Как четеш: Симона Минева | Аз чета\nСимона Минева е магистър по „Медийна информация и реклама“ в печатните медии, живеещ в дигитално време, но упорито предпочитащ да пише в списания от хартия! Определя себе си като „весела-прясна 40-годишна госпожа-майка, работеща активно най-любимата си работа – да комуникирам с хора, да ги информирам и свързвам, да сбъдвам мечите им“. И не, тя не е фея, а особен вид PR и медиен специалист в сферата на дизайна и интериора, работещ за няколко от най-успешните български бранда в сектора. През свободното си време обича да развихря творческите си способности и винаги отделя няколко часа за четене. Поканихме я да ни разкаже повече за книгите, които вдъхновяват креативността ѝ.\nПипи, разбира се!!! Първата ми любима книга, заради която заобичах Вила-Вилекула и шведската природа, смелостта и увереността на отказващата да порасне рижава фурия и таланта на Астрид Линдгрен. Книгата, която ме вдъхнови да се променя, е „Сидхарта“ на Херман Хесе.\nХм… когато чета, обичам да пия моя любим чай – бял и зелен с листенца жасмин. Това е моят ритуал сутрин, преди да се събуди домочадието, успявам да си подаря половин час в тишина, книга и прекрасен чай.\nЧай! В любимата ми чаша с африкански мотиви, подарък от милата ми сестра. :)\nИмам специална тетрадка, в която от години си записвам умни неща, които ме впечатляват в различни книги. Някак скверно ми е да драскам по страниците освен ако не е учебник и е препоръчително…\nАууу, ужасявам се от читатели, които прегъват страници и „разчекват“ книгите! Аз обичам разделители, харесвам, ако са красиви и специални, но понеже чета повече книги едновременно – прибягвам до календарчета и визитки подръка, които ми служат, за да отбележа докъде съм стигнала.\nАз съм четяща жена, от ранно детство. Преминах през всякакви периоди на типовете литература, признавам повече съм изчела художествена от научна, а най-много съм прочела детска литература!\nЧетенето за мен е потребност, но аз съм тактилен човек – предпочитам хартиените четива – да ги държа в ръцете, да ги вдишвам, да оценя формата, обема, цветността, дизайна на изданието. За мен хартиената книга е жива, органична, свободна от зависимостта от електричество и интернет, и преживяването с такава книга е блажено и интимно.\nВ тази възраст, в която съм – признавам, че нямам проблем да заспя посред главата. :) Някога четях до посреднощ, ако историята много ме е грабнала – така четях книгите за Хари Потър в моите студентски години, когато бях издадени за пръв път на български език. Четях, не спях, ходех на лекции и работа денем, и после пак Хари!\nМога да отложа прочитането. :) Чета основно книги на български и при тях често преводът и редакцията повеждат усещането за изказа, но ако историята не ме грабне, съм склонна да зарежа и да не се сетя скоро за книгата…\nМного е относително, като в живота – може майка ти или любимият човек много да те дразнят, но пак са главни герои, нали?! Важна е цялостната история и ако я оценявам като вълнуваща и въздействаща – да, възможно е дразнещи герои да са част от любима моя книга. Обаче не се сещам за такава… Може би в „Tримата мускетари“ Арамис така ме дразнеше, но книгата е една от любимите ми.\nНяколко книга са – за цветопсихология в интериора, „Сън“ на Камелия Кучер, „Чакам в кафенето“ на Биляна Генова, и препрочитам последното пълно издание на Пипи с твърди корици и оригинални цветни илюстрации.\n„Овладей живота си“ от Ариана Хъфингтън.\nЧета по няколко наведнъж, но ако някоя много ме грабне – изчитам я и тогава продължавам с останалите.\nДа, сутрин вкъщи, на дивана под прозореца, в очакване на първите слънчеви рефлексии по отсрещните остъклени тераси.\nПредпочитам интересни истории, от които научавам ценни неща. Последната поредица, която доста ме грабна, се състои от 6 книги, с различни истории, но свързан сюжет на основните герои, абсолютно неочаквано за мен, защото е художествена „женска“ литература, но покрай тия романтики вътре има супер интересни факти, които ме обогатиха, и така се зарибих да имам и шесте книги, но не накуп, а в рамките на месеци се сдобих, като изчаквах различни книжни кампании с привлекателни цени. :)\nАстрид Линдгрен завинаги! Тя е феноменален тип писател – книгите ѝ възпитават, изграждат вкусове, характери, за мен са буквално психотерапевтични. Ако ми е тъжно – няколко страници от „Емил от Льонеберя“ веднага ме развеселяват!\nУх, признавам си, имам доста книги…Любимите ми са в библиотеката в спалнята, по-нетолкова любимите са в библиотеките в хола, имам голямо количество книги в офиса, а вкъщи имам и запас от непрочетените книги за златни старини, които съм затворила в шкафове с вратички. :) Досадно ми е да бърша прах, хич не ми е вдъхновяваща дейност и ей това в книгите ме кефи – като са прашни, ми харесват повече! Отдавам го на моята Цундоку душа. :)\nTримата мускетари Ариана Хъфингтън Астрид Линдгрен Биляна Генова българска художествена литература детска литература Емил от Льонеберя как четеш Камелия Кучер нехудожествена литература Овладей живота си Сидхарта Симона Минева сън Хари Потър Херман Хесе художествена литература Чакам в кафенето


Мъри напусна Австралия, изненади и при жените - Труд\nВторник 24.05.22 / 03:07\nВторник / 24.05.2022 / 03:07 '; + $minutes; document.getElementById("time-item").innerHTML = datetime ;\nАнди Мъри отпадна във втория кръг на Откритото първенство на Австралия. Играещият с „уайлд карт“ британец претърпя поражение с 4:6, 4:6, 4:6 от квалификанта Таро Даниел. В третия кръг на турнира японецът ще се изправи срещу победителя от двойката Стив Джонсън и Яник Синер.\nПри жените Гарбине Мугуруса също отпадна, след като отстъпи на Ализе Корне с 3-6, 3-6 за около час и половина игра. Корне, която на старта надигра първата ни ракета Виктория Томова в два сета, ще играе със словенката Тамара Зиданшек за място на осминафиналите.\nВтората ракета в света Арина Сабаленка от Беларус постигна победа, след като надви китайката Синю Уан с 1-6, 6-4, 6-2.\nПрофесионалната кариера на австралийката Саманта Стосър приключи след поражение с 6-2, 6-2 от рускинята Анастасия Павлюченкова, поставена под 10 в основната схема. След като стана професионална тенисистка през 1998 г., Стосър спечели шест титли на сингъл и 28 на двойки, включително - седем от Големия шлем.\n„Направих много повече, отколкото някога съм смятала, че е възможно. Мечтаех да спечеля Големия шлем, така че успях да го сторя, след като съм мечтала за това като дете. Феноменално е. Не можех да искам повече. Имах много страхотни моменти тук, в Австралия и по света, така че беше невероятно”, сподели Саманта Стосър.


МОСТ за книги | Факторът Късмет Промени мисленето си и ще промениш своя късмет\nЖивотът на късметлиите – пълен с щастливи случайности?\nМишел Пфайфър: „Някъде по пътя съумях просто да превключа и да започна да гледам повече на светлата страна, отколкото на тъмната през цялото време. Сега, като погледна всичко край себе си, си мисля каква късметлийка съм.“ Късметлиите създават, забелязват и използват случайните възможности в живота си. Животът на късметлиите е\nЗа да осъществите мечтите за бъдещето си, трябва да можете да формулирате своите очаквания за тях. Само така ще получите това, което желаете най-силно. Всички ние си имаме своите мечти и амбиции. Някои искат да достигнат невероятен успех в бизнеса, да спечелят от лотарията или да пътуват по света.\nПомнете, че злополуките в живота ви могат да се обърнат изцяло за ваше добро. Превърнете своя неуспех в късмет: Късметлиите виждат позитивната страна в своите неуспехи. Късметлиите са убедени, че всяко нещастие в живота им в далечно бъдеще ще се окаже за добро. Късметлиите не се вторачват за дълго


ПРОМОЦИЯ - Професионално телоподаващо + електрожен Viki Lux 230 А в Други машини и части в гр. Хасково - ID26690659 — Bazar.bg\nгр. Хасково, Център Публикувана/обновена днес в 10:19 ч.\nНова цена - 500 лева.\nПредлагаме на Вашето внимание, супер професионално инверторно\nтелоподаващо устройство MIG/MMA 230А VIKI LUX с електрожен, за монофазен ток. Висок клас технология. Регулиране на заваръчния ток/плавно/ 20-230A ампера, монофазен /230V/. Степен на защита – IP 21S. Работи с ролки от 1 и 5 кг. Окомплектовани са с еврошланг за МИГ/МАГ заваряване, щипка маса, маска, чукче с четка, оригинални ръкавици за заваряване от телешка кожа, ролка. Предназначен е за ремонтни и сервизни дейности.\nПоради широкия спектър на заваряване с HITECH ТЕХНОЛОГИЯ, заварява почти всички видове метал и е удобен за монтажни заварки от професионалисти и начинаещи заварчици. По желание на клиента, телоподаващо MIG/MMA 250 А VIKI LUX, може да се окомплектова с манометър и малка бутилка СО2 7.5\nОбяви на потребителя Иван Стоилов Виж всички 157 обяви\nЕлектрожен инверторен Viki Lux 250 А - модел жълт Mini HT гр. Хасково, Център днес 230 лв\nЕлектрожен +аргон инверторен TIG/MMA WSM 250А VIKI LUX дигитален гр. Хасково, Център днес 250 лв\nЕлектрожен инверторен Viki Lux 200 А - модел Mini HT гр. Хасково, Център днес 160 лв\nБензинова косачка (тример-храсторез) VIKI с цял прът - 130 лв. гр. Хасково, Център днес 130 лв\nИнверторно телоподаващо FUNKEN 300 А с електрожен гр. Хасково, Център днес 650 лв\nЕлектрожен + аргон инверторен TIG MMA 250R Viki Lux - дигитален гр. Хасково, Център днес 270 лв\nЕлектрожен инверторен ММА 200А с дисплей + ръкавици гр. Хасково, Център днес 150 лв\nПРОМОЦИЯ - Професионално телоподаващо + електрожен Viki Lux 230 А гр. Хасково, Център днес 500 лв\nПреса за восъчни основи гр. Варна днес 520 лв\nПРОМОЦИЯ 250 Ампера- Телоподаващ Апарат + Електрожен 2в1- PROFESSIONAL гр. Димитровград, Хасково днес 550 лв\nПРОМОЦИЯ! Електрожен + Телоподаващо MIG -MMA -250Ампера FUNKEN 250А - PROFESSIONAL гр. Хасково, Промишлена зона - Юг днес 550 лв\nТагове: промоция професионално\nПРОМОЦИЯ - Професионално телоподаващо + електрожен Viki Lux 230 А 500 лв


