Chucky udeří znovu. Horor Dětská hra dostane podobu televizní série\nzdroj: Child's Play (1988) / Metro Goldwyn Mayer\nVraždící panenka Chucky se zapsala do povědomí každého fanouška hororů. První snímek Child’s Play (Dětská hra), který napsal Don Mancini a režíroval Tom Holland, měl premiéru v roce 1988. Frančíza pokračovala v produkci slasher hororů a postupně vzniklo dalších šest pokračování. To poslední z roku 2019 byl ale restart, kde hrál hlavní roli Subret Plaza a hlas Chuckymu propůjčil Mark Hamill. V původním filmu ho mluví Brad Dourif. Filmy se během času odklonily od žánru slasheru k hororové komedii, což nevonělo každému.\nV roce 2018 přišla zpráva, že dostane Chucky vlastní televizní seriál. Na rozdíl od restartu se ale vrátí do rukou původním tvůrcům: scénář má znovu na svědomí Don Mancini, hlas Tiffany Valentine (Chuckyho nevěsta) propůjčí Jennifer Tilly a Dourif se vrátí jako ikonický hlas Chuckyho. Série bude podle všeho originem vraždící panenky. Natáčení začalo v dubnu 2021 a premiéra by měla být ten samý rok na podzim.\nVrací se původní herci\nPřekvapivě se vrací také Alex Vincent, který hrál v původním filmu Andyho Barclaye, kluka, který Chuckyho vlastní. V té době mu bylo sedm let a natáčel poprvé. Figuroval celkem ve čtyřech filmech této frančízy a dnes je mu 39 let. Obsazení posílí i Christiane Elise McCarthy, která hrála Kyle v Child’s Play 2. Její postava pomohla Andymu ve druhém díle zničit Chuckyho. Obsazení původních herců dodá televizní sérii na autentičnosti a fanoušci návrat herců určitě ocení.\nzdroj: Child’s Play (1988) / Metro Goldwyn Mayer\nDon Mancini se nechal slyšet, že nadcházející série Chucky pro stanici SYFY znamená „nový přístup k frančíze“, který umožní hlubší zkoumání postavy Chuckyho, což je podle něj možné pouze ve formátu televizního seriálu. Mancini z pozice showrunnera také vyjádřil zájem zůstat věrný původní vizi, kterou stanovily předchozí filmy. Chucky by tak měl být spíše věrný svým kořenům, než se snažit vytvořit něco úplně nového. Snad série nabídne fanouškům potřebný závan čerstvého vzduchu, v kombinaci s původními postavami originálu, které mají zásadní roli v boji s nezničitelným Chuchym.


Držitel Nobelovy ceny Sims: Evropa by se měla pořádně zadlužit | Firmy a trhy | Lidovky.cz\n28. listopadu 2015 11:26 Lidovky.cz > Byznys > Firmy a trhy\nLaureáti Nobelovy cenu za ekonomii Thomas Sargent a Christopher Sims (vpravo). | foto: Reuters\nNEW JERSEY Tvrdí to v rozhovoru pro sobotní vydání LN americký ekonom Christopher Sims, který je profesorem na Princetonské univerzitě. Evropské ekonomiky se podle něj musí v současné situaci přestat bát vyššího zadlužení a inflace. S nositelem Nobelovy ceny za ekonomii hovořili Jan Klesla a Luděk Vokáč.\nLN: Může uprchlická krize změnit Evropu nejen politicky, ale i ekonomicky?\nAno, může mít pozitivní i negativní dopady. Třeba Spojené státy mají zkonce 19. a počátku 20. století dobrou zkušenost s tím, jak nastartovat růst skrze imigraci. Tito imigranti, kteří přicházejí ze Sýrie, nepatří na nejnižší příčky ekonomického spektra. Většina z nich má dost peněz na to, aby svou relativně drahou cestu financovala, takže je možné, že země, které najdou cestu, jak je přijmout a zapojit do své společnosti, by mohly zaznamenat ekonomický růst založený na tomto stimulu v podobě další pracovní síly.\nJsou tu ale samozřejmě obavy z přílivu lidí odjinud. Docházelo k tomu i v USA, když tam přicházeli Židé, Italové, Němci. Objevuje se rasismus, nacionalismus, strach, předsudky. Je to v podstatě nevyhnutelná součást střetnutí kultur, ale zdá se, že v Evropě je teď z tohoto hlediska situace horší právě kvůli přílivu uprchlíků.\nLN: A kvůli nedávným teroristickým útokům...\nAno, lidé si je spojují s uprchlickou vlnou i přesto, že se uprchlíci právě před těmito lidmi snaží utéci.\nLN: Nebojíme se ale spíše negativních ekonomických dopadů?\nV dlouhodobém hledisku budou podle mě ekonomické dopady pozitivní. Velká část pracovní síly se postupně zapojí do společnosti. Z krátkodobého hlediska ale pozitivní být ani nemohou, je tu najednou spousta lidí, kteří nemají kde bydlet, kteří nemají práci, takže bude po určitou dobu drahé tento problém vyřešit.\nNegativa mohou nastat, především pokud dojde k hysterickým politickým reakcím a pokud by došlo ke znesnadnění pohybu zboží a osob mezi jednotlivými zeměmi. Nebo kdyby se zhoršila politická vůle ke spolupráci vrámci Evropy. Jsou tu rozpory vtom, kolik uprchlíků má kdo přijmout a kdo to zaplatí, a to vše bude mít samozřejmě negativní dopady na ekonomiku.\nR. Morava Nezapomeňte že Nobelovy ceny dává Švédská národní banka. Dřív byli Švédi... 9:06 2.12.2015\nJ. Švarda Nesmysly dekadentního ekonoma Pan Sims se pouze předvádí pro publikum na... 4:58 2.12.2015\nJ. Švarda Ten nositel Nobelovy ceny Sims blábolí nesmysly To prohlášení pana Simse je jen... 4:52 2.12.2015\nR. Primač Stačí si zvolit superanalfabeta ekonomie Kradouska a pravicovou lůzu a jsme... 21:02 29.11.2015\nL. Kučera Malá poznámka: Neexistuje Nobelova cena za ekonomii, ale jen Cena Švédské... 12:03 29.11.2015


NÁŠ SMĚR: Československé legie první světové války\nPříjezd legionářů na území nově vzniklého čsl. státu v srpnu 1919.\nExistenci samostatného československého státu začali státníci zemí Dohody připouštět teprve v posledních týdnech války, britská vláda uznala Čechoslováky za „bojující spojenecký národ“ 9. 8. 1918, ale její prohlášení ještě neobsahovalo jedinou zmínku o nezávislém československém státě. To napravila americká vláda ve svém prohlášení z 2. 9. 1918 (teprve šest týdnů před vznikem ČSR!), kde nejen uznala Čechoslováky za spojence, nýbrž i Národní radu zemí českých za vládu dosud neexistujícího státu [Zeman].\nČeskoslovenské dobrovolnické legie, složené hlavně z Čechů a z velmi mála Slováků, dislokované ve Francii, Itálii a v Rusku, byly součástí francouzské armády a dopomohly Masarykovi, Benešovi a Štefánikovi k uznání jako spojenecké síly, ačkoliv tvořily pouze dvě promile spojeneckých jednotek [John]. Navíc byly zformovány až v roce 1918, v posledním roce války, v Rusku o rok dříve.\nNaprostou raritou bylo, že až na zcela zanedbatelný počet jedinců neměl nikdo z obyvatelstva budoucího státu o snahách československého exilu tušení a nesrovnatelně vyšší počet Čechů než československých legionářů bojoval v rakousko-uherských řadách. Vznikající stát se stal kuriozitou nemající dosud obdoby a mnohde byl ostře vyhrocen proti zvyklostem mezinárodního práva. Historik Herbert A. L. Fisher, za první světové války britský ministr, popsal ve svých Dějinách Evropy, mnohokrát od roku 1935 vydaných, vznik ČSR takto: „Pravděpodobně nejvýraznějším pomníkem úspěchu válečné propagandy je náhlé vynoření se Republiky česko-slovenské… Většina států byla vytvořena mečem či vyrostla z kolonizace. Česko-Slovensko je dítětem propagandy“ [Klimek]. A propaganda se skládá, jak známo, ze zamlčování důležitých skutečností, z pomluv a lží.\nTomáš Masaryk uvádí ve své knize Světová revoluce vydané v roce 1925 vědomě nepravdivé údaje o počtech československých legionářů: v Rusku 92.000 místo skutečných mezi 51.309 (v období mezi 1. 6.–15. 11. 1918, údaj československého generálního štábu), ve Francii 12.000 místo 9600 a v Itálii 24.000 místo 11.000. To jsou ale počty již jím korigované směrem dolů, za války používal vyšší počty, např. 100.000 československých legionářů na Rusi, Beneš operoval dokonce s počtem 120.000 legionářů na Rusi. Pro srovnání: v rakouské armádě bojovalo cca 900.000 Čechů (bez Slováků).\nZačátky československých legií byly skromné. V Rusku usedlí Češi vytvořili jednotku s názvem (Česká) Družina o síle údajně 800 vojáků, k čemuž museli mít ruské občanství nebo si alespoň o ně zažádat. Později byli posíleni českými pravoslavnými dobrovolníky ze srbské armády a nakonec, kdy ony podmínky po svržení cara odpadly, i z řad rakouských válečných zajatců. O dobrovolnosti vstupu do legií se většinou nedá mluvit, zajatcům bylo náboráři vyhrožováno, že nevstoupí-li, místo domů je pošlou na Sibiř, odkud se domů nedostanou.\nBeneš se od konce léta 1916 pokoušel zorganizovat československou jednotku ve Francii. Potýkal se jak s nepochopením francouzských vojenských úřadů, které ještě neměly jednoznačné pokyny od vlády, tak s nedostatkem branců. Ve Francii byla vytvořena z Čechů nejdříve rota Na zdar, celkový počet Čechů bojujících po boku francouzské armády kolísá mezi 300 až 700 (sám Edvard Beneš používal oba počty). Češi ve Francii měli po vzniku války na vybranou: dobrovolně do francouzské armády nebo nuceně do sběrných táborů jako státní příslušníci nepřátelského státu. V bojích pak česká rota Na zdar utrpěla velké ztráty a zanikla.\nDalší nové československé jednotky vznikají až v roce 1917 posíleny z řad Čechů ve francouzské Cizinecké legii, z řad českých válečných zajatců, i těch, kteří padli do rukou srbské armády a byli vzati při jejím ústupu přes Albánii s sebou, pak propuštěni (celkem asi 4000) a převezeni do Francie, a českými dobrovolníky z USA. Nábor v USA dostal za úkol v roce 1917 Milan R. Štefánik, ale byl to debakl, protože z cca 1,500.000 Čechů v USA (údaj pochází od Beneše, ve skutečnosti asi jen polovina) se přihlásilo do legií jen cca 2500 až 3000 mužů. Československé legie ve Francii vznikly francouzským prezidentským dekretem z 16. 