Ah, Maria - Сексуални персони – изкуство и декаданс от Нефертити до Емили Дикинсън\nСексуални персони – изкуство и декаданс от Нефертити до Емили Дикинсън\nСекс и насилие или природа и изкуство\nВ началото бе природата. В основата на която и срещу която се формираха представите ни за Бог. Природата остана висшия нравствен проблем. Няма да успеем да разберем що е секс или пол, докато не уточним отношението си към природата. Сексът е подчинен на природата. Сексът е природното в човека.\nОбществото е изкуствена защитна система срещу природната сила. Без общество ние бихме били подмятани от неистовите вълни на природата. Обществото е система от унаследени програми за намаляване на нашата унизителна пасивност пред природата. Ние можем да променим тези програми бавно или изведнъж, но каквато и да е било промяна в обществото не може да промени природата. Човекът не е сред любимците на природата. Ние сме един от множеството видове, върху които природата проявява силата си. Природата си има свой „дневен ред“, което ние едва ли подозираме.\nЧовешкият живот започва в безредие и страх. Религията възниква сред обичаите на населението, за да намали наказателните „кодекси“. Малко са местата, където населението понася жеги или се сковава от студ.\nЦивилизованият човек не признава пред себе си реалната си зависимост от природата. Вниманието и вярата му са насочени към великолепието на културата и утешенията на религията, но само един жест от природата и всичко е в развалини. Пожари, наводнения, мълнии, бури, урагани, вулкани, земетресения – навсякъде, по всяко време. Бедствията застигат и добрите, и лошите. Цивилизованият живот изисква момент на илюзии. Идеята за върховната благосклонност на природата и Бога е най-мощния спасителен механизъм на човека. Без нея културата би олицетворявала страх и отчаяние.\nСексуалността и еротизмът са сложно вплетени елементи в природата и културата. Феминистите твърде улесняват проблема за половото разделение, като го свеждат до проблем на обществено споразумение: пренаредба в обществената стълбица, елиминиране на половите неравноправия, уточняване ролите на половете и щастието и хармонията ще се възцарят. Тук феминизмът, като всички либерални движения от миналите две столетия е наследник на Русо. „Общественият договор“ (1762) започва така: „Човекът е роден свободен, а навсякъде е окован във вериги“. Поставяйки добродетелната природа на романтизма срещу корумпираното общество, Русо направлява прогресивната вълна в културата на XIX в., за която реформите в обществото са начина за постигане на земния рай. Тези балони на надеждата бяха спукани от злото на двете световни войни. Но русоистите се преродиха в поствоенното движение от 60-те, от което води началото си съвременният феминизъм. Русо отхвърля християнската песимистична нагласа за първороден грях, за човека, омърсен по рождение, предразположен към зло. Идеите на Русо за вродената човешка доброта доведоха до обществен строй, превърнал се в етика на Американските социални служби, наказателните кодекси и поведенческите терапии. Според нея агресията, насилието, престъплението произтичат от обществените лишения – бедност, лоша семейна среда. По такъв начин се обвинява насилието на порнографията и чрез самодоволен кръговрат от доводи, обяснява изблиците на садизъм като бич срещу самия него. Но насилието и садизмът са се проявявали често в историята, във всички култури в даден момент от развитието им.\nТази книга заема гледната точка на Сад – най-нечетения значителен автор в западната литература. Работата на Сад е всестранна сатирична критика на Русо, написана в десетилетието след първия и неуспешен русоиски експеримент – Френската революция, който съвсем не завърши с политически рай, а с адското Царство на терора. Сад е по-скоро последовател на Хобс, отколкото на Лок. Агресията идва от природата, това Ницше го нарича воля за власт. Според Сад, връщането „назад към природата“ (повелята на романтиците, която все още прониква културата ни от сексуалните съвети до рекламите за овесени ядки) ще означава свобода за насилието и страстта. Аз подкрепям това. Обществото не е престъпник, а сила, която възпрепятства престъплението. Когато обществения контрол е намален, вродената човешка грубост избухва. Насилник се създава не от лошото обществено влияние, а от липсата на адекватни обществени условия. Феминистите, в желанието си да обяснят разпределението на силите по пол, застават срещу природата. Полът е сила. Самоличността е сила. В живота на запад няма безсмислени взаимоотношения. Всеки убива, за да живее. Природният универсален закон, че „от развалините се ражда“ важи и за съзнанието, и за материята. Последователят на Ницше Фройд добавя: „личността е конфликтна“. Всяко поколение оре с ралото си върху костите на мъртвите.\nСъвременните либерали страдат от неразрешими противоречия. Те издигат индивидуализма и свободата и в радикалността си стигат до обвинения на социалния ред в деспотизъм. От друга страна, очакват от правителството да разпредели благата поравно за всички, подвиг, достижим единствено чрез засилване на властта и бюрокрацията. С други думи, либерализмът назовава правителството тираничен баща и същевременно изисква то да се държи като майка Тереза. Феминизмът наследява тези противоречия. Той вижда всяка йерархия като подтисническа, като обществена измислица; всичко отрицателно за жената е мъжка лъжа, създадена, за да постави жената на мястото и. Феминизмът прескочи изконната си мисия за политическо равноправие на жените и стигна до там да отрича случайността, непредвидимостта, като я нарече ограничаване на човека от природата или съдбата.\nСексуална свобода, сексуално освобождение. Съвременна заблуда. Ние сме йерархически животни. Събаряйки една йерархическа стълбица, построяваме нова, дори по-неприятна от предишната. Йерархията в природата си има своя алтернатива в обществото. В природата първичната сила е закон и следователно оцеляват най-здравите. В обществото слабите са под закрила. Обществото е лихата ни защита срещу природата. Когато престижът на държавата и религията е нисък, хората са свободни, но те не понасят тази свобода и търсят други зависимости, като наркотиците и депресиите. Според мен, където сексуалната свобода е търсена или постигната, садо-мазохизмът няма да закъснее. Романтизмът неизменно се превръща в декадентство. Природата е строг надзирател. Тя е чука и наковалнята за индивида. Истинската свобода е да умреш от земя, въздух, вода и огън.\nСексът е далеч по-тъмна сила от това, което прокламират феминистите. Поведенческите секстерапии проповядват, че е възможен безгреховен, невинен секс. Но сексът винаги е бил обгърнат в табута, независимо от културата. Сексът е допирната точка на човека с природата, в която моралът и добрите намерения се превръщат в първични импулси. Аз наричам това пресечна точка. Тази пресечна точка е тайнственият кръстопът на Хеката, където всичко се връща обратно през нощта. Еротизмът е царство, населявано от духове, това е мястото извън границите на приличието, което е едновременно проклето и мечтано.\nТази книга показва до каква степен културата е насочена срещу най-съкровените ни желания. Интеграцията на човешкото тяло и съзнание е сериозен проблем, който не се решава чрез освежителен секс или увеличаване гражданските права на жените. Въплъщението, ограничаването на съзнанието от материята е насилие срещу въображението. По същия начин свиреп е полът, който не ние сме си избрали, а ни е наложен от природата. Нашата физика е източникът на мъки, тялото ни е дървото на природата, върху което Блейк иска да ни разпъне.\nСексът е демоничен. Този термин, присъстващ в учението на романтиците от последните 25 години, идва от гръцкото daimon (δαίμων), което означава дух с по-ниска божественост от олимпийските богове. Изгнаникът Едип става сянка в Колон. Думата придобива значение на пазител на човека-сянка. Християнството измества значението на думата от дух/божество в демон/сатана. Гръцките духове не са били зли, най-малкото са едновременно зли и добри, като самата природа, която те населявали. Подсъзнанието при Фройд е демоничното царство. През деня ние сме обществени създания, нощем слизаме в света на сънищата, където властва природата, беззаконието, сексът, жестокостта, метаморфозата. Денят е изместен от демоничната нощ. Миг след миг нощта и еротизмът обхващат въображението, погубват добродетелните ни желания и подредби, обгръщат предмети и хора в тайнствена аура и ние правим открития през очите на художника.\nПризрачната същност на секса се съдържа в брилянтната теория на Фройд за „семейния роман“. Във всеки от нас се таят кръвосмесителни белези на сексуални лица, които ние носим от люлката до гроба и които определят кого и как да обичаме и мразим. Всяка среща с приятел или враг, всеки сблъсък или почит пред авторитет носи перверзните черти на семейния роман. Любовта е претъпкан театър, както Харолд Блум отбелязва: „Ние не можем да обгърнем един човек (сексуално или не) без да обгърнем нейния или неговия семеен роман“.1\nНие все още не знаем почти нищо за мистерията около cathexis, либидото. Свободната воля в секса и емоцията действа доста слабо. Както знаят поетите, влюбването е неразумно.\nСексът като изкуство е наситен със символи. Според семейния роман при възрастните сексът винаги е израз, ритуално повторение на избледнели в съзнанието ни реални неща. Съвършен човешки еротизъм е невъзможен. Някъде дълбоко във всички семейни романи съществуват насилието и враждата, самоунищожителните желания на подсъзнателното. Децата са отрочета на разюздания егоизъм и воля, защото те идват директно от природата, като враждебен намек за неморалност. Ние таим непрестанно сатанинската си воля. Повечето хора я прикриват със заучени поведенчески модели и я срещат само в сънищата си, които бързо забравят на сутринта. Волята за власт е вродена, но сексуалният „текст“ на семейния роман се заучава. Човешките същества са единствените създания, при които съзнателното и животинските инстинкти са така тясно свързани. В живота на запад не съществува чисто физически или свободен от напрежение сексуален сблъсък. Всяко привличане, всяко докосване, всеки оргазъм е постигнат с участието на психиката.\nТърсенето на свободата чрез секса е обречено на провал. В секса, в принудата и в древния закон за необходимостта.\nСексуалните лица от семейния роман са заличени от при-ливната сила на забравата, движението назад към първичното унищожение, което Ференци сравнява с океан. Оргазмът е господство, капитулация или успех. Природата не зачита човешката самоличност. Затова толкова много мъже се обръщат или изчезват, след като са правили секс, защото са усетили унищожаването на дяволското. Западната любов е заместител на космическата реалност. Тя е защитен механизъм пред необузданите и необуздаемите сили. Подобно на ранните религии, тя е начин за контрол на първичния ни страх.\nСексът не може да бъде разбран, защото природата е неразбираема. Науката е метод за логическо обяснение на природните процеси. Като формулира материалността на природните сили и открива начина за предсказването им, човекът намалява тревогата си, свързана с космоса. Но природата нарушава собствените си правила, когато си пожелае. Науката не може да предотврати дори мълния. Западната наука следва Аполоническото съзнание: надежда, че чрез наименованията и класификациите, прастарата нощ може да бъде разгромена.\nНа запад наличието на име и лице носят значение за формата. Там отстояват дискретната същност на нещата. Да назовеш, значи да познаваш, да познаваш, значи да владееш. Ще ви демонстрирам как величието на запада произлиза вследствие на тази заблуда. Народите от Далечния изток никога не са заставали срещу природата така. Закон е послушанието, а не конфронтацията. В основата на будизма лежи връзката и хармонията с реалността. Физиците на ХХ в. се връщат към постулатите на Хераклит, че цялата материя е в движение. С други думи, нещата не съществуват, а само енергията. Но това твърдение не се приема с въображение, защото отхвърля западните интелектуални и нравствени достижения.\nЗападният човек знае онова, което вижда. Рецептивните връзки са в основата на нашата култура и благодарение на тях е титаничният ни принос към изкуството. Сред природата ние виждаме, индентифицираме, назоваваме, разпознаваме. Това апотропно разпознаване е щитът ни срещу страха. Разпознаването е ритуално познание, принудително повторение. Казваме, че природата е красива. Но това естетическо изявление, несподеляно от всеки е друга защитна форма, за съжаление неадекватна към природната многообразна цялост. Красотата на природата се ограничава в тънката обвивка на глобуса, в която се гушим. Разкъсайте тази пелена и дяволската грозота на природата ще изригне.