Tracker forum - Zobrazit téma - Co je to SACD?\nPrávě je 18 říj 2018 15:35\nCo je to SACD?\nDostal jsem dotaz "co je to SACD" a tak jsem si řekl, že nejlepší by bylo zeptat se na do lidí co s tím mají zkušenosti.\nPokud tedy může někdo alespoň v krátkosti popsat v čem se to liší od klasického CD a co je potřeba na přehrání (CD/DVD přehrávač, PC), byl bych vděční. díky\n14 čer 2006 10:01\nJiž je to skoro dvacet let, co jsou na trhu klasická hudební CD. V době jejich vzniku byla pro audiofily i pro amatéry zdrojem do té doby naprosto nepředstavitelně kvalitního zvukového signálu. Doba ovšem pokročila a tak za těch několik let tu máme mnohem výkonnější a kvalitnější CD mechaniky, výkonné D/A převodníky, digitální filtry, digitální signální procesory a samozřejmě o několik řádů výkonnější polovodičové součástky. Také posluchači si již zvykli na vícekanálový poslech se surround. Navíc zlepšování kvality PCM (Pulse Code Modulation) klasických CD-DA disků se již nedaří příliš vylepšovat ani dokonalejšími přehrávači a celého zvukového řetězce. A tak Sony a Philips hledaly cestu, jak klasické CD-DA těmto novým požadavkům přizpůsobit. Tím řešením je Super Audio CD (SACD), jehož první parametry byly firmami představeny v roce 1999.\nJiž od začátku bylo jasné, že nebude možné jít cestou CD-DA a bude nutné vyvinout něco zcela jiného, pokud možno zpětně kompatibilního s CD-DA. SACD proto přichází s novou technologií pro zápis i reprodukci. Oproti CD-DA (PCM) se u SACD používá Direct Stream Digital (DSD) technologie masteringu. Ale to není jediný rozdíl. Oproti konvenčním CD je SACD vícevrstvé. To proto, aby se dalo přehrávat i na obyčejných CD-DA přehrávačích. Tato vrstva je vytvořena "degradací" původního DSD pomocí technologie Super Bit Mapping Direct. Zajímavé je, že SACD právě díky tomuto zpětnému převodu znějí lépe, než CD-DA, i na obyčejných přehrávačích. Výhody a kvalitu SACD ovšem odhalí až speciální SACD přehrávače, pro které je na médiu ukryt druhý zdroj signálu v další vrstvě. Tato vysokokapacitní záznamová (High Density) vrstva obsahuje dvoukanálový DSD zvuk. Frekvenční rozsah je až 100 000 Hz! a dynamický pak více než 120dB. Odborníci takový zvuk hodnotí jako uvolněnější, hudebnější, detailnější a transparentnější, s větším prostorem pro jednotlivé nástroje. Dva kanály je samozřejmě minimum. SACD může být totiž až šestikanálové, se stejným frekvenčním i dynamickým rozsahem pro každý kanál. Hudba může být doprovázena i textem (včetně informací o skladbě, interpretovi albu atd.) a grafikou. [/img]\n14 čer 2006 10:13\ndíky, to pomohlo\n14 čer 2006 10:25\nJeště bych měl jednu otázku: pro propojení přehrávače a zesilovače přes "audio koax" se používá anténní koaxiální kabel, nebo audio cinch-cinch nebo jiný?\nedit: a přenáší se přes to 5.1 signál?\n14 čer 2006 11:14\nne,na to je specialni koax kabel,nebo jeste lepsi opticky,vetsina DVD prehravacu ma jak koax tak optiku,doporucuju napr kabely Profigold ale jsou i jine kvalitni znacky,ja mam propojeny DVD player s reciever optickym kabelem ,prez nej de vse\n14 čer 2006 13:37\nRegistrován: 11 bře 2006 17:12\nnedoporucuji (ale nevim proc pac muj nazor je pokud to bezi v 1a 0 tak nebuze bejt rozdil takze mozna to jen tvrdi obchodnici aby prodali drahy kably ) funguje i tkanicka cinh-cinch za 3.50\n14 čer 2006 15:42\nbtw co rikate na veci jako zamalovat okraj cd fixem zatizeni prehravace etc.\n14 čer 2006 15:44\ntakto se driv odbouravala "kaktus" ochrana na CD\n14 čer 2006 17:51\nja vim ale to sem nemyslel kdyz vnitrni okraj cd zamaluje te fixem nejcasteji zelenym zmneni to zvuk k lepsimu (lpe hraji hluboke tony (jine barvy sou take mozne je potreba experimentovat) nikdo nevi poradne proc bud je to psychoakustika nebo jedna z uvah je ze zelena barva je opacna barva spektra od barvy laseru (cervena) zabarveni zabranuje nahodnym odrazum ale cert vi kazdopadne pokud to neznate tak to zkuste (samozrejmne mluvim o normalnim CD s DVD SACD sem to este nezkousel (a vlastne jeste nevim proc)\n14 čer 2006 18:59\nRegistrován: 25 pro 2006 02:20\noptikou SACD signal v zivote nedostanes. je sice niekolko pristrojov ktore vedia dekodovat signal aj mimo SACD prehravaca ale tych je tak malo a su tak drahe, ze sa k nim asi tazko niekto z nas dostane.\n25 pro 2006 05:52\nTen kdo řiká, že v dig. kabelech neni rozdíl, neví o čem mluví. A ještě to srovnávat s tkaničkou!?! Pro dom. kino neni lepší propojení(po přečtení mnoha diskuzí jsem upřednostnil koax před optikou). Pěkně by se to prodražilo propojovat to analogem(myslim pořádný kino).\n26 pro 2006 11:21\njak sem rek to ty tkanicce je jen muj nazor a nedoporucuju to nikomu ale myslim si pokud neci tece v digi formatu tak to musi jet po vsem stejne, zatim nikdo mi nedokzal vysvetli ze to tak neni, kazdej jen ze na to musi byt super duper kabel ja osobne mam opt. kabel za 1k tim mam propojenej dvd s reciverem pak sem chtel vyskouset pripojit pc kde mam jak opt. tak coax. skousel sem jak ten drahej kabel tak i obycejnek kabel cinch cinch v hodnote\ntech 3.50kc pro jistotu sem potom skousel i DVD a satelit a vysledek porad stejnej zadnej rozdil sem nezpozoroval jediny co mnme napada v cem by mohl bejt rozdil je odezva ale ta by se asi pojevila az pri velkejch vzdalenostech DVD-A a SACD mam propojeny samozrejmne analogove a tam uz na kablu zalezi propojit to tou tkanickou za 3.50kc svou aparaturu za 100k degratujete na all in one za 2k\n26 pro 2006 11:39\nja mam zkusenost ze na kabelech se neda setrit a je to poznat,mel jsem propojeno analogove ,nyni mam optiku a rozdil je znat,stejne tak treba scart kabel 60kc Tesco /Profigold,poznal jsem hned na obrazu,repro kabel prurez 1,5 vs 2,5 zase rozdil\n26 pro 2006 18:49\nu analogu samozrejmne ano tam to chce kabely poradny a bohuzel i poradne drahy ale u digitalu cert vi\n26 pro 2006 19:01\nRegistrován: 12 bře 2006 13:15\nBydliště: někde na netu :-)\nJasně že na kabelech se nemá šetřit pokud máš kvalitní přehrávač ,reproduktory atd. tak nemá moc smysl degradovat zvuk na nekvalitních kabelech\n26 pro 2006 22:54


Dodržuj pravidla. Nikdy se nezamiluj - Tady a teď | recenze | Databáze knih\nTady a teď (2014) / Attia\nDůvod, proč jsem pro knize sáhla, byl vlastně prostý. Ačkoliv mě recenze nijak neomráčila, líbilo se mi, že děj má cosi společného s budoucností a právě na zpracování tohoto tématu jsem byla zvědavá. Z anotace se dozvídáme, že Prenna přichází z jiné budoucnosti, než si možná teď představujeme. Dokonalé technologie a vymoženosti nemají v této verzi následujícího dění světa místo. Lidi sužuje děsivá krvavá epidemie přenášená komáry. Stačí jedno bodnutí a máte smrt jistou. Proto je jasné, že se poutníkům z budoucnosti v dnešním světě zalíbilo. Jenomže tady musí dodržovat poměrně přísná a svazující pravidla, která mají předcházet odhalení. Všechno to je jen kvůli bezpečnosti. Nebo to není tak úplně pravda? Skrývají vůdci něco?\nCelému příběhu předchází prolog, který vám toho stihne prozradit víc než dost, pokud si dáte dvě a dvě dohromady. Těžko říct, jestli to je záměr, nicméně člověka to určitě připraví o kousek překvapivého odhalení. Určitě znáte ten pocit, kdy vám najednou začne všechno krásně zapadat do sebe a vy odhalíte s úžasem na tváří celou pravdu. V případě knihy se o to připravíme částečně hned na začátku. Příběh se odvíjí dál, zápletka není nijak složitá, ostatně vám ji napovídá už samotná anotace, ale postupně začíná příběh nabírat na obrátkách a gradovat, věci se stávají komplikovanějšími a nakonec si autorka skvěle pohraje s budoucností a jejími možnosti a ani se do všech těch časů a časových rovin moc nezamotá. Toho jsem se právě obávala nejvíc. Že se Ann pustí do tolik komplikovaného příběhu s mnoha proměnlivými a složitými cestováními časem, až se v tom sama ztratí. Ačkoliv jsem našla drobné nesrovnalosti, kterým jsem ani po dlouhém bádání nazpět textem neporozuměla, musím říct, že v tomhle mě spisovatelka nezklamala. Rozuzlení je pak docela velkolepé, ale zažila jsem lepší. Ačkoliv jsem sice psala, že se o hodnou část překvapení připravíme přečtením prologu, přesto dojde i k dalším odhalením, které určitě lepší hodnocení. Celá kniha mi bohužel nepřišla moc čtivá, potýkala jsem se s ní celkem dlouho a ačkoliv nápad je hodně zajímavý a zpracování taky není špatné, nedokázala jsem se do ní ponořit. Možná to částečně způsobil přítomný čas, kterým byla kniha napsaná. V případě Tady a teď mi to vůbec nesedlo. Naštěstí dílo nemá tolik stránek, abych se stihla ukousat nudou.