Лечение с халюцинация - Стрес 2021\nХалюцинациите са последиците от нарушения в психическата дейност на човек, при които индивидът чува, вижда или чувства това, което не е в действителност, тоест възниква разстройство на възприятието. Човешкият мозък, който все още не е проучен много добре, е изпълнен с много тайни. Именно той „ражда“ звуци, които сякаш са глас отгоре, показва несъществуващи образи и т.н..\nТези явления могат да се появят при такива заболявания и случаи: • шизофрения и психоза; • мозъчен тумор или сифилис; • херпетичен енцефалит; • алкохолна психоза; • хипотермия; • церебрална атеросклероза; • епилепсия; • някои инфекциозни заболявания, например малария, пневмония, коремен тиф; • отравяне с тетраетил олово и др.; • поради употребата на лекарства и халюциногенни гъби и растения, съдържащи невротоксична отрова.\nХората знаят за халюцинации от доста време, но в древни времена тяхното значение е било специално. Шаманите специално използвали така наречените „свещени“ гъби или растения, които се считали за божествени, благодарение на които изпаднали в транс и видяли „предсказателни видения“.\nМного гении от миналото, страдащи от психични заболявания, алкохолизъм, „мачкане“ в опиум или морфин, преживяха халюцинации. В техния възпален мозък реалността беше преплетена с възприятието и духовния свят, което позволи раждането на шедьоври на литературата, музиката, живописта, науката. Достатъчно е да си припомним такива имена като Врубел, Шопен, Едгар Алан По, Мопасант, Джон Форбс Наш, Гогол, Гоя, Йесенин, Винсент ван Гог.\nСензорни грешки, измама - това са халюцинации. Те са напълно непредсказуеми и дори понякога помагат за създаването на гении, но такъв психопатичен процес в крайна сметка води до пълното опустошение на човека, агресия, опасна за другите. Ето защо трябва да се лекуват халюцинации. В нашия Психоендокринологичен център работят специалисти, които могат да помогнат за справяне с този психичен проблем..\n2. Слухов - пациентът чува несъществуващи звуци: гласове, които го приветстват, говорене с него, цели фрази или единични думи, насърчаващи или злоупотребяващи.\n3. обонятелна - усещане за различни миризми.\n4. Вкус - вкус в устата без дразнител. Може да бъде едновременно приятно и отвратително.\n5. Телесно - усещанията по тялото и в тялото са доста неприятни. На пациента може да изглежда, че някой пълзи по него, хваща го за крайниците, мехурчета се спукват в червата и т.н..\nИма фалшиви халюцинации - в космическото пространство те не се проектират, а се намират само в главата. Истинските халюцинации са много реални, пациентът ги вижда много точно, сякаш отстрани, възприема ги от сетивата.\nОсвен това се отличават прости и сложни халюцинации (отражение на халюцинация на едно или комбинация от няколко сетива). Пример за второто може да бъде даден по следния начин: виждате чудовище, чувате шепот, стъпки и дори усещате студа от докосването му. Такава халюцинация се развива в зависимост от личността на пациента, характеристиките на неговата психика, комплекси и самохипноза.\nЗаслужава да се отбележи, че съдържанието на самата халюцинация зависи от несъзнаваната сфера и психиката на пациента, така че той да има особен характер, тоест може да бъде различен и напълно неочакван.\nКак да се отървем от халюцинации\nХората, които не изпитват този психичен проблем, често се подиграват с халюцинации, тъй като не им е дадено да разберат какво представляват и какво преживяват пациентите. Понякога е много страшно, плашещо и ви кара да се съмнявате в психичното си здраве. В същото време има много причини за произхода на виденията и звуците, така че не трябва да го забавяте, но трябва да се свържете с професионалистите на нашия Център в близко бъдеще. Като правило пациентът може да не е наясно, че има халюцинации, изпитва силен страх, тревожност, гняв. Това състояние най-често се забелязва от роднини и те трябва да настояват за посещение при лекаря.\nНа първо място, специалистът ще идентифицира "виновника" за халюцинациите. Това може да бъде отравяне, различни разстройства или по-сериозни проблеми, които изискват щателно изследване. След това се предписва лечение - медикаментозно и психотерапевтично.\nТрябва да разберете, че не можете да забавите при наличие на халюцинации, защото в пренебрегвана форма е много по-трудно да се излекува такова разстройство.\nПрез 17 век около 200 души са екзекутирани поради халюцинации, причинени, вероятно, от обикновения хляб. Днес можете да се отровите с еднакво прости продукти: халюциногенни вещества се срещат в обикновените подправки, всички познати растения и дори в рибата.\nBright Side реши да ви разкаже за храната, която може да причини халюцинации, така че можете да оцените безопасността на менюто си. И накрая ще ви кажем какво да направите, ако призрак се е настанил във вашата кухня.\n1. Люти чушки чили\nЛютите чушки поне могат да ви развеселят. Съдържащият се в зеленчука капсаицин (поради който усещаме парене) провокира производството на ендорфин, който е предназначен да ни помогне да се справим с болката. А ендорфинът, както знаете, е хормон на радостта.\nВъпреки това, в големи количества, лютите чушки могат да причинят интоксикация или дори халюцинации. Това се случи с 55-годишния Иън Ротуел, който вкуси най-пикантното ястие от 20 люти чушки. На мъжа му бяха необходими около 60 минути, за да изпразни чинията, за 10 от които мъжът имаше халюцинации.\nСпоред една версия този безобиден продукт е причинил ужасяващи кланета на вещиците Салем. Когато жителите на Салем започнаха да страдат от конвулсии, делириум и халюцинации, те решиха, че за това са виновни магьосничеството. През онази страшна зима бяха арестувани и екзекутирани много невинни жени..\nНякои съвременни учени са сигурни, че ергота, гъбичка, която засяга ръж, е станала причина за болестта на жителите на Салем. Именно той има халюциногенни свойства. За щастие днес се обръща много внимание на контрола на качеството на ръж, така че историята на Салем трудно може да се повтори..\nУчените са открили, че кофеинът повишава нивото на кортизол (хормон на стреса) в кръвта. Поради това нашата чувствителност към всякакви малки неща се увеличава. Според проучвания хората, които злоупотребяват с кафето, по-често чуват странни шумолене и усещат присъствието на нещо необяснимо до тях..\n4. Макови семена\nДнес във всеки магазин можете да намерите кифлички с маково семе, а любителите на печенето винаги имат няколко торби със сиви зърна в кухнята. Въпреки това, злоупотребата с такъв вкус не си заслужава. Последицата от яденето на голям брой макови семена може да бъде сърдечен ритъм, панически атаки и дори халюцинации.\nКато част от програмата Mythbusters е доказано, че прекомерната употреба на печива с маково семе може да доведе до положителен тест за наркотици.\nСпоред експерта по хранене д-р Майкъл Грегър, един човек не трябва да яде повече от 1 ч.л. макови семена на 10 кг от теглото му.\n5. Незрели плодове\nОсобено черница. Той съдържа токсичен сок за хората, който може да причини халюцинации, ако изядете няколко шепи плодове. Но узрялата черница няма токсичен сок.\nПрави впечатление, че очевидно неузрелите ягоди също могат да заченат причина. Според автора на ръководството за ядливи и лечебни растения Том Браун, консумацията на неузрели ягоди доведе до неприятна дезориентация и частична загуба на паметта.\nИма и случаи, когато халюцинации са започнали при хора, отровени от много често срещана риба. И така, двама мъже бяха отровени, когато изядоха морска платика за обяд.\nПо-малката жертва изпита леко храносмилателно разстройство и страда от ужасяващ звук и визуални халюцинации в продължение на 36 часа. Възрастният мъж страдаше от халюцинации само 2 часа, но за още 2 нощи имаше кошмари. Той успя да се възстанови напълно само след 3 дни.\nПрави впечатление, че повечето видове морски платика са безопасни. Засегнатият вид е Сарпа салпа, която причинява рядко хранително отравяне..\nМного хора знаят за халюциногенните свойства на гъбите. Въпреки това, хората рядко проверяват такава храна преди готвене. Понякога токсична гъба може да се спотайва сред тези, които са ни напълно познати..\nТъй като има много разновидности на отровни и халюциногенни гъби и вероятността някоя от гъбите, неподходящи за храна, да може случайно да попадне в кошницата, е доста голяма, не забравяйте да погледнете гъбите преди готвене и изхвърлете онези случаи, в които имате съмнения.\n8. индийско орехче\nИндийското орехче може да се добавя към сладкиши, но строго не се препоръчва да го консумирате сурово. Дори 20 грама подправки могат да накарат възрастен човек да изпита храносмилателни и сърдечни проблеми, както и да загуби контрол над собствените си действия. Освен всичко друго, продуктът може да причини ужасни халюцинации, които ще преследват човек в продължение на няколко часа.\nДопълнителни странични ефекти\nСтрува си да се избягват халюциногенните храни не само защото променят човешкия ум, но и защото всички те са опасни за живота. Такива храни могат да причинят спазми, проблеми със сърцето и храносмилането..\nБонус: ако призрак се е настанил в кухнята\nПрави впечатление, че човек може да види „отвъдното“, дори и да не е ял нищо психотропно. Учените откриха, че често в стаите, в които хората виждат призраци, има черна плесен, дишането на която, можете да изпитате халюцинации.\nЕто защо, преди да се обадите на екзорсист, е по-добре да проверите местата за натрупване на влага за наличието на гъбички и да запомните какво сте яли за обяд.\nЧовек може да почувства зрителни халюцинации по много причини, включително консумацията на халюциногенни вещества или като симптом на шизофрения. Но какви мозъчни механизми обясняват халюцинациите?\nДиагностичното и статистическо ръководство на психичните разстройства определя халюцинациите като „подобни възприятия на преживявания, които се появяват без външен стимул“.\nИма много различни причини. Това може да бъде психично заболяване, наречено шизофрения или проблеми с нервната система като болестта на Паркинсон.\nЛекарите наричат това „слухова халюцинация“. Може да почувствате, че звуците идват отвътре или извън ума ви. Можете да чуете гласове, които говорят един на друг или които ви инструктират да направите нещо.\nИзвестен също като "визуална халюцинация." Понякога изглежда като светкавици. Рядък вид припадък, наречен окципитален епизод, може да доведе до появата на ярки цветни петна или различни форми..\nИзползваното име е обонятелна халюцинация. Можете да предположите, че миризмата идва от неща около вас или че идва от собственото ви тяло.\nМоже да почувствате, че това, което ядете или пиете, има странен вкус.\nМоже би ще почувствате, че сте докоснати, когато няма никой наоколо, или ще почувствате, че насекоми пълзят над или под кожата ви. Можете да почувствате миг на горещ въздух на лицето си, което не е истинско.\nПримери за халюцинации:\n"Не виждам странни розови карикатури за зайчета, но понякога, когато съм развълнуван, мисля, че виждам периферно движение, където няма нищо, или неща, които се движат вътре в огледалата. Ставам параноичен и тогава виждам много неща, които всъщност са не съществува. По-скоро е като зрителни или слухови халюцинации. ".\n"Имах халюцинации по време на депресията, която включваше виждането на мъртви, разлагане на плътта по лицата на хората. Има хиляди от тях, те говорят за мен, но не мога да разбера какво говорят. И понякога, в момент, когато съм много развълнуван, Мисля, че чувам глас, който името ми шепне. "\nУсловия на психичното здраве\nПсихичните заболявания са една от най-честите причини за халюцинации. Шизофрения, деменция и делириум.\nУпотребата на халюциногенни вещества\nУпотребата на определени вещества е друга често срещана причина за халюцинации. Някои хора виждат или чуват неща, които не съществуват след употреба на много алкохол или употреба на наркотици като кокаин. Халюциногенните лекарства като LSD също могат да причинят халюцинации..\nЛипсата на адекватен сън може да доведе до халюцинации. Може да сте по-податливи на халюцинации, ако не сте спали няколко дни или не сте спали за дълъг период от време. Можете също така да почувствате халюцинации непосредствено преди заспиване или непосредствено преди събуждане от сън.\nНякои лекарства, приети за психически и физически състояния, също могат да причинят халюцинации. Паркинсоновата болест, депресията, психозата и епилепсията понякога могат да причинят симптоми на халюцинация.\nДруги състояния също могат да причинят халюцинации:\nсоциално изключване, особено сред възрастните хора;\nглухота, слепота или проблеми със зрението;\nтерминални заболявания като ХИВ на етап 3 (СПИН), рак на мозъка или бъбречна и чернодробна недостатъчност\nзаболявания на средното или вътрешното ухо;\nзаболявания на слуховия нерв\nдисоциативно разстройство на идентичността;\nПо-добре е веднага да се обадите на вашия лекар, ако подозирате, че възприятията ви не са реални. Лекарят ще попита за вашите симптоми и ще направи физически преглед. Допълнителните тестове могат да включват тест за кръв или урина и евентуално сканиране на мозъка..\nАко знаете кой халюцинира, не го оставяйте на мира. В някои тежки случаи страхът и параноята, причинени от халюцинации, могат да доведат до опасни действия или поведение..\nНикога не бъдете сами, потърсете помощ отвън.\nПо време на какви заболявания се проявява\nПовече от 70% от хората с това заболяване виждат зрителни халюцинации, а около 60% -90% чуват гласове. Някои също могат да имат мирис и вкус, които не съществуват..\nНякои хора с това състояние понякога виждат неща, които не са там..\nБолест на Алцхаймер и форми на деменция\nТе причиняват промени в мозъка, които причиняват халюцинации. Това обикновено се случва, когато болестта е в тежка фаза..\nЕдна трета от хората с този тип главоболие също виждат "аура", вид визуална халюцинация. Може да изглежда като многоцветен лек полумесец.\nВ зависимост от това къде се намира туморът, той може да причини различни видове халюцинации. Ако е в зона, свързана с зрението, можете да видите неща, които не съществуват в действителност. Можете също така да видите петна или различни форми на светлина. Туморите в части от мозъка могат да причинят вкус и визуални халюцинации..\nТози синдром се среща при хора с проблеми със зрението, макулна дегенерация, глаукома или катаракта. В началото може да не сте наясно, че това е халюцинация, но в крайна сметка ще разберете, че това, което виждате, не е реално.\nПристъпите, които вървят заедно с това разстройство, могат да ви направят по-податливи на халюцинации. Видът на халюцинацията зависи от това колко голяма част от мозъка ви засяга атаките на епилепсия..\nСамо терапевт може да определи дали имате нарушение на централната нервна система или психическо разстройство..\nПревенцията на халюцинациите зависи от причината. Ако не спите достатъчно или пиете твърде много алкохол, това може да се коригира..\nАко състоянието ви е причинено от психично заболяване като шизофрения, използването на подходящи лекарства може значително да подобри психическото ви състояние. Незабавно посещение на лекар и спазване на план за лечение вероятно ще ви дадат дългосрочен положителен резултат..\nВашият лекар ще може да препоръча най-доброто лечение веднага щом установи какво причинява халюцинации..\nИма 2 вида лечение:\nЛечението на халюцинациите ще зависи изцяло от основната им причина. Например, ако халюцинирате поради внезапно отнемане на алкохол, Вашият лекар може да Ви предпише лекарства, които могат да помогнат за успокояване на нервната система. Ако обаче халюцинациите, причинени от болестта на Паркинсон, са при човек с деменция, този същият вид лекарства няма да бъде ефективен, а само ще навреди на здравето. Затова ще се използва друг вид медицинско изделие. Точната диагноза е много важна за качествено лечение на болестта.\nКонсултациите също могат да бъдат част от курса на лечение. Това е особено полезно, ако основната причина за вашите халюцинации е психичното здраве. Разговорът с психолог може да ви помогне да разберете по-добре какво ви се случва. Също така може да ви помогне да разработите стратегии за справяне, особено когато чувствате страх или параноя..\nСъщо така, лечението може да съдържа следните методи:\nантисептични лекарства за лечение на епилепсия;\nлечение на макулна дегенерация, глаукома и катаракта;\nхирургия или лъчение за лечение на мозъчни тумори;\nлекарства, наречени триптани, бета блокери или антиконвулсанти за хора с мигрена.