\nДа приемаме само красивото е Аполоническа стратегия. Листата и цветята, птиците и хълмовете са като легенда, с която онагледяваме познатото. Онова което забравяме като се наслаждаваме на природата е адското (chthonian), което означава земното – „обитаващо ада“ – на земните недра, не на повърхността. Джейн Харисън използва термина за предшестващите старогръцката митология религии, и аз подменям с него дионисиевите чествания, символ на вулгарни удоволствия. Дионисиевото не е пикник. Това е адът, сляпото упование на подземната сила, мрака и тинята, на които Аполон не се поддава. Това е обезобразяващата бруталност на биологията и геологията, кръвопролития и загуби заради Дарвин, мизерията и покварата, които трябва да заличим от съзнанието си, за да запазим Аполоническата си почтеност като личности. Западната наука и естетика са опит да придадат на този ужас поносима форма.\nДемонизмът на адската природа се цензурира от запада. Съвременните хуманисти превърнаха „трагичната страна на живота“ в основа на сериозни разсъждения. Те заклеймиха смъртността и летежа на времето като основни литературни теми. Отново съзирам бягство и дори сантименталност в това. Трагичната страна от живота само отчасти отговаря на действителността. Това е рефлексия на борбата на запада срещу неразбирането на природата, обусловена от грешките на либерализма, който в романтическата си философска същност е по-скоро наследник на русоиста „ърдсуърт, отколкото на демоничния Колридж.\nТрагедията е най-разпространения литературен род на запад. До края на XIX в. той е непознат в Япония. Волята на запада, заставайки срещу природата, е да драматизира неизбежния си провал като общочовешки, какъвто той не е. Парадокс в историята на литературата е зараждането на трагедията от празненствата, посветени на Дионисий. Смъртта на главния герой напомня на жертвоприношение на животни и дори на ритуали за принасяне на хора в жертва. Неслучайно трагедията, както ние я познаваме датира от Аполоническия V век на атинското величие, чиято велика творба „Орестия“ на Есхил е празник, посветен на разгрома срещу адските сили. Драмата по време на Дионисиевите празници, като преминава от ритуал към „мимикрия“, т.е. от действие към шоу е насочена срещу Дионисий. Аристотелевото „жал и страх“ е прекършено обещание, молитва за визии без ужас.\nСамо няколко гръцки трагедии съответстват на варварския коментар на съвременните хуманисти. Дори в V век, както ще видим, сатиричен отговор на Аполоническия театър идва в по-късните пиеси на Еврипид. Проблемите за точната оценка на гръцката трагедия идват не само от загубата на 3/4 от оригиналната творба, но и от липсата на една цяла оцеляла сатирична пиеса, което всъщност е финалът на класическата трилогия – цинична карикатура. Винаги в гръцката трагедия комедията има последна дума. Съвременната критика издигна викторианската и протестантската сериозност над атеистичната култура, която все още ограничава ученията на хуманистите. Парадокс е, че одобрението на свирепата адска действителност води не до тъга, а до хумор. Оттук странният смях на Сад; остроумията му приемат и най-невероятните жестокости. Защото животът не е трагедия, а комедия. Комедиите, родени от сблъсъка между Аполон и Дионисий. Природата винаги събаря подпорите на най-помпозните ни идеи.\nТрагичните главни героини са рядкост. Трагедията е мъжки образец на възходи и падения, скрита диаграма на драматични и сексуални върхове. Климакс е друга инвенция на запада. Традиционните източни истории са пъстри хоризонтални инцидентни повествования, с малко напрежение или предусещане за финала. Пример за острите вертикални върхове на западните повествования, които напомнят оркестрова музика е „Едип цар“ на Софокъл, чиито моменти на максимално напрежение Аристотел нарича „перипетия“, преобръщане. Западният драматичен връх е плод на съревнованието между мъжки воли. Чрез действие към самоличност. Действието е пътя за бягство от природата, но всяко действие се връща към първоизточника, природата. От люлката до гроба. Едип, опитвайки се да избяга от майка си, се хвърля в обятията и. Западното повествование е мистериозна история, процес на открития. Но това, което откриваме е непоносимо, затова всички открития водят до депресия.\nНай-известните жени в трагедията – Медея и Федра на Еврипид, Шекспировите Клеопатра и лейди Макбет, Федра на Расин – преобразяват жанра чрез подривните си връзки с мъжкото действие. Трагичната жена е с по-нисък морал от мъжа. Нейната сила за власт е необоснована. Действията и са под адската закрила. Проводник на ирационалното, те улесняват нашествието на примитивната сила в жанра, в който това е забранено с раждането му. Трагедията е западната машина за изследване и пречистване на мъжката воля. Трудността при добавянето на женски главен образ идва не от мъжките предразсъдъци, а от вроденото сексуално поведение. Жената вкарва неприкрита жестокост в трагедията, защото самата тя е проблемът, който жанрът се опитва да разреши. Трагедията участва в мъжко състезание, състезание, създадено да отскубне победата от челюстите на разгрома. Не случайният избор, случайното действие или дори самата смърт са в основата на общочовешката дилема. Най-сериозното предизвикателство за надеждите и мечтите ни е отвратителният ни биологичен часовник, който си върви в нас, и без нас, ежеминутно, ежедневно. Съзнанието е жалък остатък на плътската си обвивка, чийто нужди и оплаквания разсъдъкът ни вече не може да търпи или усилва. Това е адската драма, която няма кулминации, а само безкраен кръговрат, цикъл след цикъл. Микрокосмосът е огледало на макрокосмоса. Свободната воля е мъртвородена в червените кръвни телца; няма никаква свободна воля в природата. Нашият избор пристига до нас преопакован за специална доставка, моделиран от нечии други ръце.\nНегостоприемството на трагедията към жените произтича от негостоприемството на природата към мъжете. В предисторията отъждествяването на жената с природата е било доста разпространено. По време на първобитнообщинния строй, когато хората тясно са зависели от природата, жената е била на почит като иманентен източник на размножаване. С развитието на културата, търговията и занаятите човекът започва сам да произвежда повече, което го „освобождава“ от зависимостта му от природата – капризите на времето или неудобствата на релефа. Със всяка отстъпка на природата ролята на жената намалява значимостта си. Будистките култури запазват значението на жената, дълго след като западът го отхвърля. Мъжко и женско, китайските янг и инг, са уравновесени взаимнопроникващи сили в човека и в природата, на която обществото е в подчинение. Този модел на пасивно съгласие е с корени в Индия, земя на внезапности, където ураганът може да заличи 50 000 души за една нощ. Индийската богиня на природата Кали е създател и разрушител, засажда пръчки с едната ръка, а с другата реже гърла. Тя е дамата, обградена с черепи. Нравствената двойнственост на Великите богини-майки „за удобство“ е забравена от американските феминисти. Не можем да докоснем острия бръснач на природата, без да пролеем кръв.\nОт самото начало западната култура избягва женствеността. Последното мощно западно общество с почит към женската сила беше минойския Крит. И от значение е, че то се разпадна и не възкръсна повече. Непосредствената причина за разпадането -земетресение, глад или нашествие – не е от значение. Изводът е, че култът към женското не е гаранция за културна мощ или жизненост. Това което оцеля, това, което преодоля обстоятелствата и се насочи към Европа, е микенската военна култура, достигнала до нас с Омир. Мъжката воля за власт: микенци от юг и дорийци от север ще се обединят в аполоническа Атина, от която тръгва гръко-римската нишка на западната култура. И аполоническите и юдео-християнските отношения са трансцендентални, т.е. търсят да преодолеят или надминат природата. Класицизмът на гръцката литература е аполоническо постижение, юдейството, баща на християнството е най-мощният протест срещу природата. Според Стария завет Бог Отец създава природата и разделя нещата на мъжки и женски, след като заявява мъжеството си. Юдео-християнството, както гръцката почит пред олимпийските богове, е култ към небето. Това е напреднал стадий на историята на религията, която религия навсякъде е започнала с култ към земята, благоговение към плодородната природа.\nЕволюцията на култа от земята към небето премести жената в неизвестно царство. Мистериозните и живототворящи сили и приликата на заоблените и гърди, коремче и бедра със земните контури я направиха модел на ранния символизъм. Жената стана модел за фигури на Великата майка, които се правеха с раждането на всяка религия повсеместно. Но култът към майката не означаваше обществена свобода за жената. Напротив, култовите промени са абсолютно ограничени от собственото си символично значение. Всеки тотем живее в табута.\nЖената бе идол заради магическия си корем. Тя сякаш се надуваше и раждаше по свои собствени закони. Открай време жената е някакво тайнствено създание. Мъжът я уважаваше, но и се страхуваше от нея. Изплют от черния и търбух, тя би го погълнала отново. Като се съюзиха, мъжете създадоха културата на отбрана срещу женската природа. Култът към небето е най-изтънчената стъпка от този процес, защото промяната на творческото място от земята към небето е промяна от магическия корем към магическата глава. И от тази защитена магическа глава произлиза ослепителното великолепие на мъжката цивилизация, която въздигна жената със себе си. Езикът и логиката, които днешната жена използва, за да напада патриархалната култура, бяха създадени от мъжа.\nИ така, половете се обвързани с дългове в една комедия в хода на историята. Мъжът, отблъснат от дълга към материалната майка, създава алтернативна реалност – хетеровселена, за да се залъгва, че е свободен. Жената, първоначално доволна от протекцията на мъжа, но след това подпалена от желание за своя илюзорна свобода, нахлува в мъжките системи-светове, подтиска дълга си към него и му открадва световете. Чрез магическата глава тя би отрекла, че някога е имало проблем между пола и природата. Тя е наследила стреса от влиянието.\nНай-тревожният момент от тази историческа дискусия е самоопределението на жената с природата. Било ли е някога така? Вярно ли е сега? Повечето феминисти биха отрекли, но аз мисля, че това самоопределение не е мит, а реалност. Всички философски течения, науки, изкуства, спортове, политика са създадени от мъжете. Но от Прометеевия конфликтен закон жената има право да граби това, което иска и да се състезава с мъжа в неговите неща. И въпреки това има граница за онова, което може да променя в себе си и в отношението на мъжа към нея. Всяко човешко същество трябва да се бори с природата. Но по-голямата тежест пада върху единия пол. С повече късмет това няма да понижи женските постижения, които са всъщност дейността в създадения от мъжа обществен строй. Но може би ще намали еротизма, който е един въображаем живот в сексуално пространство, което може да покрие общественото пространство, но не е равнозначно на него.\nПриродните цикли са женските цикли. Биологичната женственост е в непрекъснато повтарящи се цикли, краят на единия е начало на другия. В централната позиция на жената е стабилността на самоличността и. Тя няма нужда да става, а само да бъде. Тази и централност е голяма пречка за мъжа, чието любопитство към същността и тя блокира. Той трябва да се превърне в независимо същество, тогава ще се освободи от нея. Ако той не успее, просто ще падне обратно при нея. Повторното обединение с майката е вой на сирена, нахлуващ в нашето въображение. Някога е било състезание, но сега е борба. Мъглявите спомени от живота преди тежкото разделяне на раждането са може би източникът на аркадийските фантазии, на изгубения златен век. Западната идея за пробивното движение на теорията в бъдещето, прогресивността на предсказания процес на второто пришествие е формулирана от мъжа. Сигурна съм, на никоя жена не би и дошла подобна идея за намесване в собствения и природен цикъл, който ужасява мъжете. Еволюцията или апокалипсисът са в списъка на мъжките желания за щастлив изход, фалически връх. Жената не мечтае за абстрактно или историческо бягство от природния цикъл, защото тя е този цикъл. Сексуалната и зрялост представлява женитба за луната – последователен растеж и намаляване с лунните фази. Луна, месец, менструация: една и съща дума, един и същи свят. Древните знаели, че жената е обвързана с природния календар, ангажимент, който тя не може да отхвърли. Гръцкият модел на раздвоение на свободната воля е мъжка трагедия, тъй като жената никога не се е заблуждавала (поне доскоро), че съществува свободна воля. Тя знае, че свободната воля е илюзия, след като жената не е свободна. Тя няма избор, само примирение. Дали желае майчинството или не, природата назрява у нея с бруталния безспирен ритъм на жизнедаряващия закон. Менструалният цикъл е часовник с аларма, който не може да бъде спрян, докато природата не го пожелае.