\nCo týče samotných postav, už na začátku se setkáváme Prennou jako hlavní postavou a zároveň vypravěčkou. I přesto, že příběh vypráví, za celou knihu jsem si k ní nedokázala najít cestu a musím proto napsat, že mi byla spíš nesympatická. Nedokáži přesně popsat proč, ale něčím mi přišla Prenna tak naivní. Navíc jí pořád strašně dojímalo, když jí Ethan řekl, že se s ní chce vyspat. Nevím, jak vy, ale já tohle fakt neberu jako dostatečně dojímavé vyznání lásky. Tím se dostáváme k Ethanovi, k jehož postavě mám také důležitou poznámku. To, co mi vadilo asi nejvíc, byly přezdívky, které dával Prenně. Říkal jí různě, Kuba, Zombice, Ťunťa. Možná měly tyto oslovení působit roztomile, nebo nevím jak, ale na mě působily pouze kýčovitě a násilně vpravené do jinak celkem normálního rozhovoru dvou teenagerů. Který sedmnáctiletý kluk používá pro svou KAMARÁDKU taková oslovení? Co mě ale na knize také zaujalo, byly dopisy na konci kapitoly, které Prenna psala Juliovi.\nTím jsem asi vyčerpala vše, co bych k Tady a teď chtěla říct. A konečný verdikt? Kniha je určitě průměrná. Nenadchne, ale ani neurazí. Jak už jsem někde zmiňovala, nápad, který spisovatelka převedla na papír je zajímavý a dobře zpracovaný. Kniha je v něčem možná trochu předvídatelná, ale má nakonec pěkné vyvrcholení. Mrzí mě postavy, ze kterých jsem si odnesla jen prchavé dojmy, ne - li vůbec žádné. Místy jsem dokonce nemohla Prennu vystát. Obálku bych ohodnotila jako velice povedenou. Tři hvězdičky jsou pro knihu myslím zasloužené.\nkniha Tady a teď recenze\nAčkoliv je recenze místy dost negativní, určitě si ji přečtěte :)\nKnížku si chci přečíst, ale asi si jí půjčím v knihovně - nechci si ji kupovat.\nZajímavá a povedená recenze :) Já osobně si knihu chci přečíst, ale ještě jsem nedostala příležitost, tak uvidím :)


Dárkové předměty, slevové kupóny a poukazy - Ústecký - Katalog firem - ABC Českého Hospodářství\nDárkové předměty, slevové kupóny a poukazy - Firmy\t(Ústecký)\nDANIELA SOUKUPOVÁ - DANDA ATELIÉR\nSkleněné poháry a soupravy ručně malované. Dekorativní sklo ručně malované, dárkové skleničkové sety a ručně malované vázy. Obrazy na skle ručně malované.\nDárkové předměty s Vaší fotografií či motivem. Nabízíme hrnečky dle Vašeho přání nebo si vyberte hrneček či polštářek s námi vytvořenými motivy.\nVinařice, Kraj: Ústecký\nFunget Dárky, moderní a netradiční dárky.\nRealizujeme výrobu originálních dárků s Vaší fotografií. Pro firmy nabízíme reflexní pracovní oděv, který potiskujeme dle Vašich přání, reklamní bannery, roll-upy, vlajky a vlaječky. Pokud máte specifické přání, nebojte se na nás obrátit. Rádi Vám vyjdeme vstříc. Zašleme Vám kalkulaci a kompletní nabídku. Kontaktujte nás pro dárky z Vašich fotek, které potěší každého.\nDodáváme 3D reklamní zboží včetně potisku


Tým "Petřín 205"\nZnámý též jako "Ukulele" neb "To není žádná malá kytárka!"\nMartin *M.i.X* Fuchs :: Zuzka Jindrová :: Martin *Alfík* Blažek :: Klára Pilíková :: Viktor Chvátal\nAch jo, na fotky by mělo jít kliknout, aby se ukázaly celé, ale zdá se, že to dobře funguje jenom v Opeře :(((\nS kamarády z pražské hvězdárny na Petříně jsme už dlouho jezdili na všemožné i nemožné akce, tak jsme dospěli i k tomu, že jsme se přihlásili na osmdesátiosmi hodinový závod Octoginta Octo pořádaný občanským sdružením Velký Vůz. Na akci jsem se moc těšil, protože jsem o ní slyšel od kamarádů, kteří závod běželi v loni.\nKdyž nadešel den D, jel jsem metrem na stanici Vysočanská, neboť závod začínal blízko Nádraží Libeň. Už když jsem vycházel z metra, viděl jsem všude okolo lidi s batohy, tak mi bylo jasné, že jdu správně. Protože máme všichni zálibu v lezení na komíny, dali jsme si stylově sraz pod cihlovým komínem Na Harfě. Včas jsme tam byli jen čtyři a když M.i.X zjistil, že Klára je teprve na Můstku, rozhodli jsme se vylézt jen ve čtyřech. Z komína byl nádherný výhled na autobusovou zastávku Nádraží Libeň, kde jsme viděli davy lidí s batohy. Pak jsme slezli dolů a šli směrem na sraz. Vzápětí jsme se potkali s Klárou, která začala kňučet, že bez komína nikam nepůjde. Protestovali jsme, že jinak na sraz přijdeme pozdě, ale ona byla tak neodbytná, že se musel M.i.X obětovat a jít s ní. Hmm, to asi nebyla ta pravá slova, kdo zná M.i.Xe, tak ví, že to udělal dobrovolně a rád. My ostatní jdeme na místo srazu. Byli jsme tam již mezi posledními týmy, které všechny na někoho čekali, ale nemohli jsme jít k registraci, dokud jsme nebyli kompletní. Asi po deseti minutách jsme se opět sešli a byli jsme vpuštěni do budovy. Tam jsme odevzdali náš seznam a byli jsme dezinfikováni, což se projevilo značkou na ruce, která byla vidět jen pod UV lampou.\nNa začátek nás pán v bílém plášti seznámil situací, proč jsme na místě. Následoval moc pěkný amatérsky vyrobený dokument. Poté se nahlas četla jména jednotlivých účastníků a ti byli odváděni do jednotlivých autobusů, vždy tak, aby lidé z jednoho týmu byli co nejvíce rozptýleni. Do každého z autobusů s námi šli dva vojáci v uniformách (s plastovými samopaly). Chtělo se mi dost spát, tak jsem se v autobuse pohodlně opřel a probudil jsem se asi až po hodině jízdy, když jsme zastavili. Autobus otevřel dveře, dovnitř vběhnul muž, který zastřelil oba vojáky a následně se ozvaly výkřiky "Toto je přepadení, rychle pryč!" Během vystupování jsem dostal do ruky kus mapy, se kterým jsem odešel na přilehlou louku. Teď už jen zbývalo najít zbytek týmu, což nebyl nijak těžký oříšek, protože skoro vzápětí jsem potkal Zuzku s tím, že zbytek týmu už je nahoře.\nDali jsme dohromady mapy a zjistili jsme, kam máme jít. M.i.X věděl docela přesně, kde jsme, tak už stačilo jen podle oblohy nebo kompasu zjistit ten správný směr a vyrazit. Řekli jsme si, že nejlepší bude jít přes Dubou, odkud vede turistická značka na místo, kam jsme měli dorazit. Byla krásně jasná noc, všude bylo bláto a mokro. Šlo se nám dobře, byli jsme ještě poměrně odpočatí. Po nějaké době jsme sešli ze značky, po které by byla cesta nejkratší, ale žádná škoda, do Dubé jsme dorazili v rozumném čase. Pokračovali jsme po červené a žluté značce dál, po cestě jsme se potkávali s ostatními týmy. Všude na okolních cestách a v lesích se pohybovaly světlušky. V jednom místě byla na žluté značce nepříjemná zatáčka, kde jsme značku tak trochu ztratili. Chvíli jsme se pohybovali na úpatí kopce, na který jsme měli dorazit, ale kde nic, tu nic. Byli jsme ale příliš líní na to, abychom se vraceli zpět, tak jsme volili cestu lesem rovnou do kopce. Sotva znatelná cesta se nám záhy ztratila, ale zpět to bylo dál a dál, taj jsme stále pokračovali kamsi rovně nahoru. Les houstnul a houstnul, některé směry byli neprůchozí, museli jsme se prodírat mladými borovicemi a houštím. Nakonec jsme v dálce uviděli další světlušky, což nás utvrdilo v představě, že jdeme správně a za pár desítek minut jsme byli na vrcholku.\nTam stála nástěnka s různými informacemi, z nichž pro nás byla asi nejdůležitější mapa, na které byly pozice tří míst s potřebnými informacemi. Pod nástěnkou byla krabice, kde jsme dostali průhlednou fólii s klíčem k nějaké šifře. Všechna další místa které byla nedaleko, v dosahu asi dvou kilometrů. Na všechna jsme dorazili, dozvěděli jsme se akorát polohu dalších míst, která však byla o něco dál. Před tím, než jsme na ně vyrazili, udělali jsme asi hodinovou pauzu, kdy jsme se najedli a uvařili čaj a maté. To nás trochu postavilo na nohy, což jsme potřebovali, neboť již začínal další bílý den. Na stanovištích jsme dostali tři texty, na kterých byly pro nás nesmyslné informace. Nezapomínal jsme na náš klíč, tak jsme se ho snažili na tyto papíry nějak napasovat, ale nevěděli jsme, jak ho položit. Všímáme si, že některé papíry mají úzké okraje a jen jeden má široký. Tušíme, že je musíme dát částečně na sebe. Netrvalo dlouho a Klára si všimla, že v každém papíru je díra po jehle. Stačilo už jen vyndat svírací špendlík, dát papíry na sebe, přiložit klíč a Klára už čte: "Staré Splavy výpust." M.i.X má poznámku, že tam je Mácháč. Trochu se strachujeme, abychom nemuseli jet na lodi, protože byla po ránu ještě pořádná zima a zároveň jsme nechtěli utopit naše batohy.