Робертсън, Андрю статистика и история на трансферите - AiScore Football LiveScore\nШотландия / Ливърпул / D\nРобертсън, Андрю Профил\nСтраницата на профила на Робертсън, Андрю показва всички мачове и състезания със статистически данни за всички мачове, в които е играл. Можете да получите най-важните статистически данни за Робертсън, Андрю, включително средния рейтинг на играчите, голове, асистенции, карти и други подходящи данни. на AiScore.\nСтойността на AiScore Player за Робертсън, Андрю е 65.0M€. Той има договор с Ливърпул до 2024/06/30. Номерът на фланелката на Робертсън, Андрю е 26. Робертсън, Андрю е на - години, първият ден е 1994/03/11, а той е висок 178 см и 64 кг. Робертсън, Андрю предпочита да играе с Ляв крак.\nЛивърпул ще изиграе следващия си мач на 2021/08/15 UTC, Норич vs Ливърпул в Световна Купа Квалификация, Европа. Ако Робертсън, Андрю ще бъде в състав Ливърпул, това ще бъде потвърдено на AiScore един час преди началото на мача.\nРобертсън, Андрю История на трансферите и такса за трансфер\n2017/07/21, От Хъл до Ливърпул, Прехвърляне такса за превод.\n2014/07/29, От Дънди Юн до Хъл, Прехвърляне такса за превод.\n2013/07/01, От Куинс Парк до Дънди Юн, Прехвърляне такса за превод.\n2012/07/01, От Queen's P. U20 до Куинс Парк, Прехвърляне такса за превод.\nАко искате да гледате безплатни онлайн мачове на живо с Робертсън, Андрю, в Ливърпул подробности за мача предлагаме връзка за гледане. Ако този мач е покрит от услуги за поточно предаване на живо на AiScore, можете да гледате Норич vs Ливърпул резултат на живо на вашия компютър и на мобилен телефон - iPhone, iPad, Android или Windows телефон. Моля, обърнете внимание, че правата на интелектуална собственост за поточно предаване на подобни събития обикновено се притежават на ниво държава и следователно, в зависимост от местоположението ви, може да има определени събития, които може да не можете да гледате поради такива ограничения.\nAiScore футболни резултати на живо се предлага като приложение за iPhone и iPad, приложение за Android в Google Play и приложение за телефон с Windows. Можете да намерите AiScore във всички магазини на различни езици, търсейки „AiScore“. Инсталирайте приложението AiScore и следете всички Робертсън, Андрю мачове на живо на мобилния си телефон!


Ивета Кралева: Харесвам хората, които постоянно обогатяват знанията си\nПоходът > Публикации > Вдъхновяващи истории > Ивета Кралева: Харесвам хората, които…\nТя се казва Ивета Кралева и е на 23 години. От ранна детска възраст, благодарение на семейството си, проявава интерес към литературата, впоследствие и към историята, които оформят бъдещето ѝ хоби:\nИвета е страстен читател и една от най-вдъхновяващите ни блогърки, затова сме изключително щастливи, че прие да отговори на въпросите от #I_am_a_reader book tag.\n1. Изберете една дума, която описва това да си читател\nOпределено бих казала мечтател. За мен добра книга е тази, която напълно те поглъща и когато я четеш, те кара да се пренасяш мислено на мястото, което описва. Случвало ми се е дори да изпускам спирката си на автобуса, защото съм изцяло фокусирана в книгата. Всяка една книга трябва да провокира в теб нови мечти, които да сбъдваш.\n2. Коя беше първата книга, която прочетохте\nAко трябва да бъда напълно откровена, спомените ми малко се размиват – Мечо Пух и Пипи Дългото чорапче се борят за първото място. Впоследствие започнах да чета книгите от летните списъци и постепенно да добавям по-задълбочени книги.Когато бях по-малка, преди да започна да чета дадена книга, обичах да я оглеждам външно, да прелиствам страниците и да си мисля какви нови знания ще придобия след като я прочета.\nВ повечето случаи избирам мека корица, но винаги се старая тежестта да пада върху съдържанието на книгата. Имам pocketbook, който решава спора, въпреки че предизвиква много други. За мен лично той е удобен и много практичен. Носила съм в чантата си много тежки книги (например, Пътеводител на галактическия стопанджия) и това беше цяло предизвикателство. Първо за тежестта на чантата ми, която трябваше да нося цял ден и второ, за огромното място, което заема една обемна книга сред куп лекции и учебници. Разбира се, все още си купувам хартиени книги и се наслаждавам на времето, прекарано в дадена книжарница.\nОпределено четенето разшири мирогледа ми. Натрупах повече знания, сформирах впечатления вследствие на всяка една книга, която добавях в списъка „Прочетени“. Дори бих казала, че ставаш по-добър в отношението си към останалите – всяка една история, която четеш и с която се идентифицираш или припознаваш някого, ти дава безплатен опит и урок. Заради това е важно да се възползваш от тях.\nКакто се казва в едно хубаво стихче – ‘If librarians were honest, they would say, no one spends time here without being changed. Maybe you should go home. While you still can.’ (Joe Mills) Изводът е, че всеки човек се променя след досег с книга.\nОпределено залагам на български разкази. Чувствам се изключително комфортно и спокойно, когато чета автори като Елин Пелин и Йордан Йовков, например. Тяхното умение да описват различните герои, времето, в което живеят и всички останали елементи, е удивително. Няма как да останеш безразличен към написаното.\nВсичко в този живот дължа на своята майка. Тя ми показа светът на книгите и колко щастлив и удовлетворен човек може да бъде, когато обогатява знанията си. Приемам като лична отговорност, а и с безмерна любов и почит към нея, да предавам и описвам този свят и на всички останали хора около мен.За мен литературата, както всяка една наука, дава възможност на човек да трупа най-голямото богатство – знания. Определено хуманитарните науки са ми по-интересни, но това не значи, че не проявявам интерес и към точните, практически науки (физика, химия и техните подспециалности). Всеки човек трябва да търси научните обяснения в ежедневието си, за да си обяснява разумно определени събития, а не да се осланя на митове, легенди и прочие.\nЗа мен лично интелигентността е много сборно понятие и това да имаш желание да обогатяваш познанията си постоянно, е един красноречив белег за нейното наличие.\nЩе подчертая думите си с една мисъл на Елинор Рузвелт, която трябва да описва ежедневието на повечето хора – „Великите умове обсъждат идеи, средните умове обсъждат събития и малките умове обсъждат хора.“\nМоята книжна идилия е много изчистена: къщата на баба, двор, пейка, леки слънчеви лъчи, отразяващи се върху страниците … 😊\n„Прекрасният нов свят“ на Олдъс Хъксли. Въздействаща книга, която показва силата на характера и индивидуалната личност в един обезличен свят. Повечето книги от този жанр – научна фантастика/антиутопия – са с въздействащ ефект. Тук бих споменала „1984“, „451 градуса по Фаренхайт“ и други.


ДПС България - Станислав Анастасов: България има нужда от ДПС - за да растат нови поколения мъдри, толерантни, достойни и горди граждани\nСтанислав Анастасов: България има нужда от ДПС - за да растат нови поколения мъдри, толерантни, достойни и горди граждани\nБългария има нужда от ДПС - за да растат нови поколения мъдри, толерантни, достойни и горди граждани. Това заяви зам.-председателят на ДПС Станислав Анастасов в поздрава си към ДПС за 32-я рожден ден на Движението. Ето посланията му:\nДПС и демокрация в България - 32 години по-късно\nПреди 32 години д-р Ахмед Доган създава Движението за права и свободи с мисия:\nда гарантира правата и свободите на малцинствата и всички български граждани;\nда развие демокрацията и парламентаризма в България;\nда гарантира мира в родината ни, България и териториалната и цялост, както и мир на Балканите.\nВярата на учредителя на ДПС в била силна. Доказателство за това е решаващата роля на ДПС в българския преход, като само 14 години по-късно България става член на НАТО и след още 3 години член на общността на най-богатите и развити нации – Европейския съюз.\nКакво е струвало това на д-р Ахмед Доган и стотиците хиляди депесари и техните семейства и близки – само те знаят.\nНие, депесарите, обаче знаем, без капка съмнение една универсална истина – всяко усилие, което е направило, прави и ще направи обществото и Родината ни по-силни, си струва.\nПерифразирайки Апостола, 32 години времето е в нас и ние сме във времето.\nДнес, 32 години по-късно, България и обществото й повече от всякога имат нужда от ДПС – за да живеем в Заедност, за да просперираме в общия ни дом, Европейския съюз и за да растат нови поколения мъдри, толерантни, достойни и горди граждани на Република България.


