Как англоговорящите писатели откраднаха историята за Испанската гражданска война - dВЕРСИЯ\nКак англоговорящите писатели откраднаха историята за Испанската гражданска война\nПревод на статия от NewStatesman.\nАнглоговорящ, попитан да назове държави, колонизирани от американци и британци през ХХ в., по-скоро не би си досетил за Испания. И все пак, ако бъде попитан откъде знае за Гражданската война в Испания, отговорът най-вероятно би бил “Почит към Каталония” или “За кого бие камбаната”, или пък от историците Хю Томас, Стенли Пейн, а в по-близко време – Пол Престън, Антъни Бийвор, Хелън Греъм. Друг основен източник, макар и сега с привършен тираж, беше използваната от десетилетия от ученици и издадена през 1980 г. Penguin Book of Spanish Civil War Verse, която, както поета и редактор Майкъл Шмид изтъква в обзор за The New Statesman по онова време, не включва почти никакви испански текстове.\nЕдна от причините за това “англоцентрично” разбиране за войната бе, че от десетилетия испанските автори търпяха липса на доверие. Марио Варгас Льоса признава, че като млад човек в Перу през 50-те не е чел нищо от испански автори от Иберийския полуостров, “заради предразсъдъци, разпространени в Латинска Америка от онези години, несправедливи предразсъдъци – всичко публикувано там крещеше “застоялост и франкизъм”.\nЕдно от нещата, които накарали Варгас Льоса да промени мнението си, бил един късен прочит на автобиографичната готическа новела от 1945 г. на Кармен Лафорет “Нищо” – книга за една млада жена, живееща в разбито семейство в Барселона след края на Гражданската война (представете си нещо между – и толкова добро, колкото – “The House of Bernarda Alba” и “Girls of Slender Means”). Останалата част от Европа бе и още е в неведение за тази испанска пост-военна епоха – тя започва през 1939 г.; все пак доста неща се случват тогава в Европа, но това е било време на бедност, както и на психологическото пренастройване към дикататура.\nДруга книга – на повърхността доста различна художествена версия на онзи период, написана почти хипарски пасторално за разлика от тази на Лафорет, но с атмосфера мрачна като дълбока септична яма, пълна с трупове – е El Jarama (“Реката”) на Рафаел Санчез Ферлосио. Повествование за един горещ неделен ден в средата на 50-те в провинцията на юг от Мадрид, недалеч от мястото, където сега е летище Барахас. Там група младежи са излезли от града, за да поплуват, да си направят пикник, да мързелуват и флиртуват на място, където само 18 години по-рано десетки хиляди се сражават в битката за Мадрид.\nИ двата романа са прекрасни – единственият съвет, който може да бъде даден, е да ги прочетете. В случая с El Jarama читателите трябва да знаят няколко неща. Първо, писателят, който все още е жив, е син на известния фалангист Рафаел Санчез Мазас, чиято собствена история е описана в началото на книгата Soldiers of Salamis на Хавиер Серкас. Второ, не дотам веселото забвение (за кланетата, извършени на това място, бел. прев.) на измислената компания от младежи, символизираща феномен, който оттогава е станал важна и спорна тема в Испания – съществувало ли е негласно споразумение да се потисне доскорошната история или нещата са били много по-сложни, дори по-благовидни? И колко влияе на нашето четене това, че от хилядите жертви от Jarama, няколкостотин са от Великобритания?\nМеждународната намеса е изключително важна за историята на Испания. Няма как да се направи адекватен цялостен анализ на този период, ако не се споменат факти като смъртта на Фелисия Браун, английски творец, която била доброволец на страната на републиканците и била застреляна след опит да взриви влак на националистите, пълен с амуниции. Също и подкрепата, оказана на националистите от изключително агресивния южноафрикански поет и кореспондент Рой Кембъл. Въпреки това, митологизирането на гражданската война (не ни ли се иска на всички да бяхме Лори Лий?) трябва да вземе предвид факта, че чуждестранната намеса не е била приветствана от всички в Испания и че неодобрението спомага войната да ескалира отвъд “посредничеството” на силите. Това е сред причините, поради които си заслужава да прочетем какво испанците са написали и да погледнем филмите, които са създали – не само след смъртта на Франко през 1975 г., но и по време на неговия режим.\nМного са тези, който могат да бъдат споменати тук, а можем и да открием доста ирония сред тях. Карлос Саура, например, както други испански режисьори-дисиденти, е обучен в официалното филмово училище, основано по времето на Франко през 1947 г. В полу-кодираната книга на Саура от 1966 г., директно атакуваща режима, La Caza („Ловът”), арогантният, погълнат от себе си Пако се играе от Алфредо Майо. Измежду неговите роли се включва и тази, която Франко е смятал за идеализиран образ на себе си в собствения си филм, Raza.\nНякои творци работят под дълбоко прикритие. Сред най-активните от тях, както и най-влиятелни политически и художествено, са Хорхе Семпрун, който се е бил за Френската съпротива, а след това е бил затворник в Бухенвалд. Когато демокрацията е дошла в Испания, той е бил и министър на културата за кратко. Неговата книга „Дългото пътешествие” , още преведена като The Cattle Truck и публикувана за първи път през 1963 г., е класика за „дългата” Втора световна война. Други писатели пък публикуват изкуството си по-открито и някои биват активно подпомагани от режима. Някои дори работят за него.\nНай-противоречивият от тази група, както и най-необикновеният по всички критерии, е Камило Хосе Села, който печели Нобелова награда през 1989 г. Диктаторът е бил все още на власт, когато книгата на Села „Сан Камило, 1936” е публикувана през 1969 г. Неговият трескав, повтарящ се, неразграфен, рядко с пунктуация разказ се развива в Мадрид през първите дни на гражданската война. Фигури, които са станали доминантни в испанските исторически книги се появяват от време на време, но основният фокус е върху обикновените хора. Историческите събития, споделя разказвачът, обикновено се свързват с някои властни личности, а не с „хората… може би повече от двадесет или тридесет хиляди човека, всеки със своята трогателна малка история, заседнала в сърцата им.” Звучи като републиканска сантименталност и все пак Села е работил за националистите като цензур и шпионин, а после е бил назначаван на различни административни постове по времето на Франко и се превръща в донякъде скандален сенатор.\nСкандалите са главно заради неговото неуважение към всичко „уместно”. По-голямата част от „Сан Камило, 1936” се разгръща в един или друг от неизброимите безброй бордеи в центъра на Мадрид, включително и в едно заведение, известно като „Лигата на нациите”, „защото там имат всичко – маври, германки, белгийки, французойки, португалки, всичко.” Романът на Села настоява, че важното винаги съществува съвместно с тривиалното: муха в нечие кафе с убийството на Хосе Калво Сотело; ранните дни на конфликт със случващото се на Тур дьо Франс. Тази недискриминация на възприятията е свързана с казаното по-открито за войната: „…те убиват свещеници, убиват селяни от Андалусия или учители, зависи от това кой е начело на убийствата, но в крайна сметка… всичко остава по същия начин, просто с повече мъртви.”\nНационалисти в Мерида, 1936 г. Ghetty Images\nСела показва скритите обърквания в полюсите на конфликта: например републиканец, който може да има консервативни симпатии, които да са по-сходни с някои от вътрешно разделените фашисти (думи на Села), отколкото с предполагаемата позиция на близкото по идеи републиканско правителство. Тази книга е целенасочено посветена на мобилизираните испански войници, „всички от които са загубили нещо: живота си, свободата си, мечтите си, надеждата си, достойнството си. И не на приключенците от чужбина, фашисти и марксисти, които имаха своя дял в убиването на испанци, сякаш убиват зайци, и които никой не бе поканил да участват в нашето погребение.”\nПод „приключенци от чужбина” Села има предвид не само немските, италианските и мароканските войски от едната страна и руските от друга, но и доброволци от целия свят, много от които са загинали – 2000 немци от страната на републиканците, 1000 французи, 900 американци, 500 англичани. Но да „убиват испанци, сякаш убиват зайци”? Наистина ли е имал предвид, че тези като Джон Корнфорд, Джордж Оруел и Силвия Таунсенд Уорнър са мислели за войната като за вид спорт?\nВярно е, че някои от техните изявления могат да изглеждат необмислени в ретроспекция. В своето въведение към странно тенденциозната, но безценна Penguin verse anthology, Валънтайн Кънингам отбелязва, че Корнфорд, който е бил убит близо до Кордоба, е отишъл там с намерението да остане „няколко дни, да изстреля няколко куршума и да се върне вкъщи”. Ранното твърдение на Оруел, че целият смисъл е бил да бъдат убивани хора от другата страна, звучи още по-безразсъдно авантюристично. Междувременно Уорнър, бивайки такъв експерт в църковната музика на Тюдорите, жизнерадостно приветства изгарянето на църкви и разрушаването на олтари от страна на републиканците. Колкото и идеалистични и жертвоготовни да са били подобни участници, и колкото и да са съзрели техните виждания в хода на горчивия им опит, когато ги четем няма как да избегнем наченките на това отношение, което Села така презира.\nИмало е и хора, които са успели да се въздържат. Писателят на кратки истории и журналист от New Statesman В. С. Притчет, който е живял в Испания през 20-те е бил завладян от внезапността и, както той го вижда, наивността на други писатели след бунта през юли 1936 г.\nНай-добрите поеми на Стивън Спендър по това време са пълни с несигурност и усещане за предстояща разруха. Широко критикуваното двусмислие на Уистън Хю Одън се дължи отчасти на неговото отвращение не само към републиканското клане на свещеници, но и към усещането, дори от страна на човек, който се смята за невярващ, да бъдеш на място, където религията е изгонена.\n„За кого бие камбаната” е книгата, която, повече от всяка друга, очаква предизвикателството на Села, докато е изложена на него. Хемингуей познава добре Испания, говори испански и е кален в битка. Все пак дори и той е „авантюрист”, за когото физическата опасност е поне толкова привлекателна, колкото е и комунистическата мечта, от която неговият герой, Робърт Джордан, бързо се събужда. Джордан, бивайки млад литературен академик, е неправдоподобно твърдоглав, що се отнася до военните въпроси. Въпреки това той е убедителен, когато се колебае за това доколко са правилни действията му в Испания.\n„Не. Нямаше какво да се спечели от оставянето на тези хора на мира. Освен че всички хора трябва да бъдат оставени на мира и не трябваше да има намесва никъде. Той вярваше в това, нали? Да, той вярваше в това. А що се отнася до планираното общество и всичко останало… Това беше работа на други.”\nМорално-политическите дилеми в този вълнуващ трагичен романс са реални и важни. Въпреки това, дори когато е най-правдоподобна и ангажираща, версията на Хемингуей за гражданската война възхвалява своите военни туристи. В крайна сметка, „За кого бие камбаната” започва с високия рус Джордан, специалист по саботаж, който е направляван през планините от стар испанец. Скоро попадаме в гъсталака на клишетата на всеки английски или американски пътепис за Испания от 19 или началото на 20 век – вино, наливано от мях, аромат на средиземноморска храна, приготвяна на открито. Дори добронамерените усилия на Хемингуей да заведе читателите си в дълбините на испанските герои като пресъздава техните идиоми – „Аз осквернявам млякото на вашите бащи” – може да бъде комично, отдалечаващо и снизходително като ефект.\nДжордан е напълно наясно, че той, както и другите чужденци, са аутсайдери. Това, за което не се замисля, е степента, до която знанията и оборудването, които се внасят в конфликта, са го задълбочили. Американците са тези, които дават заповедите, които учат испанците как се борави с картечница, които залагат експлозивите, които, в този смисъл буквално (както и фигуративно в случая с Мария), карат земята “да се разтърси”. Все пак, Хемингуей е твърде добър писател, за да се осланя на това самодоволство. В края на краищата, романът свършва с Джордан, който, умирайки, насочва пистолета си към националистически офицер, когото читателите разпознават като добър човек.\nЧовек би си помислил, че с течение на времето ще бъде възстановена сложността на въпросите, които са били преди това опростени, но често се получава точно обратното. Тенденцията да се сантиментализира испанската гражданска война е завишена във Великобритания поради нашата любов към загубени каузи – помислете за „Атаката на Леката бригада” на Тенисън. За мен, най-добрият начин да получим истината за Испания от средата на ХХ в. включва поне две неща. Едното е да си спомним, че, налагайки (това, което се надяваме, че е) нашия собствен морален кодекс върху (това, което си мислим, че знаем за) миналото може да е задоволително, но не е надеждно. Второто е да потърсим какво са създали по това време някои добри испански творци.