\nЖенските репродуктивни органи са много по-сложни от мъжките и все още не са добре изучени. Всичко може да тръгне зле или да причини объркване, тръгвайки добре. Западната жена е силно зависима от тялото си: биологичният нормалитет здраве – болести е нарушен. Спори се дали дисменореята не е болест на цивилизацията, след като жените от племенните култури са имали малко менструални оплаквания. Но в племенния живот жената е имала разширена и събирателна самоличност – племенните религии почитали и се подчинявали на природата. Точно в напредналото западно общество, което се опитва да подобри или превъзмогне природата и което държи на индивидуализма и личната реализация, ужасяващите факти за положението на жената шокират с болезнената си яснота. Колкото повече жената се стреми към лична изява и автономност, толкова повече се развива фантазията и, все по-жестока става борбата и с природата, всъщност с упоритите закони на собственото и тяло. И все повече ще я наказва природата:! не смей да бъдеш свободна, защото твоето тяло не ти принадлежи!\nЖенското тяло е адска машина и е безразлично към духа, който го населява. Биологически то има една мисия – бременността, която можем цял живот да забавяме. Природата се грижи винаги за вида и никога за индивида: унизителните размери на този биологически факт са най-вече изстрадани от жените, които заради това имат много повече мъдрост и реална представа за нещата от мъжете. Женското тяло е море, контролирано от месечните вълнения на луната. Лениви и неизползвани, нейните мастни тъкани са изпълнени с вода и изведнъж се прочистват при хормоналния прилив. Оттокът е нашето връщане към растителността, подобно бозайниците. Бременността е израз на установения характер на женската сексуалност. Тялото и същността на бременната жена се управляват от адската сила, която е извън контрола на жената. При желаната бременност това е щастлива саможертва. Но при нежеланата, свързана с изнасилване или невнимание, е ужас. Такива злочести жени гледат направо в сърцето на природната тъма. Защото плодът е доброкачествен тумор, вампир, който краде, за да живее. Така нареченото чудо на раждането е природният начин да се погрижи за нея.\nВсеки месец женската воля е разгромявана. Някога менструацията се е наричала Проклятието, съотнесено към прогонването от Градината, когато жената е обречена на непоносими болки, заради Евиния грях. Повечето ранни култури са приковавали жената по време на менструацията с ритуални ограничения. Ортодоксалните юдейски жени все още се пречистват от менструалната нечистота в mikveh, обредната баня. Жените носят символично теглото на мъжкото несъвършенство, природната му основа. Менструалната кръв е петното, знакът на първородния грях, мръсотията, което абсурдната религия трябва да отмие от мъжа. Дали този извод е просто страх, просто женообраза. Или е възможно да има нещо тайнствено около менструалната кръв и оправдаването на всички табута около нея? Аз бих поспорила, че не менструалната кръв е тази, която тревожи въображението – безспирно, като червения поток – а по-скоро белтъкът в кръвта, маточните парчета лигавица, плацентната медуза на женското море. Това е адската основа, от която се развиваме. Ние имаме развиващо се отвращение към тинята, основата на нашия биологически произход. Женската участ е ежемесечен сблъсък с пропастта на времето и съществото, пропастта, която е самата жена.\nБиблията е в пламъци, заради превръщането на жената в провал на мъжката вселенска драма. Господ не полага мъжки предател, змията е неговият враг, но все пак в „Битие“ омразата към жената не стига толкова далеч. Библията се отбранява от истинския божи опонент, адската природа. Змията не е извън Ева, а вътре в нея. Ева е градината и змията. Антони Стор казва за вещиците: „На най-примитивно ниво всички майки са фалически“.2 Дяволът е жена. Съвременните еманципирани движения отхвърлят моделите, които спъват женския обществен напредък и отричат демонизма на размножаването. Природата е змийска, легло от преплетени лозници, пълзящи и лазещи, пробивни дебели пръсти на нов органичен живот, който Уърдсуърт ни учеше да наричаме красив. Биолозите твърдят, че най-старата част от висшата ни нервна система е като на влечугите: човешки мозък – убиец, оцелял от древните ери. Аз твърдя, че предменструалната жена, склонна към сприхавост и гняв, чува сигнали от остатъците на влечуго в мозъка. В нея мъжката потенциална перверзност е демонстрирана. Целият ад се освобождава, адът на земната природа, който съвременните хуманисти отричат и подтискат. Във всяка предменструална жена, която се бори с темперамента си, култът към небето отново повежда война с култа към земята.\nПравилна е митологичната идентификация на жената с природата. Мъжкият принос към размножаването е моментен и преходен. Зачеването е момент от времето, някакъв наш фалически връх на действие, от който мъжкарят се срива обратно безполезен. Бременната жена е демонична, дяволски цялостна. За онтологичното и съществуване тя не се нуждае от никого и от нищо. Аз вярвам, че бременната жена, носеща 9 месеца своето създание е модел на абсолютен солипсизъм и че всички нарцистични обвинения срещу жената са просто още един мит. Източникът е мъжката обвързаност и патриархалност определен от ужасяващия го страх от женската власт, от нейната непроницаемост и архетипна преданост към адската природа. Женското тяло е лабиринт за мъжа. Градина с високи стени, средновековна hortus conclusus, в която природата работи с демоничните си средства. Жената е изначалният производител, истинският първи двигател. Тя превръща изхвърленото в обширна сетивна мрежа и същество, реещо се на змиевидна пъпна връв, с която жената връзва всеки мъж.\nСпоровете на феминистите, че женският прототип е политически мотивиран от фалша на мъжете са твърде опростени. Отвращението към жените е на рационална основа: отвращението е отговор на грубостта на размножителната природа. Разумът и логиката са владение на Аполон, главният бог в култовете на небето. Аполон е хладен и рязък, самоотцепил се от природата чрез суперхуманната си чистота. Аз ще покажа, че западната личност и постижения, за добро или лошо, са подчинени на Аполон. Главният опонент на Аполон е Дионисий, господар на адските закони на възпроизвеждащата женственост. Както ще видим Дионисиевата природа е течна, митично блато, с прототип кроткото езеро в утробата.\nТрябва да попитаме дали тъждеството на мъжкото и женското в източния символизъм е ефикасно за културата, както е йерархията на половете на запад. Коя система е по-благодат-на за жената? Западната наука и индустрия освободиха жените от робски труд и опасност. Машини вършат къщната работа. Хапчета против забременяване. Раждането вече не е фатално. И аполоническата линия на западния рационализъм постигна съвременната агресивна жена, която може да мисли като мъж и да пише противни книги. Напрежението и антагонизмът на западните метафизици разви външните човешки сили. Голяма част от западната култура изкривява реалността. Но реалността трябва да се изкривява; това са творчески деформации. Будисткиото познание за природата не е точно нито спрямо нея, нито спрямо човешкия потенциал. Аполоническото ни отведе до звездите.\nДемоничните първообрази на жените, изпълващи митологията доказват неконтролируемата им близост до природата. Почти ненакърнени, традициите им преминават от праисторическите идоли през литературата и изкуството до модерното кино. Основният образ е този на фаталната жена, жената, фатална за мъжа. Колкото повече природата е отблъсквана от запада, толкова по-често фаталната жена се появява – отново взрив на подтисканото. Тя е огледало на западната нечиста съвест към природата. Тя е нравствената двойнственост на природата, отмъстителната луна, която проблясва в сантименталната мъгла на надеждата.\nФеминизмът отхвърля образа на жената-вамп като комикс и щампа. Ако някога тя е съществувала, тя просто е била жертва на обществото, прибягнала до разрушителната женска злост, защото няма достъп до политическа власт. Фаталната жена е кариеристка, енергиите и невротично се превръщат в будоар. С такива средства и демистификация феминизмът се самообяснява. Сексуалността е мъгляво царство на противоречия и двусмислия. То невинаги може да бъде разбрано от обществените формации, които го обсъждат, като феминизма, наследник на утилитаризма от XIX в. Мистерията завинаги ще остане объркан спътник на любовта и изкуството. Еротизмът е мистика; mai е аурата от емоции и въображение около секса. Той не може да бъде уточнен от модели на обществено или нравствено поведение или от десни или леви политически системи. Природният фашизъм е по-велик от обществения. Ние трябва да се научим да приемаме демоничната нестабилност на сексуалните отношения.\nФаталната жена е една от най-обожаваните сексуални личности. Тя не е илюзия, а екстраполация на биологичните реалности в жената, която остава константна. Северноамериканският индиански мит за зъбатата вагина (vagina dentata) е ужасяващо директно описание на женската сила и мъжкия страх. Метафорично дори вагината има скрити зъби, така че мъжкарят да излиза по-слаб, отколкото е влязъл. Основният механизъм при зачеването изисква действие от мъжа, но нищо повече от пасивен прием от жената. Сексът, като по-скоро природна, отколкото социална сделка, е изтощение за мъжа и енергийна цялост за жената. При сношаването с жената всеки мъж изживява опасността от физическа или духовна кастрация. Любовта е средството, чрез което мъжът приспива сексуалния си страх. Потенциалният вампир в жената не е социално отклонение, а развитие на майчините инстинкти, за които природата я е оборудвала изцяло и точно. За мъжа всяко сношение е акт на връщане към майката и капитулация пред нея. За мъжа сексът е борба за самоличност. В секса мъжът е приклещен и отново освободен от зъбатата сила, която го е родила от женския природен дракон.\nФаталната жена е плод на мистичната връзка между жената и детето. Според съвременните изследвания сексът и размножаването са медицински, научно и интелектуално „управляеми“. Ако продължим да човъркаме социалния механизъм достатъчно дълго, всяка трудност ще изчезне. Между другото броят на разводите расте. Бракът по сметка, въпреки несправедливостта, увеличава хаоса на либидото. Когато престижът на брака е нисък, целия отвратителен демонизъм на сексуалния инстинкт излиза наяве. Индивидуализмът, неограниченото от обществото его, води до унищожителна сервилност пред ограниченията на природата. Всяка пътека от Русо води към Сад. Мистиката на раждането ни от човешка майка е един от дяволските облаци, които не можем да разпръснем със скомни декларации за независимост. Аполон може да се отвърне от природата, но не може да я унищожи. Като емоционални и сексуални същества ние извървяваме пълен кръг. Старостта е второ детство, в което се връщат предишни спомени. Охладени, безсъзнателните пациенти на всякаква възраст автоматично се връщат към зародиша си и се нуждаят от акушери. Ние сме обвързани към собственото си раждане с непоклатимия апарат на сетивната ни памет.\nРусоистите, както и феминистите, вярват във върховната добродетел на човешките емоции. Логически жената-вамп няма място в такава система. В моето виждане за неморалността и инстинктивния живот аз следвам Фройд, Ницше и Сад. На дадено ниво любовта е битка, бой с призраци. Ние сме само за нещо, бидейки срещу нещо. Хората, които вярват, че са имали приятно, случайно, незадължаващо сексуално общуване било с приятели, съпрузи или непознати, блокират съзнанието си за дейността на психодинамиката, както блокират и враждебния си сблъсък с живота-мечта.\nСемейният роман действа през цялото време. Фаталната жена е изтънчената част на женския нарцисизъм, двойнствената женска същност, завършена от раждането на детето или превръщането на партньора или любовника в дете.