12. 1917.\nSituace v Itálii vyhlížela pro vznik legií příznivěji než ve Francii, podle Beneše tam tehdy bylo asi 10.000 válečných zajatců československého původu. Beneš se tedy v lednu 1917 vydal do Říma v domnění, že tam nalezne více porozumění pro plány Národní rady českých zemí. Italská vláda se bránila vytvoření takového tělesa s poukazem, že nemohou na její straně bojovat vojáci, kteří, když padnou rakouské armádě do rukou, budou jako zběhové popraveni. Do těchto úvah zasáhl Masaryk dlící v Rusku nepochybně prodchnut humanismem takto: „Prakticky to znamená tolik, když náš hoch přijde do zajetí, tož byly strachy a někteří je dosud sdílejí, že bude pověšen atd. Já se toho nebojím… Já nemyslím, že by se to dělalo, protože budeme mít možnost a moc, mstíti se na těch, kteří padnou do našeho zajetí, a já doufám, že takových Němců a Maďarů bude mnoho a bude pak možno retagliací (odplatou, odvetou, represálií), to jest podle práva oko za oko, zub za zub, se odplatiti.“ Masaryk se rozhodl zcela ignorovat mezinárodní právo válečné, zejména haagskou úmluvu z roku 1907 [Fučík 2014].\nZřejmě hrálo svou roli i to, že vytvořením takového tělesa by Itálie de facto uznala Čechoslováky za spojenecký národ. Tím by hrozilo, že o něco takového by mohli pokusit i Jihoslované, což podle italské doktríny Mare nostrum (Naše moře, též starý latinský název pro Středozemní moře) se křížilo s italskými představami o dalmátském pobřeží a istrijském poloostrově a s tajnou smlouvou z Londýna z května 1915 [Zeman]. Vznik československých legií ale podporovali italští fašisté s Benitem Mussolinim.\nTeprve 18. 4. 1918 dala italská vláda souhlas k vytváření pracovních oddílů (bataglioni di lavoro) z českých válečných zajatců; příslušná mezinárodní smlouva mezi italskou vládou a Česko-slovenskou národní radou (Národní radou českých zemí) byla podepsána 21. 4. 1918. Legie v Itálii tedy nevznikly pouhým prezidentským dekretem jako ve Francii. Italové je mínili využívat i k průzkumu a zpravodajské činnosti na straně nepřítele za linií bojů a k propagační činnosti: pomocí megafonů, letáků, přehazovaných potravin z italských zákopů do rakouských a hlavně sliby za přeběhnutí k Italům. Ze zajatců českého původu jich 60 % odmítalo vstup do legií v Itálii; srovnejte s náborem do legií v Rusku, kde odmítlo z řad českých a slovenských zajatců vstup do československých legií navzdory přesvědčovací akci samotného tehdy tam přítomného Masaryka 91 % (!) z nich. Z údajně dobrovolného náboru do československých legií v Itálii se staly regulérní odvody doprovázené výhrůžkami již odvedených českých důstojníků, že kdo odmítne, toho po válce doma, v novém státě pověsí, případně že bude ještě v Itálii souzen coby zrádce a zběh [Fučík 2014]. Pro nábor do legií existují dvě vysvětlení. Buď to byla nepříznivá vojenská situace Italů nutící je přeměnit ony pracovní oddíly v bojové, ale vojenský historik Josef Fučík tvrdí, že Itálie měla v této době k útočným operacím dost vlastních vojáků, nebo důvod druhý, kdy Beneš měl za to, že pouhá přítomnost československých vojáků na frontě po boku Italů, tedy jakákoli účast na zničení Rakouska může zajistit vytvoření samostatného československého státu [Fučík 2014]. Druhý důvod je pravděpodobnější.\nDo května 1918 bylo zverbováno 11.000 mužů a hned se začalo s výcvikem. Okolnosti nuceného odvodu do legií a drsné metody italského velení vedly k tomu, že českoslovenští legionáři přebíhali zpět na rakouskou stranu. Přeběhlíků zpět na rakouskou stranu nebylo málo, kapitán Jan Šeba, hlásil, že bylo „22 případů deserce v posledních dnech (poprava 8)“. Celkový počet popravených Čechů za dezerci italským velením nelze přesně zjistit, spolehlivě doloženo je osm popravených. Teprve po popravě prvních osmi údajných dezertérů se dostalo 35 československých legionářů během boje na Piavě do rukou protivníka – brněnského 14. a kroměřížského 25. střeleckého pluku. Deset z nich bylo hned zastřeleno, 25 odsouzeno rakouským polním soudem k trestu smrti a pověšeno. Většina zajatých československých legionářů byla rozpoznána až při třídění zajatců, kdy je udali jejich italští spoluzajatci ze strachu, aby nebyli považováni za Čechy a s nimi popraveni. O tom, že protivníky legionářů v tomto střetu byly české pluky, čeští historici s výjimkou Josefa Fučíka mlčí, píší o „běsnění rakouské soldatesky“, která již měla „připraveny provazy k spoutání“ (!) československých legionářů. Celkově popravili Rakušané do konce války oficiálně 45 československých italských legionářů, odhady uvádějí 56–60 popravených. Jak zdokumentoval Josef Fučík, jejich obhájci před vojenskými soudy jim nabízeli možnost uniknout trestu smrti prohlášením, že jsou sice Češi, ale ne z Rakouska-Uherska, nýbrž z Ruska, USA a podobně [Fučík 2014].\nItalské velení začalo na Piavě nasazovat československé legionáře cílevědomě proti rakouským plukům z českých zemí, což se po intervenci kapitána Jana Šeby podařilo omezit. Italové byli evidentně ovlivněni lživou československou propagandou, která tvrdila, že narazíli-li rakouské formace z českých zemí na československé legionáře, tak se rakouští vojáci svým krajanům vzdají a přejdou na italskou stranu.\nCelkově byla bojová vystoupení československých legií v Itálii chaotická, mnohdy nebyli na místě italští velitelé, když byli, tak legionáři většinou neznali italsky nebo francouzsky, aby se s nimi domluvili, a když někdo z nich dovedl trochu italsky, nebyl schopen v záplavě používaných italských dialektů velitelům porozumět. Byly to boje bez vítězství s většinou vysokými ztrátami. Československým legiím v Itálii velel neschopný a velmi krutý generál Andrea Graziani, který nechal oněch výše uvedených osm legionářů popravit za dezerci; popravčí četu tvořili legionáři-dobrovolníci z československého 33. pluku. Například přes Piavu se podle představy Grazianiho měli legionáři i s výzbrojí přepravit v sudech (!), když kulomet vážil kolem 85 kg, a hned na druhém břehu nastoupit do zdrcujícího útoku, což se naštěstí neuskutečnilo, byl by to masakr. Rakouské dělostřelectvo bylo dobře zastříleno na ony břehy. Ke zvýšení morálky ostatních nechával Graziani v období po bitvě u Kobaridu (Caporetto, Karfreit) popravovat v městském parku 20–25 italských vojáků denně. Podrobněji o italských legiích, vybájených mýtech o jejich hrdinství se dočtete v [Fučík 2014].\nPo podepsání příměří se přihlásilo dalších 54.000 až 60.000 (počty pocházejí z různých zdrojů) dobrovolníků z řad zajatců do československých legií v Itálii již bez rizika, že by museli nasadit svou kůži v boji. Z nich se formovaly tzv. domobranecké prapory. Jejich příslušníci obdrželi přezdívku Zpocení, protože jen taktak stačili změnit strany, aby se stali ve své vlasti hrdiny [Fučík 2006, Jaksch].\nČeskoslovenské legie na Rusi a Masaryk\nV květnu 1917 přicestoval Masaryk do Ruska, aby vedl jako britský agent propagandistickou kampaň pro udržení Ruska ve válce, kterou ho pověřilo britské ministerstvo války. To bylo hlavním účelem jeho cesty, což potvrdil i jeho kolega, špion William Somerset Maugham, který s ním v Rusku spolupracoval. Masaryk přicestoval na britský pas znějící na jméno Thomas George Marsden. Zpravodajské informace z Ruska posílal do Anglie prostřednictvím tamějších britských agentů. Aby splnil svůj úkol ovlivňovat ruské veřejné mínění, navštívil osobně vydavatele několika ruských novin [Kalvoda 1998].\nPodle dohody s francouzskou vládou z 13. 6. 1917 Masaryk v Rusku dojednal přesun asi 30.000 legionářů do Francie. Chtěl mít v den vítězství Dohody nad centrálními mocnostmi československé ozbrojené jednotky na Západě, aby se mohl vydávat za „osvoboditele“. Ve Francii ani v Itálii tehdy ještě československé legie nebyly. Poněkud předběhněme. Koncem listopadu 1917 požadovaly francouzská a britská vojenská mise v Rusku i rumunská vláda, aby se československé legie na Rusi přesunuly na rumunskou frontu a okupovaly Besarábii a Ukrajinu. Masaryk odmítl, dával přednost přesunu do Francie. Koncem prosince 1917 jej ony obě spojenecké mise v Rusku vyzvaly, aby se československé vojsko přesunulo k Donu, spojilo s generály Michailem Vasilijevičem Alexejevem a Lavrem Georgijevičem Kornilovem ke společnému boji proti bolševikům. Československá armáda měla vytvořit most mezi rumunskými vojsky a prodohodovými silami na Donu. Masaryk znovu odmítl a po zřízení československé armády ve Francii prezidentským dekretem z 16. 12. 1917 prohlásil československé legie za součást francouzské armády. Francouzská vláda vyzvala 29. 12. 1917 ještě jednou Masaryka, aby československé jednotky v Rusku zajistily spojení mezi rumunskou armádou, která by pronikla do jižního Ruska a armádami generálů Kaledina a Kornilova. Masaryk odmítl participovat a plány ztroskotaly. Dohoda utrpěla porážku, protože rumunsko–ukrajinská fronta zkolabovala a vinu na tom nese Masaryk [Kalvoda 1998].