Жинола отново е готов да се кандидатира за президент на ФИФА - Световен футбол - Sportal.bg\nЖинола отново е готов да се кандидатира за президент на ФИФА\nБившият френски национал Давид Жинола е готов отново да се кандидатира за президент на ФИФА.\nЖинола имаше желание да се включи и в избора на нов шеф на предишния Конгрес на централата през май, но се оттегли, след като не успя да получи официална писмена подкрепа от поне пет национални федерации, каквото е изискването за участие.\nНовият президент на ФИФА трябва да бъде избран на 26 февруари догодина на мястото на напускащия Сеп Блатер.\nЗа абсолютен фаворит за заместник на Блатер беше считан настоящият шеф на УЕФА Мишел Платини, но неговата кандидатура беше поставена под съмнение, след като попадна под ударите на разследване на етичната комисия на ФИФА.\nПричината е, че Платини е получил нерегламентирано плащане от 2 милиона швейцарски франка от Блатер през 2011 година за консултантски услуги от 1998 до 2002 година. Писмен договор за това между двете страни, обаче, няма, а задължението не фигура в сметките на ФИФА за периода 2002-2011 година.\n"В този случай става въпрос за класически конфликт на интереси", заяви шефът на независимата одитна комисия на ФИФА Доменико Скала.\nПо този повод Блатер и Платини в момента изтърпяват 90-дневно наказание от Етичната комисия на ФИФА, но французинът вече подаде кандидатурата си за президент на централата и все още може да участва в избора.\nЙорданският Принц Али Бин Ал Хюсейн и бившият капитан на националния отбор на Тринидад и Тобаго по футбол Дейвид Нахид също официално внесоха своите кандидатури. Очаква се това да направят още шефът на Азиатската футболна конфедерация Шейх Салман Бин Ебрахим Ал Халифа от Бахрейн и бившият швейцарски национал Рамон Вега.\nФалшификацията все пак е възможен вариант


Х и Г Сливен • Технологията Run On Flat\nХ и Г Сливен\nНачало » Гуми » Технологията Run On Flat\nТехнологията RUNONFLAT напълно отговаря на името си (в буквален превод: движение със спукана гума) – тя позволява автомобилът да продължи движението си след спукване на гумата. Дори и когато гумата е напълно спаднала, можете да продължите пътуването си още 80 км при скорост от 80 км/ч.\nГумите RUNONFLAT силно намаляват риска от загуба на управление.\nУникалните свойства на тази технология се дължат на усилената страница на гумата. Високоустойчивите гумени вложки могат да понесат тежестта на автомобила дори и когато налягането в гумата, което обикновено изпълнява тази задача, липсва.\nКАКВО СТАВА КОГАТО ГУМАТА СЕ СПУКА?\nКогато обикновената гума се спука, страниците й поддават и задвижващите сили спомагат за отлепянето на гумата от джантата, предизвиквайки бързото й прегряване. Резултатът е загуба на контрол и на спирачно усилие.\nГумите на Goodyear RunOnFlat обаче имат специални вложки, които усилват страниците, в случай на загуба на налягане в гумата. Тези вложки се огъват до толкова, че да поемат и разпределят силите на натиск и опън, предизвикани от тежестта на автомобила, дори и в гумата да не е останал никакъв въздух.\nГумите RunOnFlat на Goodyear/Dunlop имат забележително допълнително свойство: при необходимост, те могат да изминат минимум 80 км при скорост от 80 км/ч при много ниско налягане или при липса на налягане в тях. Дори и при пълна загуба на налягане, гумите RunOnFlat позволяват на водача да продължи пътя си до достигане на безопасно място, където гумата може да бъде прегледана. Всъщност, системата RunOnFlat дава толкова добри резултати когато в нея няма налягане, че Системата за мониторинг на налягането в гумите (TPMS) се превръща в необходим елемент на комплекта от гуми, за да може своевременно да се уведоми водачът, че дадена гума е спаднала. Ако налягането в някоя от гумите спадне под предварително зададеното предупредително ниво на налягането, системата TPMS изписва съобщението “flat tyre” (спукана гума). За използването на системата вижте инструкцията за експлоатация на автомобила.\nКОГА МОГАТ ДА СЕ ПОСТАВЯТ ТАКИВА ГУМИ\nGoodyear и Dunlop силно препоръчват поставянето на гумите RunOnFlat само на автомобили, чиито производител разрешава използването на самоносещи гуми.\nМОНТАЖ И ДЕМОНТАЖ НА ГУМИТЕ\nЗа постигане на най-добри резултати при монтажа и демонтажа вижте нашите инструкции в главата за монтажните процедури.\nМАКСИМАЛНА СКОРОСТ И РАЗСТОЯНИЕ ПРИ НИСКО НАЛЯГАНЕ В ГУМАТА\nВъпреки че гумите RunOnFlat са изчислени да издържат поне 80 километра при скорост до 80 км/ч и ниско или нулево налягане, след такова екстремално използване на гумата, може да се наложи тя да бъде заменена. За да се удължи животът на гумата се препоръчва скоростта да се поддържа колкото е възможно по-ниско под 80 км/ч и със спуканата гума да се изминава колкото е възможно по-късо разстояние. Спазването на това условие повишава вероятността гумата да може да бъде отремонтирана. Забележка: при някои видове автомобили потенциалът на гумите RunOnFlat може да се окаже по-голям от цитираните вече 80 км при 80 км/ч. Завишените характеристики обаче са приложими само при определени автомобили, и разбира се, при условие че системата TPMS работи. Независимо от казаното тук, по голяма тежест имат инструкциите в ръководството на автомобила.\nПОДДЪРЖКА НА ГУМИТЕ RUNONFLAT\nКакто и пир всяка друга гума, налягането трябва да се проверява и при необходимост да се регулира в съответствие с инструкциите в ръководството на автомобила. Преценката на повредите, монтажът/демонтажът и ремонтът на гумите или тяхната замяна трябва да се извършва от дилъра на гумите или на автомобила.\nНАЛЯГАНЕ В ГУМИТЕ\nОсновната причина за повреждането на гумите е пониженото налягане. То намалява товароносимостта на гумата, води до прекомерно огъване на страниците, което от своя страна предизвиква голямо топлоотделяне. Поддържането на подходящото налягане в гумите е единственото най-важно условие, което собственикът на автомобила трябва да спазва, за да обезпечи дълговечността на гумата и максималния ресурс на протектора й. Проверката на налягането трябва да става при студена гума. Препоръчваното работно налягане на гумите RunOnFlat е дадено в ръководството на автомобила.\nИЗНОСВАНЕ НА ПРОТЕКТОРА\nЗа гумите RunOnFlat важат същите правила за износеност на протектора, каквито важат и за останалите видове гуми в дадената страна.\nГумите RunOnFlat на Goodyear и Dunlop трябва да имат поне минималния скоростен индекс, посочен в документите на автомобила. Всяка RunOnFlat гума трябва да бъде заменяна с друга RunOnFlat гума от същия тип, размер и със същия скоростен индекс.\nИНДИКАТОРЪТ „ГУМА С НИСКО ИЛИ БЕЗ НАЛЯГАНЕ”\nАко TPMS системата е изписала съобщението “flat tyre” (спукана гума), е много важно да се определи причината за това съобщение възможно най-бързо. Водачът трябва да провери налягането във всички гуми, и ако налягането в някоя от тях е под препоръчваното в ръководството на автомобила, то трябва да се коригира. Ако надписът “flat tyre” продължава да се появява, то посетете дилъра на автомобила или друг дилър на гуми или автомобили, за да се извърши проверка на системата. Поради дизайнът на гумата, водачът вероятно няма да почувства промяна в качеството на возенето в случай, че някоя от гумите спадне. Но ако системата TPMS отчете ниско или нулево налягане, то той трябва да ограничи скоростта си до максимум 80 км/ч и да избягва резките маневри.\nСливен ул. Банско шосе 39\nMon: 08.00 do 18.00\nTue: 08.00 do 18.00\nWed: 08.00 do 18.00\nThu: 08.00 do 18.00\nFri: 08.00 do 18.00\nSat: 08.00 do 14.00


birman cat - пълен профил, история и грижи\nПоказване на вашата Бирманска котка\nБирманът е социална, забавна котка, която иска да бъде замесен член на семейството. Приятен за деца и животни, Бирманът обича компания и внимание и се вписва добре с всички различни видове семейства.\nБирманът има отчетлив вид; заостреното му палто се предлага в шест цвята и два модела, но винаги трябва да има четири бели крака и сини очи. Дългата козина е с една дължина, което означава, че не расте непрекъснато. Освен това не се матира лесно, така че четкането два пъти седмично е достатъчно, за да поддържате пухкавата козина на Бирман. Подобно на сиамския си братовчед, Бирманът е бъбрива котка с по-мек глас, който често чурулика и разговаря със своите хора.\nРазмер: Бирманът е естествено средна до едра котка, като мъжките и женските са средни от 10 до 12 килограма в зряла възраст.\nПалто: Дълга и копринена\nЦвят на козината: Бирманът е заострена котка и CFA разпознава цветове на тюлени, синьо, червено, шоколад, крем и костенурка. Стандартните точки и точките на рис се разпознават.\nЦвят на очите: Тъмносин\nПродължителност на живота: 13 до 15 години\nХарактеристики на Бирманската котка\nНужди от упражнения Средна височина\nСклонност към вокализиране Средна височина\nИстория на Бирманската котка\nПроизходът на котката Бирман не е добре известен, като голяма част от историята му е обвързана с културни легенди. Историята на Бирман е написана от Вивиен Смит, автор на „Бирманската котка - Свещената котка на Бирма“ и идва от уебсайта на CFA. Ето фрагмент:\n„В близост до него медитираше Син, неговият скъп оракул, изцяло бяла котка, чиито очи бяха жълти от отражението на златните мустаци на господаря му и от златното тяло на Богинята с небесните очи; Синх, котката да съветва, чиито уши, нос, опашка и крайници на краката му бяха тъмни като цвета на земята, белег на петна и нечистота на всичко, което докосва или може да докосне земята. “\nРеално, Бирманът вероятно е съществувал, след като е бил транспортиран от Бирма до Франция, където са били отглеждани с други котки (често сиамски), за да произведат херувимите, подбрани бирманци, които имаме днес.\nБирманска грижа за котки\nКозината на Бирман е с една дължина, без подкосъм, което го прави лесно да се поддържа дори за котка с дълги коси. Обикновено два пъти седмично подстригване е достатъчно, за да запази палтото на Бирман. Тъй като Бирманът може да бъде предразположен към допълнително наддаване на тегло, той трябва да се упражнява ежедневно. Бирманът е здрава котка със страхотна личност и получаването на коте от уважаван развъдчик може да гарантира, че ще получите котка възможно най-близо до стандарта на Бирман.\nБирманът няма големи здравословни проблеми, свързани с породата. Както всички котки, Бирманът трябва да има редовни физически прегледи при ветеринаря. Продължавайте да поддържате редовни зъбни грижи, за да предотвратите заболявания на устната кухина като гингивит и зъбни заболявания и следете теглото на Бирман, за да предотвратите затлъстяването.\nБирманът е естествено бодлива котка, която лесно може да натрупа наднормено тегло. Както всички котки, зъбите и пикочните пътища на Бирман също могат да бъдат засегнати от диетата. Говорете с вашия ветеринар за това коя храна е най-подходяща за вашето коте, тъй като всички котки са различни.