябвало да измерват колко продължава сексът от проникването до еякулацията в продължение на 4 седмици.\nЕто и какви са любопитните резултати:\nСредното време за този времеви отрязък е 5,4 мин. Изненадани ли сте? Има и още... Най-краткото време, в което пенисът е стоял във вагината до еякулация е 33 секунди, а най-дългото – внушителните 44 минути.\nОказва се, че изпълнението зависи най-вече от държавата, от която е мъжът и възрастта му. По-младите представители на силния пол издържат средно по 6,5 мин, а тези над 51 години – около 4,3 мин.\nЛюбопитен факт е, че за турците същинският сексуален акт трае средно 3,7 минути, което ги прави рекордьори по кратък секс. И употребата на презерватив или обрязването нямат отношение към продължителността на изживяването.\nНов тренд: Булките сменят прическата по време на сватбата


Пазарът за зъбни импланти цени в този момент е доста разработен, ето затова вие ще можете в много магазини да откриете необходимите ви зъбни импланти цени. Защото пазарът за зъбни импланти цени засега е много всеобхватен, търсенето ви ще е задоволено. Фактът, че има онлайн магазини допълнително до огромна степен подкрепя по-бързото и по-доброто намиране на търсените от вас зъбни импланти цени. Ние сме фирма, която влага в качеството на всички наши зъбни импланти цени и не го заличава с цената.\nПредимставата на нашите зъбни импланти цени\nПроизведените от нас зъбни импланти цени са отлични, по-други от останалите, полезни. Натрупаният опит в създаването на нашите зъбни импланти цени носи онази изключителна тяхна съставка, която ги кара да бъдат несравними. Вижте по какъв начин вашия живот може да подобри с създадените от нас зъбни импланти цени. Спрете се на нас и сами ще откриете разликата между предлаганите от нас зъбни импланти цени и предоставените в останалите магазини зъбни импланти цени.\nВсички наши зъбни импланти цени сме съобразили с непрестанните промени на пазара\nПоради непрекъснатото движение на пазара и до днес не би могло да се твърди, че можем да дадам титлата “Най-качественият избор“ за раздел зъбни импланти цени. Динамичността на пазара гарантира и голямото разнообразие от зъбни импланти цени, които има по магазините. Ние работим по посока на това да представяме на потребителите си най-съвременните зъбни импланти цени в крак с нашето време.\nЦелта ни е да предоставяме най-добрите зъбни импланти цени за нашите клиенти и да им показваме онова, което би могло да надскочи техните очаквания. Всички наши зъбни импланти цени са впечатляващи, набиват се на очи. Всичките ни зъбни импланти цени са отлично приложими и това ги прави чудесни.\nЦената на всичките ни зъбни импланти цени са неподражаеми\nКогато взимането на зъбни импланти цени според личните ви предпочитания предпоставя дългото им изследване или методът на плащането им е по някакъв начин възпрепятстван, броят на артикулите, които ще се продадат няма да бъде чак толкова значителен. Стойностите на нашите зъбни импланти цени са съобрзени с качеството им. В момента търговията предоставя хиляди възможности за избор на разнообразни цени.\nНашите зъбни импланти цени са единствени по рода си\nАко цялата база зъбни импланти цени, които се предлагат на пазара са страхотни, това е начин да се разбере, че артикулите са впечатляващи, оригинални и иновативни. Целият куп зъбни импланти цени, които в нашия бизнес представяме, са единствени по рода си, вълнуващи и несравними. В нашия екип работим по отношение на това хората, които са ни се доверили да помислят нашата фирма като източник на изключителни зъбни импланти цени, които пасват на все по-разнородни вкусове и желания.\nВсички зъбни импланти цени, които ще срещнете при нас, са в синхрон с новите тенденции и винаги ще изпълнят високите ви изисквания. Ние имаме ясната представа, че и пазара, и необходимостите на нашите клиенти непрекъснато се променят и търпят прогрес. Ние работим неуморно в услуга на клиентите си и се стремим с нашите зъбни импланти цени те да са по-уверени и спокойни.\nДа завършим по следния начин за нашите зъбни импланти цени\nНие сме насочени към това да изпълняваме желанията на купувачите си и да им предоставяме всичко, което биха могли да си купят. Към момента още повече производители и търговци предоставят зъбни импланти цени с недобро качество и за фирмата ни това не трябва да се допуска. В нашия магазин мислим,че сме в състояние да прогресираме, докогато притежаваме потребители, които да ни предоставят впечтления. В нашия екип държим на баланса между качеството и вниманието към клиента. Оптимизмът, с който ще ви посрещнем, даваме и на представените от нас зъбни импланти цени.\nOne thought on “Доверете се на най-високо качество и отлични зъбни импланти цени – спрете се на нас”\nМного добри идеи, ще се възползвам от вашето предложение!В онлайн магазина предлагаме професонални инструменти, например инструменти


