Stréc Fanóš, význačný náš poraděnko čiže konzultant při přípravě surovin pro výrobu lihu.\nStréca Fanóša stréc Jura, druhý význačný náš poraděnko čiže konzultant při přípravě surovin pro výrobu lihu.\nČtvtek, 29.11.2012 ... Žhavíme, teda pálíme ...\nOpakování je prý matka moudrosti. Nuž, uvidíme ...\nVíme, jak to bylo loni.\nZakoupil jsem chudou chaloupku na zašívání se před nepřízní světa (počasí, mafie ODS, nové manželky Ťapinky a chronické lenosti). Ku chudé chaloupce byla přibalena zahrada. Akce. Speciální balíček. Zahrada, stromy, ovoce, pod stromy tráva, všeky tydle fíkoviny vokolo. V zadání bylo, ačkoli až tak moc jsem to nedomyslel. Nicméně fajn - je to v ceně, nadávat nebudem. Zužitkujem, sichr. Přece se to nevyhodí.\nJak říkám - v původním zadání zahrádka (ač tak třetinová) byla. A sice, poněvadž na zahrádku sere pes. Psovi ku sraní jest třeba vytvořit komfort.\nPodtrženo a sečteno - zrobili jsme dohodu: Marťan vezme si na starost sečení. Když třikrát za rok pokosí, může si zkapalnit takřka veškerou ovocnářskou produkci, pamatujete?\nNetřeba rozvíjet, že z toho nakonec bylo pramálo. Kupříkladu jsem mu odmítl koupit traktůrek. S křovinořezem bída. Tady je na něj moc kopec, moc tma (ve stínu), moc světlo (mimo stín), hrbaté (preventivně si předem pořídil otevřenou zlomeninu), nebo je prostě vedro a von je klustej. Nechat ho bez dozoru taky nešlo, neb v takovém případku udělal sousedovi průsek do hloubi jeho džungle. Sekl jsem z drtivé většiny já. Tak že by si aspoň posbíral ty ovocný sračky na ten chlast?\n"Už mám skoro plnej kýbl," hlásil Marťan, přičemž plnej kýbl jsem měl já, zatímco on třímal v ruce takovej srandovní pětilitrovej květináč. Kde bylo na dně s bídou patnáct čísel švestek.\n"Když já už nic nevidím," kňourá Marťan.\n"Musíš haptizovat," nabádám ho odbornou terminologií.\nNic naplat, kosím já, sbírám já.\nAle vypálení prej zařídí. Kamoš se vo to postará.\nBohužel v tomhle podání je "kamoš" každej, kdo se s Marťanem kdysi kdesi vožral. Pochopitelně z toho nebylo nic.\nTak Marťan poskytl aspoň know-how. Celou větou řečeno: Don't-know-how.\nŠvestek jsme dali dohromady s bídou tak na padesát litrů suroviny, dalších sto pak všelijakej mix. Jelikož nebyl ten virtuální "kamoš", vzali jsme zavděk oficiální palírnou. Tam se málem posrali, když slyšeli ten nápad: 50 l švestek extra? A hoši, kde jste na takové pičovině byli? Pročež strejda palič uchopil hadici švestkocucu a vyrobil Marťanovi kořalku zvanou "ovocný mix", případně též "Marťanoff tutti-frutti".\nA to nejlepší nakonec: s bídou pět litrů.\nNekecám - ze sto padesáti litrů zdrojové suroviny pět litrů kořalky, a to ještě prý poměrně hnusné (ač některé zdroje tvrdily, že už pily i horší - nicméně některým zdrojům nutno připočíst k tíži, že to bylo o masopustu a náš Hrád byl poslední zastávka, většina už jich to měla za sebou).\nPrej je kvalita až tak mrzká, že jest i Marťanovi žinantní prodávat to i Pražákom.\nParadoxně další aktér víkendu, pan Major, ne vždy zavrhoval loňskou pálenku až tak kategoricky. Pamatuju zcela přesně, že si onehdá dal panáka na otrávení červa ráno v devět, na druhého červa v 9:15, načež tímto postupem v poledne sám sebe vyřadil z provozu pro zbytek dne a nemalou část dne následujícího. Netvářil se nijak zpruzeně. Na druhou stranu Major je bývalý major, dělostřelec, udatný bojovník, zvyklý potýkat se i s nápoji z divokého východu (Košice, Prešov, Kežmarok), jako kupříkladu bájná frndžalica (kde údajně dle receptury bylo všechno až po ostružiny).\nDoteď tři litre stojej v Pičoslavi na lince, včera přelitý. Čistit motor v Ohnívákovi je pod moji úroveň, sušit v tom filmy a pak s nimi pracovat v temné komoře je o zdraví a poslední rada, nalejt to do ostřikovačů, jeví se jako ryze nevhodná též: vysvětlujte pak fízlovi při náhodné kontrole, proč máte interiér vozidla promořený špiritusem. Nutno zvážit, které návštěvy nemám rád a nalejt to do nich.\nNicméně mne problém zaujal. Přece není možný, aby se z toho nedala vyrobit kořalka alespoň snesitelné úrovně.\nMarťana jeho neúspěch znechutil natolik, že se pro letošek zprvu odmítl na lihovarnických experimentech podílet - a to už je u něj co říci, když jde o ethanol.\nTrávu jsem si posekal sám. Švestky letos vpodstatě nebyly.\nAle než tahat spadaný jabka na kompost, přece jenom jsem je začal rvát do beček. A i zakoupil jsem za tím účelem "S-sekáček", jímž jsem je našmelcoval na fajnovo.\nNa poslední etapu se přidali i Marťan s Majorem, s nimiž jsme společně nasbírali a nadrtili asi sto litrů jablek - tedy hned po mých předchozích dvou stovkách. Sem tam hruška, sem tam něco drobnýho jinýho, možná broskev jakási a tak kyblik švestek. To v tom ani nebude patrný.\nS mocným "Hubu drž" spojeným s diktátorským odmítavým gestem rukou jsem zaplašil Marťana od dalšího mudrování stran teorie kvašení. Nalil jsem do toho vodu a nasral patřičně hrubo cukru. A měsíc a půl počkal. Tak.\nDnes jsme byli objednaní do pálenice.\n"Jenom abysme měli dost tych demižónů," strachoval se Marťan.\nPch. Jako by si nepamatoval loňský žalostný a tristní výsledek, ne? Jabka maj nižší výtěžnost, máme demižóny desítku, pětku, trojku, jo, kdyby se to nějak extra hlo, tak jednu dvě flašky snad někde seženem, ne?\nSedíme si takhle v pálenici a čekáme. Trochu se to protáhlo strejcům před náma, ti jedou na hektolitr, žádní troškaři.\nNicméně jak dojde na naše ... tak se to zase jaksi vleče. Nemám na to snad odhad nebo co, ale prostě mi to přijde poměrně dlouho, ne? Taková zas dvě vokurkový flašky, to by snad mělo bejt za chvílu?\nStrejda palič palírenský chodí a brblá si pod fousy ... "deset, dvacet, třicet ..."\nTo znám, dál dramatická zápletka pokračuje, že: "... narodil se Fricek. Fricková šla pro vodu, táhla Fricka za nohu ...".\nNicméně, když magická třicítka zazní podruhé nebo potřetí, nedá mi to, abych se nezeptal.\nA to jakože fakt. Po zředění na těch pade a neco třicet litrů. A kurva. Pročež jdeme ještě v Morovicích-Slizounech takhle ve čtvrtek odpoledne shánět další demižon. Přičemž je problém: desítka málo. Patnáctku mají jenom ultra drahou. Tak kupujeme (já kupuju, pochopitelně) dvacítku. Malý zbydou na transporty a tak.\nMarťan, krysatec, měl pravdu.\nPodle ochutnávky to prý nevypadá tak bídně, ba se to s trochou dobré vůle dá pít.\nDobrá, to máme 10 litrů kořalky na člověka, aniž by se u toho kdo jak významně zapotil. To už by šlo. Můžu to v Pičoslavi vesele ládovat do návštěv a sousedů.\nChemie je fajn hobby.\nNa jaro na Marťana čeká v koutě křovinořez.\nMPP - Major, panák, palírna.\nMPP - Marťan, panák, parohy.\nMPP - Morkovická pěstitelská pálenice.\nKometa - Liberec ... 7:3\nPřed zápasem. Kalhotky s kapsama (no, možná ojebávka bez kapes)\npro Alfíka, dar přítele Marťana.\nTak dlúho sa do Borisa píchá hokejkou, až sa Čejen nasere ...\nÚterý, 13.11.2012 ... Palba s Rumuny ...\nV dnešním dni se zase osudově protnulo několik dříve opomíjených a nezaznamenáníhodných dějových linií. Znáte takový ten princip příběhů nebo knih, kdy listujete o desítky stránek (nebo obrazovek či přinejmenším odstavců), abyste si ujasnili, jak vono že to vlastně bylo? Tak směle do toho ...\nBylo nebylo, snad neprozradím nějaké státní tajemství, měl jsem u sousedního stolu oblíbeného rumunského kolegu. Jmenoval se Andrei. To je minulostí. Nyní mám u dvou sousedních stolů dva oblíbené rumunské kolegy. Jmenují se Andrei. Vobá. Ne, opravdu to není jediné a univerzální tamější mužské jméno. Sem tam se někdo jmenuje Alexandru. Ale ti (taky je jich nemálo) do této konkrétní historky nepatří. A to s těmi stoly taky neberte až tak doslova. Ani nepamatuju, kdy bychom se vzhledem ke střídání houmopic sešli všichni pracovně na jednym fleku. Ale tenkrát to tak párkrát bylo.