\nЛичност на Бирманската котка\nБирманът е социална, приятелска семейна котка, която може да се разбира както с деца, така и с други домашни любимци. Понякога териториалният бирман може да има по-малка вероятност да остави бездомните квартални котки да се мотаят около неговата територия. Забавната любов на Бирман го прави взрив, с който да играе, а ежедневната игра може да помогне за предотвратяване на прекомерно наддаване на тегло.\nПоказването на красивия Бирман е изкушаващо за всеки собственик на породата; неговите неустоими сини очи и копринено, пухкаво палто са поразителна опаковка. Всеки, който иска да покаже своя Бирман, трябва да изследва котката си за стандартни характеристики на породата.\nБирманците винаги трябва да имат лапи с бяла ръкавица - само тази функция е 20 точки на ринга. Стандартните породи бирманци трябва да имат кръгли сини очи, пълни бузи и римски нос. Козината трябва да е копринена и да поддържа естествената си дължина.\nCFA съденето ще санкционира сиамските и персийски форми на главата, както и котки с по-деликатна костна структура. Бирманците трябва да са жилести и дълги, със здрава структура на лицето.\nИнтересувате ли се да научите за други чистокръвни котки? Ако ви харесва Бирманът, разгледайте тези породи:\nВ противен случай разгледайте всичките ни профили за порода котки.\n8 най-лоши птици за домашни любимци\nПортугалско водно куче (части): Профил на породата кучета\nПневмония при кучета\nИнформация за изложбата на кучета\nКак да се предотврати салмонела от костенурки\n7-те най-добри пасти за зъби за 2019 г.\nНаучете как да помогнете на вашето кученце да се социализира\n5-те най-умните птици, които можете да държите като домашни любимци\nКак да обучите кучето си да взаимодейства безопасно с деца\nКученца от белгийския Малинойс


Сладко от Рози- Rozata.com - rozata.com\nrozata.com > Българска роза > Сладки изкушения с Роза\nПчелен мед с листенца от рози 230гр В наличност Цена: 7.30 лева\nНатурален пчелен мед 900гр- Пчелинъ В наличност Цена: 12.80 лева\nЛокум Асорти- Св. Александър Невски 140гр не е наличен Цена: 2.20 лева\nЛокум Асорти- София Лъвов мост 140гр не е наличен Цена: 2.20 лева\nСладко от рози за диабетици 340гр В наличност Цена: 4.40 лева\nБио сладко от рози- конфитюр 230гр В наличност Цена: 4.30 лева\nСладко от Рози- конфитюр 360гр- делва В наличност Цена: 4.70 лева\nСладко от Рози Екстра- конфитюр 230гр В наличност Цена: 4.40 лева\nЛокум Сладки спомени Extra Delight 140g В наличност Цена: 2.30 лева\nЛокум РОЗА Sweet memories 140g В наличност Цена: 1.45 лева\nЛОКУМ Сладки спомени Розобер 140g В наличност Цена: 2.40 лева\nБонбони Део с Розово масло и захар- метална кутия В наличност Цена: 2.60 лева\nБонбони Део с Розово масло и захар В наличност Цена: 1.80 лева\nДео Меки бонбони със захар- съдържат розово масло В наличност Цена: 2.20 лева\nБонбони Део Роза без захар с розово масло В наличност Цена: 2.70 лева\nБонбони Део с Лавандулово масло 70гр В наличност Цена: 1.80 лева\nБонбони Део с Лавандулово масло без захар 60гр В наличност Цена: 2.50 лева\nЛикьор Роза 200 ml в кутия не е наличен Цена: 6.95 лева\nЛикьор роза 500 ml без кутия не е наличен Цена: 11.80 лева\nЛикьор от Рози 500мл в кутия не е наличен Цена: 12.95 лева\nВино от Рози - Розвайн без кутия 200ml не е наличен Цена: 4.95 лева\nВино от Рози - Розвайн 200ml В наличност Цена: 5.95 лева\nВино от Рози - Розавайн без кутия 500мл не е наличен Цена: 8.95 лева\nВино от рози - розвайн 500 ml Кутия не е наличен Цена: 9.95 лева\nГюлова ракия 200 мл не е наличен Цена: 8.80 лева\nГюлова ракия 200 ml в кутия не е наличен Цена: 8.50 лева\nГюлова ракия 500 мл не е наличен Цена: 17.95 лева\nГюлова ракия 500 мл в кутия не е наличен Цена: 18.50 лева\nЧай Роза Сладки спомени 20бр. В наличност Цена: 3.90 лева\nЧерен чай и розов цвят Българска роза- Light Rose В наличност Цена: 6.20 лева\nЧерен чай и розов цвят Сладки спомени- Medium Rose В наличност Цена: 6.20 лева\nЗелен чай и розов цвят от Българска роза-Fine Rose В наличност Цена: 6.20 лева\nРозова вода Натурална и за консумация 500ml В наличност Цена: 7.95 лева\nРозова вода Натурална и за консумация 1л В наличност Цена: 12.95 лева\nУникалните лечебни свойства на сладкото от рози\nТънкости при приготвянето на сладко от рози\nПолезни свойства на сладкото от рози\nЗаболявания, при които сладкото от рози помага\nСладко от рози при бременност\nЗа кого не се препоръчва сладко от рози?\nПоръчай качествено сладко от рози от Rozata.com!\nМаслодайната роза безспорно е едно от чудесата на България. Освен розовата вода и розовото масло, които са сред най-популярните продукти, вдъхновени от нея, има още един, който ще ви накара да си оближете пръстите. Става въпрос за сладкото от рози! Този невероятен десерт е не само вкусен, но и изключително полезен! Вижте защо чужденците обожават сладко от рози и защо ние българите трябва да го консумираме по-често.\nЗа да бъде сладкото от рози вкусно и полезно, най-важен е изборът и подготовката на розите. Розовите листенца трябва да се почистят, като се отделят тичинките и зелената им част. Сладкото от рози трябва да се приготви възможно най-скоро след розобера, тъй като цветовете вехнат много бързо и губят ценните си вещества. Освен това розите трябва да бъдат сухи, когато се берат.\nЗа да няма сладкото от рози неприятна горчива жила, трябва да се махне жълтата (при някои сортове е бяла) част от основата на листенцето. Представете си колко трудоемко е това! Производството на сладко от рози е дълъг и сложен процес, който предполага спазването на много качествени изисквания. Ако искате да си вземете истинско сладко от рози, изберете само доказали сме във времето марки и търговци. Потърсете обратна връзка от други клиенти и четете внимателно описанието на продукта, който купувате. Само това ще сте сигурни, че в сладкото от рози няма изкуствени оцветители, консерванти или нещо друго, които да навреди на здравето ви!\nСладко от рози - Вземете от нас!\nСладкото от рози е известно със своето слабително, противовъзпалително и спазмолитично действие. Можете да вземете една супена лъжичка от него 20 минути преди хранене и то значително ще подобри храносмилането ви. Ако се борите с по-сериозен запек, трябва да хапвате сладко от рози всеки ден.\nСладкото от рози ще се хареса специално на дамите, не само заради невероятни му вкус и аромат, но и заради положителното му въздействие върху кожата. Тя става по-здрава и сияйна благодарение на него. Сладкото от рози има антиоксидантни свойства, които действат подмладяващо и помагат в борбата с умората и стреса.\nАко пък искате да се охладите през горещите летни дни, сладкото от рози отново идва на помощ. То притежава доказани охлаждащи свойства, които могат да ви избавят и от неприятните киселини.\nАко страдате от стоматит, сладкото от рози ще облекчи състоянието ви, тъй като има противовъзпалителен и антисептичен ефект. То успешно лекува рани, убива бактериите и облекчава възпалението. Сладкото от рози пречиства тялото от токсини и помага за борба с инфекциите. Достатъчно да вземете 1-2 ч.л. дневно и веднага ще усетите неговия благотворен ефект. Ако пък организмът ви е отслабнал след антибиотици, можете да захраните тялото си със сладко от рози. То съдържа необходимите елементи и витамини, които ще ви дадат сила и жизненост.\nБолестите на стомашно-чревния тракт се повлияват изключително добре от сладко от рози. То лекува язви, подобрява чревната перисталтика и намалява възпалението. Много жени пък страдат от болки в стомаха по време на месечния си цикъл. Сладкото от рози има и болкоуспокояващ ефект, така че успешно ще се справи и с този проблем. При състояния на депресия, безсъние или умора отново можете да се доверите на сладко от рози. То ще ви успокои и ще повдигне тонуса ви.\nСладко от рози - Купете от нас!\nВсяка трета бременна жена се оплаква от лениви черва, които могат да доведат до упорит запек. Причина за това неразположение са хормоналните промени, които настъпват в организма. Те отпускат мускулите, които трябва да движат червата, и забавят изхвърлянето на преработената храна. Сладкото от рози е чудесен природен продукт, който може да се приема от бременни и да облекчи проблема с ленивите черва.\nВъпреки безспорните ползи от приема на сладко от рози има някои категории хора, които не трябва да прибягват до лечение с него. На първо място са хората, страдащи от захарен диабет, с наднормено тегло или такива, които се опитват да отслабнат. Причината е, че сладкото от рози съдържа плодови захари. Ако сте алергични към розите, също не е препоръчително да похапвате от него.\nВ нашия онлайн магазин можете да откриете натурално сладко от рози без захар. То има флорален свеж вкус на био розови листенца от българска роза, отгледана в Долината на розите. В състава му ще откриете само био роза дамасцена, пектин и лимонена киселина. Сладкото от рози съдържа само плодови захари, което означава по-малко калории! То е на марката Rosey's mark, която предлага само храни с българска маслодайна роза. В сладкото от рози те съчетават десетилетия знание с иновативни рецепти.\nСладко от рози - rozata.com\nАко сте почитатели на по-различни комбинации, изберете сладко от рози и малини или сладко от рози и ягоди. И двата вида също са сред продуктите на Rosey's mark и не съдържат захар. Ако искате сладко от рози без изкуствени оцветители, овкусители, консерванти и алергени, поръчайте от нас!\nДруго сладко изкушение, което можете да откриете при нас, е сладко с листенца от рози. За приготвянето му се използват само подбрани цветове, които се обработват по специална технология с температура до 100°С. Това сладко от рози се отличава с дълбок вкус, аромат и оригинален дизайн. Подходящ е за подарък на ваш близък в България или чужбина.\nАко търсите качествено сладко от рози за подарък, или за себе си, можете да го намерите при нас. Ние сме първият онлайн магазин, създаден през 2006 г., предлагащ сладко от рози от български производители. Можете да поръчате бързо и лесно през нашия сайт, като дори не ви е нужда регистрация. Ние уважаваме свободата ви и искаме онлайн пазаруването да е приятно преживяване. Освен това сайтът ни е със SSL сертификат, който осигурява сигурна защита при пазаруване. Ако стойността на поръчката ви надхвърля 49 лв., ще получите безплатна доставка до офис на Speedy от нас!\nВъзползвайте се от лечебните свойства на прекрасното сладко от рози, създадено за вас по всички стандартни от български производители! Докоснете се до магията, разцъфваща в Долината на розите. Разгледайте всички видове сладко от рози, които предлагаме на www.rozata.com и изберете един от най-ценните продукти, които се произвеждат в България!