\nKdyž jsme přicházeli k jezeru, válela se na něm bílá ranní mlha. Na břehu jsou vyskládané lodě, u kterých se chlapík v zeleném oblečení, říká nám, že jsme dorazili zatím třináctí a dává nám další informace. K tomu, abychom dostali loď, musíme zjistit jména dvou doktorů, sehnat pádla a přinést úplatek pro hlídače. Vše prý najdeme na břehu jezera, když po něm půjdeme po směru hodinových ručiček. Na to místo jsme za chvíli dorazili. Byly tam stromy s různými papíry a na některých byly postavené lanové překážky. Měli jsme zjevně tři možnosti, jít na lano, řešit šifru nebo hrát scénky. Pro začátek jsme si vybrali tu prostřední možnost.\nZáhy jsme zjistili, že to nebude až tak jednoduché. Úloha byla na způsob Einsteinovy šifry, která se dá poměrně jednoduše vyřešit na papíře, ale ten jsme měli zakázaný, tak jsme museli řešit zpaměti. Nejprve jsme se rozdělili tak, že si každý pamatoval některé závislosti, ale dát vše dohromady bylo velmi obtížné. Nakonec jsme se domluvili, že každý si bude pamatovat jednoho člověka, což už bylo jednodušší a na hledaná jména jsme už přišli, nicméně jsme tím nějakou tu hodinku ztratili.\nDalší a velmi zábavná část byla hraní scének. Na papíře byl scénář, který jsme měli sehrát. Nebyl ani jinak příliš dlouhý, zato se hemžil těžko vyslovitelnými výrazy, které nám dělalo potíže si zapamatovat. Na začátku jsme netušili, kolik peněz za ně musíme získat, ale odhadovali jsme, že budeme muset sehrát tak dvě, tři scénky. Trochu nás porazilo, když jsme se dozvěděli, že jich bude asi třináct, a to jsme ještě nevěděli, že dvě zkazíme. Nejdříve jsme se poměrně dobře bavili, ale ke konci už nám z nich šla hlava kolem a těšili jsme se, až bude konec...\nNa lanové překážce se nám nejprve podařilo sehnat jedno pádlo, což bylo na dvě lodě až příliš málo. Proto jsme se o překážku pokusili ještě jednou, což opět nemělo valný úspěch, ale pro velký nával na tuto atrakci se organizátoři rozhodli dávat automaticky alespoň dvě pádla, za což jsme byli rádi a vydali jsme se na cestu k lodičkám.\nTady jsme odevzdali peníze a prozradili dvě jména, která byla naštěstí správně, tak jsme dostali k dispozici dvě lodě, do kterých jsme nacpali celkem pět lidí a pět batohů. Loď se třemi lidmi byla velmi nestabilní, tak jsme rovnou lodě spojili a pádlovali jedním pádlem vzadu na každé lodi. Za chvíli jsem začal litovat, že jsem se lépe neoblékl, protože dál od břehu foukal studený vítr, díky němuž se ještě navíc dělaly vlnky a proto na nás ve předu výrazně šplouchalo. Jeli jsme daleko podél levého břehu, dlouho jsme viděli lodě ostatních týmů ještě mnohem dál. Kousek před očekávaným cílem jsme potkali organizátora ve žluté loďce s kamerou, který si nás natočil, asi na památku :)\nPo přistání na pevné zemi jsme udělali čaj a pořádně se najedli. Zároveň jsme si také přečetli instrukce, kam jít dál. Psalo se tam, že máme dorazit na nejvyšší kopec v okolí. Již delší dobu jsme v dálce vyhlíželi Bezděz, tak nám bylo jasné, že to bude on. Už jsme se skoro chystali vyrazit, když v tom mi zazvonil telefon a organizátoři nás upozornili, že kdybychom náhodou chtěli jít na Bezděz, tak to je špatně a že náš kopec je mnohem blíž. Napadlo mě, že nějaký jiný tým už tam určitě šel a díky němu jsme tam nemuseli my...\nNáš kopec jsme uviděli hned, jak jsme vyšli z lesa. Chvíli jsme šli podél něj a potom jsme ho vzali útokem, přímo nahoru. Ze svahu kopce byl moc pěkný výhled na západ slunce nad jezerem. Úplně nahoře byl stožár s vysílačem, kde jsme neodolali a šli se rozhlédnout. Slunce už bylo bohužel pod obzorem, ale výhled byl i tak nádherný. Když jsme slezli, byli jsme seznámení s tím, že z kopce je natáhnutý provázek a všichni kromě jednoho člena týmu si musíme zavázat oči. Na pozici vidoucího rádce jsme se mohli postupně střídat. Nejprve jsme scházeli po prudkém svahu přímo dolů, později jsme šli lesem, kde jsme měli na každém kroku nějakou kládu nebo alespoň spadlou větev. Přišlo nám, že cesta je až příliš dlouhá, během ní už se úplně setmělo.\nKdyž jsme dorazili na konec provázku, zjistili jsme, že se nacházíme ve výcvikovém táboře. Dostali jsme k dispozici mapu, ovšem jen k jednomu nahlédnutí maximálně na deset minut. Mapu jsme si museli zapamatovat a teprve poté jsme ji z paměti mohli nakreslit na papír. To nám příliš potíže nedělalo. Trochu nás děsilo, že stanovišť tam bylo až příliš mnoho a my jsme na vše měli jen čtyři hodiny. Navíc kolem nás šel tým, který říkal, že je na místě již od jedné hodiny a teď, v osm, mu zbývají ještě dvě úlohy. Řekli jsme si, že si nějaký úkol přeci jen půjdeme zkusit, tak jsme zamířili asi k nejbližšímu stanovišti C. Tam jsme se ovšem dozvěděli dosti nepříjemnou novinku a to, že k úkolu C musíme mít splněn úkol D. Bylo nám hned jasné, že nejprve je třeba odhalit celý řetězec popisující posloupnost stanovišť, která udává pořadí, v jakém je můžeme splnit (Kdo tuto větu pochopí, má bod:). Když jsme si spočítali, že jedna a jedna jsou dvě, bylo nám hned jasné, že hotoví bychom byli tak v osm ráno.\nRozhodli jsme se tedy pro alternativní plán. Tato hra pro nás byla v podstatě nesplnitelná a bohužel se hrála ve smyslu všechno nebo nic. Zalezli jsme tedy asi sto metrů do lesa, na zem hodili karimatky a dali jsme si příjemný tříhodinový spánek. Ve tři čtvrtě na půlnoc jsme vstali a šli na konečné stanoviště. Tam jsme přiznali, že úkoly nemáme a dozvěděli se smutnou zprávu, že už nemůžeme být první, hehe :). Potom nám byla popsána cesta dále na místo, kde údajně bude možné spát. M.i.X vytahuje ukulele a za doprovodu hudby předbíháme několik zničených týmů, které zřejmě, na rozdíl od nás, splnily předcházející část závodu. Když jsme dorazili na asfaltku, připojili jsme se k dalším dvěma týmům, hrajeme na ukulele a pokračovali dál. V místě, kde jsme měli odbočit doleva, jsme potkali asi padesát lidí s tím, že po cestě zkoušeli jít a údajně nikam nevedla. Někdo už zavolal Wawimu, který za chvíli přijel v bílém favoritu, chvíli s někým telefonoval a cosi hledal na mapě, potom otevřel závoru a projel s autem dál. Zjistil, že jdeme správně a onen průzkumný tým byl zřejmě příliš líný a nešel po cestě dostatečně daleko.\nKdyž jsme přišli do tábora, dozvěděli jsme se, že všechny týmy mají povinně šedesát minut odpočinku. Potom si můžeme vyzvednou žetony a plnit úkoly na jednotlivých stanovištích. Pochopili jsme to tak, že najednou mohou plnit úkoly maximálně tři lidé, tak pro nás byla jasná volba, že půjdeme spát a vše vyřešíme až ráno. Bylo poměrně pěkně, tak jsme ani nevyužívali erárních stanů a šli spát do blízkého lesa. Budík nás probudil asi po šesti hodinách, tak jsme postupně začali vstávat. M.i.X byl prvním dobrovolníkem, který odběhl plnit úkoly. Teprve teď nám došlo, že úkoly nemůžou dělat najednou tři lidi, ale pouze jeden (ano, Zuzka to věděla už od večera, ale nikomu to neřekla, protože si myslela, že i my jsme to pochopili správně). Toto byla velká škoda, protože takto jsme ztratili šest hodin času. Celé to bylo myšleno tak, že jeden vždy plní úkoly a zbytek spí. Tak jsme zase dopadli tak, že jsme to nestihli, ale alespoň si někteří mohli úkoly vyzkoušet :)\nMezitím jíme a vaříme nejrůznější jídla a čaje. No, prostě jsme to pojali tak trochu po svém. Před dvanáctou jsme se pomalu sbalili a vyrazili na další stanoviště. Tam bylo mooc stromů s mnoha čísly. Abych to upřesnil, na každém stromu bylo číslo mezi 1 a 120, několik z nich bylo vybarvených, a pod ním byly tři možné cesty k dalším třem číslům. Měli jsme najít jedinou možnou cestu od jedničky procházející přes pět různých barev od začátku až nakonec. Všechna čísla jsme si opsali na papír a pak už jsme nad nimi jenom přemýšleli. Za chvíli jsme vymysleli poměrně rozumný postup, jak se čísly budeme probírat a netrvalo příliš dlouho a měli jsme pravděpodobnou posloupnost barev. Pravda, objevil se jakýsi drobný zádrhel, ale o řešení jsme se mohli pokusit každých deset minut, tak jsme našeho kandidáta zkusili a bylo to správně :) Potom jsme popošli o kousek dál, kde bylo další stanoviště\nByla tam bohužel spousta týmů, tak jsme museli čekat opravdu hodně dlouho, asi tři hodiny. Kvůli tomu jsme měli dosti špatnou náladu, bylo nám líto, že vše stojí jen proto, že to jde na tomto stanovišti pomalu. Úkol spočíval v tom, že jsme měli naši posloupnost barev, kterou jsme zjistili na předchozím stanovišti, překódovat podle tabulky a potom pomocí barevných vlaječek poslat dát. Toto se dělo celkem čtyřikrát. Barvy se měly signalizovat mezi asi sto metrů vzdálenými skálami. Když jsme se dostali na řadu, bylo už dost šero, takže na vlaječky už skoro nebylo vidět. Měli jsme sice k dispozici barevně svítící lampičky, ale například na mém stanovišti svítila pouze zelená, tak byly úplně nepoužitelné. Na skalách už jsme nemohli mluvit, tak jsme pouze mávali vlaječkami. Většinou nebylo možné ve tmě rozeznat barvu, tak se nám přenos informace příliš nepodařil. Když jsme nakonec ukazovali vlaječky organizátorovi, řekl nám, že na ně v té tmě vůbec nevidí. To, že my jsme na ně taky neviděli, už ho ovšem nezajímalo, tak jsme ty barva na něj museli zakřičet, načež jsme se dozvěděli, že jsou špatně, tak jsme po třech hodinách čekání museli čekat dalších třicet minut. A mezitím se setmělo úplně.