\nCo s Andreii? Podnikli jsme zkoumání. Většina Rumunů má druhá křestní jména. Andrei původní se tudíž dá zvát i Mihai. Nicméně to bysme byli v piči stejně jako teď, o jeden ten pomyslný stůl vedle. Nový Andrei se jmenuje taktéž Emil. Zavrhli jsme, ačkoli na to byl v zájmu kolektivu ochoten přistoupit a naučit se na to slyšet. Přece jenom říkat někomu v Česku Emile je mírně nemilé, za druhé vzhledem k obšírné elektronické komunikaci po něm požadovat "Ímajl, send mí ímejl", to bysme se z toho posrali. Padla i varianta, že bych já vyhrabal a oprášil druhé křestní jméno po kmocháčkovi. To se nějak moc neví, ale já su vlastně křtěnej jako Michal Pavel, jestli jsem to správně pochopil. Nicméně je tu ono "ale" ... a správně hádají ti, kdož si myslí, že čtvrtej z našeho nejužšího kolektivu jest ... tramtadá ... Pavol. Druhá jména jsou zkrátka slepá ulička.\nTak jim holt říkáme "Velkej" a "Malej". Přičemž "Velkej" je ten starší a služebně mladší, "Malej" mladší a služebně starší. Slyšej na to.\nSvýho času jsme se tak s Velkým bavili o pičovinách. Klasika, znáte to: děvky, chlast a vojna (mimochodem, stran těch děvek a sexuálních zážitků vůbec - víte, jak bezvadně v angličtině zní okřídlené rčení "krtek v díře"? ale to zas odbočuju.) Prý ho na vojně bavilo střílet a byl v tom v rámci jednotky přiměřeně dobrý. Až později jsem zvěděl, že šlo o devět ran ostrých za celou vojenskou kariéru, což je zhruba stejné jak u nás. Nicméně všechny tři dny, kdy na každý dostali tři náboje, prý byl za ostrostřelce čety, tedy přinejmenším trefil panďuláka. Říkám mu, že to sce trénink, jenomže na to prý potřebuje zbraň, a já zas, že to je jasný, rozumná rodina pár pušek má ... oblažil jsem jej pár svými fotkami s miláššškem.\n"Érsoft nebo reálná zbraň?"\n"Samozřejmě pravá, jako u každýho normálního člověka."\nPár citoslovcí obdivu ... "Ale to není Kalašnikov."\n"No to se ví, že to néni Kalašnikov. To je civilní verze české armádní Sa-58, československej patent, podobně vypadající, ale v porovnání s Kalašnikovem kvalitnější."\n"Mihai, vem mne někdy na střelnici," zněla očekávatelná prosba.\nKdyž to je těžký. Já sám střílení teď moc nedám. Ani si nejsu jistej, jestli bych eště trefil drbana na deset metrů dvěma výstřelama pod 1.6 sekundy i s tasením zbraně. Možná bych mu dopřál dlouhověkost. Aspoň o čtyři desetiny delší. Nicméně zas za život už mám něco nastříleno, tak občas tak formálně vymetu pavóky z laufů a spoléhám na dlouhodobě zafixovaný grif. Vím, su vostuda. Ale to časový hledisko ...\nSlíbil jsem Velkýmu, že jó, že svatosvatě slibuju, že v průběhu zimy ho někdy vezmu. Jen ať se nebojí to sem tam nadhodit, ačkoli se kroutil jak žoužel, že je mu blbý mne urgovat a hónit. Nemá mu to bejt co blbý. Kdo neurguje, nestřílí. To bylo kdysi v říjnu.\nVčíl se před pár dňama ozval plešatá inžinýrská hlava pan Groula, že je pracovně na totaleinsatz tady za rohem, v Bratislavě. Že by se stavil s kamarádem, kterej prej by si tuze rád vyzkoušel Tacticala či čo.\nTak hele, já to spláchnu všechno při jednom. Vyzkoušet pár kvérů, jak mi šlapou králící, urobím dobře Groulovi s tym druhým čičmundem a Velkýmu naráz. Tidle maj prachy, můžou si dovolit hejřit na drahým Triggeru.\n"Mihai, tys slíbil Velkýmu vzít ho na střelnici?" táže se Malej po komunikátoru. "Kluci, vemte mne s sebou," dodává na moje přiznání, "matka patnáct let vyráběla Kalašnikovy, já jsem nikdy nedržel žádnej v ruce."\n"Enomže to néni Kalašnikov. To je civilní verze české armádní Sa-58, československej patent, podobně vypadající, ale v porovnání s Kalašnikovem kvalitnější."\nAle to že je vlastně salám, buřt, čili egal, prostě jde o rýl qér a big gun. Neměl, neotlapkával. Nebohý.\nNo, proč ne? Tři nebo čtyři, to už je jedno, ne?\n"Mihai, tys slíbil Malýmu, že ho vezmem s sebou?" táže se Velkej po komunikátoru. "Dyk von nás všecky zabije ..."\nV klidu, panáčku. Já na vás budu dohlížet. Stojím vám za zády a dozírám. A v případě problémů si ho eliminuju sám. Dyk ty nevíš, kolik těch bouchaček vlastně mám, hehe.\nTeď co ovšem třebas náboje? Já mám železnou rezervu, to jó, ale když maj přijít ty dny temnot a tak ... na to se nešahá. Ty jsou moje. Takže prikúpiť. Ale kolik? Otázka munice? Prý velice. Mega. Moc. Rambo hadr. Ratatatata - uráááá. Snažím se je klidnit. Groula se s tym popasuje, ale tidle dvá dyž to vezmou do svejch netrénovanejch technickejch tlapiček, po pár desítkách ran jim půjde přesnost kam? No, Halík, půjde do prdele. Nakonec dojdeme po konzultacích všichni ke kompromisu: každýmu padesát puškovejch a padesát do pistolí. Já jim sem tam kdyžtak zobnu po patrónce jen tak.\nTakže sraz večer u střelnice. Vleču pušku ve futrálu, dvě pistole na opasku a neco přes 400 nábojů celkem. Laik by neřekl, jak se takovej arzenál a takový žebradlo pronesou.\nGroula s tym druhým pacientem jsou někde zabrždění cestou z hornouherské rafinerie, volají, že mají zpoždění. Nu což, stejně tym svejm to musím trocha vysvětlit a tak. Holt dondou později.\nCestou na střelnici je na chodbě (už patřící střelnici) chlívek s označením "Bezpečný prostor" a vybíjecí box, aby jim lidi neběhali po recepci s plnejma pištolama.\n"Hoši, moment, bezpečnostní zastávka," dím. Vytáhnu z pouzdra na opasku pistoli, vyndám zásobník, vyhodím náboj z komory.\nTy dva už zas tumlujou kamsi ke dveřím.\n"Kurva, počkejte, říkám bezpečnostní zastávka," vytáhnu z druhého pouzdra na opasku druhou pistoli, vyndám zásobník, vyhodím náboj z komory.\n"Mihai, jů ár krejzy." Pch.\nAle jo, jinak to pak už de.\nPoté, co Malýmu třikrát vysvětlím a poopravím držení rukou na pistoli, stejně si ji dá po svém, pročež si závěrem při jeho zpětném pohybu nechá roztrhnout kůži na ruce.\n"Víš, jak jsem říkal, že nás Malej všechny zabije?" šeptá mi spiklenecky Velkej pod sluchátka. "Tak už je to v pohodě, už se nebojím. Zabije sám sebe."\nZvlášť u pušky občas lítají zase jiskry ze země nebo ze stropu, ale nic strašného, co bysme už neviděli.\nDoráží i Groula a jeho kumpán.\nTak postupem času zjišťuju, že už je jenom jedna lepší věc, než řídit dvě střelecká postavení naráz. A sice řídit dvě střelecká postavení naráz, každé v jiném jazyce. Pročež občas klukům rumunskejm velím: "Terč deset metrů, jednotlivejma ranama pal," načež Groulovýmu kamarádovi z Kladna kážu: "Unload the weapon and show me empty."\nNo, příjemný večer. Chlapci mají zase na pár dní o čem povídat, což samozřejmě činí (a zajímavé, že se mne hned druhý den ráno ptají sličné svlečny kolegyně, jak jsme se měli na střelnici), chlapci, až je trochu přestanou bolet ruce a Malej trochu sroste, určitě budou chtít někdy zas.\nKometa - Carovy Vary ... 4:0\nPátek, 09.11.2012 ... Žádný tlukot srdce ...\nMám zas takové cukání na "midnight coffee". Co chcete dělat, když máte celej tejden odpolední? A přitom zrovna dneska to vypadá, že bych mohl o půl jedenácté to zahákovat. Mám tam jenom jeden cluster ...\nHele, cluster, cluster je když ... To jsou takový dva nebo více serverů, který se tváří jako jeden. Máte (nebo dneska v noci mám na práci já) server XY301 a XY302, přičemž zvenčí to celý dohromady vypadá jako jeden mocnej server XY300 a uživatelovi je piču po tym, že ve skutečnosti za tím tiká dva či více strojů. Když jeden uzel selže, převezme jeho činnost ten druhej, možná s chvilkou zadejchání. Často na tom běží třeba některý kritický bankovní aplikace (jako v tomto případě) a tak.\nSu furt v časovým limitu. Pošimrám uzel 301, podrbu na ovárku uzel 302. Oba na všechny testy odpovídají OK a všechno se tváří tak, jak má.\nJe 22:32, furt v toleranci, kdy se ptám maníka z dohledu, jak ty dva křápy jako vidí?\n"Jo, dobrý, čisto, žádnej záznam," přičemž pod záznamem myslí hlášení o nějaké nepleše. "301 zticha, 302 zticha, akorát ohledně té 300 tady mám jednu hlášku ..."\n"No, počky, jak vod 300? Já dělal node XY301 a XY302. Ty sou vobá v pohodě. Esli se jim nejak sere celá ta třístovka, je mně po tym neco? Já do žádnýho jejího nastavení nešahal. Vobě půlky šlapou tak, jak předtím, než jsem se do toho pouštěl. Schválně: co ti to říká?"\n"No heartbeat ..."\nNo heartbeat, žádný tlukot srdce. Kompletně mrtvý. Jo, tak to je chybička, kterou jsem dneska asi slyšet nepotřeboval. Jasně, já dělal 301 a 302, záplatoval, restartoval, skopičil. Kdyby nadřízenej celek jenom tak nad něčím popíčovával, asi bych to předal s pokrčením ramen dál, že to néni můj problém. Ale jestli po restartech od něj nepřichází ale vůbec žádná odezva, žádný heartbeat, tak dokážu zčásti akceptovat myšlénku, že to může mít jakousi okrajovou spojitost s mými restarty.