бизнес в селското стопанство :: Пушачи сте от над 5 години? Ето какво ще направи дробовете ви като нови!\n21.05.2016 19:53 - Пушачи сте от над 5 години? Ето какво ще направи дробовете ви като нови!\nНай-често срещаните заболявания включват астма, бронхит и различни видове кашлица. За щастие, има една рецепта, която помага за изчистване на белите дробове. Учените казват, че съставките на тази рецепта могат дори да предотвратят рак. Затова не отлагайте! Започнете да прочиствате белите си дробове с ето тази рецепта:\n1 малко парче корен от джинджифил;\n400 грама чесън (обелен и нарязани на четвъртинки);\n400 грама захар (може и нормална, но за предпочитане е кафява захар).\nНалейте вода в подходящ съд, сложете на огъня и добавете захарта. Когато започне да ври, добавете чесъна, настъргания джинджифил и куркумата. Изчакайте, докато сместа заври. След това отстранете от котлона и оставете да се охлади до стайна температура. Дръжте напитката в хладилник.\nКак да използвате така получената смес?\nВзимайте по 2 супени лъжици от тази смес след закуска и вечеря.\nЗа най-добра детоксикация: направете си горещ душ и вдишвайте етерично масло от евкалипт.\nНови изумителни разкрития: Ето какво скриха хората на Людмила Живкова за разкопките в Странджа през 1981


Окръжна прокуратура – Сливен предаде на съд мъж, обвинен в извършване на убийство | Кибик\nОкръжна прокуратура – Сливен предаде на съд мъж, обвинен в извършване на убийство\n от kibik\t на ноември 27, 2018 \nОкръжна прокуратура – Сливен предаде на съд Тодор Я. Той е обвинен за това, че на 20-21.03.2018г., в с.Сотиря, обл.Сливен, умишлено умъртвил 74-годишен мъж – престъпление по чл.115 от НК, съобщиха от прокуратурата.\nПодсъдимият живеел в района на с.Сотиря, общ.Сливен. Употребявал редовно големи количества алкохол, нямал дом, в който да живее. Според неговите съселяни, бил конфликтен и раздразнителен, злоупотребяващ с алкохола. Пострадалият 74-годишен мъж живеел сам в къщата си.\nПрез зимата, в началото на 2018г.Тодор Я., като бездомник намерил подслон и заживял при пострадалия. Той приютил обвиняемия, а освен подслон, го хранил със средства от пенсията си. Тъй като средствата от пенсията на пострадалия не стигали за издръжка на двамата, а и подсъдимият не си тръгвал доброволно, се наложило последният да бъде изгонен от къщата, от снахата на пострадалия.\nНа процесната дата Тодор Я. отново отишъл в дома на пострадалия и останал да спи в него, въпреки нежеланието на домакина. Последвал спор между двамата, по време на който Тодор Я. ударил няколко пъти в главата пострадалия със сап на брадва, като в резултат на тези удари 74-годишният мъж починал.\nОкръжен съд – Сливен е насрочил заседанието си за 27.11.2018г.\nУчени създадоха първите генно редактирани бебета\nМузикална вечер с орган и цигулка в ямболския Безистен


Трудещите се трябва да се научат да искат – Барикада\nАко работникът чака пасивно да стигне до пенсия, има риск изобщо да не получи такава, предупреждава Ваня Григорова\nФилип Буров 21 септември 2020\nПрез лятото на 2007 г., малко преди глобалния икономически “бум” да отстъпи място на глобална финансова криза и рецесия, работниците в гоцеделчевското шивашко предприятие “Пирин Текс” организират стачка, която до ден-днешен остава един от потискащо малкото примери за силата на организирания труд и работническата солидарност през последните няколко десетилетия. Около две трети от тогава работещите в предприятието към 2400 души се включват в продължилите близо месец стачни действия, принуждавайки собственика на предприятието – инвеститора Бертрам Ролман, да изпълни значителна част от исканията им – най-вече да се подпише колективен трудов договор, в който да залегнат по-достойно основно заплащане, добавки за извънреден труд, гарантирани отпуски и почивки.\nДнес, когато над България и света е надвиснала сянката на поредната икономическа криза, някои от проблемите в “Пирин Текс” са същите – ниско заплащане, непосилни норми, унизително отношение и натиск от страна на собственика, който, както и преди 13 години, заплашва да затвори цеховете и да премести бизнеса си другаде. Други неща обаче са различни – останалите да работят в предприятието са наполовина по-малко и макар сред тях все още да са някои от организаторите на бунта през 2007 г., изглежда сякаш няма достатъчно енергия и увереност, за да повторят подвига си. В резултат на това Ролман отказва дори да започне преговори за подписване на нов колективен трудов договор, макар да е задължен от закона да го направи.\nЧаст от тези работници, както и служители в други предприятия и служби в Гоце Делчев, бяха сред присъстващите на представянето на “Пътеводител за защита на работното място” – ръководство за защита на трудовите права, изготвено от синдикалния деец Ваня Григорова и Колектив за обществени интервенции.\n“Чувам, че в “Пирин Текс” много хора вече напускат, много хора се отказват да се борят. Част от работниците казват: аз съм пред пенсия, сега ще кротувам тука, докато дойде пенсията. Но трябва да се знае едно нещо – много важен за определянето на размера на пенсията е доходът от последната работна година. Ако в последната година доходът ви е нисък, вие ще получите ниска пенсия – такава е формулата. И това ще е до края на живота – след това няма как да се коригира, няма как да се компенсира, освен ако на 70 години не започнем да работим отново, за да можем по някакъв начин да оцелеем. И това след като вече сте работили 40 години, за да може въобще да стигнете до пенсия”, заяви пред присъстващите Григорова.\nПо думите ѝ алтернативата е служителите на предприятието да направят това, което са направили и преди 13 години. “В “Пирин Текст” са се намерили хора, които не ги е било страх, които са направили стачка, борили са се до последно, постигнали са не малко неща. И това допреди няколко години, когато господин Ролман, т.нар чужд инвеститор – благодетел, не отказва тотално да започне преговори за сключване на КТД. Ето в този момент идва ролята на работниците, които да се съберат, да съберат необходимите подписи и да му блокират работата. Защото когато го удариш по джоба, когато не може да си изпълни поръчките, тогава той ще се сети, че няма как да продължава да нарушава закона. Няма как да продължава да неглижира исканията и нуждите на работниците. Вие сте основна част от този процес. Колкото са важни машините, толкова са важни и работниците”, изтъкна тя.\nКолко е важно да познаваш правата си….\n“Пътеводителят за защита на работното място”, който вече бе представен във Варна, Велики Преслав, Русе и Търговище, цели да предостави ясна информация на работещите за основните им права и за това, как да използват съществуващите механизми, за да ги отстояват. Ваня Григорова подчерта важността на това, хората да проверяват колко губят от широко разпространената практика да бъдат осигурявани на по-ниски суми, отколкото е реалната им заплата. “Като продължаваш да се съгласяваш осигурителните ти права да бъдат нарушавани по този начин, ти губиш от обезщетения за безработица и майчинство, от болнични и от по-ниски пенсии”, изтъква тя.\nГригорова обърна внимание на статистиката на НАП, според която 58% от българските работници не са осигурявани на пълните си заплати. “Това не е проблем – това е трагедия, защото тези 58% от българските работници, след като приключат с трудовия си живот, ще се превърнат в един от най-бедните пенсионери в Европа, а вероятно и света. Те няма да получават нормална пенсия, а част от тях няма да получават никаква пенсия, освен евентуално социална, която е по-ниска от минималната”, предупреждава тя.\nСиндикалистката също така напомни, че е в интерес на работниците да се възползват от възможността да прехвърлят партидите си от частните пенсионни фондове към НОИ, което в момента е позволено до пет години преди навършване на пенсионна възраст. “От години повтаряме, че две пенсии се оказват по-малко от една, тъй като пенсията от държавата е намалена с процента на вноската към частния фонд. Предполага се, че частният фонд ще допълни пенсията до пълния ѝ размер и дори да добави нещо, но на практика това не може да се случи заради ниската доходност от инвестициите на фондовете”, казва Григорова. Тя изтъква, че при кризата от 2008-ма фондовете са изгубили 20% от стойността на активите си и още преди да са успели да компенсират това, ни е сполетяла следващата криза. Тя препоръча на всеки, който се интересува от темата, да следи анализите на професор Любомир Христов.\nГригорова посочи, че предизвиканата от коронавирусната пандемия криза като цяло е демонстрирала колко са кухи повтаряните от десетилетия мантри, че всичко държавно е лошо и че всичко трябва да се прехвърли на пазарен принцип. “Бизнесът, който постоянно обяснява че държавата е лоша и не трябва да му се бърка, веднага отиде в Министерски съвет, за да иска пари от държавния бюджет. Но като не си дал, какво да вземеш?”, попита реторично тя.\n“Ние от синдикатите също настоявахме да се спасят частните фирми по време на кризата, за да могат да задържат работниците си, докато започнат отново пълноценна работа. Само че тяхната отговорност трябва и да е като минимум, след като си получил помощ, да не си преразпределяш дивиденти и бонуси в края на годината – но когато предложихме това пред министрите, те казаха “ама сега за това ли да мислим , нека първо ги спасим”. Тя обърна внимание на новопубликуван анализ за ефекта от широко рекламираните мерки “60 на 40”, от който се вижда, че в приетия от властта помощен пакет за бизнеса е имало много пропуски и грешки – включително такива, които изглеждат свързани със специалното отношение към конкретни бизнесмени и икономически субекти.\n“Държавата помогна само на част от работодателите, сред които и на такива, които можеха да си позволят да плащат заплати – пример за това е господин Домусчиев. След като взе едни пари по 60 на 40 и това предизвика обществено недоволство, той заяви, че няма нужда от тях и ще ги дари на местната общност. Това е благотворителност на наш гръб и подарява нашите пари, за да си прави ПиАр. Друг пример е фирма в София, произвеждаща оборудване за хазарт. Тя е една от най-богатите в страната, но въпреки това взе тези пари, вместо те да отидат във фирми, които наистина не могат да поддържат работните места. Държавата беше с отворени пръсти към част от предприятията и се държеше като чичо Скрудж към огромната част от останалите предприятие и работници. Това е нещо, което не биваше да се случи, особено в такава тежка ситуация”, заявява Григорова.\nДруг извод от анализа за мерките “60 на 40” е това, че всъщност един от секторите с най-сериозен ръст на безработицата е “Хуманитарно здравеопазване и социална работа”. “Това включва лекари, медицински сестри, социални работници. Тези, които бяха ключови в извънредното положение. Тези, които от години работят за заплати, близки до минималната. Тези, които работят без необходимите ръкавици, дезинфектанти и медикаменти. Те са в невъзможност дори да изпълняват задълженията си”, казва Григорова и добавя, че за да спестим едни пари, рискуваме общественото здраве.\n… и да ги отстояваш\nСиндикалистката подчерта, че действащият КТД в сектор „Здравеопазване“ изтича съвсем скоро, а поради липсата на организираност сред медицинските работници на много места не се получава дори предвиденото в него минимално възнаграждение. “Но дори в този момент те не се събират и не обявява стачка. В здравеопазването има по-специфични изисквания, които трябва да се спазят, но стачка може да се прави и там. И когато останат без лекари и медицински сестри – но преди тези лекари и медицински сестри да са напуснали България, защото това им е алтернативата – тогава ще се сетят да им увеличат заплатата да речем с едни 200 лв.”, казва тя.