\nМайките могат да бъдат твърде опасни за синовете си. Политическите и небесно-култовите кули на мъжете са насочени срещу майката. Тя е Медуза, в която Фройд вижда кастриращите и кастрирани женски полови хормони. Но змийската коса на Медуза е също виещата се растителност на природата. Ужасяващата и гримаса е мъжкият страх от женския смях. Тази, която дава живот, възпира свободата. Затова съм съгласна със Сад, че имаме право да осуетяваме природните размножителни импулси чрез содомия или аборт. Мъжката хомосексуалност е може би най-смелият опит за разправа с фаталната жена или природата. Като се извръща от майката на Медуза, дали от ужас или ненавист към нея, мъжката хомосексуалност е един от най-големите фалшификатори на западната самоличност. Но, разбира, се природата е спечелила, както винаги става, като превръща болестта във владетел на безразборния секс.\nПостоянното присъствие на жената-вамп е част от теглото на еротизма, под който потъват етика и религия. Еротизмът е цепнатината в обществото, през която нахлува адската природа. Фаталната жена се появява като Медуза, като фригидна нимфа, зад което се крие блясъкът на Аполоновото величие. Студената и недостъпност мами, очарова и руши. Тя не е невротичка, а по-скоро психопатка. Тя притежава неморална безчувственост, кротко безразличие към чуждата болка, която тя насърчава и безстрастно наблюдава като оценка за собствената си мощ. Мистиката на фаталната жена не може точно да се отнесе към мъжкия език. Дълго ще говоря за красивото момче, една от най-шокиращите сексуални личности на запад. Въпреки че опасността от homme fatal, въплътен в днешния момчешки мъжки мошеник, е, че той ще изчезне, ще се оплете в други любови, в други територии. Той е безделник, каубой, моряк. А опасността от фаталната жена е, че тя остава, тиха, спокойна, парализираща. Оставането и е духовно тегло, вездесъщата Мона Лиза на Уолтър Патър, която задушава историята. Тя е бодлив символ на перверзията в секса. Тя ще боде.\nВ тази глава ние се движим към теорията на красотата. Вярвам, че естетическото чувство, като всичко така далечно, е бягство от земните недра. То е заместител на една реалност с друга, аналог на смяната на култа към земята с култ към небето. Ференци говори за подмяна на животинския нос с човешкото око заради изправянето на стойката ни. Окото е безкомпромисно в оценките си. То решава какво и защо вижда. Всеки наш поглед е колкото изключване, толкова и включване. Ние подбираме, изказваме мнение и подчертаваме. Нашият идеал за красота е ограничена представа, неприложима към подземния метаморфен свят, апокалиптичното царство на адската жестокост. Ние избираме да не забелязваме насилието във всекидневието си. Всеки път когато казваме, че природата е красива, ние казваме молитва за низа ни от тревоги.\nХладната красота на фаталната жена е друго прикритие за адската грозота. Женските животни обикновено са по-грозни от мъжките. Простите пера на птицата-майка са камуфлажни, предпазват гнездото от хищниците. Мъжките птици са празник за окото с цветове и багри, които привличат женските, печелят съревнования и които отвличат вниманието от гнездото. При хората мъжките ритуални костюми също са прекалени, за пръв път жената се превръща в обект на щедра красота. Защо? Жената е божествена не само за да се повиши цената и, както марксизмът би го изтълкувал, но и да повиши самочувствието и, че е желана. Съзнанието е направило от всички ни мошеници. Животните не изпитват сексуален страх, защото нямат разум. Те действат по пътя на чистата биология. Разсъдъкът, който дава на хората възможност да се адаптират и развиват като вид, безкрайно усложнява функциите на физиката им. Ние виждаме твърде много, така че трябва строго да ограничим погледа си. Желанието отвсякъде е обградено с тревога и вълнение. Красотата, екстаз за окото, ни опиянява и ни кара да действаме. Красотата е нашата аполоническа ревизия на хтоничното. Според Дарвин природата е спектакъл между похитители и похитени. Всички фази на размножаването са подчинени на апетита: половото сношение, от целувката до проникването, се състои от движения, контролирани единствено от грубостта и консумативната воля. Дългата бременност на жената и продължителното детство на отрочето, което не може да се грижи само за себе си през първите 7 години, водят до агония на психологическата зависимост, която е доживотен товар за мъжа. Мъжът оправдано се страхува да не бъде погълнат от жената, която е „пълномощник“ на природата.\nРепресията е еволюционно адаптиране, което ни позволява да действаме под натиска на развилнялото се съзнание. Защото онова, което съзнаваме, може да ни доведе до лудост. Според грубия мъжки жаргон женските гениталии са „дупка“ или „цепка“. Според Фройд Медуза превръща мъжете в камък, защото от пръв поглед момчето мисли женските гениталии за рана, от която е отсечен пенисът. А това всъщност е рана, от която с насилие е изтръгнато отрочето: пъпната връв е въже, закотвено между спасителни те за обществото противоположности. Половата необходимост връща мъжа обратно към кървавата сцена, но той не може да я приеме без погнуса. Той прикрива това чрез евфемизмите любов и красота. Колкото по-зле отгледан е той – ще рече зле приобщен – толкова по-животинско е усещането му за секса и по-вулгарен езикът му. Циничният грубиян не е продукт на сексуалността на обществото, а на липсата на общество. Защото природата е по-цинична от всички ни.\nЖенският постепенен напредък в обществото не е пътят от мита към истината, а от мита към новия мит. Възходът на рационалната, индустриална жена може да настоява за забрава на неприятните прототипни реалности. Ференци отбелязва: „Периодичните пулсации на женската сексуалност (пубертет, менструации, бременности и родилни мъки, климактериум) изискват много по-силни репресии от женската страна отколкото при мъжете“3 В спора си с мъжкото общество феминизмът трябва да потули месечното доказателство за женското превъзходство чрез адската природа. Менструацията и раждането са в противовес с красотата и формата. Естетически погледнато, те са зрелища на ужасяваща мизерия. Съвременните болници и хартиени превръзки отдалечиха и хигиенизираха тези примитивни мистерии, точно както се случи и със смъртта, която се считаше за изтощително семейно събитие. Ужасният жребий бе сметен под чергата: страхопочитанието и терорът са нашия жребий.\nЖенските полови органи с подобието си на рана символизират жестокостта на адската природа. От естетическа гледна точка те са огнени на цвят, капризни по форма, архитектурно разхвърляни. Мъжките гениталии, от друга страна, въпреки еластичната си промяна, също навлизат в огненочервената гама (в спомените на героинята на Силвия Плат – „като шия и стомах на пуйка“) и имат рационален математически дизайн. Това не е абсолютна добродетел, въпреки че може да се приеме като потвърждение на мъжкото несъответствие с реалността. Естетиката свършва с началото на секса. Уилсън Найт заявява: „Всяка физическа любов е по свой начин победа над физически хормони и нагони“4.\nСексът е разпуснат и неугледен, както Фройд го нарича –„връщане към детската многообразна перверзност, див галоп на флуидите в телата“. Свети Августин казва: „Ние се раждаме между урината и фекалиите“. Тази, насочена срещу жените, гледна точка на женската греховна поява от детеродния канал, е близо до земната истина. Но дефекацията, еднаква за двата пола, е закодирана в комедии на Аристофан, Рабле, Поуп и Джойс. Отделянето е намирало място във високата култура. Менструацията и раждането са твърде груби за културата. Грозотата им е изместила статуса на жената като обект на секс, чиято красота е безкрайно дискутирана и преобразявана. Женската красота е компромис с нейния опасен прототип. Тя дарява окото с успокояващата илюзия за интелектуален контрол над природата.\nОбяснението ми за мъжката власт над изкуството, науката и политиката, което е неоспорим факт, се основава на аналогията между сексуалната физиология и естетиката. Аз ще настоявам, че всяко културно постижение е проекция, обръщане към Аполоническата абстракция и че мъжете са анатомически предназначени да са проекционен апарат. Но, както при Едип, предназначението може да се превърне в проклятие.\nКак познаваме света и как той ни познава: това са модели на сексуална биография и сексуална география. Онова, което нахлува в съзнанието е предварително моделирано от духовните сетива. Съзнанието е пленник на тялото. Не съществува идеална обективност. Всяка мисъл е и емоционално натоварена. Едва ли имаме време и енергия да го изследваме, но всеки случаен избор, от цвета на четката за зъби до избор на менюто, се прави със закодирано значение във вътрешната драма на живота ни. В изтощението си ние прекъсваме тази психическа пренаситеност. Царството на цифрите, кристалната математика на аполоническата изчистеност е сътворена рано от западния мъж като защита пред блудкавата емоционалност и острото безредие в жената и природата. Жените, които се издигат в точните науки, избират системата, създадена от мъжете за надмощие над природата. Цифрата е най-настойчив и най-нечовешки омиротворител – мъжка мечта и надежда за обективност. Тя е, за да „номерира“ как той, а сега и тя, се отдръпват в уплах от адската кал на любовта и омразата в семейния роман.\nДори и сега мъжете по-често от жените защитават логическото превъзходство над емоцията. Комичното е, че това се случва в моментите на емоционален хаос, който може би сами са предизвикали и са безпомощни пред тях. Художниците и актьорите от мъжки пол са поели отговорността да запазят емоционалната магистрала отворена за жените, нахлуващи в мъжкото царство. Всеки мъж носи вътрешна женска територия, управлявана от майка му, от която той не може да се откъсне напълно. С възникването на романтизма, изкуството и учението за изкуството се превърнаха в начини за проучване на подтисканите емоции на запада, въпреки че са обречени на провал в самия си зародиш. Поезията е връзка между тялото и съзнанието. Всяка идея в поезията има корени в емоцията. Всяка дума е пулс на тялото. Многообразието на интерпретации на стиха е огледало на буреносната неудържимост на емоцията, направлявана от волята на природата. Емоцията е хаос. Всяка доброкачествена емоция има и негативна страна. Така полетът от емоция към цифра е една сериозна стратегия на аполоническия Запад в дългата му борба с Дионисий.\nЕмоцията е страст, сбор на еротизъм и агресия. Любовта и омразата не са противоположности: просто повече страст и по-малко страст – количествена, не качествена разлика. Да живеем в любов и мир е едно от основните противоречия на християнството, абсолютно невъзможно и антиприродно. От романтизма насам, лаици и интелектуалци се оплакват от църковните забрани над секса, но това е само кадър от войната между християнството и езическата природа. Само светецът може да спазва християнския канон за любовта. И светците са безмилостни в ограниченията: те трябва да забравят огромна част от реалността, реалността на сексуалната личност и на природата.\nЛюбовта към всички означава хлад към нещо или някого. Дори Христос, нека си спомним, бе несъстоятелно груб към майка си в Кана.\nАдското изобилие на емоции е проблем за мъжа. Мъжът трябва да води борба с това множество, което населява жената и природата. Той добива самоличност само ако разгони демоничния облик, който иначе би го погълнал: майката – любов, която със същия успех можем да наричаме майката – омраза. Майка – любов, майка – ненавист, към или от нея, един огромен конгломерат от природна сила. Политическото равноправие на жените не е от особено значение в този емоционален смут, който е над политиката, извън схемите на обществения живот. Докато всички бебета не започнат да се раждат в епруветки, битката между майка и син няма да престане. Но в тоталитарното бъдеще, което ще отнеме размножаването от майчините ръце, ще престане да съществува тръпката и изкуството. Мъжете ще се превърнат в машини, които не изпитват болка или удоволствие. Въображението има цена, която плащаме всеки ден. Няма бягство от биологичните вериги, които ни свързват.\nКакво е дала природата на мъжа, за да се защитава от жената? Тук стигаме до източника на мъжките културни постижения, който следва неотстъпно личната му анатомия. Нашия физически живот издига основните метафори на възприятието, които са доста различни за различните полове. Тук няма равенство. Мъжът е сексуално категоризиран. Генетически той е обречен на праволинейност, фокус, цел, точност. Той трябва да се научи на целенасоченост. Без цел уринирането и еякулацията свършват с инфантилно замърсяване на личността и средата. Женският еротизъм е разпръснат из цялото тяло. Желанието на жената за предварителна игра остава основна точка на разминаването между половете. В концентрирането на мъжките полови органи е заложено ограничаване, но и интензитет. Той е жертва на неуправляеми възходи и падения. Мъжката сексуалност е вродена маниакална депресия. Мъжете са в непрекъснато състояние на сексуална тревожност и живеят на остриетата на хормоните си. В секса, както и в живота, те са извън – извън себе си и тялото си. Дори в утробата. Всеки зародиш става женски, ако не се взриви от мъжки хормон, продуциран, по сигнал, от тестисите. Затова преди раждането мъжкия е вече извън женската. Но да си извън значи да си изстрелян от центъра на живота. Мъжете знаят, че са сексуални изгнаници. Те се скитат по земята в търсене на задоволство, молещи и презиращи и никога удовлетворени. Няма нищо за завиждане в това изтерзано движение.