\nDruhá role, ve které v Rusku vystupoval, byla vůdce československého odboje. V jejím rámci označil na konferenci ruské odbočky Národní rady 30. 8. 1917 mezinárodní kapitalismus (!) a Vatikán jako dva hlavní nepřátele československého odboje. Přestože Masaryk patřil smýšlením k západníkům, prezentoval se v Rusku jako rusofil a slavjanofil [Kalvoda 1998]. Naléhavě vyzýval české a slovenské válečné zajatce k dobrovolné službě v československých legiích. Přímou agitaci zahájil 6. 8. 1917 objížděním zajateckých táborů. Ve svém proslovu k jednotkám již ustavené české brigády zdůraznil svou činnost, válku označil za boj Slovanstva proti Němectvu, válku spojenců za zápas republikánského principu s monarchistickým (a to bez ohledu na spojeneckou Velkou Británii, Itálii, Srbsko), zdůraznil povinnost veškerého Slovanstva postavit se proti Němectvu, prohlásil, že „s národem německým není možný mír, s ním nutno bojovati nůž na nůž. Ano, nůž na nůž, až do konce, což není nelidské!“ [Masaryk 1922]. Pacifista a humanista každým coulem.\nNáborová akce nebyla příliš úspěšná, z 250.000 českých a slovenských válečných zajatců v Rusku souhlasilo se vstupem do legií pouze 21.760 zajatců, tedy necelých deset procent. Koncem roku 1917 měly legie přibližně 40.000 lidí, k 15. 3. 1918 cca 42.000 mužů [Kalvoda 1998]. Metody českých náborářů pro službu v armádě byly nevybíravé, Svaz česko-slovenských spolků na Rusi hrozil válečným zajatcům v případě odmítnutí vstupu do legií deportací na Sibiř [Fučík 2006].\nMasaryk chtěl v létě 1917 dostat legie z Ruska do Francie, na západní bojiště. Chtěl mít československé legie na Rusi ve Francii, aby mohl ukázat, že on a nikdo jiný, je vůdce Čechů, a mohl je také použít jako pádný argument během mírových jednání [Kalvoda 1998].\nPozději, po bolševickém převratu ho nic ho neplnilo větší hrůzou než představa československé armády pochodující na Petrohrad a cestou přebírající moc. Nechtěl vystoupit proti bolševickým „spolurevolucionářům“. Je totiž velmi pravděpodobné, že legie by byly bývaly mohly Petrohrad dobýt, udržet, a skončit tak s celým bolševismem v Rusku hned v počátku. Nevycvičení a špatně vyzbrojení a početně slabí bolševici (asi 5000 mužů), kteří měli těžké zbraně jen na lodi Auroře, se nemohli ani trochu měřit s československou armádou, sestávající ze dvou divizí s přibližně 40.000 dobře vycvičených vojáků, vyzbrojených děly a podléhajících zkušeným carským důstojníkům [Kalvoda 1998]. Masaryk o třináct měsíců později tvrdil československé vládě, že s pomocí československých vojáků mohl zachránit Rusko před bolševismem [Boj o směr vývoje československého státu].\nMasaryk, dokud byl na území Ruska, nikdy nezpochybnil legitimitu sovětské moci a nakonec z Tokia cestou z Ruska do USA, kde hodlal zajistit lodě pro přepravu legií a uznání své, jak ji lživě nazýval, Česko-Slovenské národní rady v Paříži – její oficiální název byl Národní rada zemí českých od jejího vzniku až do konce její existence – navrhl spojencům svým memorandem uznat sovětskou vládu. Štefánik se kvůli tomu na něj velmi rozkatil.\n9. 11. 1917 Masaryk poslal zprávu všem důstojníkům a velitelům československého sboru, že jednotky nesmějí být žádným způsobem použity v nynějším boji mezi stranami [Beneš 1919]. Později byly československé jednotky vinou bolševiků přece jen zataženy do boje, když se je bolševici pokusili na příkaz Lva Trockého odzbrojit. Masaryk odstranil z legií ruské důstojníky, tím se stal vrchním velitelem legií on. Ačkoliv tyto jednotky původně složily přísahu věrnosti Rusku, uznávaly Masaryka za svého vrchního velitele. Situace se nezměnila ani poté, co se legie v Rusku a v Itálii staly 9. 1. 1918 součástí francouzské armády. Masarykova rétorika obsahovala i výroky tohoto typu: „Budeme k bolševikům naprosto loyálními, neboť my Čechoslováci milujeme Rusko a přejeme si, aby bylo silnou a svobodnou demokracií“ [Masaryk 1922].\nMasaryk si rád přisvojoval cizí zásluhy. V roce 1920 na svátek svatého Václava u příležitosti šestého výročí přísahy původní České družiny, základu pozdějších legií v Rusku, prohlásil: „Když jsem přišel do ciziny, uvědomil jsem si, že můj diplomatický zápas bude neplodný, pokud se neopře o ozbrojený odpor mého národa. Proto jsem se rozhodl vás zorganizovat.“ Ve skutečnosti neměl Masaryk s formováním České družiny nic společného, lhal. Dověděl se o její existenci teprve, když byla ustavena a poslána na frontu [Lazarevský, Kalvoda 1998].\nI v době, kdy se konflikt mezi československými legiemi a bolševiky rozhořel naplno, domníval se Masaryk, že konflikt byl důsledkem rakouských a německých intrik a mohl být vyřešen mírovou cestou. Byl přesvědčen, že on, revolucionář, dovede jednat s bolševiky, neboť to jsou spolurevolucionáři. Neuvědomoval si, že jejich cíle jsou diametrálně odlišné. Nechápal podstatu sovětského režimu, ani jeho cíle. Vnímal situaci nikoliv na základě reality, nýbrž svých představ, spíše přání, a to zásadně ve svůj prospěch. Ignoroval shodu zájmů centrálních mocností, Německa, Rakouska-Uherska a bolševiků. Bolševici potřebovali mír na východní frontě, aby mohli uskutečnit své cíle v Rusku, Německo a Rakousko-Uhersko zase potřebovaly v Rusku bolševickou vládu, aby udržovala Rusko ve stavu vojenské a politické neschopnosti [Kalvoda 1998]. Proč by jinak německý generální štáb posílal ze Švýcarska do Ruska bolševiky v čele s Leninem, které navíc vybavil obrovskými sumami peněz?\nPodle údajů generálního štábu měly legie bezprostředně před střetem s bolševiky 51.309 mužů. Z nich pak padlo 1445. To nebránilo Benešovi, aby v oficiálních zprávách Britům a Američanům nezveličoval počet legionářů v Rusku, nejčastěji udával jejich počet mezi 80.000 a 90.000, Šámalovi do Prahy uvedl 120.000, s tím, že jejich ztráty v bojích s bolševiky činily 40 až 45 %. Masaryk mluvil rovnou o 100.000 československých vojáků v Rusku [Kalvoda 1998]. Přitom z Ruska do Evropy bylo evakuováno celkem 56.459 členů vojenského personálu a 16.185 civilních osob, manželek a dětí, celkem padlo nebo bylo nezvěstných přes 4000 osob [http://ru.wikipedia.org]. Není jasné, zda v počtu vojenských osob byli zahrnuti i rakousko-uherští váleční zajatci, nečlenové československých legií na Rusi, přiřčení podle svého bydliště do ČSR. Poslední loď evakuující osoby do ČSR odplula z Vladivostoku 2. 9. 1920.\nKoncem května 1918 se legionáři na sjezdu československých vojsk v Čeljabinsku usnesli, podle jiných zdrojů již těsně před jeho zahájením dne 18. 5. 1918 [Sak], že budou ignorovat rozkaz přesunout se do Archangelsku a odtud do Francie, protože by cestou museli bojovat s bolševiky a na moři by mohly být jejich lodě potopeny německým námořnictvem, že raději odjedou „vlastním pořádkem“ do Vladivostoku a odtud na francouzskou frontu. Současně podřídilo 125 delegátů sjezdu řízení přepravy legií zvolenému Prozatímnímu výkonnému výboru odpovědnému pouze sjezdu [Sak]. Byla to vojenská vzpoura, českými historiografy zaretušovaná. Ruská odbočka Národní rady ve Vladivostoku neustále pak československým jednotkám přesouvajícím se na východ „důrazně připomínala, že jediným cílem je co nejdříve přijeti na francouzskou frontu“ k čemuž je nezbytná „úplná neutralita v ruských záležitostech" [Kalvoda 1998]. Bojeschopnost československých legií v Rusku od sjezdu československého vojska v Čeljabinsku rychle upadala. Morálka byla mizerná. Legionáři se totiž vždy po obdržení rozkazu dohadovali nebo hlasovali, zda jej mají splnit, nebo ne. V prosinci 1918 informoval velitel legií generál Jan Syrový Štefánika, že podle názorů velitelů pluků a divizí nejsou již československé legie schopny boje – Rudá armáda je den ze dne silnější a bolševická agitace snížila morálku mužstva. 30. 7. 1919 psal americký vyslanec Roland Morris z Omsku svému šéfovi, ministru zahraničí Robertu Lansingovi, že „česká armáda není v postavení dovolujícím postup na frontu nebo pokračování v nepřetržitém střežení železnice. Vojsko bude muset být postupně evakuováno do Vladivostoku“ [Kvasnička, Kalvoda 1998]. Obdobně se vyjádřil i sám velitel československého vojska na Rusi, francouzský generál Maurice Janin: „Morální stav armády… zůstává zmatený“ a její „sílící demoralizace bojové nasazení prakticky vylučuje“ [Zeman 2002].\nBolševici stejně ovládli Sibiř, jako kdyby tam legií nebylo [Peroutka].\nRuský imperiální poklad\nZačátkem roku 1918 nařídila sovětská vláda evakuaci části (hovoří se o jedné třetině) ruského carského pokladu z moskevského a tambovského trezoru do Kazaně, kam 6. 8. 1918 dorazily dva československé prapory z pluku Jana z Husi společně s vojskem podplukovníka Vladimira Kappela, s oddílem Srbů, dohromady několik tisíc vojáků, a pokladu se zmocnily [Sládek, Z. 1965] Náčelník finanční správy československých vojsk v Rusku, později ředitel Legiobanky František Šíp a další již předtím hledali cesty jak se zlata zmocnit. Šíp chtěl zcela oficiálně zabrat 2000 pudů (1 pud = 16,38 kg) zlata, které chtěl použít jako základ k emisi československé měny [Sládek, Z. 1975] Velitelé Karel Kutlvašr a Josef Jiří Švec se vydali do Kazaně navzdory rozkazu svého nadřízeného Stanislava Čečka, že mají bránit důležitou železniční křižovatku v Samaře. Riziko, že výpadem do 150 km vzdálené Kazaně k zabrání ruského carského pokladu mohou být jednotky zničeny, bylo vysoké [Weikert].