\nPročež s velikou nelibostí odvolávám večerní akci a do jedné do rána tomu dáváme defibrilátorový šoky do křemíkovejch srdíček. Reálně to nebylo takový drámo, vlastně jsem ani nepochopil do detailu, proč tohle všechno, ale vleklo se to.\nRáno líčím Ťapince u kávy, jak jsem zase dopadl jak onen pověstný sedlák u onoho pověstného Chlumce.\n"No jasný, to já moc dobře znám," dí tato lakonicky. Hm, toto? Co ta tak ví o clusterech?\n"Já když mám 'no heartbeat'," pokračuje Ťapinka, "tak je to taky dycky průser. Akorát, že já někdy mám zásah, kdy je 'no heartbeat' přímo účelem, no."\nAha, vida, tak to jsem, pěkně prosím, třeba já ještě neměl. Já zas sice narozdíl od ní dokážu udělat z dvou mrtvejch jeden živej, ale zadání, kdy bych měl ze živýho udělat mrtvej, to si fakt nepamatuju.\nČtvrtek, 08.11.2012 ... Cos shnilého v lidosprávě - Ranní stání je horší, než ranní erekce ...\nNa ranní erekci si nějak zvyknete, ale ranní trmácení se k oudu je mor. To bych zakázal aj s tyma internetama.\nK čemuže stání? Žaloba o neplatnost výpovědi. Ano, správně, již druhé jednání za rok a půl.\nZásadní a prakticky jediná záležitost dneška: výslech Pyjavice, jakožo mé tehdejší nadřízené. Je mi z jejího ksichtu šoufl, jenom ho před jednací síní vidím.\nNaštěstí soud opravdu nelenil a po našich poznámkách na minulém zasedání vyšťáral z análů (ne, opravdu ne z análu) trestní spis Pyjavice, pročež už se nebavíme s Pyjavicí jakožto bývalou řídící ouřadu, nýbrž jako s usvědčenou zlodějkou a defraudantkou. To dokáže změnit pohled na věc.\nVíte jak to je: kdo lže, ten krade. Ale ne všem je zřejmé, že to funguje i naopak: kdo krade, ten lže.\nTakto se dozvídáme, že vztah mezi Pyjavicí a práskačem pučmidrátem Fiškusem byl ryze pracovní. Nicméně na dotaz snad přímo od soudkyně musí Pyjavice připustit, že vlastně Fiškus bydlí ve stejné díře po granátu v Kobylnicích (jestli jsou nebo nejsou přízeň, to nevím jistě, ale soudě podle jedné sousední obce - tam jsou příbuzní všichni se všema a incestní křížení tam zásobuje pomocné školy v širokém okolí). Nebejt jí, rovnal by sluchátka do regálů v Electroworldu ještě dneska, správce sítě.\nVona si nedá pokoj a furt bude mlet zmaty a furt.\nHlavní věc je, že já jsem ten vyvrhel, který věděl o tom, že uživatelé v některých případech sdílí hesla mezi sebou. Což bylo přeukrutné bezpečnostní riziko - takhle se můžou dostat k utajovaným skutečnostem. Když někdo zná heslo (a asi je jedno jaké), fšecko zjistí. Pochopitelně, když taková jedna tam moja vopička zná heslo vopičky vod sousedního stolu, tak se dostane ke všemu ... zase v jejich společné agendě. Plus třeba do lokální pošty té druhé, která je dejme tomu marod. Čímž končí. Pyjavice tím chtěla naznačit, že když jedna stavebnice zná heslo druhé stavebnice, že by byla schopná lousknout třeba sociálku. Muehehé. Ona tomu totiž prý přesně nerozumí. Hm, nerozumí, ale chce mluvit. Takoví jsou nejhorší. Nebejt toho, že to tady sjíždí půl justice, řekl bych aj, že je tak trochu piča.\nNicméně i ve svých plamenných se do toho motá a motá a motá. Tady teskní, jak si od Vánoc s touto zapeklitou situací lámala hlavu a řešilo to celé vedení rathausu, jinde dříve píše, že tento zásadní prohřešek jí nabonzoval Zloděj pučmidrát v době mojí únorové dovolené. Pročež musela být v tom únoru provedena bezpečnostní prověrka od firmy se sídlem Na návsi v jakési prdeli za Brnem, kterou já jsem jim zhatil, páč jsem potřeboval zazálohovat kompromitující materiály na ni a všiml jsem si, jaké kejkle provádí mi tam Fiškus, který si s vesničany představoval, že bezpečnostní prověrka je změna hesla a odepření všech práv Egimu. Čili jsem si práva přidělil zpátky, Zlodějovi zakázal mi je znova sebrat a tím jsem se stal hackerem, který byl následně vyšetřován, poněvadž se vloupal do sítě ve vlastní správě. Masakr.\nNe, abyste se v tom neutopili, to všechno je už popsáno někde v historii. Nešlo o žádný prohřešek na žádné frontě, ve směrnici jsem měl schválně napsáno, že uživatel musí udržovat heslo v tajnosti a požádat o jeho změnu v případě nežádoucího odtajnění. Když ho dvě baby znají navzájem, dostávám osypky (nicméně někde to nešlo jinak ani technologicky díky velkolepému programovému vybavení vyvinutému na míru přímo pro lidosprávu), nejde to však nazvat nežádoucím. Protože co nežádoucí je a co není rozhoduje správce sítě, tedy já. Tolik ve směrnici.\nNuž, asi rozebereme Pyjavice lamenty příště.\nJo, s tím Zlodějem ...\nJsem rád, že explicitně u soudu zaznělo, že pučmidrát kradl spolu s Pyjavicí. Já to tak jako věděl a nevěděl. Bylo mi to jasné, ale neměl jsem to černý na bílým.\nSkutečnost byla taková, že si tiskli letáky nejen pro modré straky, ale i pro jakýsi Nezávislý pro Kobylince nebo jakou pakáž, přičemž za tyto kandidoval kdo? Áno, Fiškus. Máte bod.\nTřeba míň, třeba to nevymyslel, třeba to neorganizoval, neobjednal, nepřikázal a nepodepsal. Ale kradl jak zjednanej taky, ne, že by byl ta nevinňoučká oběť, které zlolajná Pyjavice prostě přikázala tisknout a von tiskl, páč byl blbej. Tiskl, páč je zloděj. Jelikož asi nebyl iniciátorem a hlavním organizátorem, nebyl ani trestně řešen. Ale víte jak - spolu kradli, spolu by měli viset. Jenomže to nende, páč pré zme ti humanisti. Kdyby se za zlodějinu sekaly ruky, v Kobylincu by si museli zřídit nejakej kriplhaus.\nA už taky víme, odkud pak pramení jeho veškerá hyperaktivita, pokud šlo o vymýšlení skrček proti mně, že ano?\nA von se pak eště diví, když ho na ouřadě potkám a zdravím ho jako: "Zdar Zloděju."\nTakže pokračování ... ne neděste se, piánko po Novým roku. Leden, únor, možná ... V klídečku.\nCestou ráno před odpolední šichtou přes město, na návštěvě na kávě u tety Aleny.\nAlfík a jeho prateta. Kterej je kterej asi explicitně šipkama označovat nemusím, ne?\nKonečná stanice pro okres Kroměříž, konečná stanice pro okres Vyškov.\nHůř už bejt nemůže.\nHC Kometa Brno - PSG Zlín 3:4sn


Skladovací prostory Dvakačovice | Eurobydleni.cz\nSkladovací prostory Dvakačovice\nPotřebujete skladovací prostory Dvakačovice a stále jste ve vašem okolí nenašli nic ideálního? Nezoufejte, neboť právě na Eurobydleni.cz si můžete vybrat sklady Dvakačovice.\nSkladovací prostory Dvakačovice (270+)\nPotřebujete skladovací prostory Dvakačovice a stále jste ve vašem okolí nenašli nic ideálního? Nezoufejte, neboť na Eurobydleni.cz si můžete vybrat přesně takové sklady v místě Dvakačovice, které se budou hodit k vašemu druhu podnikání. Ačkoliv se může zdát, že skladovací prostor Dvakačovice je velice těžko k sehnání, u nás zcela jistě natrefíte přesně na takový, který vám bude plně vyhovovat. Našim návštěvníkům přinášíme skvělé nabídky nemovitostí přímo z okolí města Dvakačovice. Nejinak je tomu i u skladovacích prostor Dvakačovice, se kterými máte jistotu kvalitních nabídek.\nNa Eurobydleni.cz stačí pouze zadat parametry a my vám již sklady Dvakačovice dodáme jako na stříbrném podnosu. Využijte výhodných nabídek. Zakládáme si na precizním přístupu. Námi nabízené skladovací prostory Dvakačovice tudíž budou plně odpovídat všemu, co od nich očekáváte. Proto neváhejte a využijte naší nabídky, právě v okolí města Dvakačovice nabízíme velice dostupné sklady Dvakačovice, které vám pomohou při uskladnění všeho, co potřebujete.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii sklady Dvakačovice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující sklady Dvakačovice, a to sklady na prodej Dvakačovice, pronájem skladu pronájmy skladů Dvakačovice, Skladovací prostory Dvakačovice na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii sklady Dvakačovice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích komerční nemovitosti Dvakačovice, komerční nemovitosti k prodeji Dvakačovice, komerční nemovitosti k pronájmu Dvakačovice, Komerční nemovitosti Dvakačovice na dražba.\nDalší lokality v okolí sklady Dvakačovice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii sklady Dvakačovice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr sklady Dvakačovice. Určitě lépe naleznete sklady Dvakačovice, který hledáte.