\nМъжката полова основа е концентрация и изхвърляне. Природата е концентрирала гениталиите на мъжа, за да му е по-лесно да преодолее страха. Мъжът достига жената в изблик на спазматична концентрация. Това му създава илюзия за временен контрол върху прототипа на мистерията, в която е въвлечен. Дава му смелост да се измъкне. За разлика от жената при мъжа сексът е метафизичен. Жените не разрешават проблемите си чрез секс. Физически и психологически те са самостоятелни. Те могат да си поставят цели, но не се нуждаят от това. Те управляват спокойно собствените си тела, докато мъжете са извън равновесие. Мъжете трябва да имат, преследват, ухажват и грабят. Гълъби в тревата, уви: в тези паркови ритуали можем да усетим комичния патос от секса. Често забелязваме мъжкия гълъб да прави отчаяни настъпления към женската, но тя отново и отново му обръща гръб и безцеремонно се оттегля. Чрез концентрация и постоянство той може и да успее. Природата го е благословила с осъзнаване на собственото си абсурдно положение. Целеустремеността му е и дар, и тегло. При хората, сексуалната концентрация е мъжкият инструмент за събиране и насилствена подредба на адския емоционален хаос и енергия, които аз отъждествявам с жената и природата. В секса мъжът пропада в пропастта, от която непрекъснато се пази. Той прави пътуване до небитието и обратно.\nЧрез концентрация към проникване в отделното. Мъжката проекция на ерекцията и еакулацията е същност на всички културни концепции – от изкуството и философията до фантазията, халюцинацията и манията. Жените са идеализирани по-малко в историята, не защото са били възпряни от мъжете, а защото са нямали нужда от концепции, за да съществуват. Оставям отворен въпроса за умствените разлики. Идеализацията и сексуалната мания са продукти на една и съща част от мъжкия мозък. Фетишизмът, например, практикуван от мъжете, както повечето сексуални переверзии, е типична идеализация или символично действие. Това обяснява и мъжката доста по-широка подкрепа на порнографията.\nЕрекцията е мисъл, а оргазмът – акт на въображение. Мъжът трябва да заклейми сексуалния си авторитет пред жената, която е сянката на майка му и всички жени. Провалът и унижението дебнат непрекъснато. Никоя жена не трябва да доказва женствеността си по безмилостния начин, по който това се очаква от мъжа. Той трябва да се представи добре, иначе шоуто не може да продължи. Обществените условия нямат връзка тук. Некадърникът си е некадърник! По ирония сексуалният успех винаги все пак завършва със спад на щастието. Всяко мъжко проникване е временно и трябва да се подновява непрекъснато и внимателно. Мъжете влизат с триумф, но излизат в немощ. Сексуалният акт е безмилостно олицетворение на кривата на историята. Мъжката връзка е защитно общество. Културата е желязната подкрепа завинаги за застрашеното му личностно изхвърляне.\nКонцентрацията и изхвърлянето са точно изявени в уринирането, едно от мъжките анатомически най-ефикасни категории. Според Фройд примитивният мъж се перчел със способността си да изхвърля огън с урината. Странно нещо с което да се гордееш, но със сигурност извън възможностите на жената, което би опърлила слабините си, ако опита. Мъжкото уриниране наистина е някакво постижение, абстрактна дъга. Жената просто намокря земята, на която е стъпила. Мъжкото уриниране е някаква форма на коментар. Може да е приятелски, ако е споделен, но по-често е агресивен, както рокзвездите от 60-те го правеха върху обществени сгради. Да пикаем върху нещо значи да го критикуваш, Джон Уейн уринира върху обувките на киселия директор пред целия персонал. Това е един вид себеизразяване, което жените никога няма да овладеят. Мъжкото куче маркира територията си, оставяйки грубия си подпис на всяко листо и храстче. Жените, като кучките, са привързани към земята клекнали. Няма изхвърляне над границите на личността. Пространството е обозначено по правата на клекналите.\nТромавият солипсистичен характер на женската физиология е досадно-очевиден на спортни състезания и рок концерти, където 50 жени чакат на опашка за тоалетната, докато приятелите им – мъже си вдигат и свалят циповете (във всякакъв смисъл) и през това време се оглеждат наоколо и въртят очи. Фройдистката представа за завистта към пениса се доказва твърде добре в случая, когато излизащият от бара мъж радостно се облекчава в нощните алеи, докато нежната му партньорка се пръска от яд. Но тази компактност или изолация на мъжките полови органи има и тъмна страна. Това може да доведе до разделяне на секс и емоция, изкушения, безразборност и болести. Съвременният мъжки хомосексуалист, например, търси екстаз сред хаоса на обществената тоалетна, може би най-малко еротичното място на земята за жената. Мъжките образи на концентрация и изхвърляне са ехо на тялото и съзнанието. Без тях мъжът би бил безпомощен пред женската сила. Без тях жената щеше отдавна да е претопила в себе си всички същества. Нямаше да има култура, система, йерархически пирамиди. Земният култ щеше да се смени с небесния, ако съзнанието можеше изобщо да избегне материята. Колкото повече съвременната жена мисли с аполоническа чистота, толкова по-силно тя участва в историческата изолация на собствения си пол. Политическото равноправие за жените, желано и необходимо, каквото е, няма да намали ужасяващото разминаване между половете, чието начало и край са заключени в тялото. Половете винаги ще се разтърсват от стихийни моменти на привличане и отблъскване.\nАндрогинното, издигано от феминистите като омиротвори-телен план за сексуална утопия, е плод по-скоро на съзерцателен отколкото на активен живот. То е древна привилегия на светци, шамани и артисти. Феминистите го политизираха като оръжие срещу мъжествените принципи. Разшифровано значението му сега е, че мъжете трябва да са като жените, а жените могат да бъдат като който си пожелаят. Андрогинното е заличаване на мъжката концентрация и изхвърляне, чиято агресивна енергия се среща навсякъде по улиците. За щастие хомосексуалистите от всички социални нива, са запазили култа към мъжествеността, благодарение на което то никога няма да загуби естетическата си давност. Неслучайно високите върхове на западната култура са постигнати от мъже хомосексуалисти – класическа Атина и Ренесанса, Флоренция и Лондон. Мъжката концентрация и изхвърляне е себеутвърждаване, водещо до високите върхове на аполоническата концепция.\nАко сексуалната философия доставя модела ни за живеене в този свят, коя тогава е женската основна линия? Мистерията, скритото? Карен Хорни говори за момичешката невъзможност да види половите си органи и момчешката способност да ги съзре като източник на „субективизмът на жената и обективизмът на мъжа“5. Аз перифразирам това, за да поставя другаде ударението: мъжката илюзия, че обективизмът е възможен заради възможността на мъжа да види гениталиите си. И второ, тази илюзия е защитен механизъм срещу тревогата от неспособността да види утробата. Жените са реалисти повече от маниаците заради подхранването на своята двойнственост, която са осъзнали благодарение на немощта да изучат тялото си. Жените приемат ограничената си информираност като естествено състояние, велика човешка истина, чието осъзнаване отнема цял живот на мъжа.\nНепоносимата женска прикритост на тялото е причина за поведението на мъжете спрямо жените. Какво има вътре? Изпитва ли тя оргазъм? Това моето дете ли е? Кой е истинският ми баща? Мистерия обвива женската сексуалност. Тази мистерия е основната причина за веригите, които мъжете поставят на жените. Само заключвайки жена си в харем, пазен от евнуси, той може да е сигурен, че нейният син е и негов. Това, че вижда половите си органи е източникът на желание за научни доказателства, тестове, валидности. По този начин се надява да разбули висшата мистерия, адското си рождение. Жената е забулена. Свирепото разкъсване на булото е мотивът на изнасилвачите, убийците, ритуалната традиция на Джак Изкормвача например. Раздирането на матката на жертвата при Изкормвача има точен паралел в ритуалните обредности на южноафриканските племена. Сексуалните престъпления се извършват от мъже, никога от жени, защото тези престъпления са концептуални атаки върху недостижимата вездесъщност на жената и природата. В тялото на всяка жена има клетки от архаичната нощ, в която спира всяко познание. Това е дълбокото значение на стриптийза, сакрален танц с езически произход, който, както и проституцията, е заклеймен от християнството. Еротичният танц на мъже не може да се сравнява с женския, защото голата жена носи последното прикритие зад адската тъма на тялото си, от която идваме.\nЖенското тяло е секретно, сакрално пространство. Теменос, или ритуалното средище, гръцката дума, която ще използвам при дискусията за изкуството. В белязаното място от женското тяло природата оперира с най-тъмните си механизми. Всяка жена е светица, която пази чистотата на дяволската мистерия. Девствеността е различна категория за половете. Момчето, когато става мъж, търси опитност. Пенисът е като око или ръка, удължение, търсещо отвъдното. Момичето е запечатан съд, който се троши със сила. Женското тяло е прототипът на всички свещени пространства – от пещерата до храма и църквата. Утробата е забуленото, най-свещено от свещените, невероятен проблем, както ще видим, за сексуалните полемисти като Уйлям Блейк, който се стреми да изчисти вината и тайните в секса. Забраните върху женското тяло са забраните, които тегнат над магийното светилище. Жената е буквално свръхестествена, което означава скрита. Тези тайнствени значения не могат да се променят, а само да се подтиснат, докато отново не избухнат в културно-то съзнание. Политическото равноправие ще доведе до успех само в политиката. То е безпомощно пред първообраза. Убий въображението, приспи мозъка, кастрирай и оперирай: тогава половете ще се уеднаквят. Дотогава трябва да живеем и мечтаем сред демоничния хаос на природата.\nВсичко свято и неприкосновено провокира профанщината и насилието. Всяко престъпление, което може да бъде извършено, ще бъде. Изнасилването е модел на природна агресия, контролирана само от социални споразумения. Най-наивната съвременна концепция на феминистите е, че изнасилването е насилствено, а не сексуално престъпление, че е просто сила, замаскирана в секс. Но сексът е сила, и всяка сила е унаследена агресия. Изнасилването е борбата на мъжката мощ срещу женската. То е точно толкова непростимо, колкото убийството или което и да е друго похищение на човешките права. Обществото е женската защита от изнасилване, а не, според абсурдните твърдения на някои феминисти, причината за насилието. Изнасилването е сексуалният израз на волята за власт, която природата е вдъхнала във всеки от нас, а цивилизацията възпира. Затова изнасилвачът е мъж с по-скоро малка, отколкото голяма социализация. Световно доказателство за това е, че където общественият контрол е отслабен, във военно време или сред тълпата, дори цивилизовани мъже са обхванати от варварски настроения, едно от които е изнасилването.\nЗагубата на девствеността за момичето винаги е някаква форма на насилие над светостта, атака върху нейната собственост и самоличност. Но природата твори от насилието и разрухата. Всеобщата жестокост в света е детераждането с шокиращата си болка и горест. Природата дарява мъжа с поток от доминантни хормони, за да пробие с тях парализиращата мистерия на жената. И без това родителната и мощ е твърде крайна. Похот и агресия са смесени в мъжките хормони. Този, който се съмнява в това, вероятно не е прекарвал достатъчно време около коне. Жребците са така опасни, че трябва да се държат затворени зад решетки; веднъж скопени, стават кротки като агънце. Хормоналното отчаяние при хората не е така свирепо, но е доста по-страшно от русоистките представи. Повече тестостерон – по-силно либидо. По-доминиращ мъж – по-голям принос към генетичния ход. Дори на микроскопично ниво мъжката плодовитост е функция на големия брой сперматозоиди и тяхната подвижност, неуморимо движение, което увеличава шансовете за оплождане. Сперматозоидите са миниатюрни взривове, а яйцеклетката – солидна цитадела. Слабите и пасивни сперматозоиди просто седят около нея като умрели патици. Природата възнаграждава енергийността и агресията.