\n„Když Čechoslováci, požádáni samarskou vládou převzali po pádu Kazaně ochranu ruského zlatého pokladu, bylo třeba k jeho dopravě sta vagonů. Po třinácti měsících stačilo už pouhých dvacet osm. A k tomu ještě, navzdory přísným opatřením, se v noci na 12. 1. 1920 ztratilo třináct bedniček zlata. Zrána 1. 3. 1920 se v Irkutsku objevili první vojáci Rudé armády a ještě téhož dne byla utvořena smíšená rusko–československá komise, která měla předat státní poklad úředníkům sovětské vlády. Členové komise spočítali, že jeho obsah je uložen v 5143 bedničkách a v 1678 vojenských tlumocích“ [Sak]. Tyto údaje potvrzuje i A Report, čtrnáctideník Ministerstva obrany ČR [www.army/avis/are-port2005/ar5str.pdf]. Co bylo obsahem oněch bedniček a tlumoků, není v předávacím protokolu uvedeno. Úryvek popisuje první ze dvou oficiálně zaznamenaných krádeží, která se stala v železniční stanici Tyrjeť asi 200 km před Irkutskem. Ve zprávě O pátrání po kolčakovském zlatě [O rozyske kolčakovskogo zolota] z roku 1995 se uvádí, že u daného vagonu měla přes noc službu ruská hlídka. Ztráta činila 780.000 zlatých rublů.\nDruhá oficiálně zdokumentovaná krádež byla zjištěna u poslední Kolčakovy zásilky zlata do Vladivostoku, když u jednoho z vagonů byly viditelně porušené plomby. Komise zjistila, že v 26 bedničkách údajně se zlatem se nacházejí obyčejné cihly. Kde, kdy a kým bylo zlato vykradeno, se nezjistilo.\nCarský poklad, přesněji řečeno něco mezi jeho třetinou a polovinou, který padl v Kazani Čechoslovákům do rukou, obnášel: 61.500 pudů zlata v různé formě, k tomu stříbro, drahé kovy (platinu, iridium, osmium), diamanty, drahokamy a celé bedny (několik železničních vagonů) platných ruských bankovek a taktéž štočků na jejich výrobu. Čechoslováci pak penězi platili za zboží a dokonce si peníze zřejmě i sami tiskli. Měli tiskárnu ve vlaku, instalovanou ve vagonech. Povinností legionářských grafických dílen I.O.O., jak se nazývaly, s 80 lidmi stálého personálu, bylo tisknout 10.000 exemplářů legionářského Čs. Deníku [Medek]. V literárních pramenech se nalézají pečlivé součty, co všechno vytiskli (bankovky v tom nejsou), ale je velmi nápadné, že později, v Irkutsku, najednou nestačili před odevzdáním ruského pokladu tisknout (co, to už se nepíše), takže si museli pronajmout další tři tiskárny ve městě včetně tiskárny cenin gubernie, což předtím nikdy neučinili. Jednali v časové tísni. Konstantin Sacharov potvrzuje, že tam tiskli ruské bankovky a těsně před svým odjezdem zabavili všechny stroje vhodné pro jejich tisk a vzali si je s sebou [Sakharow].\nV Kazani do rukou Čechoslováků padla nejen část ruského imperiálního pokladu, nýbrž možná i poklad rumunský. Na podzim roku 1916 se Rumunsko, bojující na straně Dohody, vzhledem k hrozbě okupace německými vojsky rozhodlo svěřit zlatý poklad své národní banky, královské i církevní cennosti a drahé předměty z muzeí, dokumenty akademie a státního archivu i jmění soukromých osob Rusku. Byly toho dvě vlakové soupravy v dnešním ekvivalentu 38 miliard US $. Ví se jen, že byl evakuován společně s ruským carským pokladem, pak po něm stopy zcela mizí. Naposledy byl předmětem jednání na nejvyšší úrovni mezi Rumunskem a Ruskou federací v roce 2003 bez jakéhokoliv výsledku [Sirotkin].\nKazaň byla též ústředním skladištěm vojenského materiálu. Do rukou legií padly statisíce pušek, kulomety, revolvery, vše s náboji, desítky těžkých děl, přes sto lehkých děl, rychlopalná děla z USA ještě nevybalená, letadla schopná okamžitého startu včetně letounů ještě rozložených v transportních bednách, dále tisíce polních kuchyní, povozů, kompletní výstroj od bot až po kožešinové papachy, přikrývky, sedla, postroje, balíky nezpracovaných látek, auta stažená z front. K tomu mimo sklady bylo na kazaňském nádraží jedenáct plně naložených vlaků se střelivem a potravinami. V přístavu bylo připraveno třicet osobních parníků, více než stovka vlečných lodí plně naložených materiálem a k nim potřebný počet tažných lodí [Kavena]. Kolik z toho všeho Čechoslováci z Kazaně odvezli, není známo a to ani přibližně.\nPoklad převezený do Samary byl při evakuaci naložen do tří vlaků po 40 vagonech [Weikert]. Jiné zdroje hovoří o 80 [Sychrava] nebo 100 vagonech [Sak]. Karel Kutlvašr a Josef Švec byli povýšeni. Snahu Františka Šípa o získání měnového zlata pro ČSR tentokrát překazil tehdejší náčelník štábu československých vojsk na Rusi Michail Diterichs, který ruský imperiální poklad vydal omské vládě. Posléze vláda v Omsku přešla do rukou admirála Alexandra Kolčaka. 8. 11. 1919 musel Kolčak Omsk vyklidit před bolševiky a ustoupit na východ.\nPřed Irkutskem došlo na naprosto přehledné trati k havárii vlaku s ruským carským pokladem – najel na něj zezadu jiný vlak jedoucí stejným směrem. Protože železniční magistrála byla v rukách československých vojsk, je havárie mimořádně podezřelá; vypadá jako zinscenovaná. Dokázat se to ovšem nedá. Oficiálně při ní zmizelo z porušených vagonů ze 124 bedniček se zlatem osm. To zřejmě neodpovídalo skutečnosti, protože svědkové vypověděli, že se zlato válelo po dlouhém úseku zcela volně vedle trati a čekalo, až je někdo sebere [Na vlastní oči]. Carský poklad se dostal znovu pod československou kontrolu 24. 12. 1919, když se Kolčak s pokladem uchýlil pod ochranu legií [Sládek, Z. 1975] Podle jiného zdroje nařídil nejvyšší velitel spojeneckých vojsk na Sibiři, francouzský generál Maurice Janin, aby československé legie převzaly ochranu Kolčakova vlaku [Motl]. Podle náčelníka štábu Kolčakovy ruské armády rozkradli Češi ještě před příjezdem vlaku s pokladem do Irkutsku, byť ho měli chránit, obsah celého jednoho vagonu plného zlatých pětirublových mincí. Přímo v Irkutsku přepadli Češi vlak generálmajora Leonida Skipetrova a zabavili 8,000.000 rublů ve zlatě [Sakharow, Stolešnikov].\nJiž v červnu 1919 dostal člen poselství do Ruska Robert Blanda od ministra financí ČSR Aloise Rašína instrukci, že celý carský poklad má být dopraven „za každou cenu“ do ČSR. Obdobně instruoval legie v Rusku z Paříže i Beneš. Oficiální záměry s carským zlatem byly (podle pozdější Benešovy odpovědi na parlamentní interpelaci Lodgmanovu a jeho druhů ze 4. 6. 1925 k ministru zahraničních věcí ČSR) tyto: „Kolčakovo zlato má býti vzato pod ochranu spojeneckých vojsk a dopraveno do Vladivostoku, kde mělo býti tak dlouho, dokud spojenecké vlády v souhlase se zástupci ruské vlády nerozhodnou o jeho konečném určení“ [Lodgman, Beneš 1925].\n5143 beden a 1678 vojenských tlumoků bez udání jejich obsahu bylo nakonec předáno bolševikům Lvem Prchalou 1. 3. 1920 po odjezdu posledního vlaku s legionáři směrem Vladivostok v 18 železničních vagonech, některé zdroje hovoří o 28 vagonech, ale v předávacím protokolu uloženém v archivu Ministerstva zahraničních věcí ČR je napsáno „deset vagonů amerických a osm továrních“ [Na vlastní oči, Beneš 1925]. Celková hmotnost byla odhadnuta na 18 000 – 20 000 pudů, tedy na cca jednu třetinu původní hmotnosti [Weikert]. V televizním pořadu TV Nova Na vlastní oči se uvádělo, že v Kazani padlo do rukou Čechoslovákům carské zlato v hodnotě tehdejších 800,000.000 US $ (o jiných drahých kovech a cennostech se pořad nezmínil), aby v Irkutsku předali do rukou bolševiků zlato už jen za 210,000.000 US $.\nKolčak zlatem z pokladu ručil za půjčky peněz na opatření výzbroje a výstroje pro svou armádu od vlády anglické, francouzské a japonské a částečně angloamerickým bankovním firmám Baring Brothers a Kidder Peapody and Comp. ve výši 30,000.000 ¥ (japonských jenů) a asi 49,000.000 US $. Jiné zdroje udávají sumární částku 275,000.000 zlatých rublů, například [Grigorjev]. Za tím účelem posílal zlato vlakem do Vladivostoku a pak lodí. Ani ruští historikové se neshodnou, kolikrát tak učinil, počet zásilek kolísá mezi čtyřmi až sedmi. Ironií je, že Češi měli k dispozici jimi v Kazani zabavenou a zcela nevyužitou výstroj pro velkou armádu a přebytek zbraní. Nic z toho Kolčakovi nepřepustili. Poslední zásilku zlata poslala Kolčakova vláda dne 15. 5. 1919. Byla zadržena kozáckým generálem Grigorijem Semjonovem v Čitě ve východní Sibiři. Říkalo se, že je později Semjonovi zplnomocněnci převezli do Šanghaje, kde prý toto zlato uložili v pobočce jedné ruské banky. O dalších osudech této části ruského zlatého pokladu není nic známo [Lodgman].\nPodle textu článku z Osteuropäische Korrespondenz č. 11/1925 citovaného interpelaci Rudolfa Lodgmana von Auen [Lodgman] se měli Čechoslováci 7. 12. 1919 zmocnit části zlatého pokladu naloženého v Kolčakových vlacích a ujet s ním do čínského Charbinu. Pak dává smysl skutečnost, že v Charbinu prodávali v roce 1920 Čechoslováci zlato v takovém množství, že způsobili obrovský propad jeho ceny – zlato bylo k mání za babku [Na vlastní oči, Lodgman].