\nГригорова подчерта, че и след като отмине кризата с коронавируса, работещите в България ще са изправени пред същите проблеми, ако не започнат да отстояват активно правата и интересите си. “Много често си мислим, че ако дойде един спасител – един много добър президент, един много добър министър-председател, то тогава ще цъфнем и ще вържем. Няма да стане така. Когато един човек има власт, то той, дали сам или под натиск на кръгове около него, започва да прави някои компромиси, каквито не би направил, когато не е на власт. И ако няма хора, които да коригират това поведение, той просто ще продължава да прави и да провежда политики, които не са в интерес на мнозинството. Същото е по отношение на работното място. Има неща, които принуждават началници, бригадири и прочее да се държат като неработници, да се държат като шефове. Затова трябва отдолу да има натиск за обратното поведение… Ако няма хора на улицата, няма как да се случи едно или друго нещо в полза на работниците. Ако няма обединени хора в цеховете, то никога работодателят няма да подари допълнително средства на работниците или да им намали работното време, нито да започне да им плаща процент прослужено време, осигуровки на реалните заплати. Това е нормалното противоборство между капитала и труда. Работодателят никога няма да увеличи тези разходи за сметка на печалбите си. Въпросът е да се постигне някакъв баланс, така че и едните и другите да са що-годе доволни. Ако няма достатъчно хора, които да осъзнават, че те реално са партньори на работодателя, а не роби, ако няма кой да тресне по масата и да каже: не, няма да работим по този начин, и ако няма достатъчно хора, които да застанат редом до тях, то тогава работодателят може да прави каквото си иска”, обяснява тя.\nСиндикалистката посочва като особено спешна нуждата от организирана съпротива срещу подготвяните промени в Кодекса на труда, които ще увеличат двойно позволения извънреден труд и на сумираното изчисляване на работното време. По думите ѝ ако се позволи това, и без това драстичните нарушения на ограниченията за извънреден труд само ще се увеличават, а последствията могат да са фатални, както се вижда от случаите на катастрофи с преуморени шофьори. Присъстващи на срещата работници посочиха проблема с липсата на законови механизми за определяне на нормите за труд. Някои от тях споделиха личен опит от работа в Германия, където същият труд не само се заплаща много по-високо, но и натоварването е далеч по-поносимо.\nВаня Григорова коментира, че това е само един от аспектите, в които българското трудово законодателство се различава от европейските стандарти. Друг наболял пример е това, че в момента у нас сумираното изчисляване на работно време, т.е. периодът, в който положен, но незаплатен като такъв извънреден труд трябва да се компенсира с почивка, е шест месеца, макар да има европейска директива, която го ограничава до максимум четири месеца. Според информацията, която синдикатите са получили от правителството, готвените промени в Кодекса на труда предвиждат номинално съобразяване с директивата, но също така ще съдържат изключения, които да позволяват увеличаване на срока до 12 месеца.\nГригорова отбелязва още, че което и да е следващото правителство, трябва да се настоява за приемане на реален Закон за стачките, какъвто в момента реално не съществува. Действащите в момента правила включват събиране на подписи от 50% от служителите и други трудно изпълними изисквания, поради което често се случва, дори когато работници в дадено предприятие съберат кураж за стачка, тя да се окаже незаконна, и те да бъдат осъдени от работодателя си. “Без облекчаване на тези изисквания, не могат да се правят стачки нито на отделните работни места, нито брашнови стачки, камо ли национална стачка – а такива трябва да има, защото редица ключови въпроси не се решават в предприятието – каква ще е минималната работна заплата, каква ще е пенсионната система, какви ще са осигуровките”, казва Григорова.\n“Дори и по чисто егоистични причини трябва да се борим и за правата на другите. Ако няма работническа солидарност, няма да има и гражданска солидарност. Няма на кого да се сърдим, ако сами не искаме да се борим за правата си… Нямате възможност за стачка, но имате право да протестирате. Знам колко е трудно, но няма кой да замени хората по площадите. Хората трябва да разберат, че те са тези, които движат процесите. Те са тези, които, ако се борят, могат да извоюват много неща . В момента, в който кажеш на някой работодател “тук вече има синдикат с 50 души”, той просто се смръзва. Въпросът е да ги накараме да ни чуят, а не да се страхуват и да се мъчат да ни надцакат. Те трябва да разберат, че без нас нито има БВП, нито има печалба, нито ще има яхти и лимузини. Ако имаме възможност да обявим стачка, да затворим предприятията и всички вкупом да отидем на жълтите павета в София – нека тогава да видим дали няма да се съобразят. Изключително много ги е страх от вас, разберете. Много ги е страх от вас, просто трябва да сте много”, завърши Григорова.\nЕтикети: Бертрам Ролман Ваня Григорова Гоце Делчев Кодекс на труда колектив за обществени интервенции колективен трудов договор Пирин Текс Пътеводител за защита на работното място синдикализъм стачка труд частни пенсионни фондове


Панорамите от връх Беньови скали в Родопите – Top Guides Bulgaria\n« Смолни връх в Малешевска планина и Кресненското дефиле\nПролет в Земенската планина »\nКакво предстои: Пролетен преход в Родопите в района на град Кричим. Началната точка е село Жребичко, което привлича със запазената си възрожденска архитектура. Районът е известен с останките от крепости, тракийски светилища и параклиса Свети Илия, считан за втората Кръстова гора. Но най-впечатляващи са гледките от връх Беньови скали (Малтепе, 1273 м.) към язовир Кричим, долината на река Въча и Перелишкия дял на Родопите.\nПрограма: Трансфер от София до село Жребичко – 2 часа. Кръгов маршрут от село Жребичко през връх Клисурата до връх Беньови скали (Малтепе). Общо преход за деня: 6-6:30 часа, +800/-800 м.


Датите с Ман Юн и Арсенал | bulgariansaints\nДатите с Ман Юн и Арсенал\nbulgariansaints / 12/04/2017\nДнес бяха обявени и датите на отложените срещу с Манчестър Юнайтед и Арсенал. Двете домакинства бяха последната част от пъзела в нашия календар, който вече може да бъде планиран до края на сезона.\nДомакинството срещу Арсенал е насрочено за сряда, 10 май, от 21.45 бг време. То бе отложено заради нашето участие във финала за Купата на Лигата.\nДомакинството срещу Манчестър Юнайтед е насрочено точно седмица след това – за сряда, 17 май, отново от 21.45 бг време. То пък бе отложено заради напредването на Юнайтед в ФА къп.\nДвете дати не са идеални за нас, но са още по-неудобни за опонентите ни. Нашата програма до края на шампионата е както следва:\n15 април: Ман Сити (д)\n25 април: Челси (г)\n29 април: Хъл С (д)\n7 май: Ливърпул (г)\n10 май: Арсенал (д)\n13 май: Мидълзбро (г)\n17 май: Манчестър Юн (д)\n21 май: Стоук С (г)\nЗа нас е до болка ясно, че ако гоним осмата позиция, ще трябва да се напрегнем максимално. Добрата новина е, че много от играчите на Стейпълууд ще се борят да използват намаляващите шансове за изява, а точно от това се нуждае Пюел.\nАрсенал също се оплакват от 5 мача във финалните две седмици. По-важното е, че преди да ни гостуват на 10 май, на 7-ми те приемат Ман Юн в кърваво дерби и ще бъдат достатъчно изтощени.\nПодобна е и ситуацията в Юнайтед. Преди да пристигнат на Сейнт Мерис, те ще имат две много престижни срещи: първо ще гостуват на Арсенал (7 май), а после и на Тотнъм (14 май), за да направят трето поредно гостуване в Саутхямптън (17-ти).\nСтига да имаме воля за борба, двата отложени мача са напълно изгодни за нас. Дотогава би следвало да видим готов Чарли Остин, а по-смелите от нас може да помечтаят и за луксозния Върджил. При всички случаи Сотон!\n12/04/2017 in SFC. Етикети:светците висша лига на англия премиършип саутхямптън саутхемптън саутхамптън\n← Сряда в средата\nСветците – Ман Сити: превю →\n6 thoughts on “Датите с Ман Юн и Арсенал”\nБез да се пънем много-много, ще подреждаме по местата им Сити, Юнайтед, Арсенал и Ливърпул. Просто не мога да избера кого да прекараме по-напред. Безценно….\n12/04/2017 at 7:27 pm\nВеликден стана, а за нас сезонът като че ли едва сега започва.\n12/04/2017 at 8:14 pm\nСупер дати, явно лигата и купата сега дават плодове. Дано „свием сърмите“ на един от тези така наречени (грандове)? Особено ще се радвам ако сгънем Манчо. 🙂\n12/04/2017 at 8:15 pm\nЧЕТИРИ ЛЕСНИ ПОБЕДИ!!!!!\n12/04/2017 at 8:37 pm\nФаворитите сами ще си поднесат скалповете на тепсия – „това е ясно“!\nВъпросът е как ще се браним от Хъл и Боро?\nпоследните винаги искат да убиват-яко защита!!!!


Изобретенията в 30 секунди | Жената днес\n985 ПРОЧИТАНИЯ ОТ 30 септември 2015\nНоваторски идеи за любознателни деца, обяснени за половин минута\nВ книжката „Изобретенията в 30 секунди“ от Майк Голдсмит може да се научат любопитни факти за 30 от най-важните изобретения в света. Книгата е разделена на шест глави и всяка отделна разглежда различни категории изобретения – иновациите в областта на транспорта, комуникациите, медицината и промишлеността.\nКакво е „патент“ и защо са го измислили?\n„Изобретенията в 30 секунди“ може да бъде чудесен помощник при писането на домашни. Занимателните текстове заедно със забавните и пъстри илюстрации на всяка страница превръщат тази енциклопедия в полезен и интересен справочник за най-важните изобретения в света, който ни заобикаля.\nЗа Д-р Майк Голдсмит\n15 хитринки в кухнята, които дори майка ви не знае 319463 прегледа


Луси М. Монтгомъри — Анн от къщата на върбите (1) — Моята библиотека\nАнн от къщата на върбите (1)\nАнн Шърли (4)\nAnne of Windy Willows, 1936 (Пълни авторски права)\nИлиана Костова, 2012 (Пълни авторски права)\nЛуси М. Монтгомъри. Анн от къщата на върбите\nИК „Пан“, 2012\nПисмо от Анн Шърли, бакалавър на историко-филологическите науки, директор на гимназията в Съмърсайд до Гилбърт Блайт, студент по медицина в колежа Редмънд, Кингспорт\nУличка на привиденията\nПонеделник, 12 септември\nНе е ли това най-страхотният адрес! Чувал ли си нещо по-възхитително? Името на новия ми дом е „Уинди Уилоус“ и аз го обичам. Обичам и Уличката на привиденията, която всъщност не съществува. Би трябвало да се нарича улица „Трент“, но никога не я наричат така, освен в редките случаи, когато я споменават в „Седмичен куриер“ — а и тогава хората се споглеждат и се питат: „Това пък къде е?“. Тя си е просто Уличката на привиденията, макар и да не мога да ти обясня защо. Вече разпитвах Ребека Дю, но тя ми каза само, че винаги си е била Уличка на привиденията, и че от дълги години разправят, че е обитавана от духове, но пък тя самата никога не била виждала тук нещо по-страшно от самата себе си.\nАз обаче не бива да продължавам така. Още не съм ти представила Ребека Дю. Но ще я опознаеш, о, да, ще я опознаеш! Отсега предвиждам как Ребека Дю ще присъства надълго и широко в бъдещата ни кореспонденция.\nЗдрачина е, скъпи. (Между другото, нали „здрачина“ е прекрасна дума? Харесва ми повече от „здрач“. Звучи така кадифено и призрачно и… и… здрачно.) През деня принадлежа на света; нощем — на съня и вечността. Но по здрачина съм свободна и от двете и принадлежа единствено на себе си… и на теб. И ще посвещавам тези часове на писмата си до теб. Макар че това писмо няма да е любовно. Перото ми скърца, а не умея да пиша любовни писма нито със скърцащо, нито с прекалено остро, нито пък с изхабено перо. Значи, такива писма ще получаваш от мен единствено когато имам точно такова перо, каквото е нужно. Между другото ще ти разкажа за новото ми жилище и неговите обитатели. Толкова са мили, Гилбърт!\nПристигнах вчера да си търся квартира. Госпожа Рейчъл Линд дойде с мен уж да пазарува, а всъщност, убедена съм, да ми избере подходяща квартира. Въпреки че съм завършила историко-филологическия факултет и имам бакалавърска степен, за госпожа Линд все още съм неопитно девойче, което трябва да бъде водено за ръка, напътствано и наглеждано.\nПристигнахме с влака и… О, Гилбърт, случи ми се нещо ужасно смешно! Нали знаеш, винаги ми се случват най-неочаквани приключения — сякаш просто ги привличам. Точно така и стана.\nТъкмо когато влакът взе да спира на гарата, аз се изправих и се наведох да вдигна куфара на госпожа Линд — тя щеше да прекара неделята у приятели в Съмърсайд — и здравата ударих кокалчетата на пръстите си в някакво, както ми се стори, излъскано облегало на седалка. Само след секунда получих такъв злобен удар през пръстите, че едва не изревах. Гилбърт, онова, което бях взела за облегало на седалка, се оказа плешивата глава на някакъв мъж, който ме зяпаше свирепо, очевидно току-що пробуден. Аз гузно се извиних и възможно най-бързо се изнизах от влака. Госпожа Линд бе ужасена, а кокалчетата на пръстите още ме болят.