Безвъзмездна помощ до 450 хил. лева предоставят на автобусните превозвачи – ProNews Dobrich\nБезвъзмездна помощ до 450 хил. лева предоставят на автобусните превозвачи\nBy Pro News Dobrich 02.10.2020 212 Post a comment\nРосен Желязков: Предприятията в сектора са 1485, като не по-малко от 1000 ще се възползват от мярката през следващите месеци\nС 30 млн. лв., като поредна анти-ковид мярка, ще бъдат подпомогнати автобусните превозвачи за справяне с последиците от пандемията.\nВ картички изложба представя в Добрич знакови места от градски центрове на Балканите\nСветослав Петров остава треньор на „Добруджа“\nДнес празнуват носещите “жизнени” имена\nPingback: Безвъзмездна помощ до 450 хил. лева предоставят на автобусните превозвачи •


Подмяна На Задната Греда На Окачването - Ремонт на различни марки автомобили\nПодмяна На Задната Греда На Окачването\nЗадната греда на окачването на VAZ 2110 е необходима за свързване на носещата система на превозното средство с колела или оси. Освен това тя:\nнамалява вертикалните вибрации на колелата и каросерията, ъгловите вибрации на каросерията;\nминимизира динамичните товари, засягащи пътниците и товарите в колата;\nпри външни въздействия върху автомобила той прехвърля формиращите се в този случай сили и моменти върху колелата и каросерията.\nОсновните елементи на задното окачване са съединител и две задни рамена, заварени заедно чрез усилватели. Други части също са включени в задното окачване.\nПричини за счупване на гредата на окачването\nПо време на работа най-честите причини за повреда на задното окачване са:\nнеизправност на амортисьорите;\nслабо закрепване на амортисьори;\nизносване на гумени втулки за окачване;\nутайка, пробив на пролетта;\nдеформация на лостовете;\nпретоварване на задното окачване.\nВ случай на шум и почукване в окачването, колата се отдалечава от праволинейното движение, чести "повреди" на задното окачване, тя трябва да бъде отстранена и изследвана, за да се установи дефектна част и нейната подмяна. Първо, трябва да предупредите, че подмяната трябва да се извършва в специализирана работилница, тъй като замяната на износени панти на рамената на задното окачване изисква умения и специализиран инструмент.\nТрябва също така да се отбележи, че за да се разглоби гредата в бъдеще, в процеса на нейното отстраняване е необходимо да се разхлабят затягането на болтовете на колелата и гайките на главината.\nПроцедура за смяна на задното окачване:\n1. Задните амортисьори трябва да бъдат свалени от двете страни на машината.\n2. За удобен и удобен достъп до болта за закрепване на гредата, разкачете кабелите на ръчната спирачка от еквалайзера, след което свалете обвивките на кабелите от скобата на тялото. След това, като огънете две закрепващи скоби на всеки от кабелите, можете да ги премахнете (кабели) от закрепващите скоби.\n3. След това на задната греда на окачването от скобата, разкачете скобата на задвижващия лост, който регулира налягането (регулатор на налягането).\n4. От гредата от двете страни на тръбите изключете единия спирачен маркуч, като плътно затваряте отворите им.\n5. След като развихте гайките от болтовете на закрепването на окачването към скобите от двете страни, избийте болтовете, след което извадете гредата изпод колата. Според препоръката на производителя гредата трябва да се отстрани със скоби, като се развият три гайки, но поради продължителна работа износените щифтове могат да се счупят, поради което е по-безопасно да се разкачи гредата от скобите, останали на тялото.\n6. След ремонт и подмяна – задното окачване се монтира в обратен за отстраняване ред.\nОкончателното, окончателно затягане на гайката на закрепващите болтове на задното окачване се извършва с машината, стояща на земята. В края на инсталацията е необходимо да обезвъздушите спирачната система, внимателно да регулирате ръчната спирачка.\nПодмяна на накладките на Renault Logan: как да смените…\n8-Инчов заден въртящ момент на Ford\nAncel Onboard Computer: Функции и отзиви за клиенти\nNext story Как да презаредите климатика на Chrysler Pacifica\nPrevious story BMW Clock Spring Spring, предизвикателства, разходи, Направи Си Сам\n„Надеждни японски двигатели“. Бележки на автомобилния диагностик


Из Първа тетрадка - DARBA.net\nПриродата – тя винаги присъства някъде край моя брат, и всичко казано от него е сякаш слово, промълвено от един чист дух, заобиколен само с чиста природа…\nНо нима е възможно той да е ходил сред същата тази природа, която заобикаля и нас сега?\nТвърде съмнително ми изглежда това.\nДруга, различна е оная природа, която се оглежда в неговите думи, трудно ще видиш общото между нея и това, с което сам си запознат като природа.\nПонеже нашата природа е “онова край шосето”.\nНеговата пък – това, от което се взимат и открадват мислите. Това, което най-напред мисли и което замисля мислите, и от което значи се издебват и улавят мисли.\n…Гъбарите, знаеш, влизаха в гората, за да берат гъби, и носеха кошници. Той пък ги изчакваше да се отдалечат добре и също влизаше в гората – ала той идваше за мисъл. И си носеше завивка. Защото щеше тука да преспи…\n…Ала друга е природата сега.\nИма ли всъщност още природа?…\nТам, дето моят брат ходеше, за да размишлява и да черпи мъдрост, те идат сега да хвърлят мръсотиите си.\nКой да им покаже къде са мислите, които ражда гората? И още, в какво се състоят те?…\nЧудати работи изпитваше и проверяваше моят брат като малък. Звук и светлина, и цвят, въздух, вода и огън бяха предметите на тогавашния му живот. Не го вълнуваха тогава никакви сложни направи, и никакви смесици от тия прости неща. Но искаше той да познае самите тях, чисти и несмесени в своята елементарност.\nТогава той бе изпитател и гледаше по цели дни син цвят или розов, за да провери какви мисли щяха да разцъфтят от това в душата му, и какви сънища щеше да види през нощта.\nА колко часове, дни и денонощия слушаше вятър!\nЕдва ли е имал вятърът по-ревностен слушател на своята музика от моя брат.\n“Душата – казваше той – има лека, въздушна природа. Затова като отидеш на някой самотен хълм в късна есен, там на вятъра, тялото остава на земята – то е тежко, втвърдено и не се повлича, ала душата се повлича. Нея успява вятърът да приповдигне – нали му е сродна – и я отвлича надалеч, по цялото пространство… И когато в приказка чуеш да се пее за летящо килимче, знай – то не е нищо друго, ами вятърът. Ала не си мисли, че тяло някое ще полети на такова фино килимче. Само душата умее това…”\nИ за огъня, и за дъжда, и за дъгата знаеше чудни неща моят брат. И сам ходеше като господар, като повелител над тия неща…\nНай-първите писания на моя брат бяха безумни.\nАла като казваме безумни, не мислим под това помрачение или лудост, а точно туй, което иска да рече самата дума – едно пълно, ала спокойно отсъствие на какъвто и да било ум. Като че ли животно някое е било научено да описва всеки трепет в душата си с човешки слова, ала без да се превръща по тоя начин в човек – това може да се помисли, като четем тия най-ранни негови бележки. И дали е нужно тук да ги цитираме?\nАх, всеки може да си направи писание от някакви звукоподражания, драскулки, измислени думи и прочие дивотии. Само той ще си го разбира, ако нейде в него е вложил все пак някакво знание. Защо да преписваме и тия на моя брат? То би значело и ние да се направим на бeзумни…\nКогато обаче ум и злина се посъбраха повечко в душата на дивния ми брат, словата му добиха вече смисленост. Но още натежаваха от страсти:\n“Сссъсска вввятър, чист и хладен, с миризмите, сменящи се всеки миг, донася той картини от отсрещните поля, ах, бърз е, бърз е! Как вибрира, как омесва само картините на мириса! Остро вкарва в ноздрите ми той отсрещните овце и без дори да ги извади, се мъчи да напъха в мен и цяла борова гора отгоре! Нима и облаците, дето е засилил с толкоз устрем, предназначил е също тъй за мойте дробове? Ах, искам да съм само гръд огромна, що да ги поеме – раздуваща се гръд, която цял живот да вдишва, никога да не издишва!\n…Виж, облаците са от сивота кафяви! Ще дойде ли дъждът, ще ме засмучат ли десетки сладостни уста? Ближете ме, езици мокри! Вибрирай, полъх остър, тутакси отдръпнат!…”\nТака приказваше чудесният ми брат като дете. Така перото му се учеше да пише, а страстите му изработваха език.\nАх, докато другите подрастващи се учеха как да говорят на езика, натрапен им от възрастни и възпитатели, с огромен скок ги изпревари моят брат – той сам скалъпи си език от свойте страсти!\nИ ето – страстите се уталожваха, и се превръщаха в език. И не след дълго виждаме, че вече има моят брат какво да изучава в своята душа – езика, пръкнал се от всяка страст!\nИ ето че излиза моят чуден брат от детството. Но вече е изследовател, и поет:\n“О, блажени следобеди на поетически изследвания! Блажено сънено плъзгане край стрехи и трамвайни линии, отразяващи оранжеви лъчи на отдалечилото се слънце!… Безкрайните проверки на звученето на някоя дума – схожда ли си то с нейния предмет, или ни насочва към съвсем нова реалност?\nАз наричам “автентични” думите, които още се държат за онова, което трябва да значат. Но те са твърде малко. Толкова са много другите, избягалите думи. И колко територии ще завоюваш, тръгнеш ли да ги догониш, да ги заставиш да се върнат!…\nО, следобеди на бягства и преследване, нереални и мъгливи светове, тук, в покрайнините!\n…Коя е истината на кънтежа? За кое ще кажем, че кънти? Слушам как трамваите преброждат тези релси и разтварям своята душа за всеки техен звук. Чувал ли съм повече от два пъти в живота си трамваят да кънти по тия линии? Не – само дълбоко в гората, когато си втренчен в кафява кора на дърво, а звукът те застигне изотзад и отдалеко…\nподкосява моите нозе…”\nКолкото повече израстваше моят брат в душа и природа, толкова растеше и различието му от другите човеци.\nИ ето как се изказваше той вече за тях:\n“…Но ако можеха само да вкусят чистия въздух, те не биха си служили с никакви аромати и благовония, и никога не биха вдишвали с пълни гърди пушек от нещо запалено; а ако бяха някога опитали водата, те не биха вече отпили от никакво силно питие.\nРеката ги привлича, защото не знаят ручея. Ручеят ги влече, защото не знаят капката.\nНо вкусете от капка, и изгорете се на слънчев лъч!\nБлъснете се в прашинка и се препънете в тревичка!\nПонеже аз танцувам на тишината.\nИ аз съм Този, Дето се задъхва от повдигане на клепачи.\nИ Който се изтощава от едно свиване на рамене.\nАз се разболявам от една ласка, и умирам от един разговор сутрин.\nИ падам в тревата от полъха на вечерен ветрец.\nНо мои са най-големите щастия.\nНима ще поискам, като вас, да оглуша ушите си и да отровя носа си? Нима ще пожелая да се кача на ракета, и да вляза в един град начело на армия? Ще се опитам ли да разбивам с ръце камъни, и да издържам дълго под водата?!\nО, ще трябва да съм изглупял!…\nНо моята мисъл движи планетите.\nА моето чувство се разлива в невиждани полутонове.\nЗащото зиме аз се грея на една дума, а в дългия летен следобед си лягам върху една миризма.\nИ завистта към мен ще бъде първото ти мъдро чувство.”\nАх, моят мил брат стига чак дотам, че става смешен, когато защитава правото на свойте съзерцания – ала дай Боже всекиму такава смешност!\nЕто отново част от юношеските му думи:\n“Когато тъкмо вече бях се убедил, че никому от този свят не съм подобен, започнаха при мен да идват всякакви и да твърдят, че бил съм сроден с тях.\nТе слагаха ръце на раменете ми, те дълго и любовно ме гледаха в очите, като че ли се канеха да ми предложат брак. Сияеха им погледите, сякаш че наистина откриваха у мен най-хубавото на света – самите себе си!