\nPodle Lodgmanovy poslanecké interpelace ministra zahraničí Beneše se dovezlo do ČSR ruské carské zlato za 32,500.000 US $, což Beneš popřel [Beneš 1925]. Hodnota carského pokladu, která zůstala v rukou Čechoslováků, byla pravděpodobně vyšší, ale nic z toho nelze prokázat. Že z něho nic neodcizili, už vůbec ne. Legionář, lékař a spisovatel František Langer napsal, že do ČSR se dostalo ruské zlato v hodnotě 500,000.000 Kč. Ruští historikové Gak, Dvorjanov a Papin v časopisu Istorija SSSR č. 1/1960 tvrdí, že českoslovenští legionáři uloupili z ruského imperiálního pokladu 30.563 pudů cenností ve zlatě v ceně 651,532.117 rublů a 86 kopějek. Ostatní drahé kovy a kameny, šperky z nich a bankovky v tom nejsou zahrnuty [Motl]. Jiní autoři míní, že českoslovenští legionáři získali z ruského imperiálního pokladu celkem 63,050.000 zlatých rublů, v přepočtu 168,000.000 francouzských franků [Grigorjev]. František Šíp tvrdil, že Československo získalo přes čtyři tuny stříbra a osm tun zlata. Více o tom, kolik z ruského imperiálního pokladu, případně rumunského, uvízlo za nehty Legiobance, československému státu a jednotlivým Čechoslovákům, se zřejmě nedovíme.\nVelení československých legií na Rusi vytvořilo zvláštní orgán týlového vojska, Technické oddělení, ve zkratce TECHOD. Šlo o obchodní a podnikatelskou organizaci, která vlastnila a řídila sibiřské doly, továrny, obchodoval se surovinami, nakupovala ve velkém drahé kovy, především platinu, surovou vlnu, kožešiny, kaučuk, prostě vše, co se dalo zpeněžit mimo Rusko. Duší tohoto podnikání byl šéf finančního odboru politického vedení legií František Šíp. V archivu se zachoval jeho dopis z 5. 11. 1919, adresovaný československému vojenskému velení: „Vzhledem ke zdejším celním poměrům jest nutno, aby náš známý kovový poklad byl co nejdříve poslán do Vladivostoku, dokud jest zde TECHOD, který obstará nalodění a dopravu domů“ [Motl].\nV jednom z dokumentů štábu 1. divize se píše o utajovaném převozu 750 beden lodí Sheridan z Vladivostoku do Terstu, ke kterému došlo v létě 1920. Z Terstu byl tento náklad přepraven do Československa v sanitním vlaku, pod lůžky duševně chorých vojáků [Motl].\nUchoval se i další, velmi zajímavý dopis Františka Šípa (později se stal hlavním ředitelem Banky československých legií v Praze – Legiobanky); dne 13. 4. 1920 svému strýci napsal: „Ulovil jsem v té době nějaké zlato, měli jsme chlupy na několik vagonů stříbra, ale nepodařilo se nám včas dostat lokomotivu. Zlato jsem přirozeně kupoval pro účet Legiobanky v drobných partiích a počínám Ti ho posílat. Zatím pošlu tři bedničky různými loděmi“ [Motl].\nDne 18. 11. 1918 (podle jiných pramenů již 3. 8. 1918) vzniká na Sibiři Banka československých legií, uváděná i pod názvy Banka československých legionářů, Legiobanka, Legionbanka, s kapitálem ve výši 18,000.000 francouzských franků a pohlcuje československou Vojenskou spořitelnu se 7,500.000 rublů kapitálu. Oněch 18,000.000 franků základního jmění byly údajně doplatky pro československé legionáře v Rusku, kteří byli součástí francouzské armády a brali žold ve francouzských francích [Sládek, Z. 1975]. Vojáci z doplatku neviděli ani centim. Legiobanka měla pobočky ve Vladivostoku, Charbinu, Tokiu, Šanghaji, Manile, Singapuru, Terstu a nakonec i v Praze. Jejím šéfem se stal František Šíp. Jen v Rusku měla 245 zaměstnanců [Weikert]. Organizace zřízená v Rusku Legiobankou, tzv. Centrokomise (za svou dobu existence měla tři oficiální názvy, z nichž poslední byl Československá ústřední hospodářská komise ve Vladivostoku, jako Centrokomise se podepisovala pod telegrafní depeše), měla ještě více poboček po světě než Legiobanka a skupovala veškeré zboží vyráběné v okolí trati transsibiřské magistrály (též za bankovky z ruského imperiálního pokladu, i nově natištěné ze štočků, za prodané zlato a podobně), v podstatě ale za babku, protože ruské firmy se bály rekvizice zboží ze strany československých legií. Centokomise s ním obchodovala po celém světě. Československému vojsku na Rusi podléhaly i četné továrny a podniky kolem transsibiřské magistrály včetně dolů a hutí, které pro ně vyráběly. S jejich výrobky Legiobanka a Centrokomise dále obchodovaly – proto bylo tolik afiliací Legiobanky a Centrokomise po světě. Jen ve Vladivostoku zaměstnávala Centrokomise 301 osobu [Medek]. První větší její transakcí byla bavlna – zisk činil 100,000.000 Kč.\nZboží se odesílalo z Vladivostoku najatými loďmi (na přelomu listopadu a prosince 1919 jich například odplulo osm). Jaké zboží přepravovaly do vlasti legiemi zakoupené zaoceánské parníky Legie I a Legie II (podle Ferdinanda Peroutky [Peroutka] byly zakoupené čtyři, podle Sacharova [Spahn-Sakharow] jen jedna) mezi Vladivostokem, Hamburkem, Cherbourgem a Terstem, není známo. Zřejmě byly zakoupeny i za účelem utajit náklad před cizími zraky. Transport z evropských přístavů po železnici do ČSR se děl v pečlivě zaplombovaných vagonech [Weikert, Sládek, Z. 1975]. Zisky z obchodů Legiobanky a Centrokomise zřejmě značně převýšily hodnotu části zlatého carského pokladu, který se podařilo Čechoslovákům uzmout. Legie například také zabavily měď, kterou koupili předtím Britové, drancovaly na Sibiři privátní majetky, nakonec i majetek vlastního státu: „Mnoho vagonů československého státního majetku vykradeno našimi vojáky, čímž vzniká republice škoda mnoho milionů“ [Sládek, Z. 1975].\nFinanční správa československých vojsk na Rusi dala Centrokomisi k dispozici kapitál Vojenské spořitelny [Medek], tj. doplatky žoldu za rok 1919, spořitelní vklady a fondy, zejména invalidní fond, podle historika Zdeňka Sládka [Sládek, Z. 1975] to však nedostala Centrokomise, nýbrž Legiobanka. Centrokomisi podléhaly i četné legionářské kooperativy (výrobní družstva), mezi nimi např. i továrna na uzeniny a vyhlášená restaurace ve Vladivostoku. Centrokomise byla pověřena likvidováním majetku československé armády na Rusi, najímala i lodě pro přepravu zboží a vojáků do ČSR, 12 jí pronajatých lodí s tonáží přes 100.000 tun přepravilo cca 10.000 československých legionářů na Rusi včetně jejich rodinných příslušníků a Němců z řad zajatců připadlých bydlištěm do ČSR a zpět z Terstu přivážely do Vladivostoku zboží k dalšímu obchodování. Celkem dovezla Centrokomise do ČSR zboží údajně za více než miliardu korun, do dalších zemí za několik set milionů. Pronajaté lodi Centrokomise pronajímala dále jiným státům a organizacím pro repatriaci zajatců – Německu, Rakousku, Maďarsku a Červenému kříži v Ženevě [Medek].\nPředstavu, jaké majetky musely padnout do rukou Čechoslováků, navozuje též soudní proces v sovětském Rusku s Centrokomisí a jejími správci v listopadu 1923. Zbylé zboží v tamějších skladech Centrokomise, které se nestačilo vyvézt, propadlo ve prospěch sovětského státu a Centrokomisi byla vyměřena pokuta ve výši 2,600.000 zlatých rublů za porušování celních předpisů. V oficiální bilanci Československé ústřední hospodářské komise se odhaduje, že ztráta jen na zabaveném zboží v Rusku v souladu s rozsudkem (bez pokuty) činila 68,000.000 korun. [Sládek, Z. 1975].\nČechoslováci 7. 2. 1920 bezohledně vyměnili admirála Kolčaka a členy jeho vládního kabinetu, kteří se uchýlili 4. 1. 1920 pod jejich ochranu, s revolučním výborem v Irkutsku za možnost odjezdu směrem Vladivostok, za Irkutskem byly tunely bolševiky preventivně zaminovány. Ve smlouvě o příměří, podepsané 7. 2. 1920, se taktéž zavázali, že nikoho z Kolčakovy armády rozptýlené podél trati Irkutskem nevezmou s sebou; ti se podél trati probíjeli na východ za velkých mrazů pěšky, českoslovenští legionáři na ně z vytopených vlaků plivali [Kalvoda 1995], a že odevzdají ruský imperiální poklad irkutskému revolučnímu výboru. Vrchní velitel československých legií v Rusku, generál Maurice Janin, sice nedal pokyn k vydání Kolčaka, ale smlouvu legií s irkutským výborem dodatečně schválil [Kovtun]. Janin ale ručil za bezpečnost Kolčaka, takže po návratu do Francie v roce 1920 ho kvůli jeho vydání vyšetřovali, hrozilo mu soudní řízení. Postaven před soud nebyl, ale aféra ukončila jeho naděje na služební postup, byť v armádě zůstal [Jaksch]. Československé legie zamezily ruským jednotkám generála Vladimira Kappela (kterému později omrzly mu při ústupu na východ nohy a zemřel) se Sergejem Vojcechovským (ruský důstojník přidělený k československým legiím, rodilý Rus, pozdější československý generál, v roce 1945 zavlečený z ČSR do GULAGu, kde zmizel), které se přibližovaly k Irkutsku, osvobodit Kolčaka.\nPo odjezdu posledního československého vlaku směrem na východ předali bolševikům 18 vagonů s ruským imperiálním pokladem. Týž den, kdy podepsali s bolševiky smlouvu o příměří, byli Kolčak a mnozí další zajatci zastřeleni, protože se revolucionáři báli, že by je přece jen mohly osvobodit jednotky Kappelovy. Alexandr Kolčak zemřel s výkřikem: „Spasibo vam, čechosobaki!“ („Děkuji vám, čeští psi!“). Čechosobaki je jazyková hříčka, rýmující se pendant k termínu čechoslovaki (Čechoslováci) a znají jej Sibiřané a Rusové dodnes.