\nНе очаквах да имам проблеми с намирането на квартира. Знаех, че през последните петнадесет години различните директори на гимназията са живели у някоя си госпожа Том Прингъл. Но по незнайни причини тя изведнъж се оказа уморена „да бъде притеснявана“ и не пожела да ме приеме. На още няколко подходящи места си намериха учтиво извинение. Други няколко места не бяха подходящи. Цял следобед бродихме из града, сгорещени, уморени, печални и с главоболие — поне аз от отчаяние бях готова да се откажа. И точно тогава просто изникна Уличката на привиденията!\nМинахме да навестим госпожа Брадок, стара приятелка на госпожа Линд, и тя ни каза, че смята, че „вдовиците“ можели да ме приемат.\n— Чух, че търсят наемател, за да плащат на Ребека Дю. Ако не получават малко пари допълнително, вече не могат да си позволяват да задържат Ребека. А ако Ребека напусне, кой ще дои старата им червена крава?\nГоспожа Брадок ме изгледа строго, сякаш си помисли, че би следвало аз да доя червената крава, но дори да се бях заклела, че мога, пак нямаше да ми повярва.\n— За кои вдовици говориш? — попита госпожа Линд.\n— Ами за леля Кейт и леля Чати — каза госпожа Брадок, сякаш всички, дори и един невеж бакалавър на историко-филологическите науки, бяха длъжни да ги познават. — Леля Кейт е госпожа Амейза Маккумър, вдовицата на капитана, а леля Чати е госпожа Линкълн Маклийн, просто вдовица. Но всички им викат „лелите“. Живеят на края на Уличката на привиденията.\nУличка на привиденията! Това бе решаващото. Аз просто бях убедена, че трябва да наема стая у вдовиците.\n— Нека да идем веднага да се срещнем с тях — помолих госпожа Линд. Струваше ми се, че и секунда да изгубим, Уличката на привиденията ще изчезне обратно в страната на приказките.\n— Може и да се срещнете с тях, но всъщност Ребека ще е тази, която ще реши да ви вземат или не. Мога да ви уверя, че именно Ребека Дю държи юздите във „Вятърни върби“.\n„Вятърни върби“! Не можеше да е вярно, не, просто не можеше! Явно сънувах. А госпожа Рейчъл Линд тъкмо в този миг каза, че наименованието е смешно за къща.\n— О, така го нарече капитан Маккумър. Знаеш ли, къщата беше негова. Той посади всички върби край нея и много се гордееше с това, макар че рядко си идваше у дома и никога не се задържаше много-много. Леля Кейт все казваше, че й е неудобно пред хората, но никога не сме я забелязвали да се интересува много от това, че той остава толкова за кратко, и завръща ли се изобщо. Е, госпожице Шърли, надявам се там да ви приемат. Ребека Дю е добра готвачка и истински гений в приготвянето на замразени картофи. Ако тя ви приеме, ще си живеете разкошно. Ако ли не — значи просто не ви е приела, и толкоз. Чувам, че в града имало нов банкер, който търси квартира, и тя може да предпочете него. Някак странно е, дето госпожа Том Прингъл не пожела да ви приеме. Съмърсайд е пълен с Прингълови и полу Прингълови. Наричат ги „кралската фамилия“ и ако вие, госпожице Шърли, искате да се справите в съмърсайдската гимназия, ще трябва да бъдете възприета от тях. Открай време всичко тук е в ръцете им. Дори имаме улица на името на стария капитан Ейбрахам Прингъл. Те са цял род, но всъщност ги управляват двете стари дами от „Мейпълхърст“. А както чух, те ви имат зъб.\n— Но защо? — възкликнах аз. — Та те изобщо не ме познават.\n— Ами някакъв си техен трети братовчед кандидатствал за директорското място, и те смятали, че трябвало да го получи той. И когато била одобрена вашата кандидатура, всички от рода надигнали глава и ревнали. Е, такива са хората. Нали знаете, трябва да ги приемаме каквито са. Пред вас ще са мазни като масло, но винаги ще действат против вас. Не искам да ви обезкуражавам, но да си предупреден, значи да си предварително въоръжен. Надявам се, че ще успеете да не им обръщате внимание. А ако вдовиците ви приемат, няма да имате нищо против да се храните заедно с Ребека Дю, нали? Тя не е слугиня, нали разбирате. Когато има гости, не сяда на масата — тогава си знае мястото, но ако сте наемателка, тя, разбира се, няма да ви смята за гостенка.\nУверих загрижената госпожа Брадок, че с удоволствие ще се храня заедно с Ребека Дю, и отмъкнах госпожа Линд. Трябваше да изпреваря банкера.\nГоспожа Брадок ни изпрати до вратата.\n— И няма да обиждате чувствата на леля Чати, нали? Тя, миличката, е много обидчива. Разбирате ли, тя няма чак толкова пари, колкото леля Кейт, макар че и самата леля Кейт не е чак толкова богата. При това леля Кейт наистина обичаше съпруга си — собствения си съпруг, имам предвид, докато леля Чати не го обичаше — не обичаше своя, искам да кажа. И нищо чудно! Линкълн Маклийн беше един стар мърморко. Но тя си мисли, че хората имат нещо против нея заради това. Имате късмет, че е неделя. Ако беше петък, леля Чати нямаше и да помисли да ви приеме. Човек би рекъл, че по-суеверната следва да е леля Кейт, нали? Все пак тя е била жена на моряк. А всъщност такава е леля Чати, макар нейният съпруг да беше дърводелец. Голяма хубавица беше тя на младини, миличката.\nУверих госпожа Брадок, че чувствата на леля Чати ще бъдат свещени за мен, но тя ни изпрати чак по пътеката.\n— Кейт и Чати няма да ровят из нещата ви, ако ви няма вкъщи. Много са съвестни. Ребека Дю може, но пък няма да ви клевети. И на ваше място не бих почукала на парадния вход. Ползват го само в много официални случаи. Мисля, че не е отварян от погребението на Амейза. Почукайте на страничната врата. Държат ключа под саксията на перваза на прозореца, ако няма никой, просто си отключете, влезте и почакайте. И в никакъв случай не хвалете котарака — Ребека Дю не го обича.\nОбещах, че няма да хваля котарака и най-после тръгнахме. Не след дълго се озовахме на Уличката на привиденията. Тя е много къса и извежда в полето, към един красив синкав хълм в далечината. От едната страна няма къщи и склонът се спуска към пристанището. От другата страна къщите са само три. Първата си е просто къща и нищо повече. Втората е голяма, внушителна и мрачна. Изградена е от камък и червени тухли, с мансарден покрив, целият в капандури, с железен парапет около плоския връх, и има толкова много смърчове и ели наоколо, че самата къща едва може да се зърне. Вътре сигурно е страшно тъмно. А третата, последната къща, на самия ъгъл, е „Вятърни върби“. Отпред има затревена пътека, а отзад — истински селски път, прекрасен под сенките на дърветата.\nВлюбих се в нея веднага. Нали знаеш, има къщи, които те грабват от пръв поглед по причина, която трудно можеш да определиш. „Вятърни върби“ е точно такава. Мога да ти я опиша като бяла и весела къща — много бяла, със зелени капаци на прозорците — много зелени; в единия ъгъл има кула с капандури от двете й страни. Откъм улицата има ниска каменна стена, край която на равни интервали растат върби, а отзад — голяма градина, в която чудесно са съчетани цветя и зеленчуци. Но всичко това не може да ти предаде нейния чар. С две думи, това е къща с възхитителна индивидуалност и в нея има нещо от аромата на „Грийн Гейбълс“.\n— Точно такова място търсех. Било ми е писано — възторжено казах аз.\nГоспожа Линд като че ли не вярваше особено в предопределението.\n— Далечко е от училището — колебливо рече тя.\n— Не мисля така. Ще бъде просто една добра тренировка. О, виж каква прекрасна горичка от брези и кленове, там, отвъд пътя!\nГоспожа Линд погледна, но каза само:\n— Надявам се да не ти досаждат комарите.\nИ аз се надявам на това. Не понасям комарите. Един-единствен комар е в състояние да ме държи по-будна, отколкото нечистата съвест.\nРадвах се, че не ни се налага да влизаме откъм парадната врата. Изглеждаше така непристъпна — огромна, двукрила, а от двете й страни — прозорци, изрисувани с червени цветя. Сякаш изобщо не е за тази къща. Доста по-дружелюбна и гостоприемна бе малката зелена странична врата, до която стигнахме по симпатична пътечка, посипана с дребни речни камъчета и обрасла тук-таме с трева. От двете й страни имаше педантично подредени лехи с дамски сърца, тигрови кремове и самакитки, и катриники, и булчински букет, и червено-бели парички, и от ония, дето госпожа Линд ги нарича „пинии“. Разбира се, не всички цъфтяха по това време на годината, но човек можеше да си представи как са цъфтели, когато им е било времето, и колко красиви са били. В един от далечните ъгли имаше леха с рози, а между „Уинди Уилоус“ и съседната мрачна къща — тухлена стена, цялата обрасла с диво грозде, отгоре — извита в свод дървена решетка, а по средата — избеляла зелена врата. Точно по нея растеше лоза, значи от доста време не беше отваряна. Всъщност беше полуврата, горната й половина представляваше отворен четириъгълник, през който можахме да хвърлим поглед към прораслата градина от другата страна.\nТъкмо влизахме през портата на „Уинди Уилоус“ и до самата пътека съзрях малка туфа детелини. Нещо ме накара да се наведа и да ги огледам. Ще повярваш ли, Гилбърт? Там, точно пред мен, имаше цели три четирилистни детелини! Иди кажи, че нямало знамения! С такова нещо дори и родът Прингъл не може да се пребори. И вече бях сигурна, че банкерът няма абсолютно никакъв шанс.\nСтраничната врата беше отворена, очевидно вкъщи имаше някой и не се налагаше да поглеждаме под саксията. Почукахме и на вратата се показа Ребека Дю. Познахме, че е тя, защото не можеше да е никой друг на този свят. И не можеше да се нарича по никакъв друг начин.\nРебека Дю е „около четиридесетте“ и ако доматът може да има черна, щръкнала от темето коса, тъничко носле с топчест връх и цепка наместо уста, щеше да изглежда точно като нея. Всичко у нея е възкъсичко — и ръцете, и краката, и шията, и носът — всичко, освен усмивката. Тя е достатъчно широка, от ухо до ухо. Но точно тогава не видяхме тази усмивка. Щом я попитах мога ли да видя госпожа Маккумър, тя ме изгледа особено мрачно, и критично измърмори:\n— Искате да кажете, госпожа капитан Маккумър? — сякаш в къщата имаше поне дузина госпожи Маккумър.\n— Да — скромно отвърнах аз, и незабавно бяхме въведени да почакаме в салона.\nБеше доста хубава стаичка, малко попретрупана с покривчици по облегалките на столовете и канапетата, но със спокойна, приятелска атмосфера, която ми хареса. Всяка една мебел си имаше свое строго определено място, заемано от години. А как само бяха лъснати тези мебели! Нито един купешки препарат не би могъл да придаде този огледален блясък. Той можеше да е резултат единствено от усърдното търкане на Ребека Дю. В една бутилка на полицата над камината имаше макет на напълно съоръжен кораб, който много заинтригува госпожа Линд. Тя не можа да си представи как изобщо се е побрал в бутилката, но сметна, че придава на стаята „морски вид“.\nВдовиците влязоха. Харесаха ми още от пръв поглед, леля Кейт бе висока и слаба, посивяла и малко сурова, точно типът на Марила, а леля Чати — нисичка и слаба, посивяла и малко умислена. Някога може и да е била хубавица, но от някогашната й хубост вече не е останало нищо, освен очите. А те са красиви — огромни, кафяви и меки.\nОбясних за какво съм дошла и вдовиците се спогледаха.\n— Трябва да се посъветваме с Ребека Дю — каза леля Чати.\n— Несъмнено — потвърди леля Кейт.\nРебека Дю съответно бе повикана от кухнята. С нея влезе и котаракът — огромен пухкав малтийски котарак, с бяло по гърдите и по гушката. Понечих да го погаля, но се сетих за предупреждението на госпожа Брадок и не му обърнах внимание.\nРебека ме изгледа без следа от усмивка.\n— Ребека — започна леля Кейт, която, както открих, не е особено приказлива, — госпожица Шърли би желала да наеме стая у нас. Но смятам, че не можем да я вземем.\n— Защо пък не? — попита Ребека.\n— Боя се, че това ще ти създава твърде много главоболия — намеси се и леля Чати.\n— И така си ги имам достатъчно — отсече Ребека Дю.\nО, Гилбърт, човек просто не може да произнася тези две имена поотделно. Невъзможно е, макар и вдовиците да го правят. Когато разговарят с нея, я наричат „Ребека“. Не знам как успяват.\n— Твърде стари сме, за да се навъртат край нас млади хора — настоя леля Чати.\n— Говорете само от свое име! — язвително отвърна Ребека Дю. — Аз съм едва на четиридесет и пет, и все още мога да мисля. А мисля, че би било чудесно да имаме млад човек у дома. И при всички положения по-добре момиче, отколкото момче. Той ще пуши и денем, и нощем, и ще вземе да ни подпали, както спим. Щом трябва да вземате наемател, моят съвет е да вземете нея. Но къщата, разбира се, си е ваша.\nРече и излезе. Разбирах, че вече всичко е уредено, но леля Чати настоя да се кача и да видя ще ми допадне ли стаята ми.\n— Ще ви дадем стаичката в кулата, скъпа. Не е така просторна, както спалнята за гости, но пък има комин за печка през зимата и е с доста по-добро изложение. Оттам се вижда старото гробище.