\nPotom dostáváme pozici na mapě a jdeme dál. Na první pokus jsme se úplně nestrefili na tu správnou cestu, tak se kousek vracíme a potom už jdeme dobře. Na dalším stanovišti se kraje kriket s tenisákem. Nejdřív musíme dostat míček tak dvě stě metrů lesem, přičemž se musíme střídat a nemůžeme nijak upravovat okolí dopadnuvšího míčku. Jde nám to docela dobře, zvlášť M.i.Xovi, který posléze prozradil, že tuto hru má doma. Když jsme se dostali na konec dráhy, bylo nutné prostřelit míčkem nízkou rozsochu stromu. Máme několik špatných pokusů, potom dostává do ruky palici M.i.X a střílí rovnou do černého ;) Jako poslední úkol bylo strefit se během čtyř minut do koše asi ze čtyřmetrové skalky. Dílem náhody se nám to podařilo hned na třetí pokus.\nDál pokračujeme na poměrně velký kopec, který se jmenuje Malá Buková. Po cestě nahoru se míjíme s týmem, který dolů snáší podivnou konstrukci vyrobenou ze špejlí. Na moji poznámku "Jé, hele, co to mají" se ozvala odpověď "Vy to za chvíli budete mít taky" :) A zřejmě měli pravdu. Nahoře jsme skutečně měli vytvořit konstrukci podle modelu. Měli jsme k dispozici špejle, ohledně provázků jsme dostali odpověď "Provázky nejsou, sorry". Chodili jsme tedy okolo a sbírali jsme kousky provázků, kde se dalo. Zkoušíme i jiné alternativy, trháme obvazy, používáme leukoplast... Nakonec nás stejně asi zachránilo, když nám tým "potůček" věnoval malou špulku niti. Naše dílo jsme dosti pomalu, ale jistě. Jen konformace naší molekuly je taková nějaká podivná. Když jsme ji postavili, dostali jsme ji za úkol v pořádku dopravit na další stanoviště. Scházíme tedy z kopce dolů a míříme směrem k Velké Bukové.\nKdyž jsme stoupali nahoru, po celém svahu kopce se pohybovaly reje světýlek. Skoro před koncem jsme si všimli, že někdo šplhá na kovový stožár. Protože jsme v týmu všichni komínáři, zajásali jsme, že si zase na něco zalezeme. Trochu nám bylo líto, že nahoru nakonec poleze jen jeden, i když.. Čekáme asi hodinovou frontu, až se vystřídají všechny týmy, které sem přišly před námi. Nahoru nakonec leze Zuzka, poté jí na provázku nahoru posíláme molekulu a ukulele, aby si k tomu mohla i zahrát :) Bez jištění si nahoru samozřejmě musela vylézt i Klára, ostatní jsme se udrželi na uzdě a zůstali dole, nebo alespoň na prvních pěti metrech. Potom jsme posláni na další místo na mapě, tak balíme batohy a vyrážíme dál.\nPo cestě jsme se minuli s týmem, který po cestách tak trochu zabloudil. My jsme naštěstí měli poměrně dobrou představu, kde je další stanoviště, tak jdeme dál a úspěšně jsme tam dorazili. Odhodili jsme batohy a dostali jsme velkou pneumatiku, na které byla načrtnutá šipka a čtyři čárky. Postupně jsme ji dovalili celkem k šesti stanovištím a zjistili, že další stanoviště je u čističky v Kuřivodech. Chvíli jsme ještě poseděli u ohně, najedli se a pak jsme pokračovali dál.\nTento úsek cesty mě přišel poměrně dlouhý, možná proto, že šel převážně po nudné silnici. Když jsme dorazili k čističce, nějakou dobu jsme nemohli najít další stanoviště. Takto bloudících týmů tam bylo víc, tak nebylo jasné, který směr je správný. Po čtvrt hodině jsme místo dorazili. Dostali jsme za úkol vztyčit kůl uprostřed kruhu s poloměrem asi tři metry a s pomocí lana a provázku na něj dostat vlajku v podobě šátku. Ještě jsem zapomněl podotknout, že do kruhu jsme nesměli vstoupit. Byli jsme v dost špatném stavu, tak nám trochu dělalo problémy pochopit, jak co kdo myslí, ale nakonec jsme vše zvládli a mohli jsme pokračovat dál.\nVystoupali jsme do blízkého svahu a šli k dalšímu stanovišti. Tak oba organizátoři spali u ohně, ale někdo je probudil a oni nám řekli, co máme dělat. Dva lidé dostali křídy a měli malovat obrázek, druzí dva byli přivedeni k vzorovému obrázku a měli ho za úkol popsat poslednímu člověku, tak zvané spojce, který stál na náspu mezi oběma dvojicemi, a spojka vše přetlumočila oběma kreslířům. M.i.X vymyslel poměrně zajímavý způsob popisování tvaru, používal co nejjednodušší geometrické útvary, zavedl světové strany a označil některé body písmeny. Když ovšem vzkázal "Severní stranu okrajového obdélníka vymažte", způsobil v druhém týmu trochu rozruch, alespoň dokud se nepodařilo technologicky vyřešit mazání, které pomocí mechu bylo (zřejmě) hračka. Úkol byl úspěšně splněn a tak jsme vyrazili k Jezovské hoře.\nCestou na vrchol začalo pomalu svítat, hlásil se nový den. Pomalu jsme pozhasínali čelovky. Nahoře byly asi dvacet metrů od sebe vzdálené skalky, mezi kterými byly pomocí velkých papírů označeny dvě cesty. Na cestičku mohl sejít jeden člen týmu a dal svým kolegům na skalkách konce provazu a na něj pak pověsil hák. Asi dva metry od cesty, ze které se nemohlo sejít, byl postavený kyblík s vodou. Člen týmu dole navigoval ostatní nahoře, že hýbali s provazem tak, aby na hák nabrali kyblík a postavili ho na jeden z papírů. Potom už ho mohl odnést pryč. Vše bylo splněno a i my jsme mohli jít dál. Alespoň tak jsem si to představoval, ale když jsem se chystal na odchod, zbytek týmu se vyjádřil jasně proti. Místo toho jsme popošli pár stovek kroků, naházeli na zem karimatky a spacáky a usnuli. Mohlo být tak sedm ráno.\nProbudili jsme se asi v půl třetí. Zjistili jsme, že všechna stanoviště už nám utekla a abychom mohli v závodě pokračovat, museli bychom dojít do Mukařova a odtamtud by nás teprve mohli dostat autem dál. Po krátké poradě jsme se rozhodli nikomu nekomplikovat život a ze závodu jsme odstoupili. Dál jsme pokračovali normálním vandrem. Naši cestu jsme se rozhodli směřovat k nějakému většímu městu, abychom se v neděli mohli snadno dostat domů. Úplně na okraji mapy, kterou jsme si ofotili od organizátorů, bylo nějaké městečko, ale netušili jsme, co je to zač, protože nápis už byl mimo výřez. Sbalili jsme se a vyrazili jsme tím směrem. Při scházení z kopce se nám otevřel nádherný výhled na hrad Bezděz. Když jsme se dostali na asfaltku, začalo se pomalu stmívat. Za chvíli už nad námi byla hvězdnatá obloha, na které čas od času proletěl meteor.\nVečer jsme dorazili do Dolní Krupé, kterou jsme šli tak dlouho, než jsme nenašli Mysliveckou hospodu u Karla. Tam jsme do sytosti pojedli a popili. Taky jsme trochu překvapili servírku dotazem "Prosím, vás, kde to vlastně jsme?". Dozvěděli jsme se, že jsme asi deset kilometrů od Mnichova Hradiště. Když nadešel čas, sbalili jsme si věci a šli jsme najít nějakou pěknou loučku u lesa na spaní. Takovou jsme našli už asi po dvou kilometrech. Tak jsme nalámali dřevo a rozdělali oheň. Kolem něj jsme polehali do spacáků, uvařili čaj, povídali si a odpočívali. Někdy kolem druhé nebo třetí jsme šli spát.\nRáno nám dost dlouho trvalo, než jsme se sbalili, ale aspoň jsme byli příjemně odpočatí. Nabrali jsme směr na Mnichovo Hradiště, kde jsme byli asi v půl třetí odpoledne. Tam jsme obhlídli jeden komín a následně jsme se usadili v hospodě nedaleko nádraží. Co se ale nestane, chvíli tak sedíme a za chvíli kolem projde skupinka lidí s batohy. Trochu bystříme zrak. O něco později jde další skupinka s tričky Octoginta Octo. A další. A další. Tak jsme nakonec do Prahy jeli zase společně :)\nZapsal a stránky udělal Viktor, fotky nafotila Klárka


Byt 3+1 na prodej, 62 m² - Stříbro, Soběslavova 1297 - REALCITY.cz\nProdej bytu 3+1 62 m² Stříbro, Soběslavova 1297\nNabízíme k prodeji byt o dispozici 3+1 ve třetím podlaží v Soběslavově ulici ve Stříbře, o podlahové ploše 62 m2. Byt je po celkové rekonstrukci. V blízkosti škola, školka, gymnázium. Doporučujeme k prohlídce.\nTachov, 3+1 68 m²\nKokašice, 3+1 76 m²\nKód zakázky 147011\nZaujala mě vaše nabídka 147011 na REALCITY. Žádám bližší informace. Děkuji.