САЙТЪТ НА НИКОЛАЙ ПЕНЯШКИ - ПЛАШКОВ: 08/01/2010 - 09/01/2010\nПубликувано от Николай Пеняшки в 8/28/2010 08:50:00 пр.об.\nЕтикети: Мода в поезията\nПубликувано от Николай Пеняшки в 8/26/2010 06:43:00 пр.об.\nНатаниел Хоторн - Голямото каменно лице / разказ\nЕдин следобед, когато слънцето се готвеше да залезе, едно момченце седеше с майка си пред вратата на тяхната къщичка. Разговаряха за Голямото каменно лице. Достатъчно бе да вдигнат поглед, за да го видят ясно, макар да не бе на много мили от тях. Слънцето озаряваше чертите му.\nКакво представляваше Голямото каменно лице?\nОбградена от множество величествени планини, долината бе така просторна, че даваше подслон на няколко хиляди заселници. Част от тези добри хора живееха в колиби от неодялани стволове, заобиколени от тъмни гори по стръмните и мъчно достъпни планински склонове. Други обитаваха удобни земеделски ферми и обработваха богатата почва по заоблените хълмове и равните части на долината. Трети пък се бяха струпали в многолюдни селища, където буйни планински потоци, спуснали се от високите си извори, бяха улавяни и опитомявани от човешкото умение, за да движат машините в памучните фабрики. С две думи, обитателите на долината бяха многобройни и водеха най-разнообразен начин на живот. Всички те обаче, възрастни и деца, по един или друг начин бяха свързани с Голямото каменно лице, макар някои да имаха дарбата да различават това огромно природно явление по-ясно от всичките си съседи.\nИ така. Голямото каменно лице бе творение на Природата, създадено в изблик на величествена жизнерадост. То бе изградено върху отвесен склон на планината от няколко огромни скали, събрани по такъв начин, че гледани от подходящо разстояние напълно наподобяваха чертите на човешки образ. Сякаш някой гигант беше изсякъл собственото си подобие върху урвата. Личаха внушителният свод на челото, високо сто стъпки, издължената кост на носа, огромните устни, които биха запратили гръмовните си слова от единия до другия край на долината, ако можеха да проговорят. Наистина, приближеше ли човек твърде близо, очертанията на гигантския лик се губеха и можеха да се различат само куп огромни, масивни скали, безразборно струпани една връз друга като някакви развалини. При връщане назад обаче, удивителните черти се виждаха отново и колкото повече се отдалечаваше човек, толкова повече заприличваха на човешко лице, като възстановяваха непокътнато чувството за присъствие на божествен допир. И когато накрая облаци и величествени планински изпарения се скупчеха около него, бледнеещото Голямо каменно лице започваше наистина да прилича на живо.\nЩастие бе за децата да навлизат в зрелостта с Голямото каменно лице пред погледа си, защото чертите му излъчваха благородство, а изразът бе едновременно величав и мил, сякаш озарен от голямо, топло сърце, прегърнало в добротата си цялото човечество и оставило място за още. Поучително бе само да го гледа човек. Много хора вярваха, че долината до голяма степен дължи плодородието си на този благ образ, който непрекъснато грееше над нея, озаряваше облаците и просмукваше добротата си в слънчевите лъчи.\nКакто казахме в началото, едно момченце седеше с майка си пред вратата на тяхната къщичка, гледаше към Голямото каменно лице и разговаряше за него. Детето се казваше Ърнест.\n— Мамо — каза то, докато титанският лик му се усмихваше, — бих искал да можеше да говори. Изглежда толкова добро, че гласът му положително трябва да е много приятен. Ако можех да срещна човек с такова лице, щях силно да го обикна.\n— Ако се сбъдне едно старо предсказание — отвърна майката, — рано или късно ще се появи човек с точно такова лице.\n— Какво е това предсказание, мамичко? — нетърпеливо попита Ърнест. — Моля те, разправи ми всичко за него!\nИ така, майката му разказа една история, която бе чула от собствената си майка, когато самата тя бе по-малка от малкия Ърнест. Една история не за отминали, а за все още предстоящи неща. И все пак, една история така стара, че дори индианците, които населяваха долината по-рано, я бяха научили от предците си, на които, твърдяха те, била пошепната от планинските потоци и вятъра, шушнещ между върховете на дърветата. Същността на приказката се свеждаше до това, че в един бъдещ ден тук щяло да се роди момче, орисано да стане най-великият и благороден човек на времето си и чието лице, когато възмъжее, щяло напълно да прилича на Голямото каменно лице. Мнозина измежду старомодните хора, както и немалко младежи в пламъка на надеждите си, хранеха упорита вяра в това старо поверие. Други обаче, които бяха повече опознали света, бяха търсили и чакали докато им омръзне, без да видят мъж с такова лице, нито пък някой особено по-велик или благороден от съседите си, бяха стигнали до заключението, че това са просто празни приказки. Всеки случай, великият мъж от поверието още не се бе явил.\n— О, мила мамичко — извика Ърнест, като плесна с ръце над главата си, — надявам се, че ще доживея да го видя!\nМайката бе любяща и разсъдлива жена и разбра, че най-разумно е да не обезсърчава благородните надежди на малкото си момче. Затова само му каза:\n— Може би ще го видиш.\nА Ърнест никога не забрави приказката, която майка му бе разправила. Винаги се сещаше за нея, щом погледнеше към Голямото каменно лице. Той прекара детството си в дървената къщичка, в която бе роден, слушаше майка си и бе нейна подкрепа в много неща, като помагаше с малките си ръце и още повече с любещото си сърце. И така от щастливо, но често пъти замислено дете, той израсна в тих и кротък, скромен момък. Загоряло от слънцето поради полската работа, лицето му бе озарено от по-голяма интелигентност, отколкото на мнозина юноши, обучавани в прочути училища. И все пак Ърнест не бе имал друг учител освен оня, в който се бе превърнало за него Голямото каменно лице. Когато тежкият дневен труд приключеше, той се взираше часове наред в него, докато започнеше да му се струва, че тези огромни форми го забелязват и му отправят мила и насърчаваща усмивка в отговор на собствения му благоговеен израз. Не бива да се наемаме да твърдим, че това е било грешка, макар че Лицето може да е гледало към Ърнест не по-мило, отколкото към целия останал свят. Тайната се състоеше в това, че момчето в своята нежна и простодушна доверчивост откриваше нещо, което другите хора не можеха да съзрат. И по такъв начин любовта, отправяна към всички, ставаше само негово достояние. По това време из долината се пръсна слух, че великият мъж, предсказан преди много векове, който трябвало да прилича на Голямото каменно лице, най-подир се бил явил. Изглежда преди много години някакъв младеж напуснал долината и се установил в едно отдалечено пристанище, където, след като събрал малко пари, отворил магазинче. Името му — само че никога не успях да разбера дали това бе истинското му име, или прякор заради нрава и житейския му успех — бе Златолюб. Пресметлив и работлив, надарен от Провидението с онова неразгадаемо качество, което води до така наречения от хората късмет, той станал изключително богат търговец и собственик на цяла флотилия кораби с огромни трюмове. Всички страни по земята сякаш обединяваха усилията си, с единствената цел да прибавят с пълни шепи към непрекъснато растящото огромно богатство на този единствен човек. Мразовитите области на Севера, разположени почти в мрачните сенки на Арктическия кръг, му изпращаха своята дан под формата на кожи. Гореща Африка пресяваше за него златоносните пясъци на реките си и събираше слоновата кост от бивните на огромните слонове в горите си. Изтокът му поднасяше тежки тъкани и подправки, чай и блясък на диаманти, искрящата чистота на големи бисери. Океанът, за да не остане по-назад от сушата, даваше могъщите си китове, та да може господин Златолюб да продаде добитото от тях масло и да спечели. Каквато и да беше стоката отначало, попаднала в ръцете му, тя се превръщаше в злато. За него можеше да се каже като за Мидас от легендата, че каквото и да докоснеше с пръст, започваше да блести, пожълтяваше и мигом се превръщаше в благороден метал или което му харесваше още повече — в купчини монети. И когато господин Златолюб бе толкова забогатял че му трябваха сто години само за да преброи богатството си, той си спомни за родната долина и реши да се върне в нея, за да дочака края на дните си там, дето те са започнали. С такива намерения той изпрати един даровит архитект да му построи палат, достоен да живее в него човек с такова огромно богатство.\nКакто казах по-горе, в долината вече се говореше, че господин Златолюб се е оказал човекът от преданието, чакан напразно толкова дълго, и че чертите му носят пълна и неоспорима прилика с Голямото каменно лице. Хората с още по-голяма готовност повярваха в истинността на това, когато видяха великолепното здание, издигнато като с вълшебно заклинание на мястото на старата му, очукана от вятъра бащина къща. Отвън бе облицовано с така ослепително бял мрамор, че изглеждаше сякаш цялата постройка ще се сто пи под слънчевите лъчи, както онези по-малки къщурки, правени от господин Златолюб от сняг в дните на детските му игри, когато пръстите му още не били дарени със способността да превръщат нещата в злато. Имаше богато украсена входна арка, подкрепяна от високи колони, под която бе разположена величествена врата със сребърни дръжки, изработени от някакво дърво с шарки, донесено отвъд морето. Прозорците, издигнати от пода до тавана във всичките великолепни стаи, имаха по едно огромно цяло стъкло, прозрачно и чисто, по-чисто и от вакуум, както приказваха хората. Едва ли някой е бил допуснат да види вътрешността на палата, но се приказваше, и това много приличаше на истина, че тя е много по-величествена от фасадата — дотолкова, че онова, което се прави от желязо и бронз в другите къщи, тук било от сребро и злато. Спалнята на господин Златолюб особено правела такова блестящо впечатление, че никой обикновен смъртен не би могъл да затвори очи в нея. Но от друга страна, господин Златолюб бе вече така привикнал към богатство, че навярно не би могъл да отпусне клепачи, ако не е сигурен, че неговият блясък ще си пробие път под тях.\nЖилището бе завършено в срок. После дойдоха майстори с великолепни мебели и накрая цял полк бели и черни прислужници — квартирмайстерите на господин Златолюб, чиято царствена особа се очакваше да пристигне към залез слънце. През това време нашият приятел Ърнест не можеше да намери мира от мисълта, че великият човек, благородният човек, мъжът от преданието, след толкова столетия бавене най-после щеше да се появи, в родната долина. Разбираше, макар да бе още момче, че с огромното си богатство господин Златолюб можеше по безброй начини да се превърне в ангел на благотворителността да започне да ръководи човешките дела с добротата и всеобхватността на усмихнатото Голямо каменно лице. Изпълнен от вяра и надежда, Ърнест не се съмняваше, че приказките на хората са истина и че сега ще съзре живото подобие на онзи чудесен образ от планинския склон. Докато момчето все още гледаше нагоре от долината и както винаги си представяше, че Голямото каменно лице му отговаря с благ поглед, шум от колела започна бързо да приближава по лъкатушещия път.\n— Идва! — развика се тълпата хора, дошли да видят пристигането. — Пристига великият господин Златолюб.\nЕкипаж, теглен от четири коня, излетя иззад завоя. В него, наполовина подала се от прозореца, личеше физиономията на стареца — кожата бе така жълта, сякаш собствената му мидасова ръка я бе превърнала в злато. Имаше ниско чело, малки остри очички, гъсто обиколени от безброй бръчици и много тънки устни, които правеше още по-тънки, като силно ги стискаше.\n— Образът му е точно като на Голямото каменно лице! — викаха хората. — Точно така. Древното предание е вярно. Ето го най-после великият мъж!\nИ, което много озадачи Ърнест, те изглежда наистина вярваха, че приликата, за която говорят, е налице. Край пътя се случиха една просякиня с две просячета, скитници някъде отдалече. Докато минаваше екипажът, те протегнаха ръце и извисиха горестно гласове, като сърцераздирателно молеха за милостиня. Една жълта, прилична на птичи крак ръка — същата, която бе награбила толкова голямо богатство — се протегна през прозореца на екипажа и пусна на земята няколко медни монети. Изглежда, макар името на великия човек да бе Златолюб, не по-малко щеше да му подхожда прякора Грошодар. И все пак. хората завикаха искрено и убедено повече от всякога:\n— Той носи образа на Голямото каменно лице! А Ърнест се извърна, натъжен от сбръчканата хитрост на това алчно лице и се загледа нагоре, където сред събиращата се мъгла, позлатено от последните слънчеви лъчи, все още можеше да се различи прекрасното лице, оставило своя отпечатък в неговата душа. Чертите му го ободриха. Какво ли искаха да кажат благите устни?\n— Ще дойде! Не бой се, Ърнест, човекът ще дойде! Годините минаваха и Ърнест вече не беше момче. Бе порасъл и станал вече млад мъж. Обитателите на долината почти не го забелязваха, тъй като не виждаха нищо особено в начина му на живот, освен дето след приключване на дневната работа, той все още обичаше да се уединява и да съзерцава Голямото каменно лице. В техните очи това бе глупост наистина, но можеше да му се прости, още повече че Ърнест бе трудолюбив, любезен, услужлив и не пренебрегваше никога от задълженията си, за да задоволява този празен навик. Те не знаеха, че Голямото каменно лице се бе превърнало за него в учител и че чувството, изписано върху него, щеше да обогати сърцето на младия мъж и да го изпълни с една отзивчивост по-голяма и по-дълбока, отколкото в което и да било друго сърце. Не знаеха, че от това щяха да се родят мъдрост, по-голяма от тази, която можеше да се научи в книгите, и живот по-добър от оня, който можеше да се изгради върху съсипания живот на други хора. Нито пък си даваше сметка Ърнест, че мислите и чувствата, които идваха у него така естествено, в полето, край огнището и навсякъде, щом останеше насаме със себе си, бяха по-възвишени от ония, които разменяше с другите хора. Простодушен — както когато майка му за пръв път му разказа старото поверие, — той гледаше чудното лице, огряло долината, и все се чудеше защо ли човешкият му двойник така забавя появяването си.\nПо това време клетият господин Златолюб бе вече мъртъв и погребан. Най-странното в цялата тая работа бе, че богатството му, което бе смисълът и солта на живота му, се стопи преди смъртта и от господин Златолюб не остана нищо — превърна се в жив скелет, покрит с набръчкана жълта кожа. След стопяването на златото му бе общопризнато, че в края на краищата не съществува такава поразителна прилика между противните черти на фалиралия търговец и онова величествено лице върху планинския склон. И така, хората престанаха да му оказват почести докато бе жив, и тихомълком го предадоха на забвение след неговата кончина. Наистина, от време на време споменът за господин Златолюб възкръсваше във връзка с великолепния палат, построен от него, и отдавна превърнат в хотел за подслоняване на гостите, които всяко лято пристигаха на тълпи да посетят прочутата природна забележителност — Голямото каменно лице. И така, след като господин Златолюб бе развенчан и захвърлен в сянка, явяването на мъжа от преданието предстоеше.\nСлучи се така, че един от синовете на долината се бе записал войник преди сума години и след много тежки битки сега бе станал прославен командир. Както и да го нарече историята, той бе известен по военни лагери и бойни полета под прекора Огън и кръв. Този изхабен от войната ветеран, сега отпаднал от възрастта и раните си, изтощен от шума на военния живот, от боя на барабана и свирката на тръбата, които от толкова време звънтяха в ушите му, напоследък бе дал да се разбере, че е решил да се върне в родната долина с надежда да намери покой там, където си спомняше, че го е оставил. Обитателите на долината, неговите стари съседи и порасналите им деца, бяха решили да приветствуват за добре дошъл прославения воин с оръдеен салют и обяд. С още по-голям ентусиазъм бе обявено, че сега, най-после, приликата с Голямото каменно лице се явила на бял свят. Разправяше се, че някакъв адютант на Огън и кръв, като минавал през долината, бил поразен от приликата. Нещо повече — съучениците и отдавнашните познати на генерала бяха готови да потвърдят под клетва, че доколкото си спомнят, въпросният генерал изключително приличал на величествения образ, дори когато бил момче, само че това съвсем не им било хрумвало тогава. Ето защо възбуждението в долината бе голямо и мнозина, на които и През ум не им бе минавало да погледнат към Голямото каменно лице години наред, сега с часове зяпаха към него, та да разберат как точно изглежда генерал Огън и кръв.\nВ деня на голямото празненство Ърнест и всички други от долината оставиха работата си и отидоха на мястото, подготвени за угощение на открито. Докато приближаваха, чуха силния глас на преподобния доктор Бетълбласт, който молеше благословия за хубавите неща, разположени пред него, и за изтъкнатия приятел на мира, в чиято чест те бяха подредени. Масите бяха наредени на място, където гората бе изсечена, оградено с дървета, ако не се брои пролуката на изток, която позволяваше да се види в далечината Голямото каменно лице. Над стола на генерала — реликва от дома на Вашингтон — имаше арка от зелени клонки. В тях и около тях бе вплетен лавър, знамето на страната, под което той бе спечелил победите си и което се спускаше свободно от арката. Нашият приятел Ърнест застана на пръсти с надежда да зърне чествувания гост, но около масите се бе струпала голяма тълпа, любопитна да чуе тостовете и речите и да улови всяка дума, която можеше да се отрони от устните на генерала. Освен това, група доброволци, изпълнявайки ролята на охрана, безмилостно ръчкаха с щиковете си всеки по-кротък човечец в тълпата. Така че Ърнест със свития си характер бе избутан почти най-отзад, откъдето виждаше физиономията на Огън и кръв толкова добре, колкото и ако последният все още блестеше на бойното поле. За да се утеши, той се обърна към Голямото каменно лице, което като верен и стар приятел отвърна на погледа му и му се усмихна през горската просека. Все пак, през това време можеше да чува най-различни забележки, сравняващи чертите на героя с образа върху далечния планински склон.\n— Досущ същото лице! — викаше един човек, като подскачаше от радост.\n— Пълна прилика, наистина! — отвръщаше друг.\n— Прилика! Глупости! Може да се каже, че това е самият Огън и кръв, отразен в някакво чудовищно голямо огледало! — крещеше трети. — И защо не? Той без съмнение е най-великият човек на този или на който и да било друг век!\nТогава и тримата нададоха силен вик, който наелектризира тълпата и предизвика рева на хиляди гърла. Той заеча миля след миля из планините, докато човек можеше да си помисли, че Голямото каменно лице е включило в него гръмотевичното си дихание. Всички тия забележки и огромният ентусиазъм още повече заинтригуваха нашия приятел и вече през ум не му минаваше да се съмнява, че най-подир планинският лик е намерил човешкия си двойник. Наистина, Ърнест си бе представял, че този дълго чакан човек ще се появи в някой миролюбив образ, ще говори мъдро, ще върши добро и ще прави хората щастливи. Но погледнал по навик широко на нещата, с цялото си простодушие той се примири Провидението само да избира начините, по които да прати благословията си на човечеството, и успя да проумее, че голямата цел може да бъде постигната дори от воин с окървавена сабя, стига непостижимата мъдрост да сметне за нужно да уреди нещата по тоя начин.\n— Генерала! Генерала! — викаха сега. — Млък! Тишина! Огън и кръв ще произнесе реч.\nТака беше. Махнаха покривката, пиха сред аплодиращи викове за здравето на генерала, а сега той стоеше изправен, за да благодари на компанията. Ърнест го видя. Виждаше се там, над раменете на тълпата, от двата блестящи еполета и везаната яка нагоре, под арката зелени клонки с вплетен лавър и знамето, спуснато сякаш да му пази сянка. В полето на зрението му, през просеката в гората се виждаше и Голямото каменно лице. Имаше ли наистина такава прилика за каквато говореше тълпата? Уви, Ърнест не можа да я открие. Съзря обрулено от битките, обветрено лице, пълно с енергия, изразяващо желязна, воля, но благата мъдрост и дълбоката проникновена отзивчивост напълно отсъствуваха от образа на Огън и кръв. Дори ако Голямото каменно лице можеше да приеме такъв, строг заповеднически израз, по-мекйте му черти пак щяха да го облагородят.\n— Това не е мъжът от преданието — въздъхна Ърнест, докато се измъкваше от тълпата. — Дълго ли още трябва да чака светът?\nМъглите се бяха скупчили около далечния планински склон, където личаха огромните и величави черти на Голямото каменно лице. Величави, но благи, сякаш някакъв могъщ ангел седеше сред хълмовете и се загръщаше в облачни одеяния от злато и пурпур. Докато гледаше, Ърнест почти не можа да повярва, че цялото лице се озари от една усмивка, която ставаше все по-лъчезарна, макар устните да не се движеха. Може би такова впечатление създаваше спусналото се на запад слънце, чиито лъчи си проправяха път през тънкия слой изпарения, застанали между него и предмета, който съзерцаваше. както винаги ставаше, ликът на неговия приятел върна надеждите на Ърнест, все едно че изобщо никога не са били измамвани …\n— Не бой се, Ърнест — каза сърцето му, сякаш прошепна Голямото каменно лице, — не бой се, Ърнест, той ще дойде.\nБързо и незабелязано отминаха още години. Ърнест пак живееше в родната си долина и вече бе мъж на средна възраст. По някакъв необясним начин той бе станал известен сред хората. Както и по-рано изкарваше с труд прехраната си и продължи да бъде все същият простодушен човек. Само че бе мислил и преживял толкова неща, толкова много от най-хубавите си часове бе отделил на безкористни надежди за някакво голямо добро към хората, че сякаш бе разговарял с ангели и без да иска, бе черпил от тяхната мъдрост. Това личеше в кротката и разумна благообразност на всекидневния му живот, чието спокойно течение бе оставило широка зелена ивица по цялото си протежение. Не минаваше нито един ден, през който светът да не стане по-добър само защото този човек, скромен какъвто си бе, живееше в него. Нито веднъж не излезе от руслото на собствения си живот и все пак се превърна в благослов за околните. Почти без да иска стана и проповедник. Чистата и възвишена простота на мисълта му, която в част от проявите си приемаше формата на безмълвно вършени добрини, се изяви и в речта му. Той говореше истини, които въздействуваха и оформяха начина на живот на ония, които го слушаха. Слушателите му навярно и не подозираха, че Ърнест, техният съсед и близък приятел, е нещо повече от обикновен човек. Ърнест допускаше това най-малко от всички. И все пак, като ромон от планински ручей, устните му отронваха мисли, които не бяха хрумвали на никое човешко Същество.\nКогато след време въображението на хората охладня, те с готовност признаха, че погрешно са приели съществуването на някаква прилика между непреклонните черти на генерал Огън и кръв и благия образ от планинския склон. Но ето че отново във вестниците се появиха множество съобщения, според които подобието на Голямото каменно лице се бе появило върху широките рамене на някакъв известен държавник. Както господин Златолюб и Огън и кръв той бил роден в долината, но я бил напуснал като младеж, за да се залови за правото и политиката. Вместо златото на богаташа и сабята на воина, той притежавал език, който бил по-силен от двете заедно. Толкова бил сладкодумен, че каквото и да кажел, слушателите му не можели да не повярват — черното изглеждало бяло, а бялото черно, защото, когато пожелаел, той превръщал дъха си в някаква блестяща мъгла, с която затъмнявал естествената дневна светлина: Езикът му наистина бил магически инструмент — понякога трещял като гръмотевица, друг път чуруликал като най-нежна музика. Това било бойна тръба и маслинено клонче, а когато ставало дума за нещо друго, сякаш придобивал и душа. В интерес на истината това бе чудесен човек. Когато езикът му бе спечелил всичките успехи, които може да си представи човек, когато речта му бе вече слушана в парламенти и дворове на принцове и владетели, когато то бе направила известен в цял свят, макар и като човек, дерящ гласа си под път и над път, неговите съотечественици най-после решиха да го изберат за президент. Още преди това — всъщност откакто започна да се превръща в знаменитост — почитателите му захванаха да намират прилика между него и Голямото каменно лице. Тази прилика така ги порази, че изтъкнатият джентълмен стана известен в цялата страна с прякора Каменоглав. Смяташе се, че тази фраза твърде много увеличава политическите му шансове, защото какъвто е случаят и при папата, никой не може да стане президент, без да приеме различно от собственото си име.\nДокато приятелите му правеха каквото могат, за да го издигнат за президент, Каменоглав, както бе нареден, тръгна да посети долината, където бе роден. Разбира се, той нямаше друго намерение освен да се здрависа със съгражданите си и нито помисли, нито пък го бе грижа за ефекта, който пътуването му през страната би имало върху изборите. За посрещането на прочутия държавник бяха направени огромни приготовления — цяла кавалкада потегли да го посрещне при границата на щата, а всички хора оставиха работата си и се наредиха край пътя, за да го видят, като минава. Сред тях бе и Ърнест. Макар и лъган не един път, той имаше толкова доверчива и изпълнена с надежди при рода, че винаги бе готов да повярва в нещо, което, му се струваше красиво и добро. Сърцето му бе винаги открито, така че да е сигурен, че ще приеме благословията свише, когато се яви. И ето че отново, по-жизнерадостен от всякога, той бързаше да погледне подобието на Голямото каменно лице.\nКавалкадата мина наперено по пътя, конете трополяха силно с копита и вдигнаха така плътен и висок облак прах. че ликът върху планинския склон бе напълно скрит от погледа на Ърнест. Всички първенци от околността бяха възседнали конете си — офицери от националната гвардия в униформи, членове на Конгреса, шерифа на областта, редактори на вестници, както и мнозина фермери, облекли празничните дрехи, бяха яхнали търпеливите си добичета. Гледката бе наистина великолепна, особено поради безбройните знамена, развети над конницата — върху някои от тях имаше огромни рисунки на прочутия държавник и на Голямото каменно лице, които като двама братя се усмихваха приятелски един на друг. Ако можеше да се вярва на портретите, трябва да се признае, че взаимната прилика бе наистина поразителна. Не бива да забравяме да споменем, че имаше и духова музика, която караше планинското ехо да усилва и преповтаря високите триумфални трели, така че ефирните вълнуващи душите звуци се пръскаха по всички върхове и падини, сякаш всяко кътче на родната долина надигаше глас да поздрави изтъкнатия гост. Най-величественият ефект се получи, когато ехото върна мелодията от далечната планинска бездна, защото изглеждаше като че самото Голямо каменно лице преповтаря триумфалните звуци в потвърждение на това, че най-после човекът от преданието се е явил.\nПрез цялото време хората подхвърляха шапките си и викаха с такъв заразителен ентусиазъм, че сърцето на Ърнест се разгорещи и той също започна да подхвърля шапка и да вика по-силно от всички:\n— Ура! Ура за великия мъж! Ура за Каменоглав! — Все още обаче не го бе видял.\n— Ето го! — развикаха се застаналите близо до Ърнест. — Ето! Ето! Погледнете Каменоглав и после вижте Стареца от планината и кажете не са ли като двама братя близнаци!\nВ средата на пищното войнство се движеше открит файтон, теглен от четири бели коня. Във файтона, оголил масивната си глава, седеше прочУтият държавник — Каменоглав собственолично.\n— Признай — обърна се към Ърнест един негов съсед, — Старото каменно лице най-сетне намери двойника си!\nТрябва да се признае, че при първия поглед към лицето, което се усмихваше и кланяше от файтона, Ърнест си въобрази, че съществува прилика между него и стария близък лик от планинския склон. Челото с неговата масивност, широта и благородство, както и всички останали черти бяха наистина смело и ярко изсечени, сякаш подражавайки не просто на герой, а на някакъв титан. Но възвишеността и величието, внушителният израз на божествена отзивчивост, които озаряваха планинския образ и придаваха на огромната гранитна маса дух, напразно биха били търсени тук. Нещо липсваше по начало или пък си бе отишло. Ето защо изключително надареният държавник постоянно имаше отегчен израз в хлътналите си очи, като някакво дете, чиито играчки отдавна не са за неговата възраст, като човек с огромни възможности и дребнави цели, чийто живот въпреки всичките високи постижения бе останал празен и безцелен, защото никакъв висок идеал не го бе свързал с действителността.\nВъпреки това съседът на Ърнест го мушкаше с лакът и настояваше за отговор.\n— Признай! Признай! Не е ли той точно като портрет на твоя Старец от планината?\n— Не! — отвърна безцеремонно Ърнест. — Приликата, която виждам, е незначителна, ако изобщо я има.\n— Толкова по-зле за Голямото каменно лице! — отвърна съседът и пак поде вика в прослава на Каменоглав.\nА Ърнест се извърна натъжен и почти обезверен — това бе най-горчивото от всичките му разочарования: да види човек, който би могъл да изпълни поверието, а не бе пожелал да стори това. През това време конницата, знамената, музиката и файтонът отминаха, сподирени от гласовитата тълпа, като позволиха на праха да слегне и пак да открие Голямото каменно лице, с величието, което излъчваше от незапомнени времена.\n— Ей, Ърнест, ето ме! — сякаш шепнеха благите устни. — Аз чакам по-дълго от тебе и пак не ми е омръзнало. Не бой се — човекът ще се яви.\nГодините тичаха напред, като се настъпваха по петите в бързината си. Започнаха вече да носят бели кичури и да ги пръскат из косата на Ърнест, издълбаха благородни бръчки върху челото му и бразди по бузите. Той бе остарял. Но не напразно — мъдрите мисли в главата му бяха повече от белите косми върху й. Бръчките и браздите бяха надписи, издълбани от Времето, оставило в тях хроники на мъдростта, изпитана в продължение на цял един живот. А Ърнест вече не бе неизвестен. Без да се бори за нея, без да я търси, славата, която мнозина гонят, бе дошла и го бе направила прочут по широкия свят, отвъд границите на долината, в която така скромно бе живял. Университетски професори и дори градски първенци идваха отдалече, за да видят Ърнест и да разговарят с него. На шир и длъж бе литнала вестта, че този прост земеделец има идеи различни от останалите хора — идеи, добити не от книгите, а от нещо по-възвишено — от някакво вечно и близко божество, сякаш бе беседвал приятелски с ангели всекидневно. Независимо дали бяха мъдреци, държавници или филантропи, Ърнест приемаше посетителите с оная мека откровеност, която бе характерна за него още от детските му години, и открито беседваше с тях за онова, което лежеше на повърхността или бе дълбоко скрито в неговата или техните души. Докато разговаряха, лицето му се зачервяваше, без той да разбере, и грееше към тях с някаква мека вечерна светлина. Потънали в размисъл върху задълбочеността на тези беседи, гостите му поемаха по своя път и като минаваха през долината, спираха да погледнат Голямото каменно лице, като си мислеха, че са видели някъде неговото човешко подобие, но не можеха да се сетят къде.\nДокато Ърнест растеше и остаряваше, щедрото Провидение бе дарило света с нов поет. И той бе роден в долината, но бе прекарал по-голямата част от живота си далеч от този романтичен край, леейки сладката си песен сред шума и врявата на градовете. Планините, които му бяха близки в детството, често издигаха заснежени върхове в прозрачната атмосфера на стиховете му. Не бе забравено и Голямото каменно лице — поетът го бе увековечил в една ода, достойна да бъде произнесена от собствените му величествени устни. Можеше да се каже, че този човек се бе спуснал от небето, обсипан с чудесни дарби. Ако възпееше някоя планина, погледите на всички съзираха някакво по-голямо величие, полегнало или извисено към хребета си, отколкото бяха свикнали да виждат преди. Ако тема му станеше някое красиво езеро, над него се спускаше небесна усмивка, за да грее вечно на повърхността му. Ако пък възпееше старото огромно море, дълбоката бездна на страховитата му пазва сякаш се надигаше, покъртена от чувството на песента. Така светът доби нов и по-добър вид от часа, в който поетът го благослови с щастливия си поглед. Това бе дар от Създателя — последно докосване до собственото му творение. Светът не бе довършен преди да се появи поетът, за да може той да го пресъздаде и допълни.\nВпечатлението бе не по-малко възвишено и прекрасно, когато избереше за герой на стиховете си своите собствени братя човеци. Мъж или жена, омърсени от пепелта на живота п пресекли жизнения му друм, към детенце, заиграло върху му — той ги възхваляваше съзрени в поетическата му вяра. Разкриваше златните брънки на великата верига, която ги свързва с божествено родство, показваше скритите им черти, дарени от Бога, които ги правеха достойни за такова родство. Имаше наистина и такива, които, за да покажат здравомислието си, твърдяха, че красотата и възвишеността на естествения свят съществуват само във въображението на поста. Но нека такива хора говорят за себе си — Природата без съмнение ги е създала с горчиво презрение. Забъркала ги е от материала, който й е останал, след като е произвела всичките свини. Що се отнася до останалото, идеалът на поета бе най-чистата истина.\nПесните на тоя поет стигнаха до Ърнест. Той ги прочете след обичайния си тежък труд, седнал до пейката пред вратата на хижата си, където толкова дълго време бе пълнил с размисъл своя отдих, като съзерцаваше Голямото каменно лице. И сега, докато четеше стиховете, които караха душата му да се изпълва с трепет, той, вдигаше поглед към огромния образ, който, с такава благост грееше над него.\n— О, величествен приятелю — обърна се Ърнест към Голямото каменно лице, — не е ли този човек достоен да ти прилича?\nЛицето сякаш се усмихна, но не отрони и дума. Случи се така, че поетът, макар да живееше толкова далече, не само чу за Ърнест, но и много размишлява върху неговия характер, докато накрая не можеше да си представи нещо по-желано от това да се срещне с този човек, чиято немислима мъдрост вървеше ръка за ръка с благородната простота на начина му на живот. И така, в едно лятно утро той се качи във влака и привечер слезе от вагона недалеч от хижата на Ърнест. Големият хотел, който по-рано бе дом на господин Златолюб, се намираше недалеч, но преметнал пътната си чанта през рамо, поетът веднага попита къде живее Ърнест, решен да бъде негов гост.\nКато наближи вратата, той намери там добрия старец с книга в ръка — прочиташе по малко и после, сложил пръст между страниците, гледаше с любов към Голямото каменно лице.\n— Добър вечер — каза поетът. — Можете ли да подслоните един пътник за през нощта?\n— С удоволствие — отвърна Ърнест и добави с усмивка: — Струва ми се, че Голямото каменно лице никога не е поглеждало чужденец по по-гостоприемен начин.\nПоетът седна до Ърнест на пейката и двамата се заприказваха. Той често бе беседвал с най-умни и остроумни люде, но никога не бе срещал човек като Ърнест, чийто мисли и чувства бликаха с такава свободна простота и който правеше близки и най-големите истини само като ги произнесеше. Както толкова пъти бе казано, сякаш ангели бяха работили заедно с него в полето, седели бяха с него край огнището, живели бяха с него като приятели, а той бе попил възвишеността на идеите им, като ги бе напоил със свежото и просто очарование на домашните приказки. Така си мислеше поетът. А Ърнест на свой ред бе трогнат и възбуден от живите образи, които поетът измъкваше от въображението си и които населяваха пространството край вратата на хижата с красиви образи, едновременно весели и потънали в размисъл. Хармонията между тия двама люде им позволи да постигнат по-дълбоко разбиране на света, отколкото всеки от тях би могъл сам. Мислите им се съчетаваха в една приятна мелодия, за която никой от двамата не можеше да каже, че е само негова, нито пък би могъл да отличи собствената си партия от тази на другия. Всъщност, те се водеха един друг в една област на мисълта така отдалечена и поради това така неясна, че никога не бяха стигнали по-рано до нея; и така красива, че поискаха да останат в нея завинаги.\nДокато Ърнест слушаше поета, струваше му се, че Голямото каменно лице се надвесва, та да слуша и то. Погледна настойчиво в горящите очи на поета.\n— Кой си ти, мой гостенино, с толкова необикновени дарби? — попита той.\nПоетът докосна с пръст книгата, която Ърнест четеше:\n— Ти си прочел тия стихове — рече той. — Значи ме познаваш, тъй като аз съм ги писал.\nОтново и още по-настойчиво Ърнест се взря в чертите на поета. После се обърна към Голямото каменно лице и след това пак погледна госта си със смутен вид. Но лицето му посърна, той поклати глава и въздъхна.\n— Защо се натъжи? — попита поетът.\n— Защото — отвърна Ърнест — през целия си живот очаквах сбъдването на едно предсказание и когато прочетох тия стихове, започнах да се надявам, че то ще се сбъдне чрез тебе.\n— Надявал си се — рече поетът с бегла усмивка — да откриеш у мене приликата с Голямото каменно лице. И сега си разочарован както по-рано от господин Златолюб, от Огън и кръв и от Каменоглав. Да, Ърнест, такава е съдбата ми. Трябва да прибавиш името ми към списъка на знаменитостите и да отбележиш още един провал на надеждите си. Защото трябва да призная със срам и тъга, аз не съм достоен да бъда изобразен от онзи благ и величествен лик.\nА защо? — попита Ърнест. Посочи книгата: — Не са ли тия мисли божествени?\n— В тях има нещо от божественото — отвърна поетът. — Долавя се далечно ехо на небесна песен. Но моят живот, скъпи Ърнест, не е текъл в хармония с мисълта ми. Имал съм велики мечти, но те са си останали само мечти, защото съм живял — и сам съм си избрал такъв живот — сред нищожна и долна действителност. Понякога дори — не знам дали трябва да казвам това — не вярвам във величието, красотата и доброто, за които се говори, че са станали по-ясно видими в природата и човешкия живот след моите творби. Защо тогава, неопитен търсачо на доброто и истината, трябва да се надяваш да откриеш мен в онзи божествен образ?\nПоетът говореше с тъга, а погледът му бе премрежен от сълзи. Погледът на Ърнест също.\nКъм залез слънце, по силата на отдавна станал постоянен навик, Ърнест трябваше да беседва на открито със събралите се съседи. Ръка за ръка с поета, все още потънали в разговор, те се отправиха към мястото. Беше малък кът сред хълмовете с мрачна пропаст отзад. Суровият й отсамен склон бе очертан от красив листак на множество пълзящи растения, които като с гоблен покриваха голата скала, увесили своите гирлянди от всичките й остри ръбове. На малка издатина над земята, окръжена в богата рамка зеленина, се виждаше една ниша, достатъчно голяма да приюти човек и позволяваща му да прави жестовете, които неволно съпътствуват сериозната мисъл и истинското чувство. Ърнест се настани в тоя естествен амвон и хвърли към слушателите си поглед, изпълнен с непринудена доброта. Те стояха или седяха, или се бяха излегнали на тревата — кой както намереше за добре, — златните лъчи на залязващото слънце падаха косо върху им, като смесваха отслабналата си веселост с тържественото безмълвие на групата древни дървеса, сред чиито клони бяха принудени да преминат. На другата страна се виждаше Голямото каменно лице — също така весело и също така тържествено в своята благост.\nЪрнест заговори, като излагаше пред хората каквото лежеше в ума и сърцето му. Думите притежаваха сила, защото хармонираха с мислите, а в мислите личаха истина и задълбоченост, защото идваха от винаги следвания начин на живот. Проповедникът не произнасяше празни думи — това бяха думите на живота, защото живот, изпълнен с добри дела и свещена любов, бе вплетен в тях. Бисери, чисти и прекрасни, бяха разтворени в тази скъпоценна напитка. Както слушаше, поетът разбра, че характерът и личността на Ърнест бяха поезия по-възвишена, отколкото той бе написал някога. С блеснали от сълзи очи той благоговейно гледаше почитания човек и си каза, че никога не имало лице така достойно за пророк и мъдрец, колкото този мек, приятен и умен образ, окръжен от ореола на белите коси. В далечината, високо в златната светлина на залязващото слънце, ясно се виждаше Голямото каменно лице, събрало бели облачета около себе си, като белите коси около челото на Ърнест. Изразът му на велика доброта сякаш приютяваше целия свят.\nВ този момент, в съответствие с една мисъл, която Ърнест се готвеше да изрази, лицето му доби величав израз, така проникнат от доброжелателство, че поетът, тласкан от неудържим вътрешен порив, протегна ръце и извика:\n— Вижте! Вижте! Самият Ърнест е подобието на Голямото каменно лице!\nТогава всички погледнаха и видяха, че забелязаното от проникновения поглед на поета е вярно. Предсказанието се бе сбъднало. А Ърнест, свършил онова, което имаше да казва, хвана поета за ръка и бавно пое към дома, все още с надежда, че някой по-мъдър от него и по-добър ще се яви след време и ще прилича на ГОЛЯМОТО КАМЕННО ЛИЦЕ.\n© Весела Кацарова, превод от английски / авторско право\nПубликувано от Николай Пеняшки в 8/16/2010 04:36:00 сл.об.\nЕтикети: ЛЮБИМИ АВТОРИ и ПРОИЗВЕДЕНИЯ\nКато, че морето се изля!\nПубликувано от Николай Пеняшки в 8/16/2010 03:48:00 сл.об.\nПубликувано от Николай Пеняшки в 8/15/2010 01:18:00 сл.об.