Ložní povlečení | e-shop Mimi-Aja\n✅Bavlněný povlak na polštářek z kolekce Modern vás okouzlí jedinečným jemným vzorem. Bílý podklad s precizním vyšívaným motivem v moderní zelenomodré barvě oživí každý kout vašeho domova a dodá mu jedinečnou atmosféru. Hodí se do moderních minimalistických interiérů i domova zařízeného v kreativním boho stylu. Kvalitní bavlna je velmi příjemná na dotek. Vyšívaný motiv je pouze z jedné strany, zapínání na skrytý zip...\n✅Ukažte své hravé já a oživte svou ložnici puntíky! Oblíbená kombinace fialové a bílé dodá mladistvý nádech každé ložnici. Dopřejte si spokojené usínání a veselá rána díky stylovému puntíkatému povlečení z jemné a kvalitní 100% bavlny.Povlečení je oboustranné – z jedné strany fialové s bílými puntíky, z druhé strany bílé s fialovými puntíky – můžete ho tedy libovolně kombinovat a měnit svou postel každý den. Pro maximální pohodlí má povlečení praktické zapínání na zip.Souprava obsahuje: 2x povlak na polštář 70 x 90 cm 1x povlak na přikrývku 220 x 200 cm..\nVzdušné saténové povlečení od Českého výrobce vyniká především svým hebkým povrchem, který vás bude lákat k lenošení. Saténové povlečení s proužkem potěší milovníky pruhovaných vzorů a tmavě šedá barva je momentálně velmi trendy a zároveň působí elegantně a nadčasově. Na kvalitní 100% bavlně oceníte její lehkost, prodyšnost a zároveň dlouhou životnost. Zapínání na zip usnadní převlékání. Výhody saténového povlečení Jemná struktura saténu v bavlněném provedení. 100% bavlna hebká a hladká na dotyk. Dlouhá životnost, povlečení drží svůj tvar. Praktické\nČeské povlečení Dream love vás nadchne svou praktičností a kvalitou. Toto povlečení je v prvotřídní kvalitě a bude se Vám v něm klidně a pohodlně spát. Povlečení oživí moderní i klasický typ ložnice. Bavlněné povlečení v krásné starorůžové barvě s malými kvítky v srdci a velkými květinovými vzory navodí příjemně konejšivou atmosféru. Univerzální vzor a romantické barvy jsou jako stvořené do ložnice pro zamilované páry. Povlečení je vyrobeno z velmi jemné 100% bavlněné tkaniny o plošné hmotnosti tkaniny 125g/m2. Zapínání na zip. Benefity českého\nČeské povlečení Viola pink vás nadchne svou praktičností a kvalitou. Toto povlečení je v prvotřídní kvalitě a bude se Vám v něm klidně a pohodlně spát. Povlečení je v růžové a bílé barvě. Povlečení je vyrobeno z velmi jemné 100% bavlněné tkaniny o plošné hmotnosti tkaniny 125g/m2. Zapínání na zip. Benefity českého bavlněného povlečení: Gramáž 125 g/m2. Vyrobeno v České republice. Dlouhá životnost a stálobarevnost. Barvy nevyblednou ani po častějším praní. Zapínání na zip ušetří práci při převlékání. Kvalitní látka ze 100% bavlny. Sada obsahuje 2x\nČeské povlečení Venice vás nadchne svou praktičností a kvalitou. Toto povlečení je v prvotřídní kvalitě a bude se Vám v něm klidně a pohodlně spát. Povlečení je v béžové a bílé barvě. Povlečení je vyrobeno z velmi jemné 100% bavlněné tkaniny o plošné hmotnosti tkaniny 125g/m2. Zapínání na zip. Benefity českého bavlněného povlečení: Gramáž 125 g/m2. Vyrobeno v České republice. Dlouhá životnost a stálobarevnost. Barvy nevyblednou ani po častějším praní. Zapínání na zip ušetří práci při převlékání. Kvalitní látka ze 100% bavlny. Sada obsahuje 2x\nNadčasové povlečení z kvalitní bavlny oživí moderní i klasický typ ložnice. Bavlněné povlečení v krásné barevné kombinaci navodí příjemně konejšivou atmosféru. Univerzální vzor a krásné barvy. Čistá 100% bavlna je velice příjemná k pokožce. Pro pohodlné převlékání přikrývek je povlečení opatřeno praktickým zipovým zavíráním. Z obou stran povlaku přikrývky vedou svisle směrem dolu velké rozkvetlé ibišky, které doplňují drobné fialové a modré kvítkyPovlak polštáře 70x90 cm je ušitý v závislosti na střižení materiálu a vzor\nFrancouzské povlečení VICTORIA od českého výrobce, zdobí jemný motiv v decentních barvách. Šedé a zelené větvičky na bílém podkladu působí velmi čistě a jemně. Povlečení má na každé straně odlišný vzor, je tedy na vás, jakému motivu dáte přednost. Kvalitní bavlna je prodyšná, savá a hebká na dotek, její pevnost zároveň zaručí dlouhou životnost. Pohodlné zapínání na zip usnadní převlékání. Výhody bavlněného povlečení Vysoká kvalita bavlny Gramáž tkaniny 110g/m2 Dobře saje vlhkost Příjemné na dotek Univerzální, vhodné na léto i zimu Odlišný vzor na každé\nFrancouzské povlečení GRACE od českého výrobce, je charakteristické svým jednoduchým, avšak výrazným motivem žlutých a černých květin na šedém podkladu s bílou i černou konturou. Povlaky na polštář vynikají svou výraznou žlutou barvou se stejným motivem jako bavlněné povlečení. Kvalitní bavlna je prodyšná, savá a hebká na dotek, její pevnost zároveň zaručí dlouhou životnost. Pohodlné zapínání na zip usnadní převlékání. Výhody bavlněného povlečení Vysoká kvalita bavlny Gramáž tkaniny 110g/m2 Dobře saje vlhkost Příjemné na dotek Univerzální, vhodné na léto i zimu Odlišný\nFrancouzské povlečení MOCHACCINO od českého výrobce, je charakteristické svým jednoduchým, avšak výrazným motivem geometrických tvarů v decentních odstínech hnědé a béžové. Pro milovníky pruhů se na druhé straně nachází pruhovaný vzor též ve stejných odstínech. Kvalitní bavlna je prodyšná, savá a hebká na dotek, její pevnost zároveň zaručí dlouhou životnost. Pohodlné zapínání na zip usnadní převlékání. Výhody bavlněného povlečení Vysoká kvalita bavlny Gramáž tkaniny 110g/m2 Dobře saje vlhkost Příjemné na dotek Univerzální, vhodné na léto i zimu Odlišný vzor na každé\nFrancouzské povlečení COFFEE od českého výrobce, je charakteristické svým jednoduchým, avšak výrazným motivem geometrických tvarů v decentních odstínech hnědé a béžové. Pro milovníky čtverců je toto povlečení ideální volbou. Kvalitní bavlna je prodyšná, savá a hebká na dotek, její pevnost zároveň zaručí dlouhou životnost. Pohodlné zapínání na zip usnadní převlékání. Výhody bavlněného povlečení Vysoká kvalita bavlny Gramáž tkaniny 110g/m2 Dobře saje vlhkost Příjemné na dotek Univerzální, vhodné na léto i zimu Odlišný vzor na každé straně Pevnost materiálu zajistí dlouhou\nFrancouzské povlečení KAYA od českého výrobce, zdobí přírodní motiv lístků a pruhů ve světlých barvách modré hnědé a béžové. Pro milovníky abstrakce a nevýrazných barevných tónů je toto povlečení ideální volbou. Kvalitní bavlna je prodyšná, savá a hebká na dotek, její pevnost zároveň zaručí dlouhou životnost. Pohodlné zapínání na zip usnadní převlékání. Výhody bavlněného povlečení Vysoká kvalita bavlny Gramáž tkaniny 110g/m2 Dobře saje vlhkost Příjemné na dotek Univerzální, vhodné na léto i zimu Odlišný vzor na každé straně Pevnost materiálu zajistí dlouhou\nBella premium Celoroční ložní souprava Bella Premium vyniká vynikající hřejivosti pro celoroční použití. Váha náplně přikrývky je 300 g / m2 a naplnění polštářů je cca 1200 g, to odpovídá opravdu vysoce luxusnímu výrobku, který zajistí po celý rok naprosto optimální klima pro spánek a odpočinek. Vynikající kvalita, exkluzivní a elegantní prošev. Bella premium je z jemné 100% polyesterové tkaniny obsahující stovky mikrovláken. Na ty navazují mikro prostory vyplněné vzduchem, které v tkanině působí jako termoregulační prvek, takže tkanina v chladu hřeje a v teplém prostředí účinně\nNadčasové povlečení z kvalitní bavlny oživí moderní i klasický typ ložnice. Bavlněné povlečení v krásné barevné kombinaci navodí příjemně konejšivou atmosféru. Univerzální vzor a krásné barvy. Čistá 100% bavlna je velice příjemná k pokožce. Pro pohodlné převlékání přikrývek je povlečení opatřeno praktickým zipovým zavíráním. Proč toto povlečení Zářivé barvy nevyblednou ani po častém praní. Zapínání na zip ušetří práci při převlékání. Kvalitní látka ze 100% bavlny. Doporučené praní na 40 °C. Sada obsahuje dva povlaky\n✅Blázen do neutrálních barev s ležérním Print ? Od spacích pytlů a mušelínových plenek až po deky pro batolata a dětská hnízda, vše v teplých karamelových a chladných šedých barvách s hravými puntíky print . Vaše batole je připraveno na opravdovou peřinku a možná i postýlku. Je čas na nové pěkné ložní prádlo! Tento potisk se hodí do každého dětského pokoje a potah je vhodný na přikrývku do postýlky. K tomu všemu je tu ještě povlak na polštář. Lůžkoviny můžete snadno vyprat, aby byly po nehodě opět rychle svěží. Kombinujte ložní prádlo s krásnými dekorativními polštáři. Viděli..\nKategorie produktů lozni povleceni obsahuje 26 záznamů.