\nČeskoslovenské vojsko oficiálně přivezlo z Ruska tři železniční vagony stříbrných mincí, které dostalo od samarské vlády, podle náhledu historiků jako půjčku nebo jako zálohu na strážení carského pokladu, stříbro pocházelo z něj, a deset pytlů stříbrných mincí od jenisejského kozáctva. Za ně stržila Legiobanka přes 42,000.000 Kč. V Rusku a i jinde Legiobanka také nakupovala platinu a jiné drahé kovy. Oficiální odhad zní, že za prodané drahé kovy dostala několik desítek milionů korun, nejméně 50,000.000. Dále se z Vladivostoku do ČSR oficiálně vyvezlo 4769 tun bavlny, 286 tun vlny, 23 tun velbloudí srsti, 8884 tun čisté mědi, 334 tun kaučuku, 150 tun hovězí kůže, 540 tun lněného semena, 650 tun kebrača (druh tvrdého tropického dřeva), 10 tun pepře atd. atd. [Sládek, Z. 1975]. Kolik a čeho se vyvezlo do jiných států, není známo.\nAby si čtenář učinil představu o možném objemu přepravovaného zboží, uveďme, že československé legie na Sibiři měly k dispozici na 20.000 železničních vagonů s příslušným množstvím lokomotiv. Ve 260 vlacích bydleli [Sakharow].\nVýše uvedené komodity jsou důkazem, že Legiobanka a její dceřiná Centrokomise pilně obchodovaly opravdu s celým světem. Přitom se jim z ČSR nemohl vracet kapitál z prodeje dodaného zboží, neboť v ČSR panovaly přísné devizové předpisy pro jeho vývoz. Ergo musely mít k dispozici obrovský finanční kapitál. Čechoslováci na Sibiři měli tolik prostředků, že zcela vážně pomýšleli na odkoupení bajkalské oblasti nebo Kamčatky pro Československo po vzoru koupě Aljašky Spojenými státy [Weikert].\nPozoruhodné je, že ruští historici se nezmiňují o TECHOD, Centrokomisi a Legiobance, na druhé straně připisují československým legionářům tisíce mrtvol civilistů, vězňů a válečných zajatců. V době, kdy přes evropské části Ruska obsazené československými legiemi projížděly vlaky s válečnými zajatci, kteří se na základě míru uzavřeného s Ruskem vraceli domů, Češi údajně vlaky zastavovali, vytahovali je ven a vraždili. Zmiňuje se o tom vícero ruských historiků, ale konkrétnější údaje (kdy, kde, kolik, prameny) neuvádějí. Ruští autoři se také zmiňují o desítkách až stovkách mrtvol zbylých po loupeživých výpravách československých legií do okolí železniční magistrály, když se jim vlastníci zdráhali vydat, co po nich požadovali. Opět neuvádějí bližší údaje. V pojednáních ruských historiků se píše také o údajném využití primitivních plynových komor k zabíjení bolševiků Čechoslováky, což byly nádrže v říčních nákladních člunech, kam na dno mezi zajatce vhodili sloučeninu, ze které se uvolňoval chlor, a že Češi měli spadeno na maďarské válečné zajatce, které vyhledávali po okolních vesnicích. Kdo promluvil maďarsky, byl zastřelen. Bližší konkretizace opět chybí.\nV Jenisejsku postříleli Češi za sympatie k bolševikům údajně 700 civilistů, desetinu obyvatel města; při potlačování povstání ve vojenském městečku poblíž Krasnojarsku zastřelily jednotky plukovníka Lva Prchaly bez soudu přes 500 osob; v Alexandrovské věznici v září 1919 Čechoslováci potlačili povstání vězňů palbou z kulometů a pušek, což si vyžádalo téměř 600 mrtvých [Dobrov].\nKonstantin Sacharov popisuje incident v Chabarovsku, kde pod záštitou Červeného kříže vyhrával orchestr složený z českých Němců. Češi se jich zeptali: „Kdo se chce stát Čechem?“ A když se nikdo nepřihlásil, tak je přes protesty přítomných zástupců Červeného kříže postříleli a dobili bajonety. Sacharov také zmiňuje zprávu zástupců švýcarského Červeného kříže o zabití 18 maďarských zajatců v zajateckém táboře Vojennyj Gorodok československými legionáři a svědectví zástupce švédského Červeného kříže, že Češi zacházeli s německými válečnými zajatci úděsným způsobem porušujícím veškeré konvence nakládání se zajatci [Sakharow].\nO tom, že se část z ruského carského pokladu dostala i do ČSR, svědčí implicitně i slova Karla Kramáře, pronesená jeho bezchybnou ruštinou v prosinci 1921 ke studentům Karlovy univerzity, dětem ruských emigrantů: „Drazí ruští přátelé, vy, část ruské inteligence, která se z vůle osudu ocitla za hranicemi, si určitě kladete a budete klást otázku, proč jsme my, Češi, projevili účast s vaším osudem a rozhodli se, abyste u nás získali vzdělání. Vám, lidem inteligentním, se to může zdát podivným v naší kruté době, jako vypočítavý vztah jedněch k druhým. Možná že mnohé z vás bude hryzat pomyšlení, že žijete z našich prostředků, které vám my, to jest česká vláda, dáváme jako jakousi almužnu. Ale já jako člen vlády vás mohu ujistit, že vám nedáváme almužnu, nýbrž splácíme vám, to znamená Rusku, jen nepatrnou část toho dluhu, který jsme dlužni vaší vlasti. Detaily a podrobnosti nemohu a ani nemám právo vám sdělit, ale věřte mi, že když dostáváte naši pomoc, berete ji ze svého“ [Kazačja ispověď, Clementis]. Nakonec to nepřímo dosvědčují i ruské vzdělávací a kulturní objekty v Praze postavené mezi válkami.\nBeneš, Edvard: K budoucímu míru. O. Girgal, Praha 1919\nBeneš, Edvard: Odpověď ministra věcí zahraničních na interpelaci poslance dra Lodgmana a druhů o spojitosti mezi ruským zlatým pokladem a legionáři. Tisk 5211/IV z 24. 08. 1925. http://www.psp.cz/eknih/1920ns/ps/tisky/t5337_01.htm\nBoj o směr vývoje československého státu. ČSAV, Praha 1965\nClementis, Svätoboj: Zlaté preklatie. www.prop.sk/zlate.htm\nDobrov, V. N.: Neizvěstnyj GULAG. In: noviny Duel, 23. 01. 2007\nFučík, Josef: Osmadvacátníci. Spor o českého vojáka I. světové války. Mladá fronta, Praha 2006\nFučík, Josef: Doss Alto – mýtus a skutečnost. Československá legie na italské frontě 1918. Epocha, Praha 2014\nGrigorjev, A.: Po sledam „zolotogo ešelona“. http://historyntagil.ru/5_3_33.htm\nJohn, Miloslav: Čechoslovakismus a ČSR 1914–1938. Baroko & Fox, Praha 1994\nKalvoda, Josef: Z bojů o zítřek /1/, /2/, /3/. Moravia Publishing Inc, Toronto 1995, 1996/Dílo, Kladno 1998\nKavena, Karel: Dějiny Dělostřeleckého pluku 1 Jana Žižky z Trocnova v ruské revoluci a ve vlasti. Výbor oslav dvacetiletého výročí trvání Dělostřeleckého pluku 1. Ed. Grégr a syn, Praha 1937\nKazačja ispověď. www.bigler.ru/forum/read.php?f=2&i=17474&t=17474&page=1\nKlimek, Antonín: Velké dějiny zemí Koruny české XIII., XIV. Paseka, Praha 2002\nKvasnička, Ján: Československé légie v Rusku 1917–1920. Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, Bratislava 1963\nKovtun, Jiří: Republika v nebezpečném světě. Éra prezidenta Masaryka 1918–1935. Torst, Praha 2005\nLazarevský, Vladimír: Rusko a československé znovuzrození. Praha 1927\nLodgman, Rudolf: Interpelace poslance dra Lodgmana a druhů ministrovi pro věci zahraniční o spojitosti mezi ruským zlatým pokladem a legionáři ze dne 04. 06. 1925. www.psp.cz/eknih/1920ns/ps/tisky/t5211_01.htm\nMasaryk a revoluční armáda. Masarykovy projevy k legiím a o legiích v zahraniční revoluci. Editor Jaroslav Papoušek. Čin, Praha 1922\nMedek, Rudolf (ed.): Za svobodu. Obrázková kronika československého revolučního hnutí na Rusi 1914–1920. Za svobodu, s. r. o., Praha 1929\nMotl, Stanislav: Ukradli Češi ruské zlato? Reflex 43/2006, Praha\nNa vlastní oči. TV NOVA, 28. 03. 2007\nO rozyskje kolčakovkogo zolota. Spravka Archiva FSB, 1995, pěrjedana v Ekspěrtnyj sovět 18. 1. 1995 sekretariatom byvšego vice-premjera O. D. Davydova. In: Sirotkin, Vladljen: Zaruběžnyje klondajki Rosii. Eksmo, Moskva 2003\nPeroutka, Ferdinand: Budování státu. Díl I. až IV. Lidové noviny, Praha 1991\nSak, Robert: Anabáze: Drama československých legionářů v Rusku (1914–1920). H&H, Jinočany 1996\nSakharow, Konstantin W.: Die tschechischen Legionen in Sibirien. Hendriock, Berlin 1932\nSirotkin, Vladljen: Zaruběžnyje klondajki Rosii. Eksmo, Moskva 2003\nSládek, Zdeněk: Ruský zlatý poklad v Československu? In: Slovanský přehled č. 3/1965\nSládek, Zdeněk: Evakuační akce československých vojsk v sovětském Rusku (1919–1920). In: Československo–sovětské vztahy IV. Univerzita Karlova, Praha 1975\nSpahn, Martin; Sakharow, Konstantin W.: Die Wahrheit über die tschechische Legion im Weißen Sibirien. H. W. Hendriock, Berlin 1936\nStolešnikov, A. P.: Čechosobaki, ili pochožděnija bravych češskich soldat vo vremja Graždanskoj vojny. http://hedrook.vho.org/library/sobaki.htm\nSychrava, Lev: Duch legií. Památník odboje, Praha 1921\nWeikert, Josef: Wie ein „Kuttelwascher“ und ein „Schuster“ einen Goldschatz erbeutet haben. In: Sudetenpost 4/2007, Linz 2007\nZeman, Zbyněk: Edvard Beneš. Politický životopis. Mladá fronta, Praha, 2002\nEingestellt von nas.smer@yahoo.de, nas.smer@centrum.cz um 10:13\nLabels: 1918-1919, Československo 1918-1938, historie, První světová válka, Rakousko-Uhersko, Tomáš Krystlík


První fotky z If I Stay – Knižní vesmír\nPrvní fotky z If I Stay\n26.11.2013 26.11.2013 Petra Sýkorová 0 Comments If I Stay\nNemusíte se bát, že by vám v té hromadě filmových adaptací, nějaká zajímavá unikla. Na začátku září jsme vás informovali o tom, že If I Stay našlo svého Adama. Je tedy pravý čas na to, abychom vám ukázali první fotky z natáčení.\nSamotná autorka, Gayle Forman, je natáčení přítomna, a tak není divu, že je to právě ona, kdo se dělí o největší množství fotek a zajímavostí. Pokud anglicky rozumíte a zajímá vás, co zajímavého píše, můžete její profil sledovat zde. My se s vámi ovšem o její fotky podělíme. Forman byla u většiny zkoušek scénáře a dokonce má na „place“ svou vlastní kancelář, o všechno se se svými fanoušky podělila:\nPrvní čtení scénáře.\nNatáčení filmu začalo tento měsíc a to ve Vancouveru.\nMia a Adama na Halloweenské párty\nvečer po náročním natáčení\nAdam, Mia a Teddy\nDenny a Kat\nRock & Rollová filmová svatba\nAdam a Kim\nKim na zkoušce\nJe vidět, že si to na natáčení umí užít.\nKromě toho se autorka nechala nedávno slyšet, že plánuje v roce 2015 vydat novou young adult knihu. Ponese název I Was Here a hlavní hridnkou bude Cody Reynolds, která bude zkoumat důvod sebevraždy své kamarádky Meg. Během odkrývání Megiina tajemství odkryje také svou vnitřní sílu i slabost. K nám by se v příštím roce měla dostat její duologie Jen jeden den, kterou si čtenáři v zahraničí velice oblíbili.\nZdroj informací a obrázků: GayleForman.Tumblr.com, FB.com/GayleFormanAuthor\n← ROZHOVOR: Zoey Deutch o Vampýrské akademii a o lásce\nZrežíruje Cuarón spin-off Harryho Pottera? →