\nОбаче скоро ги накарвах да се смръщят. Понеже бързо ги поставях на неудобен стол, обръщах лампата срещу очите им, и почвах разпит – тъй жесток, че много люде даже повече не идваха в дома ми след това.\n— Сигурно си се изкачвал на хълма край града в компания със някой друг; опита ли се да го блъснеш ти надолу в пропастта, когато онзи пред лицето румено на залеза ти заразправя нещо си за застраховки?\nА днес не шамароса ли детето, което с войнствен крясък те нападна и “уби” с пластмасов пистолет, докато ти говореше с едно дърво?\nНима не удуши дори и кучето, което те посрещна с невъздържан лай, когато ти навлизаше унесен в спокойната, притихнала гора!?\nАх, лоша работа, човече!\nТи с мене имаш твърде малко общо; ти дори не знаеш битката на мойто съзерцание!…\nОглеждаш ли се ти за нож или за пушка, щом чуеш нещичко за домакинство или за отглеждане на бебенца и мънички деца?\nГотов ли си да окачиш на бесило един рекламен агент, ще пуснеш ли гилотина над врата на мустакатия, дето тази сутрин ти препоръча една банка?\nАх, не и не!?\nТогава знай: дори за прост войник не бих те взел във свойта армия!\nДори и за слуга във лазарета! За роб дори не бих те взел!\nДа не говорим за приятел.”\n…А пък един ден моят брат отишъл при една вещица. Тогава той бил едва седемнайсетгодишен.\nВещицата много го харесала. И го завела на разходка в полето. И понеже било вечерно време, цялото небе било обсипано със звезди.\nСтанало въпрос за звезди и съзвездия и вещицата започнала да изпитва моя брат дали познава звездите. Тази звезда коя е, и онази коя е. И как се наричат тия и ония съзвездия.\nА брат ми така бил упоен от чудния лик на небето, и в такъв екстаз съзерцавал стаения космос, че словата на вещицата се врязвали като ножове в плътта на неговото спокойствие.\n“Не зная, рекъл й той, за да отклони тия мъчителни слова, не познавам имената на звездите.”\nА вещицата, като усетила, че той цял е излязъл от тялото си, изпаднала в бяс и почнала да го ругае: “Как може такова невежество, да не знае човек Андромеда! Че бива ли да не можеш да познаеш Персей и да не знаеш да посочиш Скорпиона! Да не знаеш ти Лъв, да не знаеш Млечния път! Срамота, срамота!…”\nМоят брат, като изслушал спокойно тия ругателства, тихичко рекъл, като на себе си: “Чудно е, че има люде, дето толкова държат да знаят имената на разни съзвездия. Та стига само да се преместиш, стига само да отскочиш там – при тия думи ръката му се вдигнала нейде към Андромеда – и ето как звездното небе изглежда вече друго. И други звезди се виждат. И други съзвездия съставляват. И тъй при всяко преместване. Съзвездията са илюзия на точката за наблюдение. Защото гледаш от точка…”\n“Но ти си тук, тук!”, изкрещяла вещицата.\n“Не.”, казал още по-тихо моят брат. (А духът му в тоя миг бил толкова огромен, че границите му не се усещали.)\n— А з с ъ м н а в с я к ъ д е . . .\nПоследното било казано шепнешком.\nНо силата на тия думи била така голяма, че вещицата изоставила брат ми насред полето и бързо затърчала към дома си…\n…Ех, тоя мой брат!\nЧе да ги беше научил тия проклети съзвездия в края на краищата. Какво му струваше?…\nАла тогава не знаеше още, милият, че човек трябва да бъде внимателен с вещиците…\nНе искаше и не искаше моят брат да се върне при тялото си. И се присмиваше на ония лечители с дръпнати очи, дето го увещаваха да го стори.\n“Ето тука, дето е тялото – така им говореше той, – е мястото на едно голямо падение, и на една страшна разлъка. Тук Нещо се е мъчило да се съюзи с друго Нещо, ала второто му е обърнало гръб. Ала имайте предвид, че ви разправям не някоя обикновена история за сръдня, а любовна. Понеже едното Нещо силно обичало другото и искало да се слее с него, ала от гордост пропуснало да го попита дали и то го желае – понеже то, Първото, се смятало за неотразимо и дотам чаровно, че всичко друго във вселената трябвало по закон да го обича.\nАла не винаги става така във вселената.\nИ ето че второто Нещо не желае първото. И му се тросва. И му обръща гръб. А първото се поболява от горделива мъка. И се затваря в себе си…\nТъжна е мисълта за такава кавга. А вие ми сочите да ида там, дето тя се е състояла!\nАла не се свърта вече задълго моята душа при тялото, и при телесността. Мисля, добре схванахте защо, добри мои лечители!”\nНо добрите лечители само объркано мигаха с дръпнатите си очи. Не бяха никога чували те тази чудновата любовна история.\nИ не разбираха, горките, че знанията им достигаха, за да целят само ония люде, дето не я бяха чували още. Не и просветените…\n…Но моят брат бе господар и на нощта. Онова, което другите хора мислеха за тъмно, нему не се струваше такова, понеже усетът му различаваше там толкова много неща, колкото и денем различаваха очите в светлината. Особено много се смееше на страха на людете от тъмното, и на тяхното скришно поклонение пред тъмата.\n“Никой от мъдрите, казваше, не е бил толкоз неразумен, та да се поклони на онова, което не знае и в което не умее да вижда. Всички достойни ни дадоха пример да се кланяме пред оная добродетел, която виждаме и различаваме добре, а всичко неизяснено и тъмно да презираме толкова повече, колкото по-неясно остава то за нас. Но що прави простолюдието? Види ли тъмнина, то най-напред се ужасява. Още в тоя пръв момент не схваща то, че причината за неговия ужас не е нещо външно, а собствената му недъгавост – дето не вижда и не различава. Какво прави сетне то обаче? Нещо невероятно: вместо да напрегне сетивата си и нещо все пак да усети, то взима, че стисва силно клепачи, да не би някакво знание за непознатото нещо да вземе да го досегне. Понеже нали непознатото може да съдържа и някакви ужасни, пагубни неща… Но най-нелепа е за мене последната стъпка на тия чудати люде – стиснали силно очи в тъмнината, треперещи от ужас пред незнайното, те се свличат в смирен поклон и се молят да не ги постигне нещастие… Хей, неразумни! Знаете ли кому се кланяте така? Може и да е някакъв червей!… Дори и вълкът е отворил широко очи, и се мъчи да гледа в тъмното! С какво сте по-добри от него? Вие, дето стискате клепачи и се кланяте на мрака!…”\nНикога не стори моят брат подобно нещо… Впрочем на поклони винаги е бил той пестелив. На него обаче се кланяше цялата вселена. И на кое в него? На погледа му ли? На стъпката му ли? На мислите му ли?… Един Господ може да каже.\nНо факт е – бурите се разиграваха като спектакли пред очите му, светкавиците поразяваха единствено отсрещните дървета, а пък гърмът го втрисаше сценична треска пред концерта, та някой път дори не идваше на сцената, пред дивния ми брат…\nАх, колчем брат ми влизаше в морето, навсякъде около него водата ставаше спокойна, а пък от морските недра заприиждаше топло течение, за да не студува тялото му.\nПонякога, когато вредом беше бурно, наоколо гъмжеше от удавници – а моят брат лежеше на водата като в лодка, и гледаше невинно, удивено тези жертви…\nДнес пея за мощта на своя брат!…\nО, братко, помня всичко, което бе написал ти за силата, в тетрадките си чудни!\nАх, тези разкази! Не мога да забравя случката с онази нежелана от теб среща, която привлякла срещу себе си гнева на всичките стихии – как виелицата, гърмът и леденият студ си подали ръка, само и само да не бъде осъществена тази лоша среща, и да не смути духа ти!\nА случаят с голямото ти заминаване?\nТогава ти бе казал само с половин уста на боговете, че не, дълбоко в съществото си не искаш да пътуваш – и ето че незнайни сили скоро развалиха влака (или колата там), и ти не тръгна!\nА как се сбъдваха желанията ти!\nНе ще забравя случката с човека, с когото бе поискал да се видиш по-задълго – как рядко се е случвало подобно нещо с тебе! – и да изразиш пред него някои свои съкровени истини. Човекът много бързал, казваш, час по час поглеждал към часовника – но ето че щом тръгнал да си ходи, оказало се, че вратата на дома била заключена от нечия ръка незнайна!… И той се върнал пак на стола си, и всичко казано от теб изслушал в упоение, и в пълен покой.\nИ как говореше самият ти за силата:\n“Това, което е известно като сила, не са намира в мускули двуглави и триглави, нито в пестници, нито в плешки! Ах, силата ти е в това, което става, тя е в онуй, което ти се случва!\nСила е, когато днеска срещаш човек, а той те кани вкъщи, и с теб поделя туй, що има и що няма! Сила е, когато неочаквано те избере една красавица, и си реши, че иска да е с тебе! Сила е все още да те чакат, когато закъснял си вече много, и да намериш касичка с пари, това е сила – понеже случващото се е огледало, което силата ти отразява!\nВърви пред теб далечно огледало, предхожда твоя път и все те гледа! И всяка сила, що изпращаш ти напред, се отразява и при теб се връща като случка!…”\nО, силата на твоята съдба!…\nКак всички богове се надпреварваха да ти даряват уют, и топли хорски ласки! Как даже и случайните ти думи намираха уши, в които да проникнат, и сееха симпатия към теб! Как странното ти изражение на мъдър въпреки незрялата си възраст младеж те правеше любимец на всички хора, що не бяха се сбогували с мечтите си! О, всичките врати, в които би поискал да проникнеш, бяха отворени за теб! Отвсякъде те чакаха приятелства и чисти дружби, отвсякъде те дебнеха любови! Където ти минаваше, се дръпваха дървета настрана, и канари сами се пръсваха на пясък! Ако не беше в теб възвишената нервност, която не допускаше да спреш, ти би се спрял… къде? – Пред някой царски двор навярно! Понеже там, където щеше да се спреш, дворец би се издигнал начаса, вълшебен извор би избликнал от земята, та всички люде би превърнал в царедворци!…\nТакава сила имаше стаена в твоята съдба. Ала и тя дори е скромна пред силата ти да предвиждаш чуждите съдби!\nКак всичко, дето бях прочел в тетрадките ти дивни, се сбъдна в моя жизнен път!\nО, братко мой, ти всичко бе предрекъл! Как щях да се издигам бързо в мъдрост, как знанията щях да гълтам, подобен на пиявица! И колко бързо щеше да ме отегчава всичко, и колко бързо вярата ми щеше да се свърши…\nЗащо не знаех аз тогава, че всичко писано от тебе трябва да тълкуваме като предупреждение? Защо умът ми беше слаб и не усещах огромната заплаха, когато силата ми се изтичаше в света като река?…\nДнес питам своя мъртъв брат, и чакам отговор достоен: “Какво слънце те гря, какъв вятър те вя, та стана исполин и величествен познавач?…”\n…Много, много сълзи е изплакал моят брат приживе. Малцина мъже толкова са плакали, колкото той. И трябва ли, казват, един мъж да се отдава на сълзите?\nАла трябва тук, мисля, да се прокара една тънка разлика между разните плачове и ридания в света, която да просветли нашата реч за сълзите. Защото ако оставим всички изплакани сълзи в света да се съберат и да рукнат пред нас като един поток, ще обидим редица достойни люде, велики ридаещи и такива, които разбират от плач. И които не ще оставят сълзите си да се влеят в общия поток на всички капки, пръснали от хорските очи. И виждал ли е някой всъщност световната река от сълзи? Нито я е виждал, нито ще я види – понеже се знае, че всяка сълза си има свои пътища, и следва тя свои маршрути по бузи и топли слепоочия… И бърза да се избърше сълзата, и да се попие скоро, нежели да се смеси с нечия друга…\nАх, повечето люде плачат като децата, що са получили плесница. Или от страх – понеже се боят от страховете си. Така заприличват на ония малки деца, дето се будят нощем и заплакват заради тъмното. Също и тогава заприличват на деца, когато плачат от вина и разкаяние. И много видове плач ще забележиш у възрастните, които да приличат на детския плач.\nНо тогава се запитай: не е ли детското онова, от което се срамуваме в плача, и което се мъчим да унизим в него? Не ще и дума, тъй е! Срам ни е, задето с колата на плача на заден ход сме прекосили портите на детството. Че хленчейки, сме се намерили отново на онова проклето място, откъдето тъй страстно сме се мъчили да се освободим.