\nЗнаех си, че стаята ще ми хареса. Още самото наименование „стаичката в кулата“ ме развълнува. Чувствах се като в онази стара песничка, дето си я пеехме в училище в Авонлий — за девойката, която „живееше високо в кулата край мрачното море“. Оказа се най-хубавата стая. До нея се стигаше по къса вита стълба, която тръгваше от площадката между етажите. Беше доста малка, но не чак като ужасната задна стаичка, в която живях първата година в Редмънд. Имаше два прозореца: един с капандура откъм запад и един фронтонен от север, а в ъгъла, образуван от кулата, имаше още един трикрилен прозорец с панти, който се отваряше навън, и под него — полици за книгите ми. Подът бе покрит с кръгли обшити килимчета. Огромното легло бе с балдахин и с юрган от гъши пух и изглеждаше така съвършено гладко и равно, че направо щеше да е срамота човек да го развали, за да си легне. При това, Гилбърт, то е толкова високо, че ми се налага да се изкатервам по малка подвижна стълбичка, която денем се скрива под него. Както стана ясно, капитан Маккумър докарал цялата тази измишльотина някъде „от чужбина“.\nИмаше един много симпатичен ъглов шкаф, украсен с бяла фестонирана хартия и с изрисувани цветя по вратичката. Под прозореца имаше пейчица с кръгла синя възглавничка, прихваната дълбоко по средата с копче, от което изглеждаше като дебела синя поничка. Имаше и симпатичен умивалник с две полички, горната голяма точно колкото да побере бледосините легенче и кана, а другата — сапунерка и глинена каничка за гореща вода. Има и чекмедже с месингова дръжка, пълно с кърпи, а на поличката над него е седнала една дама от бял китайски порцелан, с розови обувки, златист колан и червена китайска роза в златистите си китайски коси.\nЦялата стая бе като позлатена от светлината, процеждана през пшенично жълтите завеси, а по бяло боядисаните стени се образуваше един рядък гоблен, жив гоблен от падащите сенки на върбите отвън, който непрестанно се променяше и трептеше. Почувствах се най-богатото момиче на света.\n— Тук ще си в безопасност, а това е най-важното — обяви госпожа Линд, като си тръгнахме.\n— Очаквам някои неща да ми се сторят малко ограничени след свободата в „Дома на Пати“ — реших да я подразня аз.\n— Пфу, свобода! — изсумтя госпожа Линд. — Свобода ли?! Анн, я не говори като някоя янки.\nДнес се нанесох с целия си багаж. Разбира се, мразя да напускам „Грийн Гейбълс“. Без значение колко често и за колко време съм далеч от дома, още в първата минута, когато дойде ваканция, аз отново съм част от него, сякаш никога не съм била другаде, и сърцето ми се къса, когато го напускам. Но знам, че този дом тук ще ми хареса. А и той ме харесва. Винаги познавам кога една къща ме харесва и кога — не.\nГледките от прозорците ми са чудесни, дори и старото гробище, обградено от тъмни ели, до което се стига по криволичеща пътека с каменен парапет. От западния си прозорец виждам цялото пристанище чак до далечните мъгливи брегове, със сладките лодчици, които толкова обичам, и с корабите, понесли се отвъд „към пристанища незнайни“ — каква чаровна фраза! Какъв „размах на фантазията“ има в нея! Северният прозорец гледа към горичката от смърчове и брези оттатък пътя. Нали знаеш, винаги съм боготворяла дърветата. Когато в курса по английска литература в Редмънд изучавахме Тенисън, винаги съчувствах на нещастната Енона, скърбяща по отвлечените си борове.\nОтвъд горичката и гробището се простира прекрасна долина. През нея лъкатуши гладката червена ивица на някакъв път, край който са пръснати бели къщурки. Някои долини наистина са прекрасни и никой не може да каже защо. Радост е за окото само да ги гледаш. А още по-отвъд е моят синкав хълм. Нарекла съм го Царя на бурята, според чувствата, които ми навява.\nТук горе мога да съм толкова сама, когато пожелая. Знаеш колко хубаво е да си сам от време на време. Приятели ще ми бъдат ветровете. Ще ридаят, ще въздишат и тихо ще напяват край моята кула: белите ветрове на зимата, зелените ветрове на пролетта, сините ветрове на лятото, пурпурните ветрове на есента и бурните ветрове на всички сезони — „бурни ветрове, които изпълняват Неговото слово“. Винаги ме е вълнувал този библейски стих, сякаш всеки вятър ми е носил някакво знамение! И винаги съм завиждала на момчето от красивата стара приказка на Джордж Макдоналд, дето летяло със Северния вятър. И някоя нощ, Гилбърт, ще отворя трикрилия си прозорец и просто ще скоча в прегръдките на вятъра, и Ребека Дю никога няма да узнае защо тази нощ никой не е спал в леглото ми.\nНадявам се, скъпи мой, когато открием нашия „дом на мечтите“, край него да има ветрове. Чудя се къде ли се намира той, този незнаен дом. Дали ще го обичам най-много на лунна светлина или пък призори? Онзи дом на бъдещето, в който ще делим любов, приятелство и труд, и по някое и друго забавно приключение, което да ни разсмива на старини. Старини! Дали изобщо ние ще можем да остареем, Гилбърт? Струва ми се невъзможно.\nОт левия прозорец на кулата се виждат покривите на града, в който ще живея поне една година. В тези къщи живеят хора, които ще ми станат приятели, макар че още не ги познавам. А навярно и врагове. Защото хора като семейство Пай съществуват навсякъде, под всякакви имена, а доколкото разбирам, тук ще ми се наложи да се съобразявам с тия от рода Прингъл. Утре започва учебната година. Ще трябва да преподавам геометрия! Моля се на Бога сред рода Прингъл да няма математически гении.\nБила съм тук само два пъти по половин ден, а имам усещането, че цял живот съм познавала вдовиците и Ребека Дю. Те вече ме помолиха да им казвам „лельо“, а пък аз ги помолих да ме наричат „Анн“. Веднъж се обърнах към Ребека Дю с „госпожице Дю“.\n— Какво липсва? — заекна тя.\n— Дю — меко казах аз. — Нали така ви е фамилното име?\n— Ами да, така е, но толкова отдавна не са ме наричали „госпожица Дю“, че това направо ме потресе. По-добре не го правете вече, госпожице Шърли, не съм навикнала.\n— Ще запомня, Ребека… Дю — обещах аз, като напрегнах всички сили да пропусна Дю-то, но така и не успях.\nГоспожа Брадок се оказа съвсем права, че леля Чати е чувствителна. Открих това на вечеря. Леля Кейт спомена нещо за „шестдесет и шестия рожден ден на Чати“. Случайно погледнах към леля Чати и видях как тя… не, тя не избухна в сълзи — това обяснение би било прекалено експлозивно за нейното държание. Тя просто се заля в сълзи. Сълзите просто извираха от огромните й кафяви очи и преливаха, леко и тихо.\n— Какво има, Чати? — доста безмилостно попита леля Кейт.\n— Ами това… това беше едва шестдесет и петият ми рожден ден — промълви леля Чати.\n— Моля да ме извиниш, Шарлот — каза леля Кейт, и отново всичко се проясни.\nКотаракът е очарователен огромен глупчо със златисти очи, елегантен пепеляв малтийски кожух и безупречна чистота. Леля Кейт и леля Чати го наричат Дъсти Милър, тъй като така се казва, а Ребека Дю му вика Котака, понеже се възмущава както от него, така и от факта, че трябва сутрин и вечер да му дава по едно доста дебело парче черен дроб, да почиства със стара четка за зъби космите му от креслото всеки път, когато успее да се вмъкне в салона, и да го прибира късно вечер, ако още е навън.\n— Ребека Дю винаги е мразила котки — обясни леля Чати, — но особено мрази Дъсти. Преди две години кучето на госпожа Камбъл ни го донесе в зъбите си — тогава тя имаше куче. Помислило е, предполагам, че няма никакъв смисъл да го носи на госпожа Камбъл. Беше такова едно жалко, нещастно мъничко котенце, цялото мокро и премръзнало, бедните му костици направо стърчаха. Дори човек с каменно сърце не би му отказал подслон. И ние с Кейт го прибрахме, но Ребека Дю така и не ни прости. Тогава още не бяхме така дипломатични. Трябваше да откажем да го приберем. Не знам дали си забелязала — леля Чати предупредително кимна към кухненската врата — каква власт имаме над Ребека Дю.\nБях го забелязала, и беше прекрасно да го забележи човек. Съмърсайд и Ребека Дю можеха и да си мислят, че тя държи юздите тук, но вдовиците разбираха нещата другояче.\n— Не искахме да вземаме онзи банкер. Един млад мъж щеше така да ни смущава, пък и щяхме да се безпокоим ходи ли редовно на църква… Но се престорихме, че го искаме и Ребека Дю не пожела и да чуе за него. Толкова се радвам, че си при нас, скъпа. Предчувствам със сигурност, че за нея ще е удоволствие да готви за такава чудесна личност като теб. Надявам се да ни харесаш всичките. Ребека Дю си има някои много хубави качества. Когато дойде при нас преди петнадесет години, тя още не беше чак така акуратна. Веднъж Кейт трябваше да изпише името й „Ребека Дю“ върху огледалото в салона, за да й покаже колко е прашно. Но после никога не се наложи това да се повтори. Ребека Дю разбира от намеци. Надявам се, скъпа, че намираш стаята си удобна. Нощем можеш да оставяш прозореца си отворен. Кейт не одобрява нощния въздух, но знае, че ограниченията трябва да си имат граници. Ние двете спим в една стая и сме се разбрали така: едната нощ прозорецът е затворен заради нея, а другата — отворен заради мен. Така човек винаги може да разрешава дребните проблеми, не мислиш ли? Който иска, винаги намира начин. И не се стряскай, ако чуеш нощем Ребека дълго да обикаля. На нея все нещо й се причува, и тръгва да търси откъде. Струва ми се, че точно затова не искаше да вземем банкера — от страх да не я изненада някъде по нощница. Надявам се да не ти прави впечатление, че Кейт не е много приказлива. Просто си е такава. А има толкова неща, за които да разказва — на младини с Амейза Маккумър обиколиха почти целия свят. Ще ми се аз да имах нейните теми за разговор, но никога в живота си не съм напускала остров Принц Едуард. Често се питам защо животът трябва тъй да е устроен — аз, дето толкова обичам да бъбря, да нямам за какво, а Кейт, дето има какви ли не теми за разговор, така да мрази да приказва. Но предполагам, че Провидението знае най-добре.\nМакар леля Чати да е много приказлива, все пак не съумя да изрече всичко това на един дъх. И аз от време на време вмятах по някоя и друга несъществена забележка.\nТе гледат крава, която пасе зад пътя при господин Джеймс Хамилтън, и Ребека Дю ходи там да я дои. Поради това имаме много сметана и, както разбрах, Ребека Дю сутрин и вечер дава през пролуката на оградата по чаша мляко на „Жената“ на госпожа Камбъл. Млякото е за малката Елизабет, която трябва да го пие според лекарските предписания. Тепърва ми предстои да открия коя ще да е Жената и коя — малката Елизабет. Госпожа Камбъл е обитателка и собственичка на съседната къща, която се нарича „Евъргрийнс“.\nТази нощ не очаквам да заспя. Никога не заспивам първата нощ в чуждо легло, а точно това легло е най-странното, което съм виждала. Няма значение. Винаги съм обичала нощта и предпочитам да си легна, макар и будна, и да си мисля за нещата от живота — за миналото, за настоящето и за бъдещето. Особено за бъдещето!\nГилбърт, това е едно безмилостно писмо. Никога вече няма да ти налагам такова наказание. Просто исках да ти разкажа всичко, за да можеш да си представиш нещата около мен. Вече привършвам, защото там над пристанището луната започна да „потъва в страната на сенките“. А трябва да напиша и на Марила. Писмото ще стигне в „Грийн Гейбълс“ вдругиден, и Дейви ще го вземе от пощата, и двамата с Дора ще се посбутат край Марила, докато го отваря, и госпожа Линд ще има да си държи ушите отворени… О-о! Всичко това ме кара да се чувствам носталгично. Лека нощ, скъпи мой, от тази, която сега и завинаги ще бъде\nОткъси от различни писма от същата до същия\nЗнаеш ли къде ходя да чета писмата ти? В отсрещната горичка. Там има едно долче с шарена сянка под папратите. През него лъкатуши поточе, сядам на един разкривен мъхест пън и край мен са само младите брезички сестрички. Освен това, когато си имам определена мечта — златистозелена или пурпурна, или пък мечтателска, мога да радвам въображението си с вярата, че всичко тръгва от моето потайно долче с брезичките, че всичко се е родило от мистичната връзка между най-стройните, най-грациозните сестрички и ромолящия поток. Обичам да седя там и да се вслушвам в тишината на горичката. Забелязвал ли си, Гилбърт, колко много и различни видове тишина има? Тишината на гората, тишината на брега, тишината на ливадите, тишината на нощта, тишината на летния следобед… И всички те са различни, защото са различни полутоновете, които ги свързват. Убедена съм, че дори да бях напълно сляпа и безчувствена към топлина и мраз, лесно щях да разпознавам къде съм, единствено по тишината покрай мен.