Honda chce po Crosstaru vyrábět další crossover verze - Auta a motorky z Japonska\nHonda chce po Crosstaru vyrábět další crossover verze\n11.7.2020 11.7.2020 Japan Cars honda crosstar\nHonda Jazz Crosstar není prvním pokusem Hondy o crossover verzi klasického modelu, před pár lety se objevil už Jazz X-Road, ale tato varianta je první, kterou Honda vzala opravdu vážně a bylo s ní počítáno už při samotném návrhu modelu. Má zvýšenou světlost i specificky naladěný podvozek. A vypadá to, že nebude poslední.\nPodle projektového manažera Jazzu Takeiho Tanaky má Honda v plánu připravit podobné verze i pro další vozy v portfoliu jakožto reakci na zvýšený zájem zákazníků o tyto varianty. Podle Tanaky jsou crossover verze pro mnoho lidí zajímavější, než SUV, protože jsou menší, úspornější a zpravidla mají nižší servisní náklady.\nHonda samozřejmě může zvýšit kvanta svých modelů na celém světě, ale pro Evropu to znamená pouze rozšíření nabídky u Civicu – všechny ostatní modely v portfoliu (tedy kromě Hondy e 😉 ) už SUV nebo crossovery jsou. 🙂 V případě jedenácté generace civicu tedy asi také můžeme počítat s verzí ve stylu Crosstar.\n← Offroad Godzilla 2.0: Nissan GT-R jako crossover!\nSubaru Crosstrek: malý facelift pro MY2021 →\nAcura Integra: premiéra už příští týden!\n6.11.2021 6.11.2021 Japan Cars


Chováte se na internetu opravdu bezpečně? – Alíkoviny – Alík.cz\nvydáno 11. června 2009 v 17:06 • Volný čas doma · Internet · Rodičům · Bezpečnost · Alík radí dětem\nVíš, jak se zachovat, když tě bude na internetu někdo obtěžovat třeba zasíláním hambatých obrázků a nebo je po tobě bude naopak žádat? Co dělat, když tě někdo po pár dnech dopisování láká na osobní schůzku a loudí osobní údaje a kontakty?\nDeník MF DNES zveřejnil některé z vašich odpovědí, které jste napsali na téma bezpečnost na internetu v článku Děti podceňují rizika internetu, 45 procent z nich posílá přes síť své fotky.\nJá si všechny zaslané příspěvky pozorně pročetl a rozhodl se nabídnout i nějaké další názory.\nZdá se, že rad jak se na internetu správně chovat, jste dostali doma či ve škole dost a dost. Mnozí z vás se na internetu chovají opravdu rozumně a dávají si pozor. Ale o všech se to říct nedá. No, posuďte sami...\nNa jaké stránky kromě Alíka chodíte nejčastěji?\nNěkdy chodím na lidé.cz, na svůj blog, když potřebuji najít něco do školy, na youtube, na naše spolužáky, na blogy, na kterých jsou testy atd.\nNejlepší by bylo, kdybyste na internetu vůbec na žádné stránky nechodili. Když už na nějaké chodíte, tak alespoň bezpečně.\nVětšinou chodím na Alíka. Po prohlédnutí a zjištění, co je tu nového, většinou napíši do vyhledávače stránku ikariam.cz a kingsage.cz. Občas si zahraji na superhry.cz nějaké hry pro zahnání nudy.\nNejčastěji chodím na svůj blog nebo na školní blog, také chodím na seznam a občas na superhry.\nTak já kromě Alíka chodím klasicky na e-mail a pak taky na vlastní libko a facebook... Dého je v dnešní době vlastní profil už i nutností, kde můžete najít i nové přátele - proč by ne?\nNejčastěji navštěvuji takové libimseti.cz (jen kvůli fotkám - je to moje rezerva, kdyby mi zkolaboval comp), pak asi lide.cz.\nKromě Alíka chodím na kidsland.cz, youtube.com a lidé.cz, kde jsem zaregistrovaná.\nChodím na hodně internetových stránek: seznam.cz, stargate-game.cz, lapiduch.cz, spoluzaci.cz, konoha.cz, blog.cz, hatake--kakashi.blog.cz, i-mima.blog.cz (a další blogy). Těch stránek je opravdu hodně...\nStránky kam chodím: Seznam, Signaly, Facebook a Alik. No, na Seznam už tedy po pravdě řečeno moc nechodím...\nChodím na různé stránky - ráda si listuju wikipedií, ale když jsem smutná a připadám si opuštěná, zajdu i na chat.\nKromě Alíka chodím hlavně na slovenský web kamarat.eu/k, kde si píšu s kámoškou ze Slovenska. Jinak chodím na fanouškovské weby, kde uvádím jen jméno, ne příjmení.\nNavštěvuji tyto stránky: spolužáci, lidé, Nový Řadov (tábor, kam jezdím), stránky Ewy Farné, facebook a někdy si pouštím písničky na youtube.\nNejčastěji bívám na lide.cz a mám tam i profil.\nJá nejčastěji po Alíkovi chodím na stránky Xchatu.\nKolik toho na nich o sobě prozradíte?\nJak na Alíkovi, tak na jiných webových stránkách si dávám POZOR, co si na svou "vizitku" napíšu. Pravda je, že když vyplním vizitku na webu a napadne mě třeba za měsíc si na ni něco přidat a prohlížím si již ode mne napsané věci, občas mě zaráží, co všechno jsem o sobě napsala.\nNikdy bych nedala svoje telefonní číslo nebo přesnou adresu. Na blogu mám svoji fotku a fotku svých kamarádů. Všichni, co tam jsou na fotce, vědí, že tam jsou a nevadí jim to. Na Alíkovi říkám nanejvíš své jméno bez příjmení a z jakého kraje jsem. Jestliže si z někým píši dýl, tak napíšu přesné město, pokud to dotyčný chce vědet, adresu však nepíši nikdy.\nNa Alíkovi mám asi vyplněné všechno, co tu je - bydliště, jméno, věk atd. Jinak tu mám i jednu svou fotku, ale na ikariamu a kingage nic z tohoto. Maximálně že jsem dívka (žena) nebo kolik mi je.\nNejčastěji chodím na lidé.cz, tam toho ale o sobě moc nepíši, jako třeba věk, telefonní číslo a datum narození, ani kde bydlím. Vím, že je to hodně nebezpečné. A jinak chodím jen na Alíka. Tady jsem si jistá, že se mé údaje na veřejnost nedostanou.\nSamozřejmě, že chatuju s kamarády, ale nikdy nezveřejňuji své bydliště, ani celé jméno. Maximálně ICQ, mobil vůbec. ICQ dávám jen tomu, o kom si myslím, že je na něho opravdu spolehnutí - kamarádkám ze školy a nebo z venku. Nedávejte lidem na druhé straně vašeho chatu celé své jméno, telefon a nedej bože adresu. Je to pro vaši bezpečnost.\nKam s nevychovanci?\nServer Alík.cz je určen především dětem. Pokud se setkáš s někým, kdo nedodržuje pravidla chování na serveru Alík, obrať se na správce serveru. Pokud se setkáš s nevhodným chováním na internetu vůbec, pak můžeš využít internet hot line Nadace Naše dítě: www.internethotline.cz\nMám samozřejmě na internetu plno osobních informací jako jméno, vlastnosti atd., ale nevyplňuju na libku kolonku Intimně... to fakt ne, všechno má své meze.\nUpřímně se přiznám, že i já, když si s někým píšu, tak když se mě zeptá: "Kde bydlíš?", tak mu to normálně napíšu. Vůbec v tom nic nevidím, co je na tom, že někomu řeknete, kde bydlíte - natož svoje jméno. Co vám udělá? Kdyby se mě někdo zeptal ještě na moje číslo popisné, tak to bych mu vážně neřekla.\nO sobě napíšu jen to, co mi přijde normální a nějak to nic neovlivní. Ale otázky jako: "Jaké máte pohlaví?" (nemyslím muž x žena), to mi přijde dost trapný.\nNIKDY, opravdu NIKDY nedávám nikomu své osobní informace, ať už se ptá na moje telefoní číslo, adresu, jak se jmenuju křestním i jaké mám příjmení.\nNa profilu mám pouze fotky. Bydliště a celé jméno raději nezveřejňuji, to přece cizí lidé nemusí vědět. Ovšem fotografie jsou nějakým způsobem také nebezpečné.\nMoc ne... Nikdy neuvádím příjmení, bydliště, fotky apod. Většinou uvedu přezdívku, jméno a věk.\nChodila jsem na lide.cz a tam jsem měla uvedeno křestní jméno, věk, město, kde bydlím, a takové věci jako záliby a tak, a potom ještě pár fotek. Ale začal mi tam psát jeden chlap úplně takový ne moc pěkný věci. Tak jsem ten profil smazala a chodím jen na email.\nČasto se dívám na profily různých lidí. Sama ale své fotky nezveřejňuju. Jednak z toho důvodu, že kdybych pak toho člověka potkala na ulici, mohl by se mi vysmát, a taky proto, že se prostě stydím.\nMám napsaný svůj věk, jméno a příjmení, vlastnosti, co mám a nemám ráda a takovéhle věci. Myslím si, že tam nemám nic, čeho by někdo mohl využít.\nJá to zveřejňuji všude. Všichni moji kamarádi vědí, kde bydlím. Ten, kdo má strach, by to neměl zveřejnit. Já strach nemám. Ale chci vám sdělit jedno: je přísně zakázané zveřejňovat adresy jiných bez jejich souhlasu. Tak to nikdo nedělejte.\nJá o sobě prozradím všechno.\nNepíšu svoje pravé jméno a to právě kvůli bezpečnosti. Nemám zapotřebí, aby si moje jméno přečetl někdo na internetu a pak mě obtěžoval, nebo dokonce vydíral. Nepíšu ani adresu, telefon atd. Píšu jen e-mail, a to jen těm lidem, s kterýma se znám už dlouho.\nJá akorát řeknu, že se jmenuji Lenka. Když se mě někdo zeptá: "A dál?", odpovím třeba: "Neřeknu!"\nNo tak snad už nikoho nenapadne psát někam svoje jméno a podobně - natož kde bydlím, jak vypadám a kam chodím do školy. To je blbost, protože já napíšu jak vypadám, kde bydlím a on si nějakej úchyl počká pred mým barákem a pak... už si to domyslíte. Když se mě někdo na chatu zeptá, jak se jmenuju, odpovím "Nevim" a když se mě někdo zeptá, kde bydlím, odpovím "Doma" a nic víc. Jdu od toho chatu pryč, protože je dost možný, že to byl právě nějakej úchyl.\nJá jsem v klidu. Nosím u sebe nůž a je mi úplně jedno, komu sděluju svý jméno, adresu nebo telefonní číslo. Ještě mi ani nikdo nedělal návrhy, ale stejně je mi to fuk!\nNo já většinou prozradím skoro všechno, protože jsem momentálně sama... Telefonní číslo, ICQ a podobně rozdávám na internetu často... (uvedené číslo jsme z důvodů bezpečnosti nezveřejnili).\nVětšina z vás je rozumná: dáváte si velký pozor, co na sebe na profilech a diskusích "prozradíte". Mnozí z vás si možná myslí, že na tom nic není, když někdo bude vědět, kde bydlíte, nebo když mu pošlete fotku. Nikdy ale nevíte, s kým si zrovna píšete.\nSlečně z poslední reakce bych teď klidně mohl napsat, že jsem stejně starý pohledný chlapec a hrozně se s ní chci sejít. Také bych jí mohl volat a psát tak dlouho, dokud by si nezměnila telefonní číslo.