Církev československá husitská - Slavíme velikonoční svátky\nNejvýznamnějšími svátky celého liturgického roku jsou Velikonoce, na které se připravujeme celé postní období. Středem je Svatý týden velikonoční se svědectvím Písma svatého o Ježíšově vykupitelské smrti a jeho slavném zmrtvýchvstání „třetího dne“ či „první den po sobotě“.\nKvětná neděle je nazývána branou Velikonoc. Je to poslední šestá postní neděle a současně již první den Svatého týdne. Touto branou můžeme vstoupit do velikonočních událostí, abychom zasedli s Ježíšem ke stolu na Zelený čtvrtek, v pátek pocítili dotek stínu jeho kříže a na Hod Boží velikonoční prožívali radost víry z Kristova vzkříšení a vítězství.\nKvětná neděle má sympatický název. Vyvolává v nás jarní atmosféru květů a zeleně. Tento den je také dnem oslavy a zpěvu. Není to však zpěv radosti v plnosti. Bude ještě přerušen tíživým nekončícím mlčením Bílé soboty, ale přesto je tento zpěv a chvála nepřeslechnutelná. „Požehnaný Král, který přichází ve jménu Hospodinově“ (L 19,38).\nKristův příjezd na oslátku do Jeruzaléma byl oblíbeným námětem kazatelů i výtvarného umění v husitství. V Husových kázáních byla vyzdvižena Ježíšova pokora a skromnost v protikladu k životnímu stylu církevních a světských pánů.\nNa Zelený čtvrtek čteme z Písma svatého ustanovení svátosti večeře Páně. Tato svátost se dostává do centra naší soustředěnosti, neboť jako husité máme kalich – jeden ze symbolů večeře Páně – přímo ve svém znaku. Duchovní bohatství této svátosti nesmí být ani námi promarněno neporozuměním nebo lhostejností. Je proto pro nás užitečné vnímat pozorněji slova a jednání našeho Pána Ježíše Krista při jeho poslední večeři v jeruzalémském večeřadle.\nOd doby, kdy si takto učedníci podávali kalich v jeruzalémském večeřadle, uplynulo mnoho století. Církev naplňuje nepřetržitě slova svého Pána „To čiňte na mou památku“ (1 K 11,25). Děkujeme v Ježíšově jménu za chléb a lámeme jej. Zvedáme kalich spásy a přijímáme z něho. Biblické slovo „památka“ znamená zpřítomnění. To, co Bůh v Kristu v minulosti učinil, se stává pro nás přítomným. Proto nás večeře Páně zavazuje k tomu, abychom ji častěji konali, toužili po ní, vážili si jí a přijímali ji s vírou a úctou. Je to přece Kristovo ustanovení, jeho přání, jeho vůle. Když jednáme podle jeho slov – dělíme se o chléb a pijeme víno z kalicha, je Kristus s námi. Radujme se z toho, že ve večeři Páně slavené v církvi se pro nás otevírá možnost přijímat ničím nezaslouženou Kristovu milost a spásu.\nBěhem Velkého pátku rozjímáme nad Ježíšovým utrpením a smrtí na kříži. Pán na kříži skonal (Mk 15,37). Jeho bezvládné tělo bylo sňato. Kámen byl přiklopen ke skalnímu hrobu. Skončilo drama Velkého pátku. Utichl křik, posměch, pláč … Nastává hluboké ticho, přišel čas mlčení…\nPonořme se do tohoto ticha Bílé soboty. Očekávejme v nočním bdění nedělní den a jeho světlo, kdy zazní na Hod Boží velikonoční chvalozpěv víry „Pán byl opravdu vzkříšen“ (L 24,34). Náš Pán zemřel za naše hříchy a byl vzkříšen, aby našemu lidství dal věčný rozměr.\nJako první podíl na této Boží zprávě předávané světu mají ženy. Předávají ji dál. Jsou nositelkami radostného poselství. Oznamují, že Kristus v hrobě není. Nezůstal tam. Oznamování znamená zvěstování. Řecký výraz je užíván v Bibli tam, kde jde o zvěstování evangelia (Mt 11,4) a zvěstování věčného života (1 J 1,2.3). Ale jak bylo jejich poselství přijato? Jak se k němu stavěli učedníci, kteří se mezitím opět setkali v Jeruzalémě? Jak se k tomuto poselství stavíme my? Jak nahlížíme na prázdný hrob, který o velikonočním ránu byl k údivu všech objeven? Důležité je, jak se s touto prázdnotou vyrovnáme a jak ji přijmeme. Zda pro nás zůstane trvalou prázdnotou a tmavou nicotou nebo se pro nás stane pootevřenou branou, skrze niž smíme ve světle víry slyšet toho, který říká: „Byl jsem mrtev a hle, živ jsem na věky věků“ (Zj 1,18).\nPřeji vám všem, sestry a bratři, pokoj a radost z Kristovy blízkosti. Ať v naději z víry smíme prožívat letošní velikonoční svátky\nOldřich Nováček publikováno: 20.10.2015 03:12 zobrazeno: 1650x


Sylva Ficová : Mít vše hotovo.cz\nJak na jazyky III. – Čtěte, čtěte, čtěte. Čtěte všechno.\nBy\tSylva Ficová\ton\t2. 12. 2011\tin\tRozvoj\twith\tkomentářů 6\nSlova Williama Faulknera uvedla poslední díl miniseriálu o tom, jak na jazyky. Čtení textů má na rozdíl od poslechu či sledování filmů několik výhod: najít články a knížky odpovídající úrovni vašich znalostí cizího jazyka je snazší, můžete si je vzít kamkoli a kdykoli a nerušíte jím okolí. Při čtení navíc můžete lépe vnímat známé gramatické […]\nOpatrnost je sice matkou moudrosti, přesto se i úzkostlivému profesionálovi může stát, že klient za zakázku nezaplatí včas či dokonce vůbec. Podle průzkumu společnosti Intrum Justicia nežijeme v zemi s příkladnou platební morálkou, pokud tedy rovnou netrváte na stoprocentní záloze za svou práci (a sama tak postupuju jen ve výjimečných případech), ani jištění pohledávek a […]\nDnešní pokračování se bude zabývat cvičením, které při učení jazyků patří k těm nejtěžším, a přece nejzábavnějším: poslechem. V kurzech a ve školách je obvykle postrachem většiny studentů, na rozdíl od často zpomalené řeči učitele totiž najednou z přehrávače slyší rodilé mluvčí, kteří svůj jazyk používají stejně jako oni: mluví rychle, polykají slabiky nebo i […]\nMít vše zaplaceno (díl I.)\nBy\tSylva Ficová\ton\t26. 8. 2011\tin\tByznys\twith\tPočet komentářů: 1\nSnad každý profesionál na volné noze si na své nezávislosti cení především svobody a možnosti být svým vlastním pánem. Nezávislost však s sebou často přináší i finanční nejistotu, která vám může pěkně zkomplikovat život. Většina návodů a rad pro „volnonožce“ se soustředí spíš na potřebné pracovní nástroje nebo plánování času než na to, o čem […]\nJeden profesor angličtiny říkával: „Nejhorších je těch prvních patnáct let, pak už jde učení samo.“ Všechny studenty tím vždycky spolehlivě uvrhl do deprese. Pokud pocitem nedostatečnosti trpíte i vy, nezoufejte. Máte-li dobrý důvod, proč se cizí jazyk učit a naučit, do jednoho roku můžete zvládnout základy a za dva, tři roky si už slušně popovídáte. […]\nKdyž jsem se před třemi roky po delším rozvažování rozhodla, že přestanu svůj pracovní čas dělit mezi učení a překládání a odejdu na volnou nohu, představovala jsem si to trochu jako Hurvínek válku. Netrvalo však dlouho a pochopila jsem, že k práci překladatelky nepatří jen překládání a komunikace s klienty, ale i papírování a především plánování […]


CzechTourism odhalil 42 neobjevených skvostů Česka | CELYOTURISMU.CZ\nAgentura CzechTourism dnes zveřejnila 42 tipů na dosud neobjevené skvosty České republiky roku 2020. Jde o jedinečné turistické destinace jako hrady, zámky, kláštery či muzea v různých koutech českých a moravských regionů. Jedná se o místa, která by ráda přitáhla větší pozornost, než jaké se jim dostávalo doposud.\nNa výběru destinací spolupracovala agentura CzechTourism s kraji České republiky a všechny jsou také publikovány na portálu kudyznudy.cz. Agentura zároveň zveřejnila přehled nejnavštěvovanějších turistických cílů České republiky za rok 2019 (více na www.tourdata.cz).\n„V pondělí se pro návštěvníky otevřou hrady, zámky, galerie, hotely i restaurace. V Česku odstartuje turistická sezóna, která nabídne Čechům mnohem více příležitostí k objevování krás naší země,“ uvedl Jan Herget, ředitel CzechTourism a dodal: „Já se s rodinou například chystám do štol v Krušných Horách a do zahrad rekonstruovaných klášterů Plasy, Teplá a Kladruby v západních Čechách. Bydlet budeme v Mariánkách. Letošní prázdniny budou lázně skvělou volbou pro rodiny s dětmi. Je zde hodně hotelů s bazénem a můžete vyrážet na krátké výlety do okolní přírody. Bez dětí vyrazíme do Brna. Bar, který neexistuje a hotel Anybody jsou zážitkem na celý rok.“\nSvůj tip na výlet prozradila i ministryně pro místní rozvoj Klára Dostálová: „Výletníky bych ráda pozvala k nám, do východních Čech. Všichni znají Adršpach, ale Teplické skály, Ostaš nebo Broumovské stěny jsou možná ještě hezčí, a nově zrekonstruovaný broumovský klášter by měl povinně vidět každý Čech. Alespoň z cyklistického sedla, protože na kole se u nás jezdí nádherně.“