\nАла дали внимателно сме проверили всичките ридания и сълзи – дали сме сигурни, че всеки плач ще ни отпрати при детето?\nО, не! И има плач, – кълна се! – който детето не познава. Защото има плач от знание. И плач от красота!\nТакива сълзи бе проливал моят брат – и виждам те да светят, да искрят със светлината на сребро!\nПонеже той е плакал пред неща, които повечето люде на света дори не виждат и с очите си.\nАз знам как той е плакал заради стенните пукнатини в крайпътния стобор, и как е плакал в изоставени дворове, виждам го, изправен срещу вятъра, да плаче заради деня, който изтича; аз знам риданията му сред летния следобед, когато вижда с целия си дух голямата непостижимост на пространствата, и виждам го да плаче с горки сълзи за всяка (даже мъничка!) безкрайност. О, чуй как плаче моят брат от музика, от съвършенството на звуци и картини! Виж как се плаче от огромност, и от недостиг на душа и тяло!...\nАх, знаеш ли задъхването на духа налято, когато в пладнешката жега въздухът по-гъст е и от лава? Или когато в пролетната утрин миризмите достигнат гъстота, която те убива? Когато никой нос не би се справил с разчленяване на този наплив от аромати? Когато тялото те дърпа към земята, а духът – нагоре?\nО, само сълзи могат да обхванат тази слабост, и тази красота! И виждам своя брат да плаче пред тялото на своята любима, след часове, отминали сред нежност, задето никога не ще успее с една-едничка ласка да докосне всички прелестни места, с една целувка да усети всеки аромат от тази дивна плът! Задето граници отвсякъде заобикалят неговото чувство…\n“Ах, малко мое тяло! О, малки устни, мъничък език и мъничко носле! Ах, недостатъчност на кожа, малобройност на усещащите клетки! Ах, дребност на очи и на ушенца! Сълзите ми избликват – да удавят тази клетъчна нищожност! Ти, тяло мое, дребен ембрион! Защо ли в този миг ръце жестоки на хирург не те остържат и нарежат със кюрета! Аз искам да съм от вода – така нарежда моят брат, – да съм океан! И сълзите, които лея, са първа стъпка в моето превъплъщение!…”\nАх, той е Този, Който Плаче за всеки неусетен миг! За всичко празно жали той, за всяко вчера, всяко някога!\nИ аз не зная по-достойна жалба.\n…Ала не бе достатъчна на моя брат самата му душа.\nДушата му копнееше за дух.\nНа чувствата им втръсна да танцуват безразборно – те искаха да бъдат подредени, копнееха за някой диригент, за палка, под която да се римуват и ритмуват.\nАх, ако бе останал този мъж при чудната Душа!\nНавярно никога не би загинал, навярно вечно би се радвал на трепетите Й!\nНе би постигнал мъдростта, наистина, но – що? Той би бил радостен и жив, той радвал би и другите навярно!\nНо ето го, че пожела Идея да го обладае.\nЕто го, че стана строг, суров. Дори презря Душата! Презря най-светлото от свойто същество! Продаде всичкото си злато за сребро.\nТой всички свои чувства претопи в познания.\nСветкавично се нареди сред мъдреците.\nПонеже усетът му ставаше за миг Идея.\nА колко усети събрала бе душата му! Какви съкровища от мирис, светлина, и звук, и трепет!\nЕто че сега той ги презря, и ги предаде!\nИ бе така щастлив в решимостта си!…\nНо заплати със смърт за мъдростта.\n…И се нарече моят брат “аскет” и “духовник”. И отчужди се съществото му от всичко плътско:\n“…Мене, мене ще питаш – защото аз изживях най-силната радост телесна, и знаеш ли как съм крещял от наслада? Знаеш ли в колко женски врати съм влизал, и колко сласт съм изпитал?\nАла ето че сега ще ти кажа – понеже има все още знание в главата ми: нищожни и празни са тия радости пред едни други, що съм имал в живота си; бледнее всичко плътско пред онова, що се изпитва само в духа!\nДа, аз усетих наслада, по-висша от всичко телесно, аз пих от чаша божествена!\nИ имам ли някаква сметка да те лъжа? Че какво имам аз да деля с плътските човеци!?\nАко и нищо да не разбираш от богове и божественост, стига само малко да разбираш от хора, за да провериш, че истинни са думите ми…\nИ ще признаеш на себе си, че има прозорци, през които не си още гледал, и има страни, които не си още пребродил…”\nСред истини и същности започна да живее моят брат. Премести цялото си същество сред мъдростта.\nИ от громното си самочувствие на познавач мълвеше:\n“Чудна работа… Някои учени мъже говорят, че не можело да се изкаже никаква същност и че даже не бива и да се опитваме да говорим за същността, а пък аз още от малък зная да изричам същността и не се уморявам да я изказвам всеки миг…\nТук значи се вижда противоречие едно. Понеже как тъй щом не може нещо там да се извършва, един човек ще си го прави твърде добре вече години наред? Теорията на тия мъже значи е погрешна и те ще направят хубаво, ако по-внимателно я премислят…”\nИ ето една сполучлива рисунка от дивния ми брат за неговата лична орис в този свят:\n“Не съм орач, не съм жетвар, не съм и сред ония, които само почвата поливат, дават на посятото храна – аз само съм сеяч, аз пръскам семената, които после да кълнат – дори не искам да ги виждам; аз зная – те ще порастат без мене!\nКак ли да изкажа точно положението си?\nВиж най-добре овчаря и краваря – как скопяват повечето мъжки, за да не пречат тия, за да служат и да не разпалват страсти, но тук-таме оставят по едно оплождащо животно, нескопено.\nКълна се, тъй постъпват с нас и боговете, дето ни пасат!\nСкопяват те духа на всички хора, лишават духовете им от семе. Така човеците привикват да се трудят без въпроси, и без да се стремят към радостите на духа. Но тук-таме ще се намери някой, когото са оставили за оплодител – оназ духовна част, отдето бликат семена-идеи, при този мъж не е скопена. И много семе има той, достатъчен е сам, за да опложда всички духове…\nКъм тез оставени човеци спадам аз – от мен потича семето на мисълта!…\nДругите умеят по-добре да й помагат да расте, да я поливат и торят – и всичко там, което трябва да се прави с мъничката мисъл, за да порасте, а после – да се бере, да се сортира и да се дава за храна на боговете… – но само аз съм Оплодител на духа – аз пръскам семена, които да покълнат в човешките глави; не знаят даже хората, че аз съм всъщност баща на техните деца; и всеки ме презира, че наглед стоя без работа…”\n…Да, можеше моят брат да стане най-достоен осеменител човешки, и дълги векове да отглеждат людете всички там мисли, заченати от него… Ала за беда, изглежда, решили бяха боговете да скопят и неговия ум, но само дето го сториха със закъснение. Ах, не знаеше моят мил брат, докато пишеше тия възторжени думи, че съдбата бе му отредила най-горчивия дял сред всичките човеци!…\nТой трябваше с очите си да види как умът му го напуска – а с него и великата му радост – и толкоз бавно ставаше това болезнено отделяне, че сякаш бе безкрайно!\nДа можеше някой да усети тази болка, той сигурно не би задал никога повече глупав въпрос относно людете, подобни на моя брат!\nАла скопените човеци даже и не различават кога мислят сами, и кога боговете и всякаквите демони небесни им шепнат разни неща на ухото!…\nКъде ще ти усетят те болката от втвърдяването на душата – та техните души са били втвърдени толкова отдавна! Къде ще ти усетят те отдръпването на боговете от човека – та техните богове са ги напуснали още когато тия са излизали от портите на детството!\n…Да виждаш и усещаш цял как режат късове от твоята душа – и не за ден, а за години! – а всичко, що остане, вкостеняват, вкаменяват – това изпита моят брат в последните лета на краткия живот, който му бе дарен…\n…А имаше си той чудати състояния, в които не беше оня разсъдливец, който биваше обикновено, и даже въобще не беше същият, какъвто обикновено. Очите му се отваряха тогава, ушите също, а пък словата му ставаха съвсем неузнаваеми…\nТова са мигове от Изстъпленията на моя брат:\n“Ах, плуват, плуват живите идеи, във въздуха и в светлината! Изпълнено и пълно с логоси е всичко! Прелитат логоси и всичко определят на мига!\nА много, много са боговете! И все обсъждат, все съветват. Летят навсякъде и управляват! Да ги броиш ли, да ги слушаш ли?\nВ светлината виждам и разбирам живите идеи!\nЧовекът се протяга и си откъсва от дървото една ябълка.\n— Живата Идея се протяга и си откъсва от човека една мисъл.\nЧовекът събира най-различни плодове и ги изстисква на сок.\n— Живата Идея разбърква мисли от разни хора и си ги пие.\nЧовекът коли прасе.\n— Живата Идея коли човек.\nЧовекът си хапва гъби.\n— Живата Идея си хапва хора.\nЧовекът се отравя от гъбите и умира.\n— Живата Идея не умира. Обаче я боли стомахът.”\nИдеите изпиха моя брат, подобно на яйце.\nТе взеха го при себе си на служба, те сбъднаха мечтите му без труд!\nПриучиха го те на леснината, навикнаха го на безплътния живот!\nНе от дърво, и не от камък – от мисъл само правеше си всичко този мъж! Забрави, че живее тук, сред плът.\nЕх, вярно е – самата плът направена е с мисъл, и от мисъл! Но на готова плът й трябва плът, за да живее…\nНо моят брат отлично знаеше порока си:\n“Отрова ще е моята мъдрост за света. Затова се пазя да не го залея с нея.\nТова е мъдрост на мечтата, която тутакси се сбъдва.\nМоите мечти веднага стават истини – на мига още, щом си ги помисля. Понеже самата ми мисъл има свойството да е действителна. Ала никой не знае колко страшно е това.\nХората днес живеят на спокойствие, понеже си мислят, че мислите им са само мисли, а пък делата – само дела. Ах, в какво спокойствие тънат хората днес! Та те не се чувстват никак отговорни за мислите си! Техните мисли отекват в празните им глави като в самотно, изоставено подземие с влажни стени. Никой, мислят си людете, не би могъл да надникне и да подслуша какво се изрича и си отеква в тяхното подземие. Някъде, далече, нагоре, навън от подземието е светът, дето нещата се правят и изработват, дето животът си ходи и се разлиства под светлината, и дето няма ехо и влажни стени. А в това, що е подземие и пещера, там те сами са си господари и там значи могат да стават всякакви низости.\nАх, малко само наблюдателност ще им е нужна на тия люде, за да забележат как след всяка гавра и след всяко бесовство в “подземието” току се преобръща с главата надолу и светът отвън…\nАла не умеят да забележат те това поради слаба памет – понеже докато бесовстват вътре в подземието, забравят за света, а пък почнат ли да си дялкат и майсторят нещо из света, съвсем са забравили значи подземието.\n…Ех, кратички са човешките погледи! Отскачат от нещата като топчета за пингпонг и никъде не смогват да се задържат!… Та кой и да ги научи на повече памет и удържане?…\nАз пък зная всички тайни на направата на световете, и как се съзиждат светове с думи. За мене няма “пещера” и няма “вън”, а всичко е едно – и стига само да умееш да си поиграеш с думите, за да ти стане и светът като по мярка. Понеже той друго и не съдържа освен думи и знаци.\nНо страшно е и това, да познаваш всички думи и всички знаци, и то лично, а които не познаваш, да идат при тебе сами за представяне и запознанство. Страшно е да бъдеш ограден от толкоз много сила! Хей, човече, ще ме разбереш ли, като ти говоря – на бомби спя аз нощем, на динамит полагам главата си всяка вечер и не керемиди – гранати застилат покрива на моята колибка! Кой би бил спокоен на такова място?\nНай-страшното идва обаче тепърва. Понеже съм и по неволя оператор на всички тия живи взривове. А идеята, разбери, никак не обича да я командваш. Тя обича да седне на рамото ти и да те омайва, и да ти шепне на ушенцето нейните си бабини деветини. И като кон да те язди.\nАз обаче, преди другите човеци и да са надушили какви са тук нещата, научих как да се харесам на идеите и да ги използвам за своите си работи.\nЖивите идеи обаче нищо не ти дават току така!\nЖивата идея ти взима кръвен данък и си отива, тананикайки тиролска песничка.