\nMladému muži z předposlední reakce bych řekl jen tohle: to, že máš nůž ti proti silnějšímu dospělému VŮBEC NEPOMŮŽE. Když na tebe na ulici skočí dospělý, nestačíš se ani nadechnout - natož ten nůž vytáhnout.\nKdyž si s někým píšete třeba v diskusi nebo na chatu delší dobu, vyměňujete si telefonní čísla?\nTelefonní čísla si nevyměňuji. Pouze icq a nebo e-mail.\nJa si teda na Xchatu píši s lidmi, které vůbec neznám, takže si telefonní čísla nevyměňujeme. Ale moje kámoška na to doplatila - jednou totiž řekla své telefonní číslo a poté ji začali pořád prozvánět a když to jednou zvedla, tak to hned típl. Volal jí tak často, až jí mamka musela koupit novou sim kartu.\nNe, telefonní čísla si nevyměňuji, pokud toho kamaráda neznám. Myslím tím že ho neznám osobně, protože kdybych ho znala jen z chatu nebo diskuze, tak bych neměla takovou jistotu, že je to poctivý člověk.\nTelefoní číslo jsem si ještě nikdy nevyměnila a nechystám se to uskutečnit.\nV diskusích si číslo s nikým nevyměňuju, moje telefonní číslo mají jen nejbližší přátelé. Proč by ho měl mít někdo jiný?\nKdyžtak e-mail dám, ale telefonní číslo, to nikdy! To byste neměli dávat ani vy! Měli byste své číslo dát jen někomu, koho moc dobře znáte! Třeba kamarádům, se kterými se známe osobně, a ne pře internet nebo chat!\nSvoje telefonní číslo nedávám na chatu, ale když si vyměníme icq, nějakou dobu spolu kecáme a vím, jak vypadá (třeba přes foto), tak ano, dám. Ale jen když vím, že ten člověk mi je příjemný.\nPokud si píšu delší dobu s někým a padne mi do oka, tak kontakty vyměníme... nejdříve ICQ, SKYPE a později i ty telefonní čísla, pokud vím, že nebude "otravovat".\nTelefon jsem nikomu cizímu ještě nedala. Na chat a na jemu podobné diskuse nechodím.\nNejlepší je být na internetu v anonymitě. Mít přátele na dopisování je super, ale povědět jim o sobě všechno není dobré a mohlo by se vám to vymstít!\nNa chaty ani ty diskuse nechodím - jsou tam cizí lidi, u kterých se nikdy neví, zda to, co vám napíšou, je pravda!\nTelefonní čísla jsem si s nikým, koho znám pouze přes internet, nevyměnila a ani bych to neudělala.\nJá si telefoní číslo nevyměním, protože nemám telefon.\nTaké mám spoustu internetových kamarádů, se kterými se znám již delší dobu. Můžu říct, že jim už důvěřuji, ale telefonní číslo si raději nechám pro své blízké. Pozvání třeba do cukrárny bych také odmítla. To už by pak přece nebyli internetoví kamarádi.\nOpět vás musím pochválit, že si dáváte pozor, komu svěřujete své telefonní číslo. Už tady zazněl případ s prozváněním. Může se ale i stát, že se stanete terčem SMS zpráv s nadávkami nebo neslušnými návrhy od někoho, o kom jste si mysleli, že je váš internetový kamarád...\nTo, že si s někým dlouho na internetu dopisujete a znáte se tak "dobře", že vám poslal svou fotku, ještě vůbec nic neznamená. Vždyť nemáte jak zjistit, kdo je ten člověk DOOPRAVDY. Poslat cizí fotku a vydávat se za někoho jiného je na internetu opravdu velmi snadné.\nKdyby vás takový kamarád z webu pozval někam - třeba do kina nebo jen tak ven - šli byste?\nI kdyby byl internetový kamarád sebepřátelštější a sebemilejší, nikam bych s ním nešla. Kdo ví, co je dotyčný zač. Například to vůbec nemusí být desetiletá blonďatá holčička, jak tvrdí, ale klidně to může být čtyřicetiletý prošedivělý pán, který se ke mně pravděpodobně chovat hezky nebude, když předstírá, že je úplně někdo jiný.\nNejspíš ne... Nikdy s určitostí nevím, kdo to je, a navíc by se mi tam ani nechtělo... někdy to je lepší pouze po internetu.\nMožná bych někam ven šla, ale jenom v doprovodu svých kamarádů a někam na otevřené místo, třeba do kavárny nebo na nějaká frekventované místa. Nikdy bych ovšem nejela za dotyčným až na druhý konec republiky a vždy bych setkání uskutečnila až s člověkem, kterého bych dlouho znala a psala bych si s ním.\nNo to v žádném případě!!! Kdyžtak jen s mámou, ale to by mi musela dovolit. Já vím, že moje máma je velmi opatrná, takže by mi to nedovolila.\nKdyby mě chtěl někdo někam pozvat, tak bych asi šla, ale jen ve dne a na zalidněná místa.\nPotkal jsem tu lidi, se kterýma jsem se pak viděl na vlastní oči, ať byli ze stejného města jako já, nebo z jiného města. Sešli jsme se a někdy mě to mrzelo, jaký byli tady a jaký v reálu, ale to se stává...\nJestli bych někam šla? Ano, šla, ale předem bych se domluvila s někým, kdo by šel se mnou a přitom by stál někde o kus dál, aby mi případně pomohl.\nVen s někým koho nezmám - to je diskutabilní. Ale kdybych s ním parádně pokecala přes net, tak i třeba jo. Každopádně ne sama, ale třeba s kamarádkou.\nKdyby mě někdo chtěl přes internet vytáhnout ven, no tak to ANI NÁHODOU!!! Neznám ho, takže to ať si trhne nohou...\nNo já bych ho asi musela znát, jinak bych asi nešla - ani kdybychom si už dlouhou dobu jenom psali. Musela bych ho znát už déle a někdy ho vidět.\nKdyž už bych se s někým chtěla setkat, tak bych musela vidět fotku na profilu nebo tak něco - jinak teda rozhodně ne.\nJá bych určitě nešla. Já nikam sama nechodím - maximálně do školy. Toho člověka jsem nikdy neviděla, přece s ním nikam nepůjdu!\nKamarád z webu? Tomu nevěřím, je tam plno úchylů, feťáku atd. Takže určitě NE!!!\nNapsali jste spoustu rozumných návrhů, jak se i přes nebezpečí se svým kamarádem z internetu sejít - ve dne, s kamarádkou nebo rodiči, na lidnatých místech (nejlepší jsou asi kavárny nebo parky).\nNe každý samozřejmě musí být podvodník a v kavárně na vás opravdu může čekat "pravý" náctiletý kluk nebo holka, s kterým/kterou jste si psali. Pokud je to skutečně kamarád, určitě pochopí, když si z důvodu bezpečnosti na první schůzku vezmete někoho s sebou...\nCo byste řekli spolužákovi, který by sem vyvěsil video s nějakým vašim trapasem ve škole třeba na youtube?\nPři uveřejnění videa s mým trapasem na youtube bych rádoby vtipnému spolužákovi asi neříkala, že je to hodný chlapeček. Na druhou stranu bych si řekla, že se stejně moc lidí nepodívá z těch mnoha videjí zrovna na to s mým trapasem.\nYoutube je dobrá webovka, ale kdyby tam někdo vyvěsil nějaké video s mým trapasem... no nebyla bych nadšená, ale co se dá dělat. Řekla bych, jestli by to nešlo nějak smazat, ale kdyby to bylo něco soukromého, tak to bych asi nezvládla!\nNo, asi bych mu ve škole něco udělala. Chtěla bych, aby ho dal pryč, ale když bych s tím nemohla nic dělat, koukala bych se alespoň na komentáře videa.\nNa portálu youtube.com jsem už zažila, že tam moje spolužačka dala video s mým nepříliš "vhodným" výstupem. Myslím si, že to viděli maximálně mí spolužáci, kteří u toho byli, proto se nic moc nestalo. Po hádce to video stáhla. Kdo ví, co ji k tomu vedlo. Možná špatné svědomí.\nŘekla bych mu, že se mě na to mohl alespoň zeptat, jestli mi to nevadí. A také bych se ho zeptala, proč to vůbec dělal a jestli by se to líbilo jemu, kdybych to udělala já. Kdyby mě to ovšem moc neztrapňovalo, tak bych to nechala plavat a zasmála bych se tomu.\nKdyby dal někdo na youtube mé video, které se mi nelíbí, je na něm něco osobního nebo trapného, tak by mi to vadilo hodně. Kdybych věděla, kdo to tam dal, určitě bych po něm chtěla, ať to smaže, a kdyby nechtěl, řekla bych to rodičům. Pokud by to bylo video pěkné a souhlasila bych s tím, tak by mi to určitě nevadilo.\nNevím, asi jednu chvíli bych byla naštvaná, ale pak by to bylo oki, ani by mi to nevadilo. Alespoň by byla sranda, je pravda že na můj ůčet, ale sranda by byla...\nKdyby můj spolužák vyvěsil na net video, kde jsem já, tak bych mu asi hned další den dala facku... To je dost hnusný: 1) neznámí lidi mě tam vidí, 2) za tu trapnou scénku bych se dost před všemi styděla, a za 3) když tohle udělal, je to vážně - promiňte - blbec...\nMám kamarády, kteří by to nikdy neudělali, a kdyby to udělal někdo cizí, tak mi moji kamarádi pomůžou problém vyřešit a donutit dotyčného, aby nahrávku vymazal.\nNa kamaráda bych byla asi naštvaná, ale myslím si, že jestli to je kamarád, tak by to nikdy v životě neudělal. Myslím, že žádný můj kamarád by mi tohle neudělal, a já jemu taky ne.\nSamozřejmě by se mi to nelíbilo a tlačila bych na něj, aby to smazal. Kdyby to byla fakt sranda, bylo by mi to fuk, ale v nějakých intimních situacích bych toho člověka normálně trápila celou dobu, než to smaže.\nTěžko říct, protože mě tahle situace naštěstí nepotkala. Asi bych si s ní promluvila.\nPromluvit si je v tomto případě skutečně jediné možné řešení - nějaké výstupy s fackou a nadávkami vám vůbec nepomůžou. Je to váš spolužák, na kom záleží, zda video stáhne nebo nechá na síti. Pokud ho zfackujete, tím spíš bude rozhodnutý nechat ho na youtube.\nKdyby to byla legrace, můžete se tomu společně zasmát, ale kdyby váš bývalý přítel nebo přítelkyně dal/a na internet třeba vaše nahé záběry a pak vás vydíral/a, že je smaže jen když něco uděláte, rozhodně to řekněte rodičům či jiným dospělým, kterým důvěřujete nebo policii!\nPřiznám se, že mi profil na lide.cz občas kontroluje mamka. Myslím si, že jsem na to už dost velká, ale na druhou stranu ji chápu. Má o mě strach. Samozřejmě i mamka používá internet, dokonce má na lide.cz i své fotky. Nic proti internetu nemá, ale bezpečnost je na prvním místě.\nMoji rodiče jsou v klídku, tohle mi ještě nikdy neudělali a myslím, že ani neudělají. Věřím tomu, že se chovají dostatečně bezpečně. Přece jenom, mají zodpovědnost.\nNic takového. Myslím, že se chovají ještě bezpečněji než já.