Пенсионерка от Световрачене била с пистолет по време на обира на пенсиите\nПенсионерка от Световрачене била с пистолет по време на обира на пенси ...\n10.07.2018 18:25\t 1657 1\nРаздаването на пенсиите в Световрачене става под полицейско наблюдение. Заради обира на станцията в селото, униформените вече ще охраняват в деня на раздаването им. Тримата нападатели все още се издирват. Двама от тях са били облечени с полицейски униформи при нападението. Междувременно стана ясно, че пенсионерка е носила оръжие в себе си по време на обира, което не използва, за да не нарани някого. Става въпрос за газов пистолет.\nВъзрастната жена се казва Иванка Гогова и била първа на опашката за пенсия. Тя показа оръжието си пред Нова телевизия и разказа какво се е случило.\nГрабители с бухалки задигнаха пари за пенсии в Световрачене\nМаскирани мъже са нахлули в пощенски клон в софийския квартал Световрачене и са обрали пенсиите пред очите на чакащите да си ги получат...\n"Застанах на гишето и изведнъж излизат трима от врата - единият с оръжие и две по-малки момчета, облечени с полицейски дрехи и качулки”, спомня си Гогова, която добавя, че нападателите ударили касиерката по главата и тя паднала.\nВъоръжената пенсионерка обаче не извадила оръжието, защото я било страх да не пострада невинен човек. "Не смея, за да не уцеля някой, когото не трябва”, отбелязва Иванка Гогова.\nМаскираните мъже влизат през задния вход на пощата. Вратата, която се оказва вход и изход за нападателите, е била заварена. Затова апашите я разбиват с устройство кози крак.\n„Удариха жената по глава и тя падна долу”, разказва Иванка Гогова. След това нападателите взимат 3000 лева и бягат. Баба Иванка не успява да си вземе пенсията.\nПиян и въоръжен полицай припадна пред училище\nПиян полицай, въоръжен с два пистолета и с бронежилетка беше обезвреден, от колегите си, на метри от училището и детската градина в сто...\nЗаради обира, пенсиите вече ще се раздават под полицейско наблюдение. "Със заповед на шефа на СДВР ще има полицейски присъствие в деня на пенсиите във всички 16 села в района", обясни Илия Димов от Второ полицейско управление.\n"Бих искала видеонаблюдение”, добавя Светла Николова, кмет на Световрачене. А докато се намерят пари за видеонаблюдение, баба Иванка ще ходи с пистолет.\nЕтикети: Пенсионери Световрачане Пенсии Обир\n1 Картечар преди 7 месеца Профил на трол?\nТова е истината - всеки с пистолет, но и да се ползва не само да се носи. Гаранция за 1 година ще станем 5 млн.души