\nДреболия в духа е да издириш няколко безработни идеи и да ги накараш да ти свършат работа. (Нищо, че повечето хорица и това не умеят!) Ала можеш ли да се измъкнеш, без да им платиш надницата?\nАх, много ми дадоха идеите, и рядко добри бяха с мене. Но ето че сега ме чака ранна смърт. Харесаха ме и искат да стана и аз по-скоро като тях. Да стана една идея.\nРанна смърт ме чака, понеже всички мечти те ми сбъдваха начаса, щом си ги помислех, та сега не ми останаха не само мечти, ами даже и прости желания…”\nНо онова, което преживяваше чудесният ми брат, не си остана някъде в неясен спомен, както става с чувствата на повечето хора. То се задържаше, натрупваше се на купчини, а сетне бе подреждано от услужливите идеи. И ето че узнатото превърна се в Учение, изстраданото стана Път, съдбата стана Опит и Проект.\nЕдна неделна утрин се събуди мъдрият ми брат с божествена Програма, и ето как описа този усет:\n“От мене очакват проект за човек. Знам го много добре.\nНе че някой ми досажда късно нощем или рано сутринта с такава молба. Нито някой ме спира на улицата. И все пак това се очаква от мен – то е тъй очевидно! Защото нали съм негоден за нищо друго в този свят, нали никой не иска замърсената ми кръв, слабите ми мускули? Но всеки тайничко би се надявал на моя проект, защото всеки е тъй нещастен от липсата на такъв проект!…\nНие нямаме проект за човек – твърди винарят от избата, така се изказва и певецът, който пътува с колата си между два града, под два реда дървета, израсли край пътя; липсва ни много такъв един проект, ще рече и жената, която простира детски пелени насред слънчевия двор… Късно в нощта, наведен над книжа, така ще си промълви и историкът – не, сега ние наистина нямаме проект за Човека…\nНо ето че днес се усмихва една космическа усмивка!”\n…Да, един ден бяха поискали божествата от моя брат да направи нов проект за Човека: види се, сметнали бяха, че досегашните проекти са на изживяване, и не отиват на сегашността. А и с доверие бяха погледнали на моя брат Безсмъртните, та нему бяха предоставили проекта.\n…Ах, рядко се случва богове да поръчат на смъртен проект. И малцина са чували какво се прави в тия случаи.\nЗа тия, дето не знаят как именно се процедира, ще трябва тук накратко да се обясни.\nНещата и идеите, които тласкат великите люде към едно или друго, носят името божества; ала такива са те спрямо човека, що ги носи в сърцето и ума си.\nИзобщо обаче, и в самите себе си, тия неща се зоват богове.\nПодтикват те великата душа да си мечтае за Човек, за Бог или за нещо друго, ала не я оставят само с нейните мечти: подсмихвайки се със свръхземна хитрост, те я чакат да назове мечтаното “проект”, да го оформи по техните небесни правила, за да добие зрелост нейната мечта – и ето че тогава, неочаквано за всички, те я сбъдват!\nДа, сбъдват я – ала в това чудесно сбъдване нерядко се долавя и коварство.\nНе пращат боговете на великия отвън душа, с която той да се сравни! Не пращат му душа голяма, жива, която този да възлюби!\nНо правят те, че собствената му душа достига, което е копняла; и правят още, че великият постига сам копнежа си, и сам се слива със своя си “проект”, и става той едно с мечтата си.\nТака чрез неговото същество се вижда и цената на проекта му.\nТа затова аз казвам, че е опитно зайче мъдрецът.\nОпитно зайче е той на боговете!\nСъдбата му е и компас, и шифър, и пътеводител за човека…\nНо как да разшифроваме тогава смъртта на моя брат?\nЩе бъдем прозорливи, ако я съзрем в самия му проект. И според него да я обясним, и да я пренесем върху човека.\nАх, своя нов човек реши да построи от памет моят брат!\nПонеже му се струваше, че слаба бива паметта у хората, та не удържат тия своите промени, и различия.\nНо може ли да е човек и този, що не схваща своята променливост, и няма в душата си поляна, дето да събира и огражда всички свои различия, като добитък? Този, що не е навързал цялото си същество на броеница? Този, дето няма да насочи срещу страшната Промяна оръжието на Единността?…\nАла чудесният ми брат желаеше паметта да обхваща Човека му, подобно пелерина, и никоя част от него да не се протяга навън – никой миг не биваше да се изплъзва на тази памет.\nСамо че животът не е ли воденица, що мели все ново зърно?\nДа, ала мливарите постоянно отнасят смляното и воденицата не се задръства.\nА пък животът на паметливия заприличва на балон, що само се надува.\nИ всеки знае, че такъв един балон скоро ще изгърми.\n…Седемнайсетгодишен, осъзна моят брат желанието си да бъде памет, и начерта на лист оризова хартия плана си, и го нарече “проект за Човека”.\nБожествата му се развеселиха и подсмихнаха, та плеснаха с ръце и тозчас го дариха с паметта, която бе си пожелал, та сбъднаха мечтата му!\nИ получи моят брат духовна памет, и си припомни всяка извивчица на свойто същество в хода на времето. И стана властелин над своите промени, и зацарува над различията си.\nО, блажен мой брат!\nБлажен в годините, когато систематизира своята история!\nБлажен, докато сам канонизираше Писанието на живота си!\nДокато сам си разказваше Романа на своята цялостност!\nНо ето че от тоя миг нататък трябваше и всяко настояще – всяко бъдещо настояще – да стане също част от тая цялостност, и продължение от същия роман!\n…Така видяхме и достойния ми брат да се превръща в разказвач на собствената си съдба.\nАх, вярно е, че всеки мъдър изживява живота си като история!\nИ вярно е, че бива поучителен животът му, подобно притча, примерен като евангелие, дълбокомислен като алегория.\nАла животите са първо за живеене, а сетне за разказване.\nА ето ти го моят брат, как се затвори в собствения си живот, тъй както в кула!\nЧрез разкази за себе си се омота – сам себе си! – с въжета!\nИ ето я да идва Смъртта, за която беше и питането ни – понеже от заключена стая се бяга през прозорец, а от залостен живот се бяга през смърт!…\n…Там, сред краткия, ала възвишен жизнен път на моя брат, три женски фигури изплуват, за да се откроят по-ярко от всички други образи на хора.\nПървата от тях е образ на момиче.\nНай-ранните стремления на моя брат, които мога да узная, белязани са с този чуден образ. Това е смугла красота, невръстност, пълна с гъвкавите сили на дивото. Сърцето затрептява от природа, колчем понечи да я съзерцава. Каква дивачка! Колко тъмен поглед! Несъвместима фигура със всичко онова, което щеше да се появи у моя брат едва по-сетне. Ни капка дух! Ни сянка размишление!…\nПотъвайки сред този образ, откривам оня смътен порив, докарал чудния ми брат до всичко сетнешно. Аз знам как той е искал да познае магията на съвкуплението, мига, през който дух се среща с чистата природа – и сигурно го е постигнал с чистота, която би била завидна за всеки в този свят. Ах, тази котка!… Едва ли би било достойно друго същество чрез мяукане или чрез остри нокти за посвещението на мъдреца! Аз още чувам страстните им викове… Чрез ехото и ти ще чуеш даже.\nНо твърде кратко трае всяко посвещение. И моят брат, изпървом удивен, въздигнат, сетне се отвратил. Природата го блъснала със свойта слепота, несвястност и безумство. Започнал да копнее още оттогава за дух, за родство на душите. Докато още съзерцавал външната природа, я чувствал близка, сам неотделен от нея. Но трябвало да я изпита въплътена в човек, за да се посвети и за да знае вече дълбокия й ужасяващ смисъл…\nКога изплува втората жена?\nИзглежда вече много мъдрост и горчилка са били натрупани, когато моят брат решил да пробва онова, което изглежда най-далече от ума. С обходна маневра той решил да доближи човеците откъм гърба.\nОнези, дето вече дълго време го отвращавали със своето безумство и нечистота, той все пак благородно пробвал някак си да опознае. Ала как?\nОтвлякъл в своя свят една жена – тъй както вълк завлича агне – и почнал ден след ден да я разпитва.\nНесвестни обяснения му давала, тъй много мъки й коствало да препредава чувства – но той напрягал слух; подобен бил на опитен гадател, гадаещ по кокоши изпражнения.\nДнес виждам образа й – тъй усърден в желанието си да изкаже този свят, сред който е плътно потопен и само леко-леко по краищата на световната картина усеща да потрепва нещо друго…\nДобро момиче. Иска да помогне на мъдреца, напряга се… Но бързо губи сили. Изпълнена е с толкоз много свят, в зениците й няма нищо друго освен безкрайна суета. Отвлечена далече от света, тя даже не разбира и къде е…\nЖената-свят – от нея моят дивен брат научил много. По нейните несъвършенства той узнал с пределна точност къде се крият слабостите на света; докато с разум се е мъчил напразно да лекува нейните безумия и болки, научил за световната неизлечимост, а също и за своята…\nАла светът не спирал да докарва моя брат до нови отвращения. Все по-дълбокото познание, наместо да го увлече, е тласкало душата му сред смут и безнадеждност. Оная светлина, която виждал той да блика от собствената му душа, не се е потвърдила сред света. Подобни светлинки откривал само сред стари свитъци и манускрипти. Но някак мъртво светели словата от древни времена – щом думите Сега и Тук са станали отровни…\nКопнеж за светлина изпълвал този дух, откъснат вече напълно от света. (И от жената, чрез която го познавал.) А собствената светлина, с която светел той, безмилостно бледнеела, лишена от подкрепа. И не е никак странно, че когато той съзрял светлик, подобен на своя, помислил го за чудо и магия…\nТук идва третата жена, а с нея и самият край на моя брат.\nГрижовен женски силует, и с едра гръд на майка. Нима не знае всеки, че майката е вик, бележещ и началото, и края?…\nЗа пръв път тук прозира топлота от този свят към моя брат, за пръв път ласката е истинска. Не можем и да отречем, че в тая топлина, понякога нагряваща до бяло, е светела и светлина…\nНо гледайки света с последни сили на очите си, умиращият познавач не съумял да разбере навреме, че там пред него е стояло само отразеното сияние на собствената му душа, и то в последния си блясък. И топлотата, що го радвала почти до края на неговите дни, била е само уловеното от западни прозорци на дома последно, топло, червеникаво сияние на залеза.\nНо осъзнал това в момент на яснота, той мигом се предаде на смъртта и неговият край бе възвестен.\nМомичето-природа, жената-свят, жената-огледало – това е неговият път, предаден в три жени.\nАла не ще го разберем, ако не видим също и една съпътстваща жена – жената-дух, жената-светлина, – която моят брат бе дирил непрестанно. Към нея беше устремен напразно животът му на мъж, и беше плод това на груба грешка...\n…Ах, много още можем да разкажем за детството на моя странен брат, и за съзряването на душата му! Достатъчно е писано и от самия него в смайващите му Тетрадки – и всичко можем пак да претълкуваме и преразкажем!…\nНо още много спирки имаше да посети великата душа по пътя към смъртта. И нещо в нас говори, че най-значимото тепърва предстои, и то ни тегли да препускаме напред!…\n...към Втора тетрадка


Apple се отказва от iTunes - Flashnews\nпетък, 23 август, 18:35\nApple се отказва от iTunes\nКорпорацията „Apple“ се подготвя напълно да се откаже от iTunes, съобщи агенция „Блумбърг“.\nПрограмата ще бъде заменена със самостоятелно приложение за музика, телевизия и подкасти\nToва ще се случи заедно с излизането на macOS 10.15. Решението отговаря на стратегията на „Apple“, защото без iTunes потребителите ще могат да управляват своите електронни устройства с помощта на приложението „Мюзик“.\nПредполага се, че ръководителят на корпорацията Тим Кук ще обяви промените на конференцията WWDC 2019, която започва на 3 юни.\nПлеърът iTunes се появи за пръв път през 2001 г. С негова помощ потребителите на компютрите Mac слушаха музика и подкасти, гледаха филми и телевизионни шоупрограми. Освен това, той се използваше за синхронизиране на информацията на устройствата на „Apple“.