gtmMilá Lucie | E15.cz\nE15.czMédiaBlog týdneMilá LucieMilá LucieSdíletTweet15. dubna 2016\n07:59Dobré pracovní vztahy s médii jsou základem všeho. Tak zní jedna z hlavních pouček, kterých by se měl držet každý tiskový mluvčí či píárista, pro něhož představuje komunikace s novináři každodenní chleba. Pro některé je ale natolik posvátná, že vše ostatní jde takříkajíc stranou.\n„Milá Lucie,“ stálo v úvodu e-mailu, který nedávno přistál v mé poště. Nejednalo se o žádnou osobní korespondenci s přáteli či rodinou, ale o tiskové sdělení nejmenované renomované PR agentury, která se snažila přesvědčit novináře, aby ve svých článcích otiskli aktuální vyjádření jednoho z jejích klientů.\nO pár hodin později má e-mailová schránka přijala další elektronickou zprávu, tentokrát od jiné agentury, avšak se stejným oslovením – jen s tou obměnou, že slovo „milá“ nahradil pozdrav „dobrý den“.\nDo třetice všeho dobrého i zlého se rozdrnčel telefon, v němž se ozvala pracovnice tiskového oddělení jednoho z vládních resortů, aby zareagovala na novinářský dotaz, který jsem vznesla v souvislosti s rozpracovaným článkem. „Lucie,“ zahájila hovor, v němž mě ujistila, že odpověď dostanu v požadovaném termínu. Co s tou Lucií všichni mají? Je vůbec slušné, pokud neznámí lidé při navazování kontaktu oslovují křestním jménem? Ač pravidla etikety obecně takový neformální způsob komunikace nezatracují a oslovování křestními jmény spolu s vykáním vnímají jako „kompromis mezi neosobním vykáním a příliš důvěrným tykáním“ (a to dokonce i v rovině pracovních vztahů), pro někoho může být tento zvyk navýsost nepříjemný. A je úplně jedno, že k nám s největší pravděpodobností přišel z amerického prostředí, kde je oslovování křestním jménem zcela běžné.\nAť tak či onak, oslovení jakožto neodmyslitelná součást prvního kontaktu mezi lidmi v běžném i obchodním styku se významnou měrou podílí na utváření prvního dojmu a do značné míry ovlivňuje, jak se bude vztah vyvíjet dále. Dobrá spolupráce s médii je sice závislá na osobních vztazích, ale mělo by platit, že nic se nemá přehánět. Autor: pro Strategii, Lucie Bednárová, šéfredaktorka EurActiv.czKlíčová slova:komunikacepublic realtions Související článkyBlog týdne


Hloupá huso!? Příběh husy divoké\nPetr Iljič Čajkovskij, mistr romantismu. Hudebně vzdělávací cyklus pro děti\nPokémon: Diamant a perla (13)\nZrodila se Staravia. Animovaný seriál Jap. (2007-2008). Malý Ash má jeden obrovský sen - chce se stá...\nZrodila se Staravia. Animovaný seriál Jap. (2007-2008). Malý Ash má jeden obrovský sen - chce se stát pánem Pokémonů. Spolu s věrným Pikaču se snaží zachránit všechny vzácné příšerky před zlými lovci\nZábavný pořad uvádí Petr Stupka a Vladko Dobrovodský. Jídla první republiky. Kroupová polévka s houb...\nZábavný pořad uvádí Petr Stupka a Vladko Dobrovodský. Jídla první republiky. Kroupová polévka s houbami a staropražská játra\nFilm USA (1936). Osud jí přichystal těžké zkoušky, přesto nikdy nepřestala milovat a věřit v dobro. ...\nFilm USA (1936). Osud jí přichystal těžké zkoušky, přesto nikdy nepřestala milovat a věřit v dobro. Film o životě královny Marie Stuartovny. (119 min) V roce 1561 opouští Marie Stuartovna jako vdova Francii a vrací se zpět do rodného Skotska. Od počátku je jasné, že se jako katolička bude dostávat do střetu s protestantskou šlechtou i duchovními. Silně protestantské Skotsko, rozdělené nábožnými spory a politickými ambicemi, její snahu o náboženskou toleranci odmítá. Její nevlastní teta Alžběta I., kterou Marie neuznává za právoplatnou anglickou královnu, proti ní spřádá intriky. Pro udržení svého trůnu a zajištění míru se Marie musí vdát. Rozhodne se pro Jindřicha Stuarta, anglického katolíka, jenž však není rovnocenným partnerem pro sebevědomou královnu. Když Marie pozná odvážného a přímočarého hraběte Bothwella, je to začátek velké lásky a zároveň tragických událostí, které se zapsaly do historie. Alžběta I. považuje Marii za svoji nebezpečnou soupeřku a je rozhodnuta zničit její panování i život.Film podle divadelní hry Maxwella Andersona vypráví příběh ženy, která se vzdala království pro svou životní lásku a nikdy toho nelitovala. Legendární režisér John Ford, jenž se specializoval na westerny, převyprávěl dramatický životní příběh královny Marie vizuálně vytříbený stylem. Černobílá kamera navozuje kontrastními stíny ponurou atmosféru středověku, v němž se nebezpečí skrývá za každým rohem. V hlavní roli královny Marie září vynikající Katharine Hepburnová, jež vytvořila lidský a uvěřitelný portrét výjimečné panovnice. Její Marie Stuartovna je láskyplná i neústupná, vzdělaná a noblesní žena, jenž uchvacuje svoji osobitostí i krásou. Zajímavostí je, že Hepburnová byla rodově spřízněná se skutečným James Hepburnem - hrabětem Bothwellem.\nKoledy v podání Vlasty Redla, Žalmana-Lohonky, skupin Heuréka, Salvia a Stopaři (1989) K atmosféře V...\nKoledy v podání Vlasty Redla, Žalmana-Lohonky, skupin Heuréka, Salvia a Stopaři (1989) K atmosféře Vánoc neodmyslitelně patří lidové koledy. Pro sváteční chvíle pohody jsme z brněnského archivu vybrali hudební pořad, ve kterém zaznějí koledy v úpravách folkových zpěváků V. Redla, J. Pavlici, P. Lohonky a skupin Heuréka, Salvia, Stopaři a Žalman a spol.\nMýty a fakta historie: Tajemství hadí bo...\nDokument N. Co víme o tajemné mínojské civilizaci, zmizelé před 3500 lety?\n06.11.2019 v 14:00 (CS Film)\nPoznáváme přírodu a hospodářství na venkově (2004) V tomto díle budou Péťa a Agáta shánět krmení pro...\nPoznáváme přírodu a hospodářství na venkově (2004) V tomto díle budou Péťa a Agáta shánět krmení pro svého čtyřnohého kamaráda - zatoulané tele. V obrovském seníku pro něho naberou kupku sena. Právě tady jsou totiž zásoby potravy pro krávy na příští zimu. Společně s dětmi se také podíváme, jak se seno seče a sklízí. Péťu zajímají žací stroje a s Agátkou se zase můžete naučit rozeznávat jednotlivé druhy obilí, které na poli rostou.\nCyklus Austr. Řešte s námi: nehoda na skejtu, únik informací z radnice, záhadně vypleněná ložnice Uj...\nCyklus Austr. Řešte s námi: nehoda na skejtu, únik informací z radnice, záhadně vypleněná ložnice Ujíždět od dopravní nehody je jeden z nejtěžších zločinů. I když šlo jen o skejt. Následky mohly být tak jako tak vážné. Naši detektivové si ale jistě budou vědět rady, stejně jako v případě záhadného úniku informací z kanceláře starostky. A co nesmyslně rozkrámovaný dětský pokoj? Mohlo to být tolik lidí! Ke slovu se dnes dostane lupa a podíváme se také do historie odposlouchávacích zařízení.\nA je tu další adventní neděle a s ní i pestrá skládanka pohádek, seriálů a báječných setkání\nNárodnostní menšiny a cizinci. Jak žijeme v Evropě. Evropská témata ve srozumitelné podobě\nCo viděly americké kamery v Čechách 5 U jednotek americké armády, které na začátku května 1945 vstou...\nCo viděly americké kamery v Čechách 5 U jednotek americké armády, které na začátku května 1945 vstoupily na území západních a jižních Čech, působili vedle novinářů a fotografů také váleční kameramané od U.S. Signal Corps, kteří tyto historické okamžiky natáčeli. Po mnoha desítkách let se na ty jejich filmové reportáže, většinou krátké a útržkovité, budeme moci podívat v několika částech cyklu "Hledání ztraceného času".