Д-р Костадинов за субсидията от 1 лев: Подобен ход би смалил политическата система до рамките на няколко партии — Novinata.bg\nЛидерът на партия „Възраждане“ д-р Костадин Костадинов се свърза с екипа на медия „Нова Варна“, за да изкаже своята позиция относно субсидията от 1 лев.\n„Първо искам да пропомня, че субсидията вече беше 1 лев, преди близо 2 години, когато беше намалена. Това не беше драма за нас от „Възраждане“, защото нашата организация работи основно с доброволци. При нас няма нито един човек на заплата, за разлика от всички останали партии.\nПроблемът обаче настъпва, когато дойде време за избори и когато според българското законодателство, медиите стават задължително платени. Тук не говорим за поставяне на рекламни карета или съобщения. Тук говорим за елементарно отразяване на дейността на политическата партия. С две думи, ако ние не си платим на съответната медия, тя няма да може да запознае читателите си с програмата, платформата, целите и начините, чрез които съответната партия смята да ги постигне.\nС други думи, когато нямаш пари по време на избори да си платиш за отразяване в медиите, на практика ти биваш скриван и никой не те вижда. Това е основният проблем на българската демокрация. Уж имаме много партии, а реално по време на избори хората не могат да видят повече от десетина. Това са партиите, които могат да си позволят да платят за съответното отразяване.\nЕто защо, ние от „Възраждане“ предложихме, още когато субсидията стана 1 лев, да се приложи в Закона за политическите партии правилото, което важи за БНТ и БНР и за всички останали медии, без значение какви са те. БНТ и БНР са единствените медия, в които всяка партия, без изключение, има право на безплатно участие. Редно и справедливо би било това да се приложи спрямо всички останали партии.\nВ България 5 партии разполагат със свои собствени телевизии – БСП, „Има такъв народ“, ВМРО, Атака и НФСБ. Отделно от това, има партии като ГЕРБ и ДПС, които се ползват с абсолютно пълен медиен комфорт. Те контролират повечето от медиите в страната, особено националните. Имаме също така конфигурацията „Демократична България“, която разполага с абсолютно пълно медийно обслужване от американските медии в страната, тъй като тя е проамериканска партия.\nКакво правим обаче всички останали политически партии, които нямаме пари да си платим, не разполагаме със свои телевизия и не сме финансирани от Американското или Турското посолство? Какво правим всички ние, които сме независими и защитаваме само и единствено българския национален интерес?\nПоправката, която в момента не мина е изключително обслужваща интересите на всички партии от статуквото. Преди 2 години ние заявихме, че една такава поправка трябва да бъде в комплект с поправка в Закона за политическите партии, която да дава развнопоставено безплатно участие на всички партии по медиите и не бяхме отразени по никакъв начин. Сега също го повтаряме и отново никой не ни отразява, което подказва едно много простичко нещо. Подобен половинчат ход, като намалянето на субсидията на 1 лев, ще доведе до затварянето на политическата система в България до рамките на няколко партии, което е мечтата на българската олигархия.\nАко партията „Има такъв народ“ действително настоява да се спази интересът на българските граждани според референдума и ние утре проведем референдум, съм сигурен, че на въпроса който задаваме, а именно дали трябва всички партии да имат равно и безплатно отразяване на кампании по медиите, отговорът също ще бъде да. И тогава аз трябва да задам следния въпрос – Ще може ли всеки един политически лидер да разполага с адекватно политическо шоу каквото има например Слави Трифонов в неговата телевизия или каквото имат неговите депутати сценаристи? Естествено това е риторичен въпрос, но все пак трябва да се коментира и това, за да се види, че отвъд добрите намерения понякога прозира озъбената мутра на българската олигархия и на чуждите посолства, защото мечтата на олигархията и на Американското посолство е българският политически живот да бъда затворен и контролиран от няколко човека така, както е в момента.\nВъзраждане е единствената организация, която пробива тази българска политическа омерта. Не случайно през последните дни бяха активизирани отново стари герберски тролове, които клеветят и нападат Възраждане, което означава само едно. Ние сме на прав път.“\nПубликация на: Нова Варна\nДнес е роден почетният гражданин на Хасково Димитър Русев – Мутата →