\nПрофанщината и насилието са част от перверзията в секса, който по принцип не се подчинява на либералните добродетелни теории. Всеки опит за морално или политически коректно сексуално поведение, ще е неуспешен, заради демоничния природен закон. Ужасни неща се случват във всеки час от всеки ден. Феминизмът, олекотявайки проблема, изцяло изпуска похотта на кръвта в изнасилването, радостта от безумие и разруха. Естетиката и еротиката на злото само по себе си изостряне на сетивата в грубост и мъчение, са документирани от Сад, Бодлер и Юисманс. Жените са по-неспособни на такива фантазии, защото физическата им екипировка за сексуално насилие е недостатъчна. Те не познават изкушението за насилствена инвазия в сакралността на другото тяло.\nПознанието ни за тези фантазии е разширено от порнографията, и затова тя трябва да се насърчава и така, чрез информиране на обществеността, да се постигне съзнателното им ограничаване. Въображението не може и не трябва да се контролира. Порнографията ни разкрива сърцето на демоничната природа, чиито вечни сили действат извън обществените конвенции. Порнографията не може да се отдели от изкуството: двете неща взаимно проникват едно в друго много по-силно, отколкото критиците признават. Джофри Хартман е прав в твърдението си, че: „Голямото изкуство винаги е обградено със сестрите си – богохулството и порнографията“6 „Хамлет“, мащабната западна творба, е изпълнена с разврат. Историческите престъпници от Нерон и Калигула до Хитлер не са се нуждаели от порнография, за да стимулират изтънчената си, страховита изобретателност. Демоничният човешки мозък е предостатъчен.\nПревод от английски: Ива Коцева\n1 „Тревогата от влиянието: теория на поезията“ (New York, 1973, 94)\n2 „Сексуални отклонения“ (Хармъндуърт, Мидълсекс, 1964, 63)\n3 „Аналитичен преглед на психоневрозите“, 1908 в „Принос към теорията и техниката на психоанализата“, издадена от Дж. Рикман (New York, 1926)\n4 „Женитбата на Лорд Байрон“ (Лондон, 1957)\n5 „За произхода на комплекса за кастрация в жената“ (Международен преглед на психоанализата, брой 5/1924)\n6 „Извън формализма: литературни есета 19581970“ (New Haven, 1970)


Йони рефлексология - Devi Flow\nДаоистите вярват, че половите органи са коренът на целия живот, заедно с бъбреците. Сексуалната енергия, преминаваща през нашите акупресурни меридиани, се превръща в оптимално здраве за тялото, ума и духа, когато е канализирана правилно и тече свободно.\nЧрез работата с рефлексните точки на тялото, в източната медицина лекуват всякакви състояния и симпотми и облекчават болка.\nТеорията за рефлексологията и акупресурата е базирана на използването на прецизни движения на натиск върху био активни точки за възстановяване и поддържане на естественото равновесие на тялото (хомеостазата). Тази лечебна система идва от култура, която дълбоко почита масажа като лекарство за нашето тяло и здраве.\nИма интензивни рефлекторни зони, които съществуват в най-дълбоките и чувствени зони на нашите тела. Когато тези точки се стимулират, те могат да помогнат на жената да изчисти емоционалните блокажи, свързани със страха и напрежението, както и да подпомогне изпитването на по-дълбоко удоволствие.\nБавно масажирайки шийката на матката, която е свързана със сърцето, може да помогне на жената да дава и получава любов в по-голяма дълбочина. Представете си като рефлексотерапия на краката, че всяка точка на краката ни се отнася до различен жизненоважен орган като черен дроб, сърце и бъбрек. Точките могат да се натискат или стимулират, за да се подобри здравето на този орган. Това важи и за рефлекторните точки в нашето йони (вагина).\nЕдна от най-старите даоистки практики за стимулиране на тези рефлексни точки в йонито е използването на нефритено яйце. Нефритените яйца, известни още като йони яйца, са кристали или скъпоценни камъни, изваяни във формата на яйца и се вкарват във влагалището, като тампон. Те се използват за различни упражнения за подобряване на цялостното здраве, както и за придобиване на вагинална сила, и еластичност и естествено овлажняване. Те хармонизират работата на половите жлези, така че танца на двата най-важни хормона за женското здраве – естроген и прогестерон да бъде балансиран.\nАз лично започнах да използвам йони яйцето след като родих. Един ден скачах на батут и усетих топлина, която се разлива там долу. За мой ужас установих, че се бях изпуснала, което ми се струваше невъзможно при цялата ми работа с мула бандха (коренен ключ, който се случва при стягане на урогениталната диафрагма). Започнах да се интерсувам и да търся начини за тонизиране на тазовото дъно и така стигнах до яйцата.\nПочти веднага забелязах разликите извън теоретичното разбиране, което вече имах. Нежният натиск на яйцето върху рефлекторните ми точки увеличаваше усещанията и засилваше преживяванията ми при любене. Чувствах, че дисбалансите в тялото ми се хармонизират всеки път, когато използвах яйцето си. Не след дълго усетих и тазовото дъно укрепнало и можех да прилагам по-добър контрол при полов акт, което увеличаваше удоволствието на партньора ми.\nКъде са тези точки и как въздействат?\nБъбреци – Входа на йони и г-точката. Бъбреците съдържат квинтесенцията на живота, която китайците наричат едно от трите съкровища Дзин. Раждаме се с определено количество Дзин, което е нашето генетично наследство, но в хода на живота тя намалява. При живот в постоянен стрес и страх, този запас се изчерпва по-бързо и жената може да навлезе в преждеверемнна менопауза. Затова работата с бъбреците и стимулирането на тези точки помага на жената да постигне спокойствие и подхранва жизнения и запас.\nЧерен дроб – Често сме чували, че сексът е голямо облекчение за главоболието и в това има истина. Стимулирането на чернодробната точка ни предлага облекчение за натрупаното напрежение, гняв, разочарование и фрустрация, което не ни позволява да се чувстваме спокойни.\nДалак / панкреас – Когато мислим твърде много, може да се чувстваме притеснени и да изпаднем в състояние на тревожност. При стимулацията на тази точка ние изпитваме дълбоко чувство на заземеност и центрираност.\nБели дробове – дисбаланса може да се прояви като отслабен имуннитет, особено в дихателната система. Белодробната точка често е най-недокоснатата област, тъй като е разположена около шийката на матката. Когато белите дробове са в баланс се чувстваме уверени и вдъхновени. Белите дробове изчерпват енергията си от мъкта, тъга и скръб.\nСърце – Епицентърът на нашата страст и дълбока любовна изява, разположен в самата шийка. По време на сексуални срещи най-добрият начин за стимулиране на тази зона е с бавно дълбоко проникване. Мисионерската поза с възглавница под бедрата може да ви помогне, за да достигнете изцяло телесен оргазъм или „съргазъм“. Нежното масажиране на тази невероятна рефлексна точка може да събуди дълбоко изцеление и разширяване на сърдечната любов с доверен партньор.\nКак да работя с тези точки?\nИма много начини да стимулираме нашите чувствени рефлексни точки. За жената редовното използване на яйце е най-естественият и удобен начин да започнете да изследвате тези зони. Когато практикувате с яйцето, то автоматично ще масажира и стимулира йони рефлексните точки, като същевременно укрепва тазовите мускули. Приятните усещания ще помогнат за дълбокото йони изцеление, като същевременно укрепват и сексуалността. В съчетание с любящ секс с доверен партньор, работата с яйцето може да ви доведе до върховни екстатични преживявания. Увеличаването на чувствителността във влагалищния канал ни разкрива един напълно нов свят на удоволствие.\nЙони яйцата могат да се използват по всяко време и навсякъде. Ето няколко начина на употреба:\nПървоначално може да го слагате вечер и да стягате и отпускате тазовите си мускули преди сън, а след това да спите с яйцето. Мускулите автоматично обгръщат яйцето и така много нежно те се тонизират, дори без да се съкращават.\nМоже да го слагате за определено време през деня, когато сте отделили време за специална практика. Вижте безплатни видеа тук:\nМоже да го ползвате по време на йога практиката ви или ако танцувате.\nМоже да го носите по време на сексуалния акт. Ако сте достатъчно отворени, споделете с партнора си и му дайте кончето да подвижи яйцето в йонито. Когато издърпа яйцето до входа, стегнете мускулите и придвижете яйцето към шийката.\nВнимание – работата с йони яйце може да не е подходяща за жени с много стегната мускулатура. В този случай по-добре да се използва йони стик.\nИнтимните рефлексни точки при жената са огледални при мъжа\nЩе бъдете развълнувани да разберете, че рефлексните точки на жената отразяват точките на мъжа. Това значи, че при проникване и двамата работят за изцеление и тонизиране на съответните органи.\nОпитайте да експериментирате с йони и лингам (пенис) масаж, за да стимулирате всяка точка по време на любовната игра.\nЗа йони или лингам масаж, приемащият трябва да се отпусне напълно. Даващият използва масажно масло и нежни масажни техники, за да стимулира всяка точка с намерението да лекува и освобождава емоции, вместо да постигне оргазъм. Оргазмът най-вероятно ще настъпи така или иначе, въпреки че ще бъде бавно изграден през сърцето, разширяващ цялото тяло, за разлика от бързото и интензивно освобождаване.\nКогато влюбените правят любов бавно се създава форма на екстатична акупресура.\nНе забравяйте, подхождайте към точките на чувствения рефлекс с любовта и грижите, които заслужават и това ще доведе до повишена жизненост чрез физическо, емоционално и сексуално здраве. Насладете се на пътуването на вашите рефлекторни зони, които съществуват в най-дълбоката и чувствена зона на тялото ви. Яйцата могат да ви помогнат да възстановите връзката си с тези зони, които в западния свят наричаме срамни части и да ви върнат към екстатичната страна на живота.\nАко искате да се сдобиете с ваше яйце, пишете ми на deviflow108@gmail.com


Какво е по-добре от проверка или смяна на водомери?\nКъщи с централно водоснабдяване - норма на съвременния свят. Вероятно сега само няколко домакинства нямат чешма с вода в къщата. Въпреки това, водата е незаменим ресурс, неговата стойност е толкова голяма, че въпросът за водното счетоводство се решава на държавно ниво. Така, съгласно Федерален закон № 261 от 23 ноември 2009 г., всички домакинства с централно водоснабдяване са длъжни да разполагат с водомери за измерване на потреблението. А Федералния закон №102 от 26.06.2008 отговорността за осигуряване на еднаквост на измервателните уреди.\nПодобно на всяко оборудване, тези броячи могат да дават неправилни показания. За да се избегне това, се извършва рутинно калибриране на измервателните устройства, както и тяхната подмяна, ако е необходимо.\nПроверка на броячите - какво е това?\nПроверката на водомерите всъщност е проверка на точността на показанията им . Честотата на калибриране е посочена в техническия паспорт на всяко устройство и е 4 години за топла вода и 6 години за студена вода. Има модели, обикновено от чуждестранно производство, честотата на които може да бъде 10 или дори 15 години, но в действителност те обикновено не се използват, тъй като цената им не се изплаща с голям интервал на проверка.\nМежду другото, различен интервал между проверките на броячите за студена и топла вода не е избран случайно. Както е известно, вода за снабдяване с топла и студена вода се взема от някои източници, но се изпълняват редица процедури с гореща вода. В допълнение към отоплението, към него се добавят различни химически вещества, за да се намалят неговите корозивни свойства (тя е по-висока в нагрята вода) и да се предотврати развитието на патогенна микрофлора, защото топлота влажна среда е любимото й местообитание. За съжаление, въздействието на тези добавки влияе отрицателно върху състоянието на тръбите и оборудването, включително устройствата, отговорни за контролирането на потока на водата. Следователно, техният експлоатационен живот е много по-нисък и следователно калибрационният период по-често.\nВ нашата страна самите водопотребители трябва да следват калибриращия период. Като правило управляващото дружество, обслужващо дома, е запознато с времето за инсталиране на всяко устройство и често може да отбележи датата на проверка на коректността на отчитанията в сметките за комунални услуги. Също така, времето на инсталиране и проверка е посочено в техническия паспорт на устройството, който трябва да бъде в ръцете на собственика на жилищното пространство.