Část těchto filmových záznamů, uložených v Americkém národním archivu NARA, uvedl u nás v roce 2005 ve známost americký archivář William T. Murphy, ale většina z nich bude uvedena úplně poprvé. Uvidíme různé události z období mezi 5. květnem a 18. srpnem 1945, které v Plzni, Protivíně, Rokycanech, Karlových Varech, Chebu, Lokti, Sušici, Volarech a mnoha dalších městech a místech natočili kameramani Halloran, Graham, Leiter, Hallberg, Butterfield, Snowden a ještě desítka dalších.V tomto pořadu uvidíte záběry ze 7. a 8. května 1945 - z osvobozeného zajateckého tábora v Sokolově (Falkenau), příjezd amerických tanků do Lokte, zajetí a výslech německého generála Herberta Faeckenstaedta v hotelu Bílý kůň a zajetí generála Fritze Benika s celým jeho štábem na schodech školy v nedalekém městě Krásno.\nČtvrtá řada sitcomu USA (2004). Dvě sestry mají v New Yorku trable nejen s láskou. Gary a Tina k so...\nČtvrtá řada sitcomu USA (2004). Dvě sestry mají v New Yorku trable nejen s láskou. Gary a Tina k sobě začínají pociťovat jistou přitažlivost, ale nic si navzájem neřeknou, pak však dojde k nečekanému sblížení. Každý poté prozradí, co se stalo jeho nejlepší kamarádce a kamarádovi. Holly tajemství udržet nedokáže a všechno řekne Vincovi, se kterým se poté pohádá, protože on svůj slib, že nikomu nic neřekne, dodržuje i před svojí dívkou. Val se s Vincem snaží dát Lauren dohromady s Vincovým kolegou z práce, protože nesouhlasí s tím, že Lauren udržuje virtuální vztah s neznámým ženatým mužem přes internet. Společná schůzka ve čtyřech se však nevydaří, protože Lauren se své závislosti na on-line komunikaci nedokáže vzdát.\nPolicejní divize (21)\nNeprobádaná oblast. Krimiseriál USA (2001). Skupina sanfranciských policistů se musí denně potýkat s...\nNeprobádaná oblast. Krimiseriál USA (2001). Skupina sanfranciských policistů se musí denně potýkat s řadou nebezpečných případů. Ale ať už je to na ulici sebedrsnější, jejich osobní životy jsou snad ještě komplikovanější. (44 min) Na ulici je nalezena v pořadí už čtvrtá obzvlášť surovým způsobem zavražděná bezdomovkyně. C. D. s Angelou a kapitánkou McCaffertyovou dostávají posilu v podobě agenta FBI Aubrey Harricka, který záhy vypracuje psychologický portrét vraha. Pitva zjistí, že poslední oběť, stejně jako ty předchozí, byla ubita velkým množstvím ran pravděpodobně mačetou, a to do zad a dolní části těla.C. D. a Angela vyslýchají i Carlu Wodrichovou, jedinou ženu, která útok násilníka přežila. Ta vypráví, že když ji neznámá osoba přepadla, vůbec si jí předtím nevšimla. Svědek poslední vraždy zase hovoří o tom, že vrah měl bílé vlasy a chodil podivným způsobem, jako kdyby měl artritidu. Některé údery, jimiž vrah oběti zabil, byly podivně slabé. Kapitánka McCaffertyová tedy začne uvažovat o eventualitě, že pachatelem mohla být žena, pravděpodobně také bezdomovkyně. To ale nezapadá do Harrickova psychologického portrétu...Magda žádá Kate o den volna, protože – ačkoli ji omluvila jako nemocnou – netuší, kde je Jinny. Ta nepřišla do práce. O malého Bena se zatím s radostí stará Gabriel. Je očividné, že se ze všech sil snaží, aby Magda zapomněla na nepříjemnou minulost a pustila ho zpět do svého života. Po dlouhém hledání objeví Magda Jinny ve vězeňské cele: policie ji našla zbitou a pravděpodobně i znásilněnou na ulici, odmítla se ale identifikovat a odmítla i lékařské vyšetření. Magda ji dovede domů, kde vládne neuvěřitelný nepořádek. Sotva se za ní zavřou dveře, otevře si Jinny další láhev...The Division I, Virgin Territory, USA 2001. Režie: Alan Myerson. Hrají: Bonnie Bedeliaová, Lela Rochon Fuquaová, David Gianopoulos, Nancy McKeonová, Tracey Needhamová, Lisa Vidalová a další.\nEmma a Felix (90)\nEmma a Felix (91)\nPohádky a povídání pro nejmenší k podívání Půlhodinka plná pohádek, povídání a hraní s babičkou Jano...\nPohádky a povídání pro nejmenší k podívání Půlhodinka plná pohádek, povídání a hraní s babičkou Janou a Fanynkou. Pohádky: Mila, tisíc a jeden příběh č. 50 (Zamilovaní), Matýsek (Matýsku, nakresli mi vlka), Říkadla J. Lady (Bába).\nPostavte si čistírnu odpadních vod sami a za víkend. Magazín nejen pro chataře a chalupáře Nedaleko ...\nPostavte si čistírnu odpadních vod sami a za víkend. Magazín nejen pro chataře a chalupáře Nedaleko ondřejovské hvězdárny v současné době finišuje stavba chalupy pro mladou rodinu z Prahy. Součástí stavby je i ekologická čistírna odpadních vod. Majitelé chalupy se rozhodli pro úplnou novinku - ekologické biobloky, které zaručují zvlášť vysoké okysličení a velmi účinné čištění odpadní vody. Jejich instalaci zvládne i zručný kutil bez použití těžké techniky a na rozdíl od běžných domácích čistíren nemusí majitelé čistírně dodávat vzduch pomocí dmýchadla, takže se obejdou i bez elektrického proudu.\nDokumentární cyklus USA. Unikátní kamera „Crittercam” vám umožní spatřit svět pohledem lvů Odjakživa...\nDokumentární cyklus USA. Unikátní kamera „Crittercam” vám umožní spatřit svět pohledem lvů Odjakživa chtěli vědci co nejvíce proniknout do prostředí zvířat, které zkoumali. Buď ale při tom byli rušivými elementy - napřiklad při sledování lvů - nebo to bylo fyzicky namožné - jako v případě potápějících se velryb.V roce 1986 sestrojil americký mořský biolog Greg Marshall "crittercam", speciální přístroj, který se připevňuje na těla sledovaných zvířat a ty se tak nechtěně stávají kameramany. Vedle toho, že obsahuje videokameru a magnetofon, může "crittercam" shromažďovat nejrůznější údaje jako teplotu, hloubku a slanost vody nebo rychlost, jakou se zvíře pohybuje. Záběry pořízené "zvířecími kameramany" vědci analyzují a slouží jím k lepšímu pochopení života sledovaných druhů. Zoolog Mike Heithaus se ujal velmi atraktivního úkolu, který mu svěřila společnost National Geographic, a provází televizní diváky nejrůznějšími místy naší planety, kde jeho profesní kolegové "crittercam" používají. V osmém díle cyklu se vydáme do Keni za králem zvířat.\nDům jako klenot. Dokumentární cyklus VB Angličanka Sarah Jordanová vyrábí moderní šperky, za které z...\nDům jako klenot. Dokumentární cyklus VB Angličanka Sarah Jordanová vyrábí moderní šperky, za které získává ocenění a Coneyl Jay je fotograf na volné noze. Oba chtějí bydlet v unikátním moderním prostoru, který bude vhodný i pro jejich práci. Zabývají se tím, že průběžně pracují na nových věcech, takže vybudování domu a prostředí, kde budou žít, a že tam bude něco naprosto nového, je pro ně jen další přirozený krok. K uskutečnění jejich snu z jedenadvacátého století si najali architekta Mikea Tompkina.\nCyklus VB. O ukázkách výtvarných děl 20. století v jedné z nejslavnějších světových galerií moderního umění Tate je název mezinárodně známé skupiny čtyř britských galerií: dvě z nich jsou v Londýně (Tate Modern a Tate Britain). Galerie Tate Modern - která se nachází v budově původní elektrárny Bankside - byla otevřena v roce 2000 a společně s Muzeem moderního umění v New Yorku (USA) a Centre Pompidou v Paříži (Francie) vlastní jednu z největších světových sbírek moderního umění.A my vás zveme k patnácti jejím návštěvám... Tak pojďte dál. Návštěva třináctá - Krásní lidé...\nDokument. O nezdolné energii a osobnosti známého muzikanta, písničkáře, řezbáře a trampa Bohumila Rö...\nDokument. O nezdolné energii a osobnosti známého muzikanta, písničkáře, řezbáře a trampa Bohumila Röhricha Hlavním tématem pořadu je poznání, že až do vysokého věku lze žít plnohodnotný tvůrčí život, pokud si člověk ujasní hodnoty, které jsou pro něj podstatné a oprostí se od věcí, které mu nic nepřinášejí.Ztělesněním tohoto tématu je osobnost známého muzikanta, písničkáře, řezbáře a trampa Bohumila Rőhricha /72let/. Jeho aktivity a styl nejsou jen krátkodobou jednorázovou pózou směrem k veřejnosti, ale jasně formulovaným životním postojem. Režie Ladislav Moulis.