\nCo nejvíc nesnáším je neustálé poučování ze strany rodičů i prarodičů... Já vím, co je rozumné a co ne - stačí to říct jednou. Ale jakmile se objeví v novinach jen zmínka o podvodech na netu, mám z toho dloooouhé kázání. A taky nemám ráda vyptávání na způsob: "S kým si tam píšeš? O čem si tam píšeš?". A nejhorší je, když si chatuju a rodiče to čtou. Beru to jako pěkně velký narušování soukromí.\nJo, je to strašný. Nemůžu si ani založit profil na libku. Dobře, když si chatuju, máma mi to sice nečte, ale pořád se ptá: "S kým si to pořád píšeš? A o čem? Ty si s ním píšeš nějak dlouho, to je divné. Není to nějakej úchyl?" A pořád dokola. A už mě s tím štve. A když jí řeknu, aby se pořád neptala, tak mi to ještě přečte, prý abych "byla hodná" a nepsala si s úchyly. Je to velký narušování soukromí. Když třeba máma není doma a přijde, tak prokoukne počítač - co jsem udělala, co jsem si stáhla, co jsem přesunula do koše, co mi přišlo za maily... A to mě vážně štve. Rodiče jsou hrozní.\nRodiče na internet moc nechodí. Mamka se koukne jednou za měsíc na její e-mail a taťka většinou čte na idnes sport. Fotky do počítače ani jeden dát neumí a sestra se mě vždy zeptá.\nMoji rodiče jsou dost opatrní a nikde svoje fotky nebo svoje informace nezveřejňují.\nMůže se vám zdát, že vás vaši rodiče kontrolují až moc, ale zkuste si uvědomit jednu věc - oni za vás mají zodpovědnost! Mají vás opravdu moc rádi a kdyby se vám něco stalo, hodně by je to ranilo a pak by si vyčítali, že tomu nezabránili.\nProto by bylo lepší si promluvit a být k sobě otevření. Pokud rodičům slíbíte, že jim řeknete, kdyby vám někdo dělal neslušné návrhy nebo vám třeba sprostě nadával, oni vás nebudou kontrolovat, protože budou vědět, že jste rozumní.\nJestli je mezi vámi pořád ještě někdo, kdo by na internetu zveřejnil svoje údaje a nevidí v tom nebezpečí, tady je několik příkladů, které ukazují, co všechno se může stát...\nJednou jsem si psala s 48letým chlapem, ale já jsem o tom nevěděla - řekl mi, že mu je 15. Potom se mě zeptal na chození, tak jsme spolu chodili. Já jsem byla do něj tak zamilovaná, že jsem na něj pořád myslela, ale pak se to nějak zvrtlo. Když jsem potom zjistila, kolik mu opravdu je, celý dny jsem brečela, protože jsem ho milovala. A pořád na něho musím myslet.\nJá o sobě na internetu nic nesděluji jiným lidem než těm, které osobně znám. Jednou se mi stalo, že právě na Alíkovi jsem se seznámila s klukem, který byl podobně starý jako já a nabídnul mi chození. Seznámili jsme se přes Skype. Poslala jsem mu i fotku, která však byla stará. A potom jsem si všimla, že má za jménem na Skypu pravděpodobně i rok jeho narození. Bylo to 1967. Takže jsem zjistila, že si asi momentálně píšu se starším chlapem, než je můj táta. Okamžitě jsem mu vynadala (přes Skype) a vymazala si ho. Od té doby se mi nic podobného nestalo. Samozřejmě že si chatuju s lidmi, které neznám osobně, ale na internetu třeba týden. Ale radši neriskuju.\nKdyž jsem byla u jednoho stolu a tam jeden kluk žádal jednu holku, jestli mu nepošle svoji fotografii a ještě k tomu nahou a nebo polonahou, tak jsem mu bez váhání napsala, jestli si myslí, že je to dobře. On bezváhání odepsal "Jasně." Já jsem mu napsala: "To si myslíš, že tu budeš žádat mladší a nebo starší holky o polonahé a dokonce nahé fotky...?" a on mě vyhodil od stolu.\nNikdy jsem o tom neuvažovala, až do té doby, kdy jsem zdělila na xchatu svoje icq, na které mi pak přicházeli zprávy typu: "Nechceš si to rozdat, kočičko?" a další řeči, nebo výhružky "Zabiju tě." O takovéhle lidi nikdo nestojí a ani nikdo nestojí o jejich řeči. Vždy jim se vší úctou řeknu, ať mi nepíšou a nechají mě být, dám si je do "ignoruj" a je to.\nNedávno jsem v autobuse slyšela, jak se dva sedmnáctiletí kluci bavili o tom, jak si z holek na internetu dělají srandu. Jejich řeči se mi nelíbily. Nelíbilo se mi, jak se vyjadřují o holkách, které jim poslaly svoji fotku a jakýmsi způsobem se klukům nelíbily. Pomlouvali je, dávali jim nehezké přezdívky a hovořili o nich velmi neslušně.\nJak vidíte, internet může být nejen zdrojem zábavy a vědomostí, ale nebezpečným rájem pro anonymní lidi, kteří dokáží zneužít vaše údaje i vaši důvěru.\nProto si vždy dávejte velký pozor, co na sebe "prozradíte", a když se vám něco nebude zdát, okamžitě to řekněte rodičům! Pokud narazíte na nečí nevhodné chování na Alíkovi, informujte o tom správce Alíka nebo rovnou mne.\nPro zachování bezpečnosti neuvádíme přezdívky autorů. Za spolupráci děkujeme všem uživatelům serveru Alík.cz, kteří nám napsali.\nCo zase ti dospělí mají?\nPříspěvek z 22. září 2009 v 19:16.\nano ja nikomi neříkam kde bidlím ani v jakym mestě a telefoní čísla dávám jenom to koho znám\nPříspěvek z 21. července 2009 ve 20:32.\nvůbec nikdy bych nikomu neřekla kde bydlím protože je to dost nebezpečné tak si dávejte pozor\nPříspěvek z 24. června 2009 v 19:20.\nsuper dík za doporučení jdu jsi zmněnit radši profili\njá udělám karate když mně někdo chce zabít hááááá táááááááááá


Jak se liší péče o dům a o byt? | Do růžova\nJak se liší péče o dům a o byt?\n22. 3. 2022 22. 4. 2022 By\nMít střechu nad hlavou patří k jednomu ze základních požadavků snad každého člověka. A není divu – poskytuje nám ochranu před špatným počasím, a navíc i soukromí. Je to místo, kde se cítíme bezpečně a chráněni.\nAvšak abychom se doma cítili skutečně dobře, je potřeba se o něj také starat. A je pravdou, že péče se značně liší podle toho, zda bydlíme v době či v bytě. A pokud si hledáme nové bydlení a rozhodujeme se, kterou z těchto variant zvolit, je dobé být si toho vědomi.\nJe pravdou, že ve vlastním domě máme mnohem větší volnost, co se všech možných úprav týče. Na druhou stranu je jich podstatně více a vše musíme zařídit sami, a to často není zrovna nejlevnější. Navíc na tento účel obvykle nedáváme peníze stranou, i když výjimky se zde najdou.\nTaké je faktem, že je jen na nás, abychom si případného poškození včas všimli, než se stane nějaké neštěstí, a je jen na nás, jak se s tím vypořádáme. A pokud zrovna nemáme na opravu peníze, máme smůlu – buď si musíme půjčit, nebo vše nechat tak, jak je, a doufat, že se nic nestane.\nZ výše uvedeného by se mohlo zdát, že byt má samé výhody. Avšak tak tomu ani zdaleka není. Jistě, každý měsíc přispíváte do fondu oprav, ze kterého jsou veškeré tyto práce financovány, avšak máte jen poměrně malou kontrolu nad tím, co a jak bude prováděno.\nZde se totiž v naprosté většině případů rozhoduje o pořadí oprav i firmě, která bude práce provádět, hlasováním. A to, co by se líbilo vám, mnohdy nemusí projít. A to platí nejen u oprav.\nStačí si vzít například zateplování domu – snadno se může stát, že fasáda bude provedena v takové barvě, která se vám vůbec nelíbí, ale nebude tu nic, co byste mohli dělat. Stejně je tomu i s pořadím toho, co považujete za důležité.\nObě možnosti mají svá pro i proti, a než se pro jednu z nich rozhodneme, je dobré je uvážit. Tak nebudeme nakonec nepříjemně překvapeni.


09. 05. 2018 | petice\nV Senátu se peticím věnuje Výboru pro vzdělávání, vědu, kulturu, lidská práva a petice. Ve Výboru působí Ing. Jaromíra Vítková, senátorka za obvod Blansko. Právě tento Výbor posuzuje, zda podání splňuje veškeré náležitosti. O všech přijatých peticích podává Výbor Senátu zprávy. Pokud je pod peticí podepsáno více jak 10 000 občanů, jedná se o tzv. „velkou petici“ a po provedeném šetření je její projednání zařazeno na nejbližší schůzi Senátu.\nPetice s nižším počtem podpisů jsou tzv. „malé petice“. „Výborem pro vzdělávání, vědu, kulturu, lidská práva a petice mi bylo svěřeno do kompetence hned několik malých petic. Dvě petice se týkaly problematiky dálnice D43, kterou intenzivně řeším: Předložení doplněné Petice požadující realizaci dálnice D43 jako obchvat celého Brna a Petice na podporu přípravy a realizace D43. Další petice se věnovala mateřským školám: Petice – zrušení povinností obcí přijímat dvouleté děti do mateřských škol,“ uvedla Vítková.\nKe každé petici je stanoven její tzv. „zpravodaj“, který se snaží zjistit všechny potřebné informace k tomu, aby mohl poté informovat jednak výbor a u velkých petic i plénum Senátu. „ Malé petice mají také svůj význam a jsou patřičně projednány. Zpravodaj poté informuje výbor, který k peticím zaujme své stanovisko,“ upřesnila Vítková.\n„Petice, které se týkají dálnice D43 jsem dostala na starost, protože jsem v únoru v Senátu sama za petiční výbor předala Petici na podporu přípravy a realizace dálnice D43 (Brno – Moravská Třebová) a Zásad územního rozvoje Jihomoravského kraje. Tato problematika není vůbec jednoduchá a je potřeba vše důkladně projednat. Proto jsem se s každým zástupcem za malou petici k D43 zkontaktovala, abych zjistila podrobnější informace. Co se týče petice k mateřským školám, tam je upozorňováno na novou povinnost pro obce přijmout dvouleté děti do mateřské školy, která vyplývá ze zákona. V prvé řadě se domnívám, že děti mladší tří let by měly, pokud je to jen trochu pro rodinu možné, zůstat s maminkou nebo s tatínkem. Druhé důležité hledisko je, že v současné době jsou však mateřské školy naplněné a na výstavbu nových škol nebo přístavby stávajících škol nemají obce finanční prostředky. Problematika mateřských škol je mi velice blízká a se zástupkyní petentů jsem se sešla osobně v Senátu. Nyní budou projednané petice zařazeny na schůzi Výboru,“ vysvětlila Vítková.\nPetice – zrušení povinností obcí přijímat dvouleté děti do mateřských škol byla projednána v kanceláři Senátu ČR 9. 5. 2018.