store.bg - Играчки - детски багери за каране\nИграчки ... ... Търсене на: детски багери за каране\nТърсене на: детски багери за каране\nПродукти отговарящи на търсене: детски багери за каране\nбагери за каране\nДетското камионче от "Dolu" е страхотен подарък за малчуганите. Той е изключително детайлен и е досущ като истински. Ярките му цветове със сигурност ще впечатлят всеки. Самосвалът представлява подвижна играчка с дължина от 83 cm, която се задвижва чрез отбутване от земята с крачета, дърпане или бутане. Внимание! Цветовете на камиона може да се различават от тези на картинката. ...\nБлизки съвпадения: детската, детска, детско\nБлизки съвпадения: багер, багера, багерът\nС багера от "Hola" детето ви ще се забавлява с часове, както у дома, така и навън на двора или в пясъчника. Той е изработен от пластмаса и е в компактни размери, подходящи за носене в джобчето. Горната част на играчката, както и греблото са подвижни, като с тях малкият строител ще може да "копае". Колелата на превозното средство са подвижни, което го прави удобно за бутане по пода вкъщи. Багерът е с приблизителни размери 6.5 / 4 / 6 cm. ...\nТочно съвпадение: багери\nБлизки съвпадения: багер\nДетската лампа има свеж оранжев принт върху бял фон. Малки пъргави багери, пътни знаци и маршрути задружно опасват всички страни на абажура и го правят удачен избор за стая на момчета. Осветителното тяло е подходящо за различни интериори и цветови формации. Пенделът (кабелът) е с дължина 70 cm, а абажурът е с размери 33 / 30 / 33 cm. Техническа спецификация:\nСъвпадение за: детски багери\nСглобете багер с частите, включени в комплекта. ...\nКомплектът от "Spin Master" ще зарадва малчуганите, които харесват анимацията "Пес патрул". Той съдържа фигурка на Ръбъл и багер. Превозното средство разполага с мърдаща се кука, a фигурката на Ръбъл може да върти главата си. Благодарение на комплекта, дейностите на строителната площадка ще са по-лесни, а играта още по-забавна. Размерите на комплекта са: багер - 14.4 x 10 cm фигурка на Ръбъл - 6.5 x 6.5 cm ...\nБлизки съвпадения: детският, детската\nКонструкторът е част от серията "Build and Play", където ще откриете още комплекти по темата. ... Детският конструктор от "Hoogar" се състои от 74 пластмасови елемента, сред които отвертка, гаечен ключ, болтчета и винтчета. А подробните инструкции, включени в комплекта, ще преведат малчугана през необходимите стъпки за сглобяване на багер с щипка и въртящи се колела. Всички компоненти могат да се огъват и имат заоблени ръбове, което ги прави безопасни и подходящи за игра. Конструкторът е част от системата за обучение "Steam" и е подходящ за деца от аутистичния спектър. Играта с него има за ...\nБлизки съвпадения: детските, детското\nДетското въображение няма граници. Именно заради това от "Vilac" са създали дървен конструктор с цели 106 части. С него детето лесно ще може да създава различни фигури - самолети, багери, камиони, хеликоптери, сгради и още много други. За да бъде още по-лесно и забавно в комплекта са включени и карти с различни модели за сглобяване. Дървеният конструктор се предлага в удобна кутия с дръжка за по-лесно пренасяне. Размерите на опаковката са 41 / 29.4 / 4 cm. ...\nБлизки съвпадения: багер, багерът, багера\nКомплектът от "Nina" ще бъде чудесен подарък за вашето детенце. Той се състои от багер и ремарке. Багерът разполага с 4 големи гуми, предно гребло и подвижна задна лопата. Ремаркето може за се закачи към багера или детето да играе с него самостоятелно. Багерът е с размери 30 / 41 / 23 cm. Ремаркето е с размери 36 / 15 / 17.5 cm. Внимание! Цветът на комплекта може да се различава от показания на снимката. ...\nБлизки съвпадения: багер, багерът\nЗа начинаещите "строители" от "Eitech" предлагат конструктор, с който малчуганите да упражнят своите умения. Той съдържа всички необходими компоненти за сглобяването на багер, с който после да допълнят голямата си колекция от превозни средства и машини. Металните конструктори на немската марка съчетават прецизна изработка, качество и функционалност. Моделите са съвместими едни с други, като така детето може да упражнява креативността си и да създава нови такива. Комплектите са подходящи за малките ентусиасти, които обичат да сглобяват, разглобяват, изграждат и обичат да изследват кое как работи. ...\nБлизки съвпадения: багер, багера\nТърсене на: детски багери за каране Продукти 1-12 от над 500\nТатуировки за момчета


РИМСКИТЕ ПЪРВОСВЕЩЕНИЦИ: 102. СЕРГИЙ II, Папа\n30 март - ВЕЛИКА СЪБОТА (RANDOM - 0.069)\n– 02.09.2014Posted in: Римските първосвещеници, Слово\nСергий II е роден в благородно семейство в Рим между 785 и 795 г.; син е на Марин и близък родственик на Папа Стефан IV, който го ръкополага за субдякон. По-късно става архипрезвитер на Базиликата „Свети Силвестър“. На 25 януари 844 г. е избран за първосвещеник от по-голямата част на клира, народа и благородниците. Същевременно една малка фракция избира за Папа архидякона Йоан, но почти веднага той е отстранен и изпратен в изгнание. Поради тези смутни събития Сергий II е интронизиран бързо, още на 27 януари, без да уведоми за избора си император Лотар I. Императорът вижда в това нарушение на „Constitutio Romana“ и изпраща в Рим сина си Людовик, неотдавна провъзгласен за крал на Италия, начело на армия. Папата обаче призовава към преговори и апелът му е приет. Той коронясва Людовик за крал, но не полага пред него клетва за вярност, обяснявайки, че може да направи това само пред императора. Назначава обаче чичото на краля – Архиепископът на Мец Драгон, за Апостолически Викарий за Галия и Германия.\nБазиликата "Сан Силвестро ин Капите"\nПри този Папа Рим преживява голяма трагедия. В нощта на 24 срещу 25 август 846 г. арабите нападат Порто и Остия, и с кораби по Тибър достигат Рим. Те подлагат на жесток грабеж голяма част от града, както и бенедиктинското абатство „Свети Павел извън стените“. Едва намесата на Гуидо I, херцог на Сполето, който разбива войската им при Чивитавекия, принуждава арабите да напуснат района на Рим.\nПапа Сергий II прави много за възстановяването на пострадалите римски райони, укрепва Ватикана, обновява някои акведукти. Потресът от злощастията, сполетели Вечния Град обаче повлиява на здравето му и той умира на 27 януари 847 г. Погребан е в Базиликата „Свети Петър“.\n8 септември - Рождение на Блажена Дева Мария (Празник) (RANDOM - 0.069)


Първи трейлър за "Нито звук: Част втора" - cineboom - сайт за кино, телевизия и книги\nПърви трейлър за „Нито звук: Част втора“\nЕмили Блънт се оказва отново в едно място, където за да оцелее следва правилото: НИТО ЗВУК!!!\nИзключително умело и същевременно ударно, Paramount Pictures пуснаха официалния трейлър на „Нито звук: Част втора“ в новогодишния ден. Той продължава историята на семейство Абот и опитите им да оцелеят в един чудовищен свят.\nПродължението започва малко след събитията в първия филм. Видяхме как Евелин (Блънт) и Лий (Красински) се борят за да защитят децата си, Рийгън (Милисент Симондс) и Маркус (Ноа Джупе) от ужасяващи мутанти, които ловуват по звук.\nПълния трейлър идва няколко седмици след тийзър-трейлъра, за който CINEBOOM писа не отдавна. Видеото ни връща назад към онзи ден на хаоса, в който чудовищата атакуват за първи път. Малкия град, в който живее семейството се оказва абсолютно неподготвен за този момент. Междувременно в настоящето, след смъртта на Лий, Евелин и децата (както и новороденото!) трябва да напуснат дома и да се потопят в света отвъд, където ги дебнат нови заплахи. Различни от самите същества!\nДжон Красински се завръща за да напише историята, сценария и да режисира Емили Блънт в „Нито Звук: Част втора“. Емили и Джон са съпрузи и в живота. В новия филм виждаме Килиън Мърфи („Батман: В Началото“) в ролята на мъж с неясни намерения. Той се среща със семейство Абот. Джимон Хонсу („Шазам!“) също участва във филма и дори го виждаме в трейлъра. Детайли за героите на двамата все още не са известни.\nНай-значимата реплика от трейлъра, се появява накрая:\nОцелелите хора, не са такива, че да си струва да бъдат спасени! – изречена от героя на Килиън Мърфи.\n„Нито звук: Част втора“ дебютира по родните екрани от 20.03.2020г. Разпространява за България- Форум Филм.


Зависимостта към дрога е симптом, а не само болест - Всички видеа - Още нещо | NEWS7\nЗависимостта към дрога е симптом, а не само болест\n06.06.2014 | 13:11\nНе съм видял 15-16 годишно дете да развие наркотична зависимост в нормално семейство, заяви Желяз Турлаков\nДрамата на наркозависимите у нас\nБългария е над средното ниво по употреба на наркотици\nМежду 30 и 40 хил. са хората в България, които употребяват хероин. Тенденцията е за застой и намаляване на техния брой. Около 300 хил. души обаче ежедневно приемат психоактивни вещества и като цяло се отчита ръст в употребата на синтетични наркотици.\nПреди няколко години не ни вярваха, че амфетаминовата вълна от Европа застига България. Сега обаче тя е факт и деца на по 12-13-14-годишна възраст вече имат опит с употребата на алкохол, марихуана и амфетамини.\nТова заяви в предаването "Още нещо" по NEWS7 Желяз Турлаков от Терапевтичен център "Ново начало". Той беше на гости заедно с излекувалия се Михаил Пенчев, за да говори за различните видове наркотична зависимост, възможностите за превенция и лечение.\nПо думите на Турлаков амфетамините са заместващият и по-евтин вариант от скъпия кокаин. Неговото действие е подобно, "вдигащо", създаващо еуфория и даващо енергия. Това се харесва на младите хора и е форма на бягство от реалността.\nКак се стига до зависимост\nДържавата няма ясна позиция и не прилага системна политика, включваща превенция и лечение. Турлаков е на мнение, че семейството прехвърля отговорността на училището, училището на семейството и порочният кръг се затваря.\nДвамата гости бяха категорични, че когато се стигне до употреба на наркотици, обикновено това означава, че сме закъснели да разпознаем назряващ проблем. Не съм видял 15-16-годишно дете да развие наркотична зависимост в нормално семейство, заяви Турлаков.\nУпотребата на наркотици е симптом за проблем с личността на самия човек – как се чувства, как се себеизразява, дали има ниска или висока самооценка. Тези неща се сформират в семейството. Има много хора, които са опитали наркотици, но не са станали зависими.\nНе може през 2014 г. да си мислим, че наркотиците са нещо далеч от нас, което не ни засяга. Трябва да се говори с децата честно, открито, без табута и заобикалки, без предразсъдъци, без наказания. Не игнорирайте децата си. Прекарвайте повече време с тях, познавайте ги, зачитайте ги, бъдете по-демократични, разбирайте ги.\nИзключително важно е да не се бяга от проблемите, а да се наричат нещата с истинските им имена. Доказано е, че наказанията не работят. Трябва да има доверие в семейството – именно недоверието е една от причините за появата на тези проблеми.\nПроблемът на зависимия човек не е самото вещество или неговото количество, а загубата на контрол над поведението и живота му вследствие на употребата. В един момент стигаш до точката на пречупване и разбираш, че не можеш да упражниш контрол и да правиш съзнателен избор кога и колко употребяваш.