\nMagazín nejen pro zdravotně postižené Dnešní Klíč bude věnovaný genetickému onemocnění Prader-Willi ...\nMagazín nejen pro zdravotně postižené Dnešní Klíč bude věnovaný genetickému onemocnění Prader-Willi syndrom. Děti a mladí lidé, kteří touto nemocí trpí, mají neovladatelnou chuť k jídlu, snížený intelekt, neovládají své emoce, lpí na rituálech a nesnášejí jakékoli změny. Časem se k tomu přidávají další zdravotní i sociální problémy. Představíme vám občanské sdružení, které v roce 2003 založili rodiče takto postižených dětí, slovo dáme i odborníkům z řad lékařů a psychologů, ale především vám přineseme příběhy rodin, do kterých tato nemoc významně zasáhla a změnila jim tak celý život.\nExkluzivní pohled do zákulisí taneční show "Magie kouzla zbavená" je divácký pojem - čtyři díly prvn...\nExkluzivní pohled do zákulisí taneční show "Magie kouzla zbavená" je divácký pojem - čtyři díly první řady tohoto ostře sledovaného cyklu už ČT uvedla se značným ohlasem v létě roku 2000. Z nového třináctidílného dokumentárního cyklu z roku 2008, v němž nás maskovaný kouzelník (Val Valentino, původně Leonard Montano /1956/) provede nejstřeženějšími taji kouzelnického řemesla, uvádíme letos tři díly. Nejprve je divák seznámen, jak vypadá dané kouzelnické číslo očima publika. Následuje podrobný pohled do zákulisí a vysvětlení, jak je dané kouzelnické číslo technicky provedeno. Strhující pořad o představení a následném vyzrazení těch nejstřeženějších "kouzel" si po své premiéře vysloužil řadu pozdvižení jak na veřejnosti, tak i mezi kouzelníky samotnými.Kdo je bezejmenný kouzelník a proč tajemství vyzrazuje? Tato otázka zůstává nezodpovězena - po celou dobu vystoupení eskamotér nepromluví jediné slovo a vystupuje v masce, miluje tajemství, humor, nápady a překvapení. S chutí nám odhaluje zákulisí kouzelnických triků s iluzemi; stejně dobře ví, že jeho postupy těžko někdo napodobí. Snad kromě mikromagie, kterou okysličuje svá ´velkokouzla´ v přestávkách mezi jednotlivými "čísly".Uvedení "prozrazených" kouzel, které mimochodem, kromě pár triků mikromagie, stejně nelze napodobit, vyvolalo řevnivost a vlnu pobouření mezi ostatními iluzionisty. Nikdo z nich totiž neměl smělý nápad kouzlit dvakrát za sebou v rámci jediného "čísla". Valentino zabojoval proti nudě kouzelnictví tím, že se podle svých slov zaměřil na moderní publikum od velkých dětí k dospělým do sto pěti let. Také na internetu pokračuje v "odhalování" dalších kouzel a triků. Za hororovou maskou se skrývá bystrý Pan kouzelník se smyslem pro sebeironii, aby osvěžil prázdnotu mnohých kouzelnických představení. Jeho sličné asistentky jsou artistky a také asistenti patří k artistům.Maskovaný kouzelník Val Valentino je americký renomovaný iluzionista a herec, narozený v roce 1956 v Los Angeles jako Leonard Montano. "Tvrdí o mně, že jsem kontroverzní, ale zřejmě mé pomlouvače dráždí vysoký zájem o mou produkci. Kdo není invenční a odvážný, ať nekouzlí", uvedl Val Valentino.Cyklus "Magie kouzla zbavená" vyvolal velký divácký zájem a plno protestů kouzelníků. David Copperfield se svou žalobou na "Magii kouzla zbavenou" u soudu neuspěl. Každopádně se zde každé "číslo" kouzlí dvakrát. Ohlas z internetu: "Miluju kouzla, takže z jejich odkrývání jsem maximálně nadšený. A teď když to běží znovu, můžu si to pořádně zapamatovat".\nZábavný pořad. Maskovaný kouzelník předvádí a vysvětluje triky svého řemesla, tajemství přesto nezmi...\nZábavný pořad. Maskovaný kouzelník předvádí a vysvětluje triky svého řemesla, tajemství přesto nezmizí\nAno, já chci. Ale kdo chce mě? Romantický seriál N (2008). Mladá lékařka s nadhledem ve stylu Bridge...\nAno, já chci. Ale kdo chce mě? Romantický seriál N (2008). Mladá lékařka s nadhledem ve stylu Bridget Jonesové poznává, že muži jsou ta nejlepší medicína. (46 min) Doktorka Grétka Haasová organizuje svou svatbu s milionářem Alexisem von Burenem, ale neustále musí na cestě za vytouženým štěstím překonávat překážky. Kněz byl převezen do nemocnice v akutním stavu. Primář Marc Meier strašlivě žárlí a hodlá svatbu sabotovat tím, že sbalí Grétčinu kamarádku, která jí má jít za svědka. Alexis panikaří, že by Grétka mohla zjistit, že je ve skutečnosti podvodník, a do toho se na scéně objeví matka pravého Alexise von Burena. Nicméně o hlavní komplikace svatby se postarají vnější okolnosti, které nemůže nikdo ze zúčastněných ovlivnit.\nPlánovala skvělý život s partnerem a zadlužila se. Příjmy jí teď ale na splácení dluhu nestačí a stala se tak snadným terčem podvodníků. Bude další z jejich obětí nebo zvládne režim dobrovolného osobního bankrotu? Pavlína Fryšová je rozvedená matka dospělé dcery a třináctiletého syna, která se zadlužila, když plánovala společný život s novým partnerem - hypotéky, půjčky úvěry. Vztah skončil, ale dluhy jí zůstaly. Paní Pavlína má sice dobře placené zaměstnání, ale její příjmy na splácení již téměř půlmiliónového dluhu zdaleka nestačí. Je v zoufalé situaci - nezaplacený nájem, exekuce na plat, výpověď z bytu? Stala se proto velmi snadným terčem různých podvodných společností. Dokáže situaci ustát sama a přijmout dobrovolně tvrdý úsporný režim, nebo nakonec podepíše smlouvu s ďáblem?\n21.12.2010 v 22:30 (ČT1)\n12.10.2019 v 20:00 (ČT2)\nDokument. Kateřina se rozhodla zasvětit život Bohu. Posléze se ale vrátila do života. Jak moc těžké bylo se vracet? "Kdo nezažil, neuvěří, že odejít z kláštera je těžší, než tam vstoupit."To jsou slova ženy Kateřiny, která ve věku osmnácti let odešla do Francie, do kláštera Betlémských mnišek. Nastoupila do uzavřeného kláštera vysoko v Alpách, ale po roce života v řeholi zjistila, že to není TO místo. "Cítila jsem, že nejsem vyvolenou. Moment rozhodnutí odejít byl nejtěžší. Probrala jsem to s ostatními sestrami a matka představená mi odpověděla: Nikdo Tě odsud nevyhání. Ale jestli jsi se rozhodla, tak jdi rychle, protože někde jinde na tebe něco čeká."Kateřina odešla. Bála se, co bude venku. Jaká je cesta zpět po zdánlivě spálených mostech? Cítila se vyprahlá a zklamaná. Vůbec nevěděla, co bude dělat. Víra ji sice neopustila, ale cítila se sama. Měla pocit, že selhala.Dnes už ví, že nebude nevěstou Kristovou, ale tajně doufá, že bude jednou nevěstou někoho jiného.A jak by měl vypadat ideální partner? Musel by milovat Pánaboha víc než mě, ale mě hned po něm", směje se Kateřina.\nJakou má Česká republika koncepci cestovního ruchuJak žijeme v Evropě. Evropská témata ve srozumitel...\nJakou má Česká republika koncepci cestovního ruchuJak žijeme v Evropě. Evropská témata ve srozumitelné podobě\nKoprodukční film Iránu (2003). Proč by vlastně budoucím prezidentem Afghánistánu nemohla být žena? F...\nKoprodukční film Iránu (2003). Proč by vlastně budoucím prezidentem Afghánistánu nemohla být žena? Film vyznamenaný Cenou poroty a Cenou ekumenické poroty na MFF v Cannes. (102 min) Po pádu Tálibánu bylo dívkám v Afghánistánu oficiálně povoleno vrátit se do škol. Ne všichni rodiče je tam však poslali. Nokrin otec patří k těm konzervativcům, kteří jsou přesvědčeni, že dívky nepotřebují jiné vzdělání než Korán. Nokra má však sen. Jednou by se mohla stát prezidentkou své země, tak jako Benazir Bhuttová v Pákistánu. A tak každé ráno, jen co otec odejde, míří tajně do normální školy, kde se dívky kromě jiného učí také sebeúctě. Afghánistán je však stále země zdevastovaná válkami, nastraženými minami a především konzervativním pojetím islámu zejména ve vztahu k ženám. Regionální bojůvky jsou ozbrojené a ohrožují poutníky na cestách a v zemi je vysoká negramotnost. Zatímco Nokra sní svůj téměř kacířský sen, její bratr už je několik dní nezvěstný a její švagrová nemůže nakojit jejich malé dítě, protože trpí hladem.Film V pět odpoledne je již třetím celovečerním filmem talentované režisérky Samiry Makhmalbafové, dcery slavného íránského režiséra Mohsena Makhmalbafa. Ve svých třiceti letech patří k nejmladším světově uznávaným režisérům. Již za svůj debut Jablko (Sib) v roce 1997 získala řadu mezinárodních cen a uznání. Film V pět odpoledne ocenily poroty na MFF v Cannes Cenou poroty a Cenou ekumenické poroty.