Омагьосваща комбинация от фин кадаиф и нежно малеби! Насладете се на това опияняващо изкушение! – Рецепти\nХоумДесертиОмагьосваща комбинация от фин кадаиф и нежно малеби! Насладете се на това опияняващо изкушение!\nОмагьосваща комбинация от фин кадаиф и нежно малеби! Насладете се на това опияняващо изкушение!\nюли 2, 2019 Десерти\n2 чаени чаши готов печен кадаиф\n1/2 чаена чаша смелени орехи\n4 чаени чаши прясно краве мляко\n½ чаена чаша пшенично брашно\n½ чаена чаша натурално нишесте\n70 грама краве масло на стайна температура\nНачупете кадаифа с ръка. Ако е много твърд, използвайте нож. Кадаифът трябва да бъде дребен като фиде за супа. Вземете тефлонов тиган и го поставете на котлона. Добавете маслото. Щом се разтопи, добавете кадаифа. Разбъркайте добре. Гответе, докато покафенее, като непрекъснато бъркате. Добавете захарта и разбъркайте. Прибавете смелените орехи и разбъркайте добре. Пържете до желания нюанс на златистото. Свалете и оставете да се охлади.\nПригответе малебито, като в подходящ съд смесите брашното, нишестето и захарта. Добавете прясното мляко и разбъркайте добре с тел, а не с миксер. Ако в сместа има много бучки, прецедете. Поставете на котлона и гответе на средна температура, докато кремът се сгъсти. Бъркайте през цялото време, за да не загори. Не позволявайте на малебито да заври.\nВ отделен съд добавете маслото и разбийте с миксер до получаване на гъста смес. Свалете малебито от котлона и добавете маслото. Бъркайте с мискер, докато масата поеме мазнината. Разтворете според указанието на опковката желатина. След това го добавете към крема и разбъркайте добре с шпатула. Прибавете розовата вода и отново рабъркайте.\nВземете форма за печене и на дъното ѝ разстелете половината кадаиф. Върху него сипете малебито. Покрийте крема добре с останалия кадаиф.\nПоставете в хладилник за минимум 3-4 часа или най-добре една нощ. Извадете на стайна температура преди сервиране. Нарежете и поднесете.\nКралят на турските десерти! Безумно вкусно кюнефе!\nПоразителен десерт! Вкусен, лесен и невероятно ефектен!\nЕто съвършената рецепта за най-вкусната домашна орехова торта\nЧудна торта с портокали и шоколад\nЕдно парче никога не е достатъчно от тази „Царска торта“, приготвена без грам брашно!\nИзненадайте всички с този ефектен десерт! „Яйца на очи“ е перфектна комбинация с от фин крем, мек блат и лек плодов нюанс!\nПрегледи: 1 449


Афродизиаци в Древна Гърция | Gotvach.bg\n»Афродизиаци в Древна Гърция\nВ древна Гърция се консумирали много храни и напитки като сирене и чесън, добавени към виното, но успоредно с това е било съвсем нормално хапването на храни, които се считат за афродизиаци. Ако някой спомене луковици, първото нещо, което ни идва на ум, вероятно не е афродизиак. И все пак те били високо ценени за техния известен положителен ефект върху либидото.\nАфродизиак се определя като нещо, което предизвиква или усилва сексуалното желание. Името произлиза от Афродита, гръцката богиня на любовта и красотата. От древни времена има храни, за които се смята, че увеличават сексуалната сила и желание, а историците ни казват, че древните гърци не са били имунизирани срещу обещанията за подобрена работа и издръжливост и повишено удоволствие. Хипократ, бащата на медицината, е препоръчвал леща, за да запази мъжа добре в напреднала възраст, практика, последвана от гръцкия философ Аристотел, който я е приготвял с шафран. Плутарх предложил бобена супа като начин за увеличаване на либидото, а други смятали, че артишокът не е само афродизиак, но също така осигурява раждането на синове.\nТук ще споменем някои от древните гръцки "открития" за постигане на мъжественост (тъй като най-ранните препратки към афродизиаците са за мъжете):\nДревните гърци вярвали, че някои горчиви ядливи луковици стимулирали страстта. Те се готвят по различни начини и се консумират с афродизиак салати, съдържащи мед и сусам - две други храни, считани за бустери за либидо. Може би древната рецепта е подобна на тази рецепта за мариновани луковици, която се приготвя и днес.\nОт най-древните времена се смятало, че чесънът притежава магически и терапевтични свойства и също се счита за афродизиак. По времето на Омир гърците ядяли чесън ежедневно - с хляб, като подправка, или добавян към салати.\nДревните гърци смятали праза за афродизиак, вероятно заради фалическата му форма (той също е използван като диуретик и слабително средство).\nТрюфелите се считат за изключителни афродизиаци. Те били много скъпи, точно както и днес.\nАристотел съветвал Александър Велики да не раздава на войниците си чай от мента по време на война, за да не се разсейват.\nЧерният пипер е бил валута в Древна Гърция\nОмарът – изискан и диетичен афродизиак1\nДребни Сладки Таралежки\nДребни Сладки Праскови\nДребни Сладки Пънчета\nЛесни Дребни Сладки