Във Варна стартира "София филм фест"\nНачало / Новини / От България / Във Варна стартира “София филм фест”\nПетото издание на София Филм Фест стартира във Варна и ще се проведе във Фестивален и конгресен център между 23 и 27 май. То ще предложи на публиката една от най-силните филмови програми до момента. Откриването стартира с документалната лента на Светослав Стоянов ,,Последните черноморски пирати“.\nИзборът на организаторите се спира на тази почти невероятна история поради морската тема, застъпена в нея. Капитан Иван-Джака и неговият верен екипаж вече 20 години търсят изгубено съкровище, скрито в залива на Карадере. Дали ще го намерят и кой друг също е научил за съкровището, остава на зрителите да разберат на 23 май от 19.30 ч. Специални гости ще бъдат Светослав Стоянов и Ваня Райнова, които са съответно режисьор и сценарист на филма, съобщи petel.bg.\nДруг изключително чакан акцент в програмата е ,,Нимфоманка“ на датския провокатор Ларс Фон Триер. Филмът е в две части и ще бъде излъчена на 24 и 25 май от 20.30 ч. Прожекциите не са достъпни за лица под 18 години. Зрителите юе откриеят в историята на Джо не само сексуални сцени, но и едно интензивно и пълно с обрати пътуване към баланса в човешкия живот. Триер за пореден път не се страхува да се разрови в най-тъмните кътчета на човешката душа, изваждайки на показ зависимостта на своята героиня, която се превръща в затворник на собственото си тяло. Режисьорът не се посвенява да намеси и любовта, която обаче не се оказва път и още по-малко спасение.\nВ изборния ден ще бъде представено второ българско заглавие. ,,И България е една голяма грешка” е документален филм за прехода от тоталитаризъм към демокрация със специалното участие на медийния експерт Георги Лозанов. В ролята на сценарист и водещ той прави теоретичен увод и прилага аналитичен подход чрез коментари и интервюта. Сред хората, с които Лозанов разговаря пред камерата, са: д-р Любомир Канов, проф. Михаил Неделчев, Андрей Райчев, Красимир Гергов, Явор Дачков, проф. Богдан Богданов, Борис Велчев, Христо Стоичков, Николай Колев – Босия, Слави Бинев, проф. Калин Янакиев, Георги Господинов. Заглавието на филма е иронично продължение на популярната реплика на Зигмунд Фройд „Америка е гигантска грешка”, изречена по повод на разочарованието на австрийския учен от фалшивия американски свят, основан само на парите. Прожекцията ще се състои на 25 май от 18.30 часа, а след това гостите ще имат възможност за лична среща и коментар с авторите.\nТретият български филм отново ще бъде лично представен от своя автор. ,,Хляб и зрелища“ на Георги Стоев-Джеки разказва истинската история на Боби, който е направил първата независима циганска телевизия в Кюстендил. Снима репортажи и сватби. Освен това всяка сутрин в 6 часа разнася хляба в цялата циганска махала. (26 май, 18.30ч.)\nНе може да пропуснем да споменем най-награждаваните филми, до които ще има достъп варненската публика. Започваме с ,,Краят на омагьосания кръг“, който е носител на престижни отличия от Берлинаре’13, Европейски филмови награди’13 и наградата ЛУКС на Европейския парламент’13. (27 май, 18.45)\nСледващ акцент сред наградените заглавия е индийския филм „Кутия за храна” (2013) на режисьора Ритеш Батра. Пропит с мечти за бъдещето и разкриващ удоволствията от малките радости в живота, филмът отвежда зрителите в Мумбай, където едно от чудесата на града е разнасянето на кутии с храна. От 120 години всяка сутрин общност от 5000 разносвачи осигурява топла, домашно приготвена храна от къщите на домакините до офисите на съпрузите им. Голяма част от разносвачите са неграмотни и използват сложна система от цветове и символи, за да се ориентират в градския лабиринт на Мумбай. Учени от „Харвард” са анализирали тази система и са заключили, че само една на 4 милиона кутии бива доставена на грешен адрес. Филмът разказва историята на една такава кутия. Пълнометражният дебют за Ритеш Батра е представен на „Седмицата на критиката” в Кан’13, показан е с успех на фестивалите в Телюрайд, Сараево, Торонто и Лондон. (24 май, 18.30ч.)\n,,Лоша прическа” на Мариана Рондон е носител на престижната награда на ФИПРЕССИ (Международна федерация на филмовата преса). ФИПРЕССИ често дава награди по време на филмови фестивали (като тези в Кан и Венеция), за да награди това, което те разглеждат като предприемчива кинематография. (26 май, 20.30ч.)\nЧаст от наградите на руския ,,Географът си пропи глобуса“ е специалната награда на The Hollywood Reporter. Традиционната късометражната програма – OK SHORTS, която ще се излъчи на 27 май от 16.30ч., включва българската лента ,,Чест” , която е носител на Голямата награда на журито от 36-ия Международeн фестивал за късометражно кино в Клермон-Феран., награда – за най-добър актьор на Михаил Мутафов от 16-то издание на Фестивала за късометражно кино в Брюксел и още 10 международни награди.\nСофия Филм Фест във Варна ще приключи на 27 май от 20.30 часа с ,,Великият майстор“ на Уон Кар Уай – филм за трагична любовна история на Ип Ман (менторът на Брус Лий) и Гун Ър.


Forumnews / Един милион пепелянки пълзят из България / Начало\nНовинитеБългарияСвятАнализиСпортLifeТоплофикацияГМО ПолитикаПариЗдравеОбразованиеТехнологииКултураКримиИкономикаОбществоБедствияSOS София Здраве\nЕдин милион пепелянки пълзят из България 27 май 2011 12:17 0 коментара Споделете във Facebook\nСнимка: Fieldherp Над 1 милион пепелянки пълзят по нашите земи, каза днес Красимир Христов - доктор по зоология и главен експерт в Тракийското херпетологично дружество. Организацията притежава най-богатата колекция от змии в Югоизточна Европа, информира БТА.\nВ България има 20 вида змии, като 6 от тях са отровни.\n"Реално опасни са обаче две - пепелянка и усойница", твърди д-р Христов.\nНай-разпространена и най-добре приспособена към родните условия е пепелянката. Тя се среща почти навсякъде в по-ниските части. Според зоолога почти всеки е минавал край пепелянка. Тя обаче избягва човека. "При среща с нея не правете нищо, просто я отминете, няма да ви ухапе", съветва д-р Христов.\nПо около 40 души у нас средногодишно биват ухапани от пепелянки. Смъртните случаи са рядкост, твърди д-р Христов. Половината от ухапванията са сухи, т.е. без да е въведена отрова. Много болезнени обаче са отровните ухапвания, обяснява зоологът. "Възможно е дори на 15-та минута пострадалият да не може да стои прав. Затова трябва бързо да се търси лекарска помощ", съветва д-р Христов. Той е категоричен, че няма полезно ухапване от змия.\nСпециални изследвания за числеността на змиите в България не са правени.\nСмята се, че броят им е около 2,5 милиона.\nНа второ място по разпространение са смоковете, които са десетина вида. На стотина пепелянки се падат по 4-5 смока, твърди херпетологът. По думите му страната ни е сред районите с богата херпетофауна в Европа. Превъзхождат я само Гърция и Италия.\nЧислеността на змиите у нас е сравнително постоянна величина, уверява д-р Христов. Тя е обусловена и от начина им на размножаване. По думите му са необходими няколко десетки години, за да се увеличи значително броят на влечугите, което опровергава опасенията за миналогодишен летен бум на змии у нас.\nПрекратено е и унищожаването на тези животни, почти всички видове са защитени.\nВ началото на 90-те години на миналия век са се ловели много змии с цел извличане на отрова. Масово обаче змиефермите са фалирали поради липса на пазар, твърдят експертите. Змийската отрова намира приложение във фармацевтиката за приготвяне на мехлеми и противозмийски серум. Основен източник на отрова в България са пепелянките.\nВъзможно е поради повишаването на температурите през последните години част от видовете змии от южните ни съседки Гърция и Турция да преминат и у нас, предполагат учените. Засега обаче няма съобщения за нови видове змии в Южна България, твърдят родните херпетолози.\nКоментари (0) Добави мнение\n“Бат Сали е двойкаджията и на партията, и на района„\nНова битка срещу US-отровите поведе Европа\nБългарите се „въоръжават” с шпионска техника\nСтрах от нови избори тресе Плевнелиев\nПропадна подпорна стена, отнесе пътя Симитли - Банско Учат чиновници на Windows 7 за 70 000 лева 10-годишно момиче е в кома след падане от втория етаж на социален дом\nИслямист закла полицаи в Ню Йорк (Снимки и видео)\nДва часа разпитват жената на Цветан Василев\nВелизар Соколов, адвокат, експерт по интелектуалната собственост: ACTA няма да промени нашите закони\nПотърпевши: Полицията често бърка в гащите Кръстьо Петков: Сбъркат ли с КТБ - чакат ни зимни избори и исландска революция\nЦиганите в Бяла Слатина на бунт, спряха им тока (снимки)\nПостоянна тапа в „Младост”, трафикът нe мърда по 40 минути\nПолицейската гавра с Борислава влиза в парламента Постоянна тапа в „Младост”, трафикът нe мърда по 40 минути\nЖертвата на полицейската гавра Борислава: Те ми се присмиваха\nСпешна помощ остана без лекари\nПолицаи съблякоха момиче голо насред София Централен курс на БНБ за 23.10.2014\nUSD 1.5438 GBP 2.4745 CAD 1.3766 CHF 1.6208 JPY 1.4337 RON 4.4205 DKK 2.6266 RUB 3.7131 НовинитеБългарияСвятАнализиСпортLifeТоплофикацияГМО ©2008 - 2014 Copyright Forumnews начало\nПрограмирано от A Web


от mityo krika » Сря Мар 13, 2013 12:13 am\nОт немските най-добри са Ауди.Веднага казвам ащо-баща ми имаше ауди 80 от 91 годна май,дста хубава кола.Взехме я на 300 000,сложихме я на газ и за още 100 000 км при нас на газ никога нищо не се развали.Ама нищо,даже крушки не горяха.И като го сравниме с пасат-а 3-ка просто няма как да не кажа че Ауди си е железна машина.А стария търкаля БМВ 520-ми боклук си е.Има големи проблеми с паленто зимата,моята скромна Лада 2105 го бие по всички категории,че на всичкоо отгоре не е и икономично,за разлика от ауди-то,което харчеше 9/100 градско газ,на над 300 000 км. без основни ремонти..\nот Кирил » Сря Мар 13, 2013 1:26 am\nАз мисля, че от немските най-добри са си Mercedes W123 и W201, имам познати с 123-ки с 3 литрови дизели на по 2 000 000км. Вървят на каквото им налееш и са удобни. Един друг познат до преди време караше W201 2.0 литрово дизелче беше на 1 200 000км като двигателя само е обслужван.. Като минусите им са че ръждясват доста, особено 123-ките.\nот Кирил » Сря Мар 13, 2013 2:43 am\nАми Е-класата е добра и от към возия. Надежден автомобил. Като цяло Mercedes до около 94-5 година са си надеждни и удобни автомобили, могат да надживеят собственика си. Като минус може да се посочи цена на частите, но не са от автомобилите чупещи се всеки ден. А ако говорим за луксозни автомобили то S класата W116 , W126 и W140 са автомобилите.\nПС: Не казвам че автомобилите след това са по-малко удобни или по-малко надеждни, може би съм скептично настроен, като гледам масовото производство или по-скоро не бих могъл да си ги позволя в скоро време..\nот felicialx » Сря Мар 13, 2013 3:51 am\nДо около 1999-2001г- най добър е Мерцедес. След това от около 2004-5г БМВ повежда парада.\nот ivcho1996 » Сря Мар 13, 2013 6:30 am\nЗдравейте!За мен две мнения по въпроса няма - най-добрата немска кола е Audi .И като визия(екстериор-интериор),и като показатели на двигателя,на возията,на издръжливостта на купето и останалите части на корозия,и.......Всичко това не го казвам просто така, а го споделям от личен опит-вече 10 години карам Audi А4 .За тези години тази кола не е мръднала-няма зима,няма лято, няма едно петънце ръжда по нея .А за по високия клас-А6(следващата ще ми е такава) и А8 да не говорим.Ще ме извиняват колегите ,които харесват Mercedes и BMW ама да си ги карат .Естествено в колата се слуша Heavy Metal и Rock .\nРегистриран на: Съб Ное 24, 2012 11:12 pm\nот felicialx » Сря Мар 13, 2013 7:25 pm\nfelicialx написа: До около 1999-2001г- най добър е Мерцедес. След това от около 2004-5г БМВ повежда парада.\nРазбирам че Ауди отпада от твоята класация.\nНе не отпада, Ауди е много сериозен автомобил, но поне аз не го определям като най-добрия. Иначе е твърдо в тройката.\nот felicialx » Чет Мар 14, 2013 1:50 am\nСъс сигурност ще има, всяка марка има топ модели с голям успех и такива с посредствени качества. Просто на мен лично БМВ и Мерцедес повече ми харесват от Ауди като дизайн и интериор.\nот felicialx » Чет Мар 14, 2013 2:51 am\nЗа купето е относително дали е едно и също, но аз например съм очарован от интериора на Х5 за разлика от този на ML е превъзходен и материалите са в пъти по-качествени. В ML-а съм като в бус, а в Х5 като в BMW 7-ма серия.\nот felicialx » Чет Мар 14, 2013 11:05 am\nЗнаех, че ще сложиш веднага Ауди разбира се хубав му е салона. За проходимоста Х5 определено куца но тя не се купува заради проходимост. В София ако ти прави впечатление е пълно с Х5 направо станаха през 5 коли почти.\nДай да намесим и Порше, при него също не липсва стил и лукс.\nот felicialx » Чет Мар 14, 2013 11:22 pm\nАз нямам лично впечатление, но съм чувал подобни неща от доста хора включително и това, че се чупи доста.