Как да пишем грамотно? - forum.stz-bg.com\nКак да пишем грамотно?\nМнение от Princo » съб фев 19, 2011 9:42 am\nИзточника се вижда,а аз го копирах от Фиат форума,мисля,че ще е полезно на доста потребители.\nRe: Как да пишем грамотно ?!\nМнение от nasenceto » съб фев 19, 2011 12:48 pm\nПриветствам темата. Аман от идиоти, които не могат да пишат на родния си език.\nМнение от sawo » съб фев 19, 2011 15:09 pm\nМного полезна тема, правя я важна!\nОще веднъж ще напомня на някои хора да не се заяждат за щяло и нещяло - не е оригинално.\nМнение от realprofesora » съб фев 19, 2011 17:30 pm\nМного добра тема!!! Смешно е да се правят елементарни грешки, например при употребата на " Й ". Гледам някои админи и те са зле с правописа.....да не ми се обиждат ами, ако се съмняват в нещо, да проверяват правилата.\nМнение от abc » ср мар 16, 2011 18:00 pm\nКакъв е източникът на тези правила?\nИмам известни съмнения за верността на някои от правилата.\nМнение от PTS » нед апр 03, 2011 22:27 pm\nabc написа: Какъв е източникът на тези правила?\nДо колкото знам се съкращава до съгласна.\nМнение от sawo » пон апр 04, 2011 1:24 am\nТова важи за думи, не за имена.\nМнение от SniperBeta » нед яну 01, 2012 4:24 am\nТе хората да се научат да си пишат езика до тази степен, пък ся че имало малко разминаване... Само дето това няма как да стане докато латиницата присъства в интернет пространството като форма на комуникация между народи ползващи кирилица. Ако я нямаше, никога нямаше да се научим да пишем башта, 4ереша или пу6а!\nРегистриран: пет авг 12, 2011 18:04 pm\nМнение от r.angelova » нед яну 01, 2012 19:23 pm\nПросто всеки ден полудявам като видя някое неграмотно хлапе, което поства коментари по форуми, vbox и т.н. и пише думите, както му идва на него за добре. Поне и глупостите да можеха да пишат правилно ("улигуфрен, тапанар, глопак" и т.н.).\nОпределено едно време сме си давали зор, а са и ни давали в клас де, за което съм изключително благодарен на преподавателите си!\nОще веднъж браво за темата и дано помогне на някой.\nМнение от Galahad » чет апр 12, 2012 17:37 pm\nЧестито, хубава тема! Само че, едва ли някой от трагикомичните "пациенти", срещащи се често във форума ще и обърнат внимание, за жалост, те ако са се интересували от правопис, досега да са се научили...\nМнение от nasenceto » чет апр 12, 2012 20:29 pm\nНека да си я има, пък който иска да я чете. После да няма - ма аз спах в училище. Като си спал, отдели 10 минути и прочети темата.\nМнение от Princo » чет апр 12, 2012 22:09 pm\nПросто голяма част,мислят че във форумите не е задължително да се пише грамотно.Приемат го като някакво блогче или сайт за коментари като вбокса.Дори аз в началото преди 5-6 години като почнах да пиша по форумите бях зле,ама е хубаво човек да си отвори очите докато е време.\nА има си и истина,че някои както пишат неразбрано и грешно във форумите,пишат така и в реалния живот ...\nМнение от nasenceto » пон апр 23, 2012 20:28 pm\nМнение от stivans » пет май 18, 2012 11:11 am\nСтана някакъв фал с клавиатурата и с едно натискане поста се появи няколко пъти,ако може изтрийте копията.\nПоследна промяна от stivans на пет май 18, 2012 11:21 am, променено общо 2 пъти.\nСтана някакъв фал с клавиатурата и с едно натискане поста се появи няколко пъти,ако може изтрийте другите.\nПоследна промяна от stivans на пет май 18, 2012 11:15 am, променено общо 1 път.