\nВече цели две седмици училището „върви“ и успях да си организирам нещата. Но госпожа Брадок беше права — родът Прингъл наистина се оказа проблем. При това такъв, че още не виждам как точно да го разреша в моя полза. Както се изрази госпожа Брадок, те всичките са мазни като масло… и също толкова хлъзгави.\nХората от рода Прингъл явно непрестанно си правят шеги един на друг и доста се боричкат помежду си, но застават рамо до рамо срещу всеки чужд човек. Стигнах до заключението, че в Съмърсайд има само два вида хора — от рода Прингъл и извън рода Прингъл.\nКласната ми стая е пълна с Прингълчета и с доста други ученици, които не носят фамилията Прингъл, но носят тяхната кръв. Техен водач очевидно е Джен Прингъл — зеленооко момиче, което изглежда така, както сигурно е изглеждала Беки Шарп на четиринадесет години. Според мен тя предумишлено организира ловка кампания за неподчинение и неуважение, с която явно трудно ще се справя. Има умението да прави неустоимо смешни физиономии, и щом чуя в стаята приглушен смях зад гърба си, чудесно знам какво го е предизвикало, но все не успявам да я хвана. Освен това е умница! Може да пише доста добри съчинения и, за мой ужас, е доста блестяща математичка. Във всичко, което върши, има някакъв блясък. Има и чувство за хумор, което би ни направило сродни души, ако не беше тръгнала към мен с омраза. Но така, както стоят нещата, много се боя, че ще трябва да мине доста време, докато ние с Джен се засмеем заедно за нещо.\nМайра Прингъл, братовчедката на Джен, е красавицата на училището… и най-голямата глупачка. Прави забавни, но ужасно груби и смешни грешки — днес например в часа по история изтърси, че индианците смятали първите бели хора, които видели, за богове или за „нещо нечовешко“.\nВ социално отношение родът Прингъл е, както казва Ребека Дю, нещо като „електрическата светлина“ на Съмърсайд. Досега бях на вечеря у две семейства Прингъл, тъй като е прието всеки нов учител да бъде канен на вечеря, а никой Прингъл няма да пропусне да направи общоприет жест. Снощи бях у Джеймс Прингъл, бащата на гореспоменатата Джен. Има вид на преподавател в колеж, но в действителност е глупак и невежа. Твърде много говореше за „дисциплината“, като потупваше по покривката с пръст, нокътят на който не беше изряден, и от време на време правеше ужасни граматически грешки. Съмърсайдската гимназия открай време имала нужда от твърда ръка, от учител с опит, за предпочитане мъж. Боял се, че съм мъничко прекалено млада — „грешка, която времето твърде скоро ще поправи“, както съжалително отбеляза той. Не отвърнах нищо, защото каквото и да кажех, щеше да прозвучи твърде силно. Останах кротичка и мека, като същинска Прингъл, и отстоявах позициите си, като го гледах с кристално бистър поглед и вътрешно си казвах: „Ах ти, свадлив, предразсъдъчен дъртако!“.\nДжен трябва да е взела острия ум от майка си, която ми се стори симпатична. В присъствието на родителите си Джен бе направо пример за благоприличие. Но макар думите й да бяха вежливи, тонът й бе дързък. Всеки път, когато кажеше „госпожице Шърли“, то прозвучаваше като обида. И всеки път, щом погледнеше към косата ми, изпитвах чувството, че е червена като морков. Никой Прингъл, уверена съм, няма да признае, че тя е меднокестенява. Семейството на Мортън Прингъл ми хареса много повече, макар Мортън Прингъл никога да не чува какво му говориш. Каже ти нещо и после, докато му отговаряш, мисълта му е заета със следващата му реплика.\nГоспожа Стивън Прингъл — вдовицата Прингъл (този Съмърсайд направо гъмжи от вдовици!) вчера ми писа писмо — едно чудничко, вежливо, наситено с отрова писъмце. Мили имала твърде много домашни упражнения. Мили била деликатно дете и не бивало да се пренатоварва. Господин Бел никога не й задавал домашни. Тя била чувствително дете, към което човек трябвало да се отнася с разбиране. Господин Бел така добре я разбирал! Та госпожа Стивън била убедена, че и аз ще мога, стига да опитам!\nНесъмнено госпожа Стивън си мисли, че днес аз съм разкървавила носа на Адам Прингъл в клас, поради което той трябваше да си отиде вкъщи. А снощи се събудих и дълго не можах да заспя, защото си спомних, че в един от въпросите, които писах на дъската, пропуснах едно „й“. Убедена съм, че Джен Прингъл го е забелязала и сега цялото им племе ще шушука за това.\nРебека Дю разправя, че всички от рода Прингъл ще ме поканят на вечеря с изключение на старите дами от „Мейпълхърст“, но след това ще ме загърбят завинаги. И понеже са „електрическата светлина“ на Съмърсайд, значи и всички останали ще ме изоставят. Добре де, ще видим. Битката започна, но още нито е спечелена, нито е изгубена. И все пак се чувствам доста нещастна от всичко това. Човек не може да не обръща внимание на предразсъдъците. А аз съм си същата, както като малка: не мога да понасям, когато хората не ме обичат. Неприятно ми е, че семействата на половината ми ученици ме мразят. При това за грешка, която не съм извършила. Точно от несправедливостта най-много ме боли.\nАко не говорим за рода Прингъл, учениците много ми харесват. Има няколко умни, амбициозни и усърдни деца, които наистина се стремят към знанието. Луис Алан например плаща пансиона си, като прислужва там и изобщо не се срамува от това. А Софи Синклер всеки божи ден язди старата сива кобила на баща си по шест мили насам и шест мили обратно. Хайде сега де! Струва ли си да обръщам внимание на някакви си Прингъл, щом мога да помогна на такова момиче?\nЕдинственият проблем е, че ако не съумея да спечеля рода Прингъл, няма да имам възможността да помогна на никого.\nНо обичам „Уинди Уилоус“. Това не е квартира, това е дом! И те ме обичат. Дори Дъсти Милър ме харесва, макар понякога да не одобрява това, което върша, и ми го демонстрира, като нарочно сяда с гръб към мен и от време на време ми хвърля по някой и друг златист поглед през рамо, за да види как го приемам. Ако Ребека Дю е наоколо, не го галя много-много — тя действително се дразни от това. Денем той е домошарче, благ и съзерцателен, но вечер решително става непонятна твар. Така поне разправя Ребека, понеже не му се разрешава да остава вън по тъмно, а тя ненавижда да стои в задния двор и да го вика, защото ставала за смях пред всички съседи. Вика го с такъв пронизителен, гръмовит глас, че сигурно из целия град се чува как крещи: „Мац… мац… мац!“. А вдовиците направо ще получат истеричен припадък, ако Дъсти Милър не си е вкъщи, когато си лягат.\n— Никой не знае какво съм преживяла заради Оня Котак… Никой! — увери ме Ребека Дю.\nВдовиците се отнасят с мен добре. С всеки изминат ден все повече ги обиквам. Леля Кейт не вярва в четенето на романи, но ме уведоми, че нямало да цензурира четивата ми. Леля Чати обича романите. Има си един „тайник“, където ги крие — взима си ги от градската библиотека — заедно с една колода карти за пасианси и всичко останало, което не би желала леля Кейт да вижда. Намира се под седалката на един стол и никой, освен леля Чати не знае, че това е нещо повече от обикновена седалка. Сподели тайната си с мен, защото, както дълбоко подозирам, има желанието да я подпомагам и насочвам във въпросното укривателство. В „Уинди Уилоус“ всъщност не са нужни никакви тайници — не бях виждала къща с толкова много загадъчни шкафове, макар и да подозирам, че Ребека Дю не би ги оставила загадъчни. Убедена съм, че ако попадне на някой роман или колода карти, много бързо ще им види сметката. И двете неща всяват ужас в правоверната й душа. Твърди, че картите били книгите на дявола, а романите — дори още по-лоши. Единственото, което чете, освен Библията, са светските хроники на монреалския „Гардиан“ — много обича надълго и широко да обсъжда домовете, обзавеждането и изобщо живота на милионерите.\n— Представяте ли си, госпожице Шърли — да се къпеш в позлатена вана! — завистливо подметна тя веднъж.\nНо пък наистина е от стара коза яре. Изнамери отнякъде едно удобно кресло, тапицирано с избелял брокат, което сякаш приляга към всяка гънка на тялото ми, и ми разправя:\n— Това си е вашето кресло. Ще го пазим за вас.\nИ никога няма да остави Дъсти Милър да спи на него, за да нямам косми по училищната си пола и да не дам повод на ония от рода Прингъл да ме одумват.\nТе трите много се заинтригуваха от перлената ми халкичка и нейното значение. Леля Кейт ми показа тюркоазения си годежен пръстен. Вече не може да го носи, защото й е умалял. А горката леля Чати ми сподели със сълзи на очи, че никога не е имала годежен пръстен. Съпругът й смятал това за „ненужен харч“. Тъкмо беше дошла в стаята ми, с маска от кисело мляко на лицето. Прави си я всяка вечер, за да поддържа кожата си, и ме е зарекла да го пазя в тайна, защото не желае леля Кейт да разбере.\n— Ще си каже, че е необичайно за жена на моята възраст. А съм сигурна, че и Ребека Дю смята за нередно една християнка така да се опитва да се разкрасява. Обикновено се промъквах в кухнята, след като Кейт си легнеше, но все ме беше страх Ребека Дю да не вземе да слезе. Тя има котешки слух, даже като спи. Дали няма да може да се промъквам вечер тук да си я правя?… О, благодаря ти, скъпа.\nПодразбрах това-онова за съседите от „Евъргрийнс“. Госпожа Камбъл (с моминско име Прингъл!) е осемдесетгодишна. Не съм я виждала, но според това, което успях да чуя, била доста мрачна старица. Има слугиня, Марта Монкман, прастара и мрачна като самата нея, и всички я наричат „жената на госпожа Камбъл“. Отглежда правнучката си, малката Елизабет Грейсън. Елизабет, която за двуседмичното ни съседство още не съм зърнала, била на осем години и отивала до общинското училище по „задния път“ — кратка просека през дворовете, така че не я засичам нито на отиване, нито на връщане. Покойната й майка, внучката на госпожа Камбъл, също била отгледана от нея, след като и нейните родители починали. Тя се омъжила за някой си Пиърс Грейсън, някакъв си „янки“, както би се изразила госпожа Рейчъл Линд. Починала при раждането на Елизабет и тъй като Пиърс Грейсън трябвало точно тогава да замине за Париж, за да поеме клона на фирмата си там, бебето било изпратено в дома на старата госпожа Камбъл. Според приказките, той не можел да го гледа, защото струвало живота на майка си — така и не го зърнал. Това, разбира се, навярно са си чисти слухове, понеже нито госпожа Камбъл, нито Жената никога и дума не отронвали за този човек.\nРебека Дю твърди, че били прекалено сурови към малката Елизабет и че на нея никак не й е леко с тях.\n— Тя не е като другите деца — твърде зряла е за осемте си години. Какви само ги говори понякога! „Ребека — вика ми един ден, — представяш ли си, точно когато си готова да си легнеш, да почувстваш глезена си прерязан?“ Нищо чудно, че я е страх, като си ляга на тъмно. А те нарочно я карат да го прави. Госпожа Камбъл твърди, че в нейната къща нямало разбойници. Отглеждат я, както две котки биха гледали мишка, и властват над всяка секунда от живота й. И най-малкия шум да вдигне, направо припадат. Все „Ш-шт! Ш-шт!“. Честно ти казвам, това дете е нашът-шът-кано до смърт. Но какво да направи човек?\nКакво ли, наистина! Ще ми се да я видя. Изглежда е много емоционална. Леля Кейт казва, че от физическа гледна точка е гледана добре. Всъщност каза: „Хранят я и я обличат добре“ — но едно дете не живее само от храната. Никога няма да забравя собствения си живот, преди да дойда в „Грийн Гейбълс“.\nИдния петък вечер си заминавам и ще прекарам два прекрасни дни в Авонлий. Притеснява ме единствено мисълта, че всеки ще ме пита как се чувствам като учителка в Съмърсайд.\nНо само като си помисля за „Грийн Гейбълс“, Гилбърт — за Езерото с блестящите води, забулено в синя мъглица, за кленовете зад потока, които вече стават яркочервени, за златистокафявите папрати в Гората на духовете и за сенките по залез в Горичката на влюбените — това любимо място! Дълбоко в сърцето си откривам, че в този миг ми се иска да съм там с… с… познай с кого?\nЗнаеш ли, Гилбърт, има моменти, когато силно подозирам, че те обичам!\n Windy Willows — Вятърни върби. — Бел.пр. ↑\n Алфред Тенисън, лорд (1809 — 1892) — английски поет от викторианската епоха. — Бел.пр. ↑\n Джордж Макдоналд (1824 — 1905) — шотландски писател за деца, автор на романа „Принцесата и таласъмите“, публикуван в поредицата „Вечните детски романи“. — Бел.ред. ↑\n Игра на думи: a miss (същ.) — госпожица; to miss (гл.) — липсвам. — Бел.пр. ↑\n Dusty — пепеляв. — Бел.пр. ↑\n Evergreens — „Вечно младите“. — Бел.пр. ↑\n Maplehurst — кленова горичка. — Бел.пр. ↑