153 са новозаразените с коронавирус у нас, двама починали за денонощието | 24 Здраве\n153 са новозаразените с коронавирус у нас, двама починали за денонощието\n15 май 2022, 05:30\n153 са новодиагностицираните с COVID-19 лица у нас през изминалото денонощие, сочат данните в Единния информационен портал. от тях са установени с PCR, а - с бързи антигенни тестове.\nОбщо 3140 са тестовете, направени през последното денонощие.\nОбщият брой на потвърдените случаи на коронавирус у нас към момента е 1 161 504. От тях 110 157 са активни. Излекуваните лица са 1 014 302. От тях 22 са регистрирани през изминалите 24 часа.\nС доказана коронавирусна инфекция в лечебни заведения за болнична помощ се намират общо 586 пациенти. 54 от тях са настанени в интензивни структури. Новопостъпилите в болнично заведение лица са 13, от които 69,23 % не са ваксинирани.\nПочиналите лица, при които е била констатирана коронавирусната инфекция, са 37 045. 2 от случаите са последното денонощие. 50% от починалите лица не са били ваксинирани.


Викториански булдог - всичко за породата | Miau.bg\n»Викториански булдог - всичко за породата\nКучетата от породата Викториански булдог са много предани, мили и добронамерени. Обожават стопанина си и са готови на всичко за него, защитавайки го във всяка една ситуация. Имат много приятен характер, като това способства за по-лесното им обучение, но все пак е важно възпитанието им да започне от най-ранна възраст, тъй като така значително се улеснява дресирането на всяко едно куче.\nТези питомци са много добри и лесно се разбират, както с другите животни, така и с малките деца. Не са агресивни кучета, но за сметка на това понякога могат да са доста инатести. Въпреки това са доста храбри и винаги ще защитят всеки член от семейството си, като са готови на всичко за това.\nОтглеждане на викториански булдог\nВикторианският булдог може да бъде отглеждан и в малките апартаменти, тъй като породата не е активна и не се нуждае от голямо пространство. Добре понасят, както студа, така и топлината, но все пак е важно при много горещо време да им осигурите достатъчно вода, тъй като в противен случай може да се стигне до дехидратация.\nБезспорен плюс на породата е и това, че козината им е лесна за поддръжка. Викторианският булдог живее около 12-16 години, но все пак и вашите грижи оказват влияние на това, както и генетичната предразположеност към някои кучешки заболявания.\nКато цяло обаче породата е доста здрава и на височина женските достигат до около 44-48 сантиметра, а мъжките до около 46-50 см. Теглото им също може да варира, като мъжките са една идея по-тежки в диапазона на 25-38 килограма. Окраската на породата може да се различава доста, като заедно с това телосложението им е доста мускулесто и силно.\nОбучение на викториански булдог\nИзключително важен момент е възпитанието, като при него винаги трябва да се започва с основните кучешки команди, а именно:\nДругият важен момент при дресурата на Викторианския булдог е последователността и търпението, като никога не бива да прилагате сила при обучението на кучето ви. Така само ще го озлобите, но и ще загубите връзката ви помежду си. Също така подобни възпитателни методи не само, че не действат, но и са нехуманни.\nСтарайте се да станете лидер в очите на питомеца ви, като това е другата важна стъпка от успеха на всяко едно обучение. Заедно с това при правилно изпълнение на командата трябва да награждавате кучето ви с лакомство или да го хвалите за положените старания, за да усеща Викторианският булдог вашата похвала.\nКато цяло можем да обобщим това, че ако решите да си вземете такава порода куче за любимец, няма да съжалявате нито за миг. Те са много сладки и мили, но и прекрасно се разбират с малките деца, което е огромен плюс, ако сте семейни.\nЗаедно с това са доста интелигенти кучета, което значително улеснява обучението им. Освен това кучетата от породата Викториански булдог могат лесно да бъдат отглеждани дори в малки апартаменти, тъй като не са никак активни любимци и обожават да мързелуват. Със сигурност този пухест сладур бързо ще се превърне в любимец на цялото семейство.