Строителна фирма ”Interio Royal” ООД София\nРемонт и строителство до ключ!Безплатен оглед и оферта!Качество на нормални цени!\nwww.interio-royal.com 14 Имоти и Строителство\nСалмеро ООД предлага професионални материали и инструменти за щампован и декоративен бетон, за вертикално щамповане, за изработване на декоративни настилки, изкуствени скали, водопади, кашпи, басейни. Широка палитра от цветни хардери, разделители, лакове,\nwww.salmero.eu 4 Имоти и Строителство\nКонтейнери за отпадъци под наем в София и региона. Извозване на строителни отпадъци и контейнери за строителни отпадъци под наем на ниски цени.\ncontainers.bg 0 Имоти и Строителство\nЖи-Билдер95 уеб хостинг\nZhi-Builder 95 има удоволствието да Ви представи серия от услуги за осъвършенстването на Вашият уютен дом. Предоставяме Ви коректно отношение, кратки срокове за изпълнение, висококачествени машини и фиксирани крайни цени. Разчитайте на нас!\nwww.zhi-builder95.bg 0 Имоти и Строителство\nДиас Билд е член на групата на Диас България\nС упорита и всеотдайна работа се налагаме на пазара с качествени, отговарящи на всички стандарти, продукти. Партнираме с водещи световни производители, за да гарантираме на нашите клиенти доставката на съоръжения с най-добро съотношение цена/качество на п\ndiasbuild.com 0 Имоти и Строителство\nНачало - Основен ремонт на апартамент в София\nРемонти на апартаменти в София до ключ, ново и старо стройтелство. Подмяна на плочки, дограми, шпакловане и боядисване, окачени тавани за град София и областта.\nwww.remontivsofia.eu 0 Имоти и Строителство\nРемонт на покриви, полагане на битумни керемиди, кередими, хидроизолация на равни покриви и много други услуги, за София, Благоевград, Самоков, Пловдив.\nremontnapokrivibg.eu 0 Имоти и Строителство\nСписъкът е разгледан 214,886,330 пъти. Следващо нулиране: 1 Feb 2022 00:09:40


Много от влюбените Овни ще разберат някаква тайна, свързана с избраника/избраницата. Не трябва да приемате всичко така, както сте го чули. Трябва да имате свое мнение и поглед върху възникналата ситуация. Хороскопът за май 2020 година предсказва на Овните труден период в семейната сфера - от средата до края на месеца. Не са изключени скандали, раздели и дори делене на имущество. Важно е да се въоръжите с търпение, да не се отивате до крайности. Внимавайте за думите си, те могат да наранят човека, който искрено ви обича и очаква взаимност от вас.