\nDo ticha hraj mi dál (?) [Betacam Digital] Premiéra\n27.09.2019 v 16:35 (Film+)\n30.09.2019 v 12:30 (Film+)\n02.10.2019 v 06:10 (Film+)\nJsme tu proto, abyste v hospodách nejedli blafy! Uvádí Zdeněk Pohlreich Mnoha restauratéry tolik obá...\nJsme tu proto, abyste v hospodách nejedli blafy! Uvádí Zdeněk Pohlreich Mnoha restauratéry tolik obávaný, ale diváky velmi oblíbený nekompromisní šéfkuchař Zdeněk Pohlreich je zase tady! Opět bude šlapat na paty kuchařům i personálu a udílet své vzácné rady těm, kdo budou ochotni a schopni naslouchat, aby jejich provozovny i s jejich velkými plány nezmizely v propadlišti času...Dnes se Zdeněk Pohlreich podívá „na zoubek“ koktejl baru a restaurantu Blue Note v Kralupech nad Vltavou, který provozují tři společníci z Prahy. Majitelé jsou mladí, s praxí v obyčejných pražských restauracích. Tento podnik otevřeli zhruba před měsícem a půl a žádost o profesionální pomoc se týká především úspěšného rozjezdu originální restaurace. Předtím sice v Kralupech vedli půl roku odděleně jiné restaurace, ale příležitost nájmu těchto prostor je dala dohromady a společně se pustili do odlišného konceptu. Zřejmě si mysleli, že před nimi provinční město padne na kolena, ale nic takového nenastalo. A není divu: jídelní a nápojový lístek je mišmaš všeho možného od italské kuchyně přes sendviče až po kuře s broskví. Chybí tu jasný koncept; největším problémem je ale hygiena: v kuchyni je takový nepořádek, že vypadá jako kombinace staveniště a smetiště s omastkovou polevou. A na to je Zdeněk Pohlreich obzvlášť citlivý... Nenechte si dnes večer ujít reprízu oblíbené kuchařské show!\nHappy 8 (7)\nCo nového ve světlech ramp Moravy a Slezska? Topolův Konec masopustu v Moravskoslezském národním, Fr...\n„Nejistá sezona v pálenicích”. Pověstná krize se zpožděním dolehla i na pěstitele ovoce\nMasáž pro miminka, jak namalovat stromy na zdi, jak přesně vyprojektovat krásnou zahradu a šití jedn...\nMasáž pro miminka, jak namalovat stromy na zdi, jak přesně vyprojektovat krásnou zahradu a šití jednoduchých šatů, tak to všechno a ještě něco navíc vám ukáží Adéla s Daliborem\nTáhni k plotně, miláčku! Uvádí Pavlína Wolfová\nKarneval smrti. Krimifilm N (1998). V Kolíně nad Rýnem sužuje policii série rituálních vražd místníc...\nKarneval smrti. Krimifilm N (1998). V Kolíně nad Rýnem sužuje policii série rituálních vražd místních prostitutek. Tvář pachatele by se mohla skrývat pod jednou z masek velkého masopustního karnevalu. (90 min) Veřejnost v Kolíně nad Rýnem je zděšena: ve městě řádí maniak, který rituálním způsobem zabíjí prostitutky. Místní policisté po něm zatím pátrali bezvýsledně, proto velitel povolává Klause Tauba ze Spolkového úřadu pro vyšetřování. Má posílit tým komisaře Juppa Schatze. Tomuto zkušenému kriminalistovi se přivandrovalec vůbec nezamlouvá, přesto je výsledkem spolupráce polapení vraha, který chtěl očišťovat hříšnice. Po jeho zatčení však zločiny neustávají, naopak, jsou stále brutálnější…Nový německý kriminální seriál vás zavede mezi policisty, kteří se denně musejí vyrovnávat s těmi nejtěžšími zločiny. Své soukromé problémy odsouvají stranou, když je třeba zasáhnout ve jménu zákona a pořádku. A práce mají v Kolíně nad Rýnem stále plné ruce…SK Kölsch, SRN 1998. Režie: Holger Barthel. Hrají: Uwe Fellensiek, Christian Maria Goebel, Michaela Wiebuschová, Pasquale Aleardi, Ulrich Gebauer a další.


Blake Lively a Ryan Reynolds vítají své třetí dítě společně - Videa\nVe městě je nový Reynolds!\nBlake Lively a Ryan Reynolds přivítali své třetí dítě společně, Nás týdně potvrzuje. Dvojice pozdravila nový příchod asi před dvěma měsíci, říkají zdroje. Podrobnosti jsou štíhlé a neexistují žádné zprávy (zatím!) O tom, zda pár přivítal třetí dceru nebo jejich prvního syna. Tento krok následuje v Livelyově M.O. Oficiální oznámení učinila až několik týdnů po narození svých dcer. Podobně taktizovala i jména dětí.\nHerecké duo několik měsíců udržovalo Livelyovo třetí těhotenství pod radarem Drbna kamenec obepínající oči veřejnosti až do Pokémon Detective Pikachu premiéra na začátku května, kde debutovala s výraznou boulí (samozřejmě bez komentáře).\nZvětšení obrazu ANGELA WEISS / Getty Images\nTřetí Blake a Ryan se připojili k velkým sestrám Jamesovi a Inez.\nGrace miluje krajky espa ??\nŽivý a Reynolds se vzali v září 2012 po připojení na scéně Zelená lucerna - oba byli při natáčení ve vztazích, ale věci se později změnily v romantiku. Reynolds jednou vysvětlil, že si uvědomil, že mezi nimi něco je, když byli na dvojitém rande - s různými lidmi. 'To bylo jako nejnepříjemnější datum pro příslušné strany, protože jsme byli jako ohňostroj, který narazil (stůl),' řekl Zábava týdně.\nLively hovořil o tom, že chce mít velkou rodinu, řekl Marie Claire v roce 2014: „Kdybych mohl vyplivnout vrh dětí, udělal bych,“ takže je velká šance, že dítě ne. 3 nebude pro Blakea a Ryana poslední.\nGratulujeme pětičlenné rodině!\nCeline Dion sdílí důvod jejího zdánlivě dramatického hubnutí\n12 obrázků GIF, které ukazují, kolik hvězd her se navzájem zbožňují Jennifer Lawrence a Josh Hutcherson\n22letá dcera Ewana McGregora představuje pro Playboy\nHalle Berry řekla, že její vítězství na Oscarech skončilo jako jedna z jejích „největších zlomů srdce“\nVše, co potřebujete vědět o novém filmu Jem a hologramech\nLady Gaga vydává svou vlastní „panenku Zomby Gaga 'pro inspirativní příčinu - viz zde\nnakupujte týmové kacíře\nColin Farrell pravý detektiv\nviz hřiště perfektní 2


SHURE DMK 57-52\nDomů » Mikrofony podle výrobce » SHURE » SHURE DMK 57-52\nModel: SHURE DMK 57-52\nCena: 17 390Kč\nBez daně: 14 372Kč\nZákladní sada pro snímání bicích nástrojů obsahuje 3 kusy mikrofonů pro snímání malého bubnu a přechodů SM 57, 1 mikrofon pro snímání velkého bubnu Beta 52A a tři adaptéry A50D pro uchycení mikrofonů SM 57 za ráfek bubnu. Mikrofony Shure SM 57 jsou považovány v celém světě za zvuková standard pro snímání bicích a perkusivních nástrojů. Frekvenčně upravená kardioidní charakteristika zajišťuje přesné snímání zdroje zvuku ve spojení s velmi přesnou reprodukcí. Superkardioidní mikrofon Beta 52A dodává hutný a průrazný zvuk basovému bubnu. Pneumatické zavěšení mikrofonní kapsle izoluje od případného mechanického hluku a integrovaný držák spojený s konektorem XLR velmi usnadňuje instalaci uvnitř velkého bubnu. Klíčovým elementem celé sady je speciální mikrofonní držák A56D, který dovoluje prakticky jakékoliv uchycení mikrofonu, za ráfek bubnu, na mikrofonním i činelovém stojanu apod.\n3x mikrofon SM 57\nPoužití: malý buben, tomy, perkuse\n1x mikrofon Beta 52A\nIntegrovaný adaptér pro montáž na stojan s výstupním konektorem\n3x mikrofonní adaptér A56D pro uchycení mikrofonu SM 57 na ráfek bubnu\nUser Guide (SM57)\nA56D User Guide English 200 (kb)\nSM57 User Guide English, French, German, Italian, Japanese, Spanish 962 (kb)\nBETA 52 User Guide English, French, German, Italian, Spanish 799 (kb)