\nКогато наближава времето за калибриране, собственикът трябва да се обади на една от акредитираните фирми за извършване на такава работа и да се споразумее за датата и часа на тяхното пристигане за процедурата по калибриране. Не е рентабилно за собственика да забави извършването на тази операция - веднага след като излезе калибриращият период, показанията на броячите се считат за невалидни и таксата за потребление на вода се изчислява не по реални данни, а по средния стандарт, който е много по-скъп. Такава процедура за начисляване се урежда с Постановление на правителството № 354 от 06.06.2011 г., така че увеличението на таксите да не се оспорва. Така той ще се заеме с този въпрос по-добре от един месец за 1.5-2 преди насрочения период на проверка.\nЗаслужава да се отбележи, че самата процедура е проста и отнема 15-20 минути . Представител на организацията, упражняващ контрол, използващ специално устройство, се свързва с водоснабдяването и прекарва вода през него, след това сравнява показанията, оценява нивото на грешка на измервателния уред и издава документ, потвърждаващ здравето на устройството или информиращ за неговия отказ. Документът трябва да бъде предоставен на водоснабдителната компания за таксуване на вода в съответствие с данните за устройството, които сега се считат за правилни и могат да се използват за изчисляване на месечната такса. Ако глюкомерът е повреден, е необходима подмяна.\nИнтересно е, че по-рано за метрологичната проверка на електромера е необходимо да се извади устройството и да се проведат тестове в лабораторията, която отнема няколко дни. Сега този метод почти никога не се използва поради неговата продължителност и очевидно неудобство за ползвателя на водата. При избора на фирма за тестване обаче е по-добре да се изясни дали те работят с или без премахване на брояча.\nСмяна на брояча, кога и защо\nПодмяната на брояча се извършва при счупване и неправилна работа. Вината може да се види самостоятелно - механизмът не се върти или стъклените мъгли вътре. Или експерт ще посочи неправилната работа по време на рутинното калибриране на инструмента. Също така, друг индикатор за неизправността на апарата са много различните данни за потреблението на вода с постоянен брой жители.\nНезависимо от това, как откривате повреда, необходимостта от инсталиране на нов измервател представлява серия от непредвидени работи и разходи .\nЗа да замените счупено устройство:\nКупете ново устройство.\nПредупреждение на управляващото дружество (МК) и договаряне на периода на подмяна с него - замяна на уреда за измерване на водата изисква изключване на водата през вертикалната тръба, а това е възможно само с участието на служител на организацията, обслужваща къщата.\nСъгласен съм с служителя, който ще инсталира уреда - ако няма желание да го направите сами.\nАко е необходимо, подгответе място за работа - разглобете декоративната кутия, преместете встрани мебели и домакински уреди.\nСлед инсталацията е важно да поканите представител на Наказателния кодекс, за да запечата новото устройство - без тази процедура показанията на електромера няма да бъдат приети.\nСлед като е монтирано уплътнение на устройството, то е готово за работа.\nЗамяна или проверка - което е по-добре\nКакто проверката на измервателния уред, така и замяната на дефектния е необходимо за правилното изчисляване на комуналните услуги, така че е препоръчително да се проверява работата на водомера от време на време и да се проследява приблизителният период на необходимото калибриране.\nСега, някои представители на организации, които продават водно счетоводно оборудване предлагат на жителите на къщи и апартаменти да не извършват калибриране, а незабавно да заменят електромера. И аргументите им може да изглеждат съвсем логични:\nРазходите за проверка и разходите за инсталиране на нов уред са приблизително равни.\nНовото устройство ще може да работи по-дълго, по-малко шансове за неочакван провал в грешния момент.\nАко проверката разкрива неизправност, устройството ще трябва да се промени, а парите за проверка вече ще бъдат изразходвани.\nВъпреки това съществуват очевидни недостатъци на този подход, от които:\nПовече подготвителна работа . Ако е необходимо просто да се осигури достъп до визуална инспекция на устройството за калибриране на устройството, тогава за смяна ще е необходимо да се отвори пълен достъп до уреда, може да се наложи да се извърши допълнителна работа: ще бъде необходимо да се подменят клапаните или тръбите.\nПовече работа след подмяната - почистване, съгласуване с Наказателния кодекс, евентуално възстановяване на кутията.\nЗакупуване на брояч . Техните разходи обикновено са относително малки, но също така изискват време и финансови разходи.\nРаботно време При проверка на точността на показанията на инструмента, тя е една и съща и е около 20 минути, докато подмяната на устройството може да отнеме много време - в зависимост от сложността на работата и квалификацията на работника.\nИзберете как да се справите с електромера, променете го или го проверете, всеки избира за себе си. Ако устройството е достатъчно старо или очевидно е “инсталирано”, по-рационално е да го замени без проверка, но ако измервателният уред е сравнително нов и работи без оплаквания, едва ли има смисъл да го смените.\nТрябва да се отбележи, че средният срок на експлоатация на уреда за измерване на вода е 12 години, докато устройството за топла вода се проваля по-рано от същата, която отчита потока на студена вода. Така че, възможно е да се извърши втора и трета проверка на един и същ брояч, но е вероятно, че няма да я премине и все още трябва да се инсталира нова.


Semalt разкрива шаблони за мета маркери в Twitter за увеличаване на вашата SMM кампания\nВсяка компания може да успее да създаде успешен онлайн бизнес. Например, е възможно хората, които използват тези услуги, да предоставят непрекъсната доставка на информация, необходима за приемствеността на успешните планове за интернет маркетинг. В други случаи хората използват шанса да направят бизнес успешното начинание в света на бизнеса. Тактиките на дигиталния маркетинг като маркетинга на социалните медии (SMM) могат да доведат до многобройната вероятност за успех в областта на търговията с бизнес. Също така може да се появят множество случаи на хора, генериращи огромни печалби от маркетинг в Twitter.\nТази насока, предоставена от Ник Чайковски, старши мениджър за успех на клиенти на Semalt , също може да помогне на потребителя да постигне много аспекти на уеб разработката, като например създаване на уебсайт.\nЗадачите за маркетинг на социални медии като маркетинг в Twitter могат да помогнат на хората да постигнат многобройни постижения към начина, по който клиентите кликват върху връзки към своите уебсайтове. Twitter е типична SEO мрежа за социални медии. Потребителите в този домейн си взаимодействат с помощта на туитър. Можете да достигнете до милиони потенциални клиенти във вашата ниша, използвайки прости техники за оптимизация на Twitter. Например използването на отделни мета маркери на Twitter помага на цялото население да постигне многобройни шансове за успех в този конкретен аспект.\nГенериране на стандартни шаблони\nПри SEO изследването на ключови думи е важен аспект. В случая на SMM мета таговете и описанията трябва да съдържат ключова дума с дълга опашка, която да се използва в класирането. За уебмастъри, които зависят от SMM, мета таговете в Twitter трябва да имат тези ключови думи, които помагат при класирането. Търсителната конзола в Twitter има някои функции на търсачката, които могат да накарат страните в рамките на вашата ниша да търсят вашето съдържание. Също така е важно да се генерират стандартни шаблони за тези задачи. Функциите за SEO автоматизация могат да изпращат персонализирани шаблони за всеки потребител. Уебмайсторите, използващи стандартни шаблони, имат предимството да правят процеса сравнително бърз. Има прост API код, който потребителите използват, за да направи целия процес успешен.\nЗа всяко изследване на ключови думи SEO изисква ключови думи с дълга опашка за използване в най-важните аспекти на съдържанието на уебсайта. Мета описанието, както и другите части от съдържанието, се нуждае от информация, която може да се търси от потребителите на онлайн начинанието. Хората генерират различни идеи за продукти, когато дават приоритет на съобщенията в Twitter в бутоните за оптимизация на търсачките за уебсайтове. Множество системи за управление на съдържанието имат различни аспекти, които помагат на хората да направят необходимите промени в начина, по който уебсайтовете отговарят на нуждите на потребителите. Например, карти за подаръци на Twitter в конзолата за търсене на Twitter помагат на потребителите на Twitter да намерят и направят необходимите корекции в своите рекламни кампании, както и други аспекти на уеб разработката.\nОптимизацията за търсачки може да помогне на всеки уеб администратор да достигне до милиони клиенти чрез прости маркетингови техники. Възможно е маркетинговите аспекти на социалните медии, както и други инструменти за SEO да увеличат потребителите да се прехвърлят към вашия уебсайт. Има и други дейности, които хората използват, за да направят своите маркетингови кампании успешни. В основните случаи на продукти мета мета маркерите на Twitter могат да бъдат от съществено значение за изпращане на незабавни съобщения. Можете да можете да направите много корекции в начина, по който Twitter достига максималния си потенциал.


Semalt: Проблеми с WordPress, които трябва да научите\nAkismet е най-добрият и най-известният плъгин против спам за WordPress блогове и уебсайтове. Без значение дали притежавате бизнес уебсайт или частен блог, Akismet ще бъде част от вашата онлайн платформа и ще помогне да изтриете спам коментарите. Към настоящия момент има над тридесет милиона активни инсталации на Akismet и броят им нараства с всеки изминал ден.\nДжак Милър, водещ експерт на Semalt , информира тук, че този WordPress плъгин е разработен от Automattic и е безплатен за лични потребители. Въпреки това, ако искате да се възползвате от най-добрите му функции, трябва да сте готови да плащате по 5 долара на месец и тази премиум версия е чудесна за комерсиалните блогове.\nНадежден ли е Akismet?\nНай-хубавото на Akismet е, че той е титан, което означава, че никакви други плъгини против спам не се доближават до неговите характеристики и свойства. Има обаче и алтернатива. Всъщност има голям списък от алтернативи на Akismet, но повечето от потребителите на WordPress и уебмастърите го предпочитат поради неговия потребителски интерфейс и положителни отзиви от други потребители.\nAutomattic за пръв път въведе и пусна на пазара Akismet през 2005 г. и този WordPress плъгин е разработен и актуализиран с времето в усилията за борба с всички видове спам коментари, ботове и паяци по ефективен начин. Всеки път, когато новите коментари се добавят към вашите публикации, Akismet се активира и ви помага да се отървете от проследяването и пингбака. Освен това, той грабва спам коментарите и може лесно да борави със стотици хиляди спам коментари на ден. Тази приставка за WordPress автоматично определя дали коментарът е спам или не, преди да бъде одобрен от собственика на сайта.\nНе трябва да забравяме, че Akismet има пръсти върху пулса на WordPress общността и има възможност да използва голямо количество данни без ваше знание.\nДействително ли Akismet работи добре?\nДа, Akismet може да ви помогне да решите различни проблеми, свързани с нежелани коментари и може да филтрира ботовете и спама в рамките на секунди. Той автоматично блокира всички подозрителни коментари и ви предупреждава за странни IP адреси, за да можете сами да блокирате тези IP адреси.\nВъпреки че има различни анти-спам плъгини онлайн, Akismet все още е победител и има голямо предпочитание както от уебмастъри, така и от блогъри. Двете видни алтернативи на тази приставка за WordPress са Growmap Anti Spambot и Antispam Bee.\nНакратко този плъгин изглежда страхотно и мощно решение против спам. Той има около 4,9 оценки както на wordpress.com, така и на wordpress.org, но факт е, че безплатната версия на този плъгин има ограничен брой опции и функции. Премиум версията му обаче може да привлече над три хиляди души през 2016 г. Този плъгин се проваля на два фронта: pingbacks / trackbacks и human spammers.\n2. Антиспам пчела:\nAntispam Bee е друга алтернатива на Akismet. Този известен плъгин е инсталиран близо 250 000 пъти и има средна оценка от 4,6 на wordpress.com и wordpress.org. Честно казано, този плъгин не е толкова ефективен, колкото Akismet, тъй като не може да направи разлика между човешки коментар и спам коментар.\nКралят ли е Акисмет?\nДа, вярно е, че Akismet е кралят, когато става въпрос за блокиране на спам коментари на WordPress сайтове и блогове.