Splněný a nesplněný sen – Haf & Mňau\nV posledním čísle (11-12/2019) našeho časopisu se zcela náhodně setkaly velké kamarádky Anna Rádlová s fotografiemi svých psů a Petra Baďurová se svou knížkou o psu s neodolatelným pohledem Egon: Děsná psina. Tři věci mají společné – fotografování, německé ovčáky a psí oči. Tak jsem je hned vyzpovídala.\nAničko, zúčastnila jste se loni naší soutěže „Hledáme fotografa“ a díky skvělým fotkám jste postoupila do užšího výběru. Kdy jste začala s focením?\nAnna: Jé, to už je tak dávno! Přičichla jsem k tomu už někdy na základce, kdy mi babička koupila můj první fotoaparát. Fotila jsem naprosto všechno. Ale nejvíc mě to táhlo ke zvířatům. Vyrážela jsem denně do přírody, do zoo, do zverimexu, na výstavy koní, králíků, ptactva. A toužila, že si jednou pořídím vlastní fotomodel – německého ovčáka. Je to moje srdeční záležitost.\nUž psa máte? A stojí vám někdy modelem?\nAnna: Čas běžel a jednoho krásného dne stál uprostřed našeho obýváku malý chlupatý uzlíček. Vytoužený, ale neplánovaný. Já byla šťastná a pejsek vykulený. Německý ovčák! Můj dočista vlastní první pes. Argo. Koukal na mě, ani se nehnul, a tak jsem zmáčkla spoušť. Zavrtěl ocasem. Uběhlo pár krátkých štěněcích týdnů, kdy pejsek spíš spí, než bdí, a já začala docházet na cvičák a spoušť cvakala o sto péro. Fotila jsem i ostatní čtyřnohé kamarády, ale i všechny psy, kteří nás míjeli někde na ulici. Příležitosti se kupily. Nenechala jsem si ujít žádnou psí akci. A z Arga je dodnes můj trpělivý fotomodel. Tedy už fotodůchodce. Tváří se u toho odjakživa, jako by ho to vysloveně bavilo. Pravý profesionál. Aby mu nebylo smutno, když jsem v práci, pořídila jsem mu časem parťáka. Opět ovčáka. Sagara. Je to velký komik a při focení je pro každou srandu. Někdy mám díky jeho vylomeninám ale pocit, že jsem tyranka zvířat. Je celočerný, takže se nefotí tak snadno, ale díky jeho temperamentu již nějaký ten pátek piluji hlavně focení psů v pohybu. To přímo miluji.\nAnna Rádlová a její modelové Sagar a Argo\nPetra: Moji psi byli nucenými modelkami skoro půl století. Vždy smečce vévodil německý ovčák. Teď nějaký pátek psy ale nemáme. Tak to odnáší chlupatci známých nebo někde na cvičáku. Či chudáci kolemjdoucí. Focení v pohybu miluju taky, ale kapku jinak, dost s tím totiž bojuji a nadávám na výrobce fotoaparátů, že za to můžou oni.\nPetra Baďurová se psy svých kamarádek: Ares Slovraj (Keksík) a Vendy z Milberku (Niko)\nMůže být pes fotogenický? A může být pes odpůrcem focení?\nAnna: No jémine! Je to naprosto stejné, jako u lidí. Nasadíš objektiv a některý pes je jak vyměněný. Vysloveně pózuje. A na fotce je ještě mnohem hezčí než ve skutečnosti.\nPetra: Některý pes se na tebe ani nepodívá a tváří se tak otráveně, že foťák letí radši zpátky do futrálu. Anebo se rozplýváš nad tím, jak je pes krásný a pak koukáš na snímky, jako by to nebyl ani on. Fotit můžeš psa každýho, ale né každý umí stát modelem. Jako lidi.\nCo nemáte při focení rády? Z čeho máte radost?\nAnna: Naštvu se, když se mi vybije baterka. Takže nosím u sebe rovnou tři, i když jdu jen za roh. Radost mám vždy, když moje fotka vyhraje v nějaké fotosoutěži. Prima pocit je, že trávím stále více času v terénu než u počítače. Grafické úpravy nejsou moje parketa. Na to mám poradkyni.\nPetra: Poradkyně, která fotí, krom portrétů, automatem, pak u bedny tráví půl života. Většinou se při focení válím po zemi a taky se stále víc hůř zvedám, tak mě otráví, když leje. O to víc se doma zahřeju.\nOdkud se vůbec znáte? A jaký máte fotoaparát a proč?\nAnna: Petru jsem poznala na jednom psím portále, kde lidé mohou vytvořit svým čtyřnohým kamarádům jakési webovky na webu a prezentují tam své pejsky. Líbily se mi její názory a často jsem se na ni, jako na zkušenou pejskařku, obracela pro radu. Nikdy mne neodmítla a vždycky to bylo přesně tak, jak řekla. Navíc jsem hltala její vtipné fotky a pod nimi i trefné popisky slovy psa, z jehož pohledu jsem byla paf. Zase moje oblíbené plemeno. Její poslední ovčák mne svým pohledem zcela uchvátil. Egon Ort Bohemia. Už jako štěně měl takový zvláštní nezapomenutelný výraz, který neztratil ani jako děda. A to je dost neobvyklé. Po určitě době mým potřebám přestával stačit kompakt a já začala přemýšlet o pořízení zrcadlovky. Petra s ní začala zrovna fotit, a tak jsem ji požádala, aby mi pomohla s výběrem. Dodnes si pamatuji, co mi tenkrát řekla: „Zrcadlovka a digitální fotografie je o konečné úpravě obrázku. Snaž se co nejvíce si užívat v terénu a co nejméně sedět doma u kompjůtru. Já to mám opačně, a tak ze mne už žádný pořádný fotograf nebude! Z tebe ale jo. I bez FAMU. Dneska fotí kdekdo a tak, aby tvoje fotky k něčemu byly, si zalep leukoplastí čudlík automat! A trénuj. Nevynechej jedinej den! A za čas se budeš divit. A nejen ty! Máš totiž jednu výhodu – máš pro to cit! “\nPetra: Já si pořídila Nikon. Jednoduše proto, že byla celá sada v akci. Anička o něm uvažovala taky, ale nakonec zvolila Canon. Seženou se k němu levněji objektivy a ty si ona stále přikupuje. Pořídila si náklaďák knih a e-booků o focení, začala poznávat kouzlo manuálního režimu a propadla tak svému fotografickému koníčku nadobro. Když vidím její fotky, tak doslova slintám.\nCo nejraději fotíte? Máte nějaký foto sen?\nPetra: Cokoliv, co se moc nehýbe. Protože pak jsou moje fotky koukatelné. Ráda fotím staré psy, mají zvláštní výraz. A taky toho už moc nenaběhají.\nAnna: Já mám nejradši, když psi umí udělat tzv. psí oči. Každý pohled je totiž nezaměnitelný, i kdyby si psi byli podobní jak vejce vejci. Ale zdaleka né každý pes se umí podívat tak, že tě to dojme, až padneš na znak. Zcela unikátní, jedinečný a naprosto neodolatelný pohled psa na fotkách jsem ale zažila jen jedinkrát. A můj sen byl teda jasný – mít čest si ten pohled sama vyfotit. Vyfotit si Egona. A tak jsem se s Petrou dohodla, naplánovala dovolenou a hurá do Prahy. Uběhlo pár týdnů a Petra mi napsala: „Nejezdi. Egon už není.“ A tak se můj sen nadobro rozplynul. Od té doby uběhlo už více, než pět let a já dosud neviděla psí oči, které by mne tak přitahovaly.\nFoto: Anna Rádlová\nPetro, na podzim jsi vydala knížku. Co tě k tomu vedlo? A jaký je to pocit?\nPetra: Když jsem se kdysi přihlásila na Facebook, přátelé mi radili, ať zřídím Egonovi vlastní profil a píšu i tam. Připadlo mi to jako nesmysl, dělá to kdekdo. Ale nakonec jsem to zkusila. A stránka Egon – z mýho deníčku k mému překvapení vyvolala příval lajků, sdílení a žádostí na vydání knížky. Nebrala jsem to ovšem vážně. Zanedlouho pes Egon odešel za duhový most a já v návalu emocí slíbila, že knížku vydám. Ukázala jsem pak plná obav své texty plné nadsázky, sebekritiky, fonetiky, ironie i černého humoru mé sestře, která vydává úctyhodné knihy o architektuře, sama píše a je zvláště velký kritik, co ona na to. Když si přečetla pár ukázek, řekla, že se jí můj styl líbí a že by z toho fakt mohla být docela dobrá knížka. Moje nadšení ale rychle zchladila. Ať si rozhodně nepředstavuju, že se blog překlopí na papír, což jsem chtěla udělat tak, jako leckdo. A že to bude cesta dlouhá a trnitá a budeme po ní kráčet po nocích. Párkrát se začalo a vždy do toho něco přišlo. Nakonec jsme se do toho ale pustily na plné obrátky a pracovaly na tom víc než rok. A zájem lidí nejen, že neutichl, ale stoupal. Nespočetněkrát jsem s tím chtěla šlehnout, z lecčeho jsem nechtěla slevit a nechtěla jsem si dát poradit a nemohla pochopit, že editor je vážně sluha. Navíc sestra nikdy psa neměla, takže jí nedojímalo to, nad čím pejskař brečí, nerozuměla různým věcem, které jsou pro milovníky psů zcela běžné a pochopitelné. Ale vedla mě pevnou rukou do společného cíle: změnit facebookové texty v povídky a ty v celý příběh, během kterého si čtenář bude smát a na konci brečet. Aby to nebyl kýč. Aby knížku mohly číst i starší děti, ale také lidi, kteří psy „nemusejí“. A pak jsem svoji knížku poprvé uviděla v grafické podobě, a nakonec mě sestra vzala s sebou do tiskárny, potvrdily jsme podpisem náhled a tiskařský stroj se dal do pohybu. A už to nešlo zastavit. Sen. Asi jako porod. Když mi teď lidé píší a volají, že se jim knížka líbí, že ji přečetli na ex a že chtějí pokračování, je to pro mě pohlazení, že to celé mělo smysl. A docela tě dostane, když ti tajně řeknou někteří chlapi jak hory, kteří by nikdy podobnu literaturu nevzali do ruky, že se taky zachechtali a nakonec i zabrečeli. To je hodně dojemný.\nAničko, četla jste už knížku také?\nAnna: Já četla kdysi původní rukopis a strašně se mi to líbilo. Pak mi loni na jaře Petra zavolala, jestli bych se nechtěla stát zkušebním čtenářem knihy. A byl to šok. Vidět, jak se jako kouzlem k nepoznání všechny ty texty naprosto změnily, a přitom jsou to stále oni. Petra se loni na jaře po úspěchu na crowdfundingovém portálu Hithit rozhodla, že budou v knížce i fotografie. Na to jsem se těšila. Když jsem ji otevřela, hned jsem zvědavě listovala. A koukám, jak Alenka v říši divů! Na jedné fotce je i Sagar. Mou fotku si vybral grafik jako ilustrační. Je to pro mě velká čest! V ten den jsem pověsila foťák na hřebík, sedla ke knize a zhltla jí na ex. To se mi už dávno nestalo. Navíc ten název! Je to prostě vážně děsná psina. A navíc se Petře povedla neuvěřitelná věc – celou dobu se mlátíš smíchy a zavíráš knihu s proudem slz.\nPetra: Obal knížky je z omyvatelného lamina…\nSetkaly jste se někdy?\nPetra: Zatím ne, sto kilometrů je někdy jako druhý konec světa. Kdo ví, jak to s tím mohamedem a horou bude. Moderní virtuální přátelství jde ruku v ruce se zaneprázdněností a leností. Snad se toho dožiju. Zatím máme mobily a v nich kameru.\nAnna: A foťáky.\nTahle nádherná Aniččina fotka Sagara se stala plakátem v HAF MŇAU číslo 11-12/2019\nPojďte s námi na FOR PETS 2020! → ← První číslo 2020 právě vyšlo