Раздор сред проруските сепаратисти в Украйна, бивш техен лидер е арестуван - Mediapool.bg\nРаздор сред проруските сепаратисти в Украйна, бивш техен лидер е арестуван\n13:22 | 08 септември 2015 | 3 коментара\nБившият председател на парламента на самопровъзгласилата се Донецка народна република Андрей Пургин е бил арестуван от проруските сепаратисти, предаде Ройтерс, като се позова на източник от проруските сепаратисти и на съюзник на Пургин.\nПургин и неговата съпруга са били задържани още в петък. В същия ден Пургин беше отстранен от поста на председател на парламента на ДНР.\nПургин и жена му били вкарани в кола и информирани, че са арестувани, заяви Елада Шафнер, член на парламента на ДНР, която е присъствала на сцената на ареста. Източникът от проруските сепаратистки сили посочи, че двойката е била задържана за разпити.\n"Ако Пургин е арестуван, това означава, че има причина", посочи източникът.\nЛидерът на ДНР Александър Захарченко отказа да коментира случилото се, а телефонът на Пургин е изключен от петък насам.\nПургин беше влиятелен член на проруското сепаратистко движение. Той беше и представител на сепаратистите в разговорите за мир, в които участваха Франция и Германия.\nНачело на парламента на ДНР Пургин беше заменен от досегашния заместник-председател Денис Пушилин.\n"Пургин е изключително независим и има своя собствена политическа линия", заяви бившият лидер на ДНР Александър Бородай, който е руски граждани.\nПургин беше негов заместник, но Бородай се върна в Москва миналото лято и Захарченко застана начело на ДНР.\nТова развитие става в навечерието на областните избори в Украйна на 25 октомври. Проруските сепаратисти от Донецк и Луганск обаче обявиха, че ще имат свои собствени избори респективно на 18 октомври и на 1 ноември.


Шахматистите ни остават 5-ти в онлайн Олимпиадата - Паралел 43\nШахматистите ни остават 5-ти в онлайн Олимпиадата\n23 август 2020, 07:50 Екип на Паралел 43\nБългария остана петото място в група "С" след втория ден на елитния кръг на шахматната онлайн Олимпиада. "Трикольорите" записаха три равенства по 3:3 във вчерашните си двубои срещу Египет, Турция и Хърватия.\nТака българите събраха актив от 7 точки, а в неделя им предстоят последните три срещи в групата срещу съставите на Англия, Мароко и Алжир.\nЕдноличен лидер е Русия с пълен актив от 12 точки след шест поредни победи, пред Армения с 10 точки и Румъния и Англия с по 8 точки.\nОнлайн-срещите на отделните дъски се играят с 15-минутна контрола и добавяне на 5 секунди на всеки ход.\nПървата групова фаза на надпреварата завършва утре, като победителят в групата от десет отбора се класира директно за четвъртфиналите, а вторият и третият състав в подреждането продължават на осминафиналите, съобщи БНР.\nСнимка FIDE .


Определение на антибиотик - Какво е това, смисъл и концепция\nАнтибиотикът е вещество, което има способността да елиминира или да спре растежа и пролиферацията на различни патогенни микроорганизми . Това е така, защото антибиотиците могат да действат като бактерициди или да развият бактериостатично действие .\nАнтибиотиците могат да бъдат синтезирани в лаборатория или произведени от жив организъм . Те имат ниво на токсичност, което засяга патогени, но не и организми гостоприемници, освен евентуалните нежелани реакции. Ето защо антибиотиците се използват за лечение на инфекции, които причиняват бактерии при хора, животни и растения.\nОбичайното нещо е, че когато се погълнат от лицето, страдащо от инфекцията, антибиотиците помагат да защитите тялото си от действието на бактериите . С изтичането на дните местната органична реакция се засилва, докато не може да обърне инфекциозния процес.\nВажно е да се спомене, че когато инфекцията е вирусна (произведена от вирус ), антибиотиците не са ефективни. От друга страна, ако антибиотиците се консумират по начин, който не е правилен по отношение на дозата или честотата, бактериите могат да станат резистентни, като влошават проблема. Ето защо е от съществено значение да се консултирате с лекар и да не се лекувате самостоятелно.\nЯвлението, известно като бактериална резистентност, се появява, когато бактериите станат резистентни към определени антибиотици, така че те не убиват или не им пречат да растат. Една от причините за това, както е посочено в предходния параграф, е, че консумацията на антибиотик се извършва твърде често; От друга страна, това може да се дължи и на това, че пациентът не приема всички предписани лекарства, смятайки, че най-икономичните са достатъчни, например.\nКогато това се случи, има различни начини за ефективно противодействие на действието на бактериите. Един от тях, може би най-често срещаният, е да избере антибиотик, на който бактерията не е имала възможност да създаде съпротива. В някои случаи е необходимо да се приложи лекарството интравенозно. Трябва да се отбележи, че не винаги е възможно да се борим с бактерии, които са станали резистентни .\nПо отношение на самолечението и неправилната употреба на антибиотици, важно е първо да се направи разграничение между сериозни и преходни заболявания , които могат да изчезнат, ако позволим на нашите естествени защити да действат. Не трябва да забравяме, че ние сме единствените живи същества, „зависими“ от медицината и че много пъти вярваме, че в тази наука са всички отговори, защото не слушаме собственото си тяло.\nИзправени пред проблеми като грип и обикновена настинка, най-добре е да оставим нашия организъм да се бори с тях естествено; всъщност, тъй като те са вирусни заболявания, ние не трябва да приемаме антибиотици в тези случаи. Разбира се, можем да засилим защитата си с добра диета от плодове и зеленчуци, богати на витамини и основни хранителни вещества.\nДруги болести, обикновено причинени от вируси, поради което не трябва да се лекуват с антибиотици, са бронхит, възпалено гърло, някои ушни инфекции и назална конгестия. Въпреки това, бронхит може да бъде свързан с наличието на бактерии в белите дробове, както и болки в гърлото може да се дължи на фарингит, дължащ се на бактерии стрептококи и някои ушни инфекции могат да възникнат поради действието на бактерия; Когато се съмнявате, винаги се препоръчва да се консултирате със здравен специалист.\nПеницилинът е един от най-известните антибиотици. Той позволява да се бори с бактериите от рода Staphylococcus и Streptococcus и Escherichia coli , наред с други патогени, които влияят върху здравето на човека. Други широко използвани антибиотици са гентамицин , меропенем и цефалотин .\nОпределение на пеницилин\nОпределение за антагонизъм


За да се увеличи ефективността си реклама? да спре продажбата! - Реклама предмети - Messaggiamo.Com\nMessaggiamo.Com » Реклама » За да се увеличи ефективността си реклама? да спре продажбата!\nЗа да се увеличи ефективността си реклама? да спре продажбата!\nКолко пъти сте чули старата поговорка,? Клиентът не иска тренировка, той иска дупка в му стена? Макар че аз може да не съм съгласен с част от тази фраза, едно нещо е сигурно. Ако искате да увеличите своята рекламна ефективност, ще трябва да спре продажбата, което искате клиентите да купуват и да започне решаването му проблеми.\nКакво точно означава това? Като начало, това означава намирането на които Вашите клиенти са и какви предизвикателства са изправени. Това означава също, че рекламата копие, вашият маркер линия, вашия уеб сайт дизайн, брошури, вашият клиент план за услуги и ви се нуждаят от подкрепа на всички да работят съгласувано за предоставяне на решения на тези предизвикателства.\nНай-ефективният парчета реклама не продава. те отговарят. Те не говорят за компанията. те си говорят за клиента. Те не се бутам цена. те предлагат решения.\n* Когато се фокусира върху клиента, в рекламните си копие, когато вляза в съзнанието на клиентите си и да говори за техните емоционални нужди, ще видите по-голямо резултати.\n* Тук са 7 съвети за създаване на копие, което не се продава. но осигурява разтвор.\n1. Говорете с клиента, а не за фирмата. Да, трябва да споменем името на фирмата си, така че те ще знаят кой сте. Но по-голямата част от вашето копие трябва да говори на клиента и неговите потребности. Не е:? ABC уеб сайта дизайнери е в бизнеса от 13 години. Ние правим голяма работа. Нашите клиенти, че това или онова. Ние предлагаме дизайн, Java и CGI. Нашият клиент услуга не може да се победи. ABC е най-добрият и вие трябва да използвате нашите услуги.?\n2. Използвайте? Вас? и? си? и пиша, както ако само един човек са били четене реклама или сайт. Направете копие лични. [* *\n] [* *\n] 3. Слез на земята! Употреба примери от реалния живот в своя екземпляр. Достигнете клиенти на тяхното ниво чрез идентифициране с тях. Вместо нещо подобно,? Можете да получите по-организирани и ще остане по този начин? кажеш? Вие ще бъдете в състояние да намери ключ за 5 минути или по-малко и няма да се чудя, ако вие или вашият съпруг / а е трябвало да взема децата днес.?\n4. Вземи емоционално! Повечето решения изкупуване са емоционални. Вашето копие на рекламата трябва да бъде, също! Изведете изразяват разочарованието си, гневът им, тяхната алчност. Каквато и да е ситуация изисква, да използват тези емоции в своето копие. Пример:? След като хвърли на буталото в стая и крещя. повикване ABC Водопровод.?\n5. Предимства и ползи, ползи. Знам, че съм го чул 1000 пъти, но просто трябва да попълни своето копие със ползи. Винаги се отговори на въпроса, какви са ползите за ми?\n6. Покажи им, че ще получите резултати. Кажете на вашите клиенти какъв живот ще се прави след вашия продукт или услуга решава проблемите им. С тях показва, че те ще получат желаните от тях Крайният резултат може да даде много убедителен аргумент за вашия продукт.\n7. Бъди им приятел. Нека си копие, което представи като? Лесен за подобен?. Покажете на клиентите, че сте им приятел, който има желание и може да помогне, вместо просто още един бизнес, който иска да купи.\nКогато се поставя фокус върху хората с парите. хората, които държат бизнеса си и ще можете да работите чудеса с вашето копие. Ще видите продажбите си подобри, ако просто се откажат продажба!\nНай-много решения изкупуване са емоционални. Вашето копие на рекламата трябва да бъде, също! Karon е Собственикът и президент на КТ & Associates, който предлага насочени Copywriting, копие за редактиране & Ezine услуги статия. Абонирайте се за KT & Ezine Associates "Бизнес Essentials"