Mazda 5 в Автомобили и джипове в гр. Кюстендил - ID22627802 — Bazar.bg\nгр. Кюстендил Публикувана/обновена на 16 септември в 19:21 ч.\nАвтомобила е напълно обслужен. Хубави гуми, добър акомулатор, застраховка, винетка, платен данък. Много запазен интериор, реални километри, отличен външен вид.\nОбяви на потребителя Потребител 350452 Виж всички 2 обяви\nMazda 52.0D 5 999 лв\nMazda 5 6 200 лв\nMazda 56+1 143kc-6ck 5 800 лв\nMazda 52.0 D 6 700 лв\nMazda 5 5 850 лв


Как да засадите картофи: на какво разстояние\nПодгответе семена предварително\n)Подготовка на площадката\nте смятат, че засаждането на картофи е просто нещо, но за да се направи реколтата приятна, а не да губим усилията ни, тя трябва да бъде направена правилно.Резултатът зависи от много фактори: качество на семената, характеристики на почвата, технология на засаждане.\nКоличеството на реколтата зависи от правилността на засаждането на картофи\nПредварително подготвяме семена\nИзбирането на добри семена е половината от успеха.Събирането на посадъчен материал започва на етапа на есенното събиране на реколтата:\nзеленчуците се сортират, като се разделят по-малките за засаждане, големите, оставяйки за храна;\nсемената са за предпочитане да се избират от храстите, където броят на картофите е максимален;\nоптимален размер на грудки с диаметър 4-5 cm, приблизително с кокоши яйца;\nмогат да бъдат взети малко по-големи, те ще узреят по-рано, а реколтата за тях ще бъде малко повече.\nПрекалено големите картофи също могат да се използват като семена, но някои сортове ще завършат с много малки плодове, а превишаването ще бъде значително.\nНякои градинари смятат, че недостигът на посадъчен материал може да бъде запълнен чрез използване на нарязани картофи на няколко части. Тази възможност има право да съществува, когато няма достатъчно семена от малък калибър.В този случай, след изрязване на част, е необходимо да го изсушите на слънце, поръсете япепел. Но резултатът ще се хареса, ако времето е сухо и топло. Дъждовната пролет може да разруши целия посадъчен материал: тъй като повърхността без кожа е лесно изложена на болести, тя се заразява с гъбички и гниене.\nКогато купувате семена в обекти за търговия на дребно, не трябва да преследвате супер-елитните сортове. Те ще дадат добра реколта, при условие че агротехниката е правилно организирана, но най-продуктивна - това е елитната категория. Полезно е да се запознаете със сертификата за качество, ако картофите твърдят, че са сортови, продавачът трябва да има този документ. В противен случай съществува риск от закупуване на заразени семена, от които не само няма да чакате реколтата, но и почвата ще трябва да се отърве от вредители и болести в продължение на няколко години.\nКартофите за засаждане не трябва да бъдат прекалено големи\nОколо месец преди засаждане на картофи, те трябва да бъдат извадени от мазето, за да се „събудят“ клубените. И тук процесът трябва да се подходи правилно:\nкореновата култура се потапя в слаб разтвор на калиев перманганат за дезинфекция и се поставя в кутиите за покълване в един слой;\nседмичен посадъчен материал се съхранява при температура най-малко 20 градуса;\nв бъдеще ще бъде правилно да се намали температурата до 10 градуса;\nчовек не трябва да държи тарата с семена на тъмно място, тогава кълновете няма да се простират, но ще бъдат силни и силни;\nпрез този период трябва периодично да се овлажнява с вода и да се обръща.\nОвлажняване се редува с пръскане с разтвор на пепел и минерален комплексторове. Това ще даде възможност да стане здрав семенен материал, наситен с хранителни вещества.\nКогато се появят кълнове с най-малко 1 см, можете да започнете засаждане. Преди това клубените трябва да бъдат третирани с препарати, съдържащи мед, за предотвратяване на ранна фитофтора.\nСъвет: Картофите могат да бъдат гравирани, за да се избегне заразяване със семена. Разтворът се приготвя в размер на: борна киселина (20 g) на 10 l вода. След това семената се потапят в течността за няколко секунди.\nКлубените с кълнове най-малко 1 см са подходящи за засаждане\nЕ, ако почвата в градината е лека, глинести и песъчливи, сушени торфени земи и горски почви са големи. Тежката и кисела почвена култура понася по-лошо. Повишената киселинност е нежелана, картофите се влошават по-зле, по-често се разболяват, а слабите растения се атакуват от вредители.В този случай съставът на земята ще спомогне за подобряване на оборския тор и вар.\nНеобходимо е да се разгледа сеитбообращение. Не трябва да засаждате зеленчук по-рано от 3 години след предишното му засаждане. Добрите предшественици на културата са:\nОсобено важно е да се подготви земята:\nПарцел, предназначен за картофи, почистен от върхове и останки от предишни растения. За да не се разпространяват болести и вредители, трябва да се изгори.\nНеобходимо е да се оплоди земята с изгнили органични вещества: 3-4 кг тор за кв.\nИзкопайте почвата дълбоко под лопата. Разбийте големи буци земяне се изисква, размразеният сняг и дъжд ще го направят сами, но земята няма да се уплътнява и ще бъде мека и пухкава.\nС настъпването на пролетта се добавят комплексни азотно-фосфорно-калиеви торове.\nНаложително е земята да бъде разрошена или повторно изкопана с помощта на лопата на дълбочина 10 см.\nАко площадката е разположена в долина, важно е да се осигури дренаж за излишен воден поток.\nПарцелът за картофи не трябва да се намира на влажно място\nВремето за засаждане не е просто въпрос.Зависи от терена на метеорологичните условия, зрелостта на културата. Ако не бързате, по-добре е да изчакате стабилно топло време, но не е необходимо да подсушавате земята. Тук трябва да намериш средата:\nПопулярната мъдрост предполага засаждането на корен, когато се появят малки листа върху тополата и брезата.\nНай-добрият вариант за засаждане се счита, ако почвата се затопли до дълбочина от 10 cm до 10 градуса, а средните нощни норми не падат под нивото.\nАко клубените са поникнали, техните кълнове са силни, а когато почвата се затопли с около 6 градуса, можете да засадите картофи.Опитните градинари уверяват, че културата се възползва само от това.\nСилно картофено кълнове, издържащо на температури не по-ниски от +6 градуса\nКакво трябва да се има предвид при засаждане на картофи?На първо място, пространството между редовете.Обикновено се препоръчва ширина по схемата - 80x35.Ако засадите по-често, ще имате проблеми:\nстъблата ще потъмняват взаимно, ще започнатиздърпайте;\nще бъдат лошо проветрени, а това е директен път към късния бич;\nкачеството на храненето няма да работи, в резултат на което някои клубени ще бъдат отворени и ще станат зелени;\nАдекватна аерация на почвата няма да бъде постигната.\nНо ако земята е малка, се разрешава празнината, ако ранозрелите сортове се използват върху плодородната черна почва: върховете им не са много мощни и високи, затова между редовете е достатъчен 60 cm\n) Качеството на културата зависи от разстоянието между клубените,Средната препоръчителна ширина между дупките обикновено е 35 см. Но има и опции:\nМалките нестандартни грудки могат да бъдат засадени на разстояние 20 см;\nРанният сорт позволява ширина от 26 см (като водач може да се използва лопата: тя е около един и половина штык);\nкъсните сортове и големите клубени предпочитат засаждане на разстояние най-малко 30 cm;\nАко засадите големи картофи на тежки почви, пространството трябва да се увеличи до 45 см.\nКартофените храсти не трябва да се намират близо един до друг\nДълбочината на дупките също е от значение, оптималната дълбочина на кореновата култура под лопатата е не по-малка от 7 см, но е безсмислено да се отглеждат повече от 10 см.Тук особеностите на почвата също играят роля, както и размерът на картофите: големите семена трябва да бъдат правилно засадени по-дълбоко, плитко, по-високо на повърхността;\nза светлина, плодородна земя, 10 cm е напълно приемливо;\nСемената не са заровени дълбоко в гъсти глинести площи, 5 см са достатъчни.\nПри всяка схема редовете трябва да са равни и дълбочината трябва да бъде една и съща. Добре е, ако по време на засаждането към дупката се добави щипка тор, пепел и хумус. Засаждане на картофи трябва да се покълнат надолу, под клубена ще остане слой от насипна земя, а след това храста ще се окаже разтегнат, ще бъде добре вентилиран и осветени.\nСлед полагането на семената те се покриват с пръст и се изравняват с рейк, смлян с торф.\nАко посадите картофи, като вземете предвид всички тънкости, тогава през есента можете да изчакате безпрецедентна реколта. С течение на времето ще се появят опитът и неговите тайни на успеха, след което всяка година резултатът ще зарадва все повече и повече.


111 години от Независимостта на България – ГЛАС ПРЕСС\nНачало / Новини / 111 години от Независимостта на България\nАлександър Димитров 23. септември 2019 Новини Остави коментар\nВчера празнувахме 111 години от Независимостта на България, провъзгласена с Манифест на 22 септември 1908 г., който цар Фердинанд І прочита в двора на църквата „Св. 40 мъченици“ в старопрестолния град Търново.\nВ черквата „Св. 40 мъченици“ княз Фердинанд прочита манифеста за обявяването на независимостта и се отслужва молебен за благоденствието на българската държава. След това министър-председателят Малинов прочита отново манифеста на историческия хълм Царевец пред събралото се хилядно множество.\nПровъзгласяването на независимостта не само е голям успех за българската дипломация, но и след него васалното княжество започва да се нарича царство България, а българският владетел вече се титулувал цар.\nПред Паметника на Независимостта на столичния пл. „Княз Александър I” се проведе тържествено честване на 111-та годишнина от обявяването на Независимостта на България.\nКулминацията на тържествените прояви бе във Велико Търново. Честванията започнаха с Божествена света Литургия, оглавена от Негово високопреосвещенство Великотърновски митрополит Григорий, която ще бъде отслужена в историческата църква „Св. 40 мъченици“.\nОт 19.30 ч на площад „Цар Асен“ се проведе тържествена проверка (заря), в която участва представителна част на НВУ.\nПредишно Делегация на НСА „Васил Левски“ посети град Цариброд по повод празника на града\nСледвъщо Денят на Независимостта на България отбелязаха в Кишинев\nЧЕСТИТ 24 МАЙ – ДЕН НА БЪЛГАРСКАТА ПРОСВЕТА И КУЛТУРА И НА СЛАВЯНСКАТА ПИСМЕНОСТ Скъпи …