Надал: Ситуацията не е катастрофална\nАлкарас записа една от най-важните победи в кариерата си\n07-05-2022 15:51 | Tennis24.bg\nРафаел Надал не се притеснява от загубата от Карлос Алкарас на четвъртфиналите на турнира от сериите Мастърс 1000 в Мадрид и е насочил цялото си внимание към „Ролан Гарос“.\n„Приемам загубата напълно нормално и спокойно. Знам каква е посоката, която трябва да поддържам, за да бъда готов за надпреварата в Париж. Това е моята цел в момента“, коментира Надал след поражението от 19-годишния си сънародник.\n35-годишният испанец пристигна в Мадрид без да е провел пълноценна подготовка и заяви, че е направил максималното на този етап. „Имам и добри, и лоши дни. Ситуацията не е катастрофална. Състезавах се с правилната настройка. Мисля, че времето, което прекарах на корта е позитивно“, каза още Рафаел Надал.\n„Очевидно е, че трябва да подобря играта си. Сега е моментът за работа и съм уверен, че нещата ще се развият в правилната посока. Трябва да следвам правилната програма, а приоритетът е физическото ми състояние“, добави Надал.


Съдържание на ice_lion__01 - kaldata.com - Форуми\nice_lion__01 отговори в добавена от Граф Монте Кристо тема в Автомобили\nНапример в Созопол(и други курортни градчета). Лятото паркирането в града е платено навсякъде и дори няма свободни места и на платените паркинги. Има сложени колчета да не влизат коли в пешеходната зона. Обаче всички които са със скутери или велосипеди си минават между колчетата и си карат навсякъде. Масово карат мотопеди и подобни електрически машинки. Не плащат нищо, не търсят място да паркират и минават отвсякъде. А каква е гаранцията, че като усъмнеш Веспа-та няма ще я намериш? Ако ще и със верига да е заключена.\nИ тук се карат много. Особено в градове където паркоместата буквално липсват или са платени масово. Недостатъкът на тези машинки е, че искат гараж за съхранение. Не знам как е в Италия, но в България тези неща се крадат лесно и няма намиране. После търси в кое село е закарано и някой си го кара без документи в селото.\nice_lion__01 отговори в добавена от S like Hope тема в Бойлери, Печки, Отопление\nИ от всички опитани за 35г. се спря точно на бойлер със сухи нагреватели. Лесно се сменят, но не издържат много и са скъпи на места. Аз ако трябваше да препоръчам на някого бойлер бих препоръчал такъв с неръждаем водосъдържател и със потопен нагревател. Марката не е от такова значение. Само дето цената е почти двойна и това отказва повечето хора.\nice_lion__01 отговори в добавена от Mickey_Mouse_love тема в Всичко останало\nНе знам какво е менителница, но знам от къде си взела gif-чето. Погледни аватара ми и ще разбереш. Актрисата за съжаление не е сред живите. Загина в едно езеро спасявайки детето си. Казва се Naya Rivera.\nСъбота в 18:35\nice_lion__01 отговори в добавена от tsvetann тема в Право и Юридически консултации\nЩом не ти се яде ...патка https://www.google.com/search?q=готвена+патица&client=firefox-b-d&sxsrf=ALeKk005bvpQ796HPrUXA0w0dbYwvGg9ug:1626953483814&source=lnms&tbm=isch&sa=X&ved=2ahUKEwjNn9-DyvbxAhXG_qQKHZPoDM8Q_AUoAXoECAEQAw&biw=1600&bih=756#imgrc=5NFvEvKYMEdIHM Вече показа колко ти е багажа. То човек като му е празна манерката и друго не знае почва да заплашва. Поне измисли нещо оригинално. Сам се закопаваш. В очите на другите още повече. Продължавай със заплахите да те видят и останалите.\nЯж ми патката.\nНе знам как е по закон, но в описаната ситуация първо аз трябва да се съглася да пусна съседа и майсторите вкъщи. Никой насила не карам да ми ремонтира жилището. Аз теч и проблем нямам, който има да му мисли... после и да плаща. От този ремонт аз нямам полза и нужда, съседа долу има.. Кой според вас трябва да плати? Приемете го така: Плащате ремонт на вашето жилище, чийто проблем се решава от другото. Трябва да сте благодарни дори само ако жената се съгласи да пусне вашите майстори в дома си. А не е длъжна да го прави. То е за вас, не за нея. Вие естествено трябва да платите... ама си личи, че не искате.\nАх тази съседка, не се спря да идва и да чупи тавана на терасата на съседа. Кога влиза, как чупи....с чук ли блъска и напука? После сигурно и вода пръска да мухляса всичко. Осъзнайте се бе хора! Имаш проблем, решаваш си го. В чийто жилище е проблема, той си вика майстори и се оправя с тях. Дори и ремонта да е при съседката горе.\nИма как, но не искате. По-точно не искате да си бъркате в джоба и да плащате ремонта при съседката, защото по същата причина като вас, тя няма излишни пари. Но проблема е при вас, не при нея. Чувал съм немалко хора правили ремонт на баня и сменяни големите тръби за чиста вода и канал освен при тях, ами и при съседи на делен и горен етаж без да искат и една стотинка от тях.\nНищо не може да се направи! Говорите с нея да се съгласи да пусне майстор/и в жилището си когато е вкъщи и когато свършат, ВИЕ поемате всички разходи(материали +труд). Жената проблем няма, следователно не е длъжна да плаща за това, че вие имате. А близките й изобщо защо ги споменавате не знам? Те са трети лица, които нямат нищо общо и никой не може да ги накара да плащат за проблем който вие имате ако ще и водопад да тече. Когато ви се развали колата кой плаща ремонта в сервиза? Вие или общината заради некачествения асфалт и появилите се дупки?\nice_lion__01 отговори в добавена от Станислав Кьоров тема в Всичко останало\nИ двата сайта са хубави. Проблемът не е в тях, а в това че в днешно време много малко филми и сериали са хубави. То каквото излиза това и се качва. Аз съм доволен, че гледам без пари. Игри също се намират, кракнати, само на сингълплеър, но пак се намират. Единственото което не ми харесва е, че от към музика е малко ограничено. Трябва да се теглят цели албуми които в повечето слуачй ги няма и се търсят от чужди тракери. За пиратският залив ми е гадно, че го няма истинският, но все пак с повече търсене повечето неща се намират.\nice_lion__01 отговори в добавена от Теодор Тодоров тема в Запаметяващи устройства и памети\nЩе дам само малък пример. Преди всички имахме пиратска музика на хард дисковете си и дори си изпращахме по скайп или друго. Всички имаха всичко и никой не се оплакваше. Сега доста хора на разчитат музика от онлайн платформи. И един хубав ден гледаш как видеото е свалено или блокирано по някаква причина тяхна си. Кое е по-добре? Да си имаш и да си спокоен или да трепериш дали няма да свалят видеото или спрат достъпа до платформата за филми например.... Правилата на форума не подкрепят пиратството, но опита показва друго. Калин да помисли върху нещата малко и да разреши да се дават линкове.\nice_lion__01 отговори в добавена от yavor168 тема в Общи хардуерни въпроси\nОт това което чета...ама грам не разбирате и дори не знаете какво как да проверите. Инсталацията в жилището с две или три жила е (кабелите до контактите)? Ако е с две значи се прави мостче от нулата към пластинките. Ако е с три значи би трябвало да си има земно(което трябва да се провери с пробна лампа дали го има наистина). Ако не разбирате повикайте поне някой познат който поне малко разбира. Вас ви пере тока и не можете да разберете защо. Освен да ви изтрепе някой ден друго няма да стане ако продължава така. Вариантите според мен са два: 1: Контакта не е занулен/заземен и затова фазопоказателят ви свети(по индукция). 2: Контакта е офазен (да НЕ се използва докато не се оправи). Един съвет: Преди да използвате даден разклоните проверете дали кабелът ми е с три жила и дали са свързани правилно. Няма смисъл дори при занулен правилно контакт да включите разклонител с двужилен кабел. Тогава пак корпуса остава с плаващ потенциал. И си изхвърлете фазомерчето. От тези с лампичките почти нищо не става. Има ситуации в които яката лъжат. Едва ли някой ел. техник ще се съгласи да дойде само за един контакт. Пътните му разходи не си струват.\nice_lion__01 отговори в добавена от _nib_ тема в Политика\nИ аз не съм доволен от резултатите, но по-добре ИТН отколкото Гербаджиите. 10 години ги видяхме, че работят само за себе си.\nЛаптоп за университета\nice_lion__01 отговори в добавена от Simona111 тема в Съвети за покупка на преносими компютри\nА фортнайт и майнкрафт ще вървят ли?\nice_lion__01 отговори в добавена от Борислав Стоянов тема в Периферия\nТакъв диван става ли? https://www.google.com/search?q=черен+кожен+диван&client=firefox-b-d&source=lnms&tbm=isch&sa=X&ved=2ahUKEwiXxq_Ln9jxAhUDIMUKHWCXBJsQ_AUoAXoECAEQAw&biw=1600&bih=756#imgrc=Xs0z5qdk1MQfiM Двуместен е но...става\nLi-ion акумулаторна/и батерия/и вместо 2хАА 1,5 V в 16 Mpx фотоапарат сапунерка Canon PowerShot A810 ?\nice_lion__01 отговори в добавена от Недко тема в Телевизори, Видео и Фото техника, Видео наблюдение\nНо точно те са най-удачното и правилно решение в случая. Ако се разтърси човек има такива с капацитет от по 2000mAh и нагоре. Естествено при някои надписите са пълни лъжи. Няма как в такъв корпус да се събере капацитет като: https://elimex.bg/product/59075-akumulator-1-2v2500mah-aa-r6-s-papka-panasonic-eneloop-pro https://elimex.bg/product/17151-akumulator-1-2v2700mah-aa-r6-s-papka-arcas https://elimex.bg/product/82466-akumulator-1-2v2800mah-aa-r6-bez-plastini-lava Хубави са, но реалният им капацитет е макс 2000mAh. По-добре е от 700-800mAh като на еднократните батерии.\nice_lion__01 отговори в добавена от Anton93 тема в Автомобили\nТаралежи има в горите, срещат се и по селата някога. В автомобилите таралежи няма. Други животни също. Кажи на майстора ти, че не знае какво е таралеж.\nЗависи дали ще се гледат...."проектите"....(ама със звук да се чува охкане и пъшкане....) Иначе на повечето места ползват проектор и бял екран. Интерактивната дъска е хубаво нещо, но е доста скъпа ако е по-голяма.\nice_lion__01 отговори в добавена от Vesi82 тема в Монитори, Аудио и Видеокарти\nВ някои сервизи предлагат да изкупят полуразваленият уред(монитор или др.) и да го ползват за части. Ако някога им попадне същият модел монитор със изгоряла платка например. Не дават много, но пак е по-добре от нищо и след месец да е на казана.