Královéhradecký krajský soud potrestal Antonína Nováka za vraždu devítiletého Jakuba z Havlíčkova Brodu trestem doživotního vězení. Slovák předtím chlapce vylákal k sobě na ubytovnu, kde ho sexuálně zneužil. Podle znalců je nebezpečný homosexuální pedofil a není u něj šance na nápravu.\nTomuhle panovi bych nikdy trest smrti nedal! Bylo by to pro nej vysvobozeni! Takhle si ve vezeni uzije peklo na zemi...\nKdy se konečně schopní a odpovědní přestanou bát?\nPodle odhadu jednoho vysoce postaveného soudce se v české justici vyskytuje cca 40% soudců, kteří jsou k ničemu, nevzdělaní, často hloupí a neschopní, resp. všehoschopní. Následky jejich chybných rozhodnutí tak zatěžují ty schopné. Proč se ve vlastním zájmu ta schopnější většina (doufejme) soudců neozve? Ti neschopní se samozřejmě změnit nemohou a dobrovolně neodejdou, když jsou neodvolatelní, nekontrolovatelní, nezodpovědní a navíc za nicnedělání a působení škod ještě královsky placeni?! Když se pak stane obdobná věc a vyhasne mladý život který ještě ani pořádně nezačal, odpovědní si umyjí ruce a řeknou, že oni vlastně nepochybili. ,,Nikdo za nic nemůže, nikdo není vinen, nikdo nenese osobní odpovědnost, všechno zavinil někdo jiný, nikdo z odpovědných funkcí neodstupuje, následky\nNejvětší trest by pro něj bylo pustit ho na svobodu, generál Blaško by měl jistě pár "otázek" na přednes.\nRe: na svobodu\nChtěl jsem napsal, že se tak stane až pan generál bude zase mít stejně starého chlapce, ale …\n"trest smrti" by pro nej nebyl trest ale odmena ...\njak se mnozi dozaduji ...\nRe: "trest smrti" by pro nej nebyl trest ale odmena ...\nTo je blbost. Ve vězení si na sebe nevydělá, takže bude odsávat peníze daňových poplatníků a stále bude hrozit potenciální riziko, že se jednou dostane na svobodu. Známe z historie.\nvim, znam ty pripady...napriklad ten terorista z nemecka co dostal (tusim) trojnasobne dozivoti a pustili ho po 19 letech (???) ... ale neni vse jen o penezich, dal bych mu to tam odpracovat. Bude trpet daleko vic kdyz bude nekolik desitek let za katrem nez kdyz dostane kreslo a bude z toho po par minutach "venku" ....\nTo těm ´´dutuhlavcům ´´ píši pořád.\ncitace z tn.cz\nNovák byl navíc vyhoštěn na neurčito z Česka. Trest si obžalovaný Novák\nodpyká na Slovensku, což také sám chtěl. Slovenský trestní řád má v\nsobě zakotven doživotní trest i ochrannou detenci.\nRe: citace z tn.cz\nTo jsem sem dala specielně pro nick zlutykreslo, který rád nazývá lidi idioty.\nkdyz on tady ma ten clanek a umi cist\nNějak to tam nemohu najít. Je to moje chyba? Myslím však, že to je nesmysl, protože trest se vykonává na území státu kde byl uložen. Samozřejmě pokud Slovensko nepožádá o jeho přeložení a pokud té žádosti vyhovíme. Viz katarský princ ap.\nO přeložení vykonání trestu do jiné země nežádá ta země, ale odsouzený. A nebo země, která jej momentálně vězní, pokud se jej chce zbavit.\nNechtěl jsem si zde hrát se slovíčky.\nV drtivé většině případů musí někdo té domovské zemi dát impuls a to je většinou ten odsouzený (příbuzní, zástupci,....). Samozřejmě, že 99,9% lidí za mřížemi jsou pro věznitelskou zemi obrovskou zátěží, zejména finanční, tak se, alespoň některých, ráda zbaví. Otázkou je, zda si Slovensko bude chtít s takovým zmetkem "špinit ruce" a otázek je víc. Např. jak by se k případné žádosti postavil náš stát, když je v živé paměti předání Katarského (?) prince za vlády socbolševiků.\nZávěrem: šmankote! nevěř všemu, co plácá Nova\nHasil se důsledek, nikoliv příčina.\nPan Novák je lidská hyena a určitě si uvědomuje co způsobil. O tom není pochyb. Ať v kriminále nebo blázinci a pod léky, pokud to neukončí třeba provázkovou slavností, tak si odbude zbytek života s šílenou noční můrou. Člověk, který spáchá takovýto čin nemůže být považován za normálního. Dostal doživotí, vyřešil se důsledek, nikoliv příčina. Proč?\n1. Když jsem byl malý a v padesátých letech toho byla fůra, připomínali mě naši tyto případy v takové míře, že bych v životě s nikým nikam nešel, i kdyby mi sliboval hory doly. Pozdě bycha honit. Takže prevence 1. rodiče.\n2. A kdo je zodpovědný za to, že několikrát odsouzený deviant volně běhal po světě? Kdo nebil na poplach na Slovensku a v Čechách, když Novák přestal chodit na kontroly, kdo nevyvěsil na každý roh "Wanted deviant Novak!". Prásk fotka každý týden v televizi. Nikdo zodpovědný nehnul ani prstem. Ti měli sedět na lavici obžalovaných s ním.\nVyřešil se důsledek, nikoliv příčina. Zadostiučinění !!!!!! Pro mě ne.\nRe: Hasil se důsledek, nikoliv příčina.\nNo a co rodiče těch 10 dětí, které Novák obtěžoval před Jakubem ? Jakto že doma nic neřekli a nikdo nevěděl, že po městě běhá úchyl ? Na Slovensku byl na něho vydán zatykač, nikoliv však evropský. ODS tu před časem prováděla kvůli evropskému zatykači takovou hysterii, že i kdyby na něj byl vydán, tak se tím u nás stejně nikdo zabývat nebude.\nNenazývej vraždou něco, co jí nikdy nebylo. Bylo by fajn, kdybyste se vy, nábožensští fanatici, nad sebou trošku zamysleli. Cožpak nevíš, kolik lidí ve jménu víry zahynulo? Neznám jinou organizaci, která by zahubila více osob, nežli je katolická církev. V Boha věřím, ale zločineckou organizaci k tomu nepotřebuji.\nĎábel také věří v Boha, a také k tomu nepotřebuje církev. Na tom videu na www.stopgenocide.cz není záznam vraždy člověka? Tam asi zabíjejí králíka, že?\nTy jsi jako obehraná deska... Zastáváš se zde plodů, ale že jste coby katolíci a fanatici válkami vyplenili a pobili miliony lidí, to je Ti fuk...\nZastávám se lidských životů, hlavně těch, co se nemohou bránit sami.\nA proč se např. nezastáváš vybíjení kuřat, krav a prasat? Také se nemohou sami bránit... Myšlení, instinkty a chování mají velice podobné (naopak vyvinutější), než ten plod v břiše...\nČlověk není zvíře. Ale nechápejte to jako všeobecně rozšířený názor, to si myslíme jen my, fanatici.\nA jaký je rozdíl mezi plodem v břiše a např. psem, prasetem, kuřetem, které má daleko více vyvinuté vnímání, než pár týdenní shluk buněk? Trošku pokrytecké, nemyslíš? Zajímalo by mě, jestli se takhle biješ i za zabíjení zvířat...\nOchránců zvířat je na světě dost, zvládnou to i beze mne. Je jich rozhodně víc než ochránců nenarozených dětí.\nAlibismus? Princip je naprosto stejný...\nNení. Pro nás fanatiky není člověk jen jeden druh zvířat. Považujeme (fanaticky) člověka za něco víc.\nV čem je několikatýdenní shluk buněk "něco víc" než kuře v kleci?\nV tom, v co vy patrně nevěříte. V nesmrtelné duši. Pokud byste ji neměl, nejste ani vy víc než shluk buněk, nezasluhující ochranu svého života.\nJo táááák... Teď už mi je to jasné... Takže např. pes žádnou duši nemá? Je to jen fungující věc?\nPes není věc. Pes je zvíře. Mateřská školka, ročník I.\nTakže zvíře nemá žádnou duši? Je to jen fungující zvíře, bez citů? Troufám si tvrdit, že těch citů má daleko více, než 3 týdenní shluk buněk... Jsi alibista.\nCity a duše nejsou totéž.\nKde bereš tu jistotu, že zvíře žádnou duši nemá?\nŽádnou jistotu nemám. Jen tomu věřím.\nA z čeho vycházíš, že duši má jen člověk, a např. pes ne?\nNevím o žádném psu, který složil něco byť jen vzdáleně podobného Umění fugy.\nToto je demagogie... Jsou ptáci, kteří připravují své obydlí pro své první milování, čistí podlahu, klacíky, parádí se, těší se... Jak můžeš říci, že takové zvíře nemá žádnou duši, a 3 týdenní zhluk buněk v břiše ano? Bacha sem vůbec nepleť...\nChcete vědět, od čeho odvozuji lidskou duši, a Bacha sem nesmím plést? Demagogie, říkáte? Z čí strany? Ten ptáček bude zpívat celý život jen to, co zpívaly tisíce generací jeho předků. Ze shluku buněk v břiše jednou vyroste J. S. Bach. Nevidět například v hudbě lidskou duši, to je opravdu těžká slepota.\nI když podle stejného právního řádu, který umožňuje vraždění nenarozených dětí, je pes skutečně věc.\nMusíš to mít v životě těžké...\nVšak on obr Koloděj to také nemá lehké...\nPane bože ty jsi fanatik....\nJe to cvok, nech ho být.\nZřejmě byl na nějakém tom meetingu kde vymývají mozky...\nZřejmě něco podobného... http://www.youtube.com/watch?v=Y8JBF3vmGXQ\nŽena má právo rozhodovat o tom, zda chce nebo nechce počít dítě. Jakmile je ale počat nový člověk, už žena žádné takové právo nemá. Svoboda jednoho končí tam, kde začíná svoboda druhého.\nTen článek není o právu,ale o důsledcích práva/nepráva. Zkuste číst.\nČíst umím. Je v pořádku předcházet zločinům jinými zločiny?


Softwarová sklizeň (22. 1. 2003) - Root.cz\nRoot.cz » Software » Softwarová sklizeň (22. 1. 2003)\nOblíbená sonda do světa (převážně) otevřeného softwaru. Dnes tu máme poměrně pěkný souborový manažer, POP3 proxy usnadňující boj se spamem, XML editor napsaný v Javě a mnoho dalšího.\nCVS (vývoj – záplata)\nGenDoc (tvorba dokumentace)\nGNOME Commander (desktop)\nTrivial GDB (vývoj)\nJedním ze způsobů, jak si zahrát levně kvalitní počítačové hry, je vrátit se k osvědčeným starým hitům – tedy pokud je ještě někde seženete. Teď nemám na mysli třeba Dooma, ale ještě starší kousky, které jistě i po těch letech dokáží pobavit. A není třeba se omezovat jenom na DOS či Windows – právě předělávky starých her jsou velmi časté i ve světě otevřeného softwaru. Do této kategorie patří i projekt FreeSCI, což je zkratka pro Free Sierra Creative Interpreter. Znalci historie počítačových her již jistě zpozorněli, protože Sierra patřila svého času ke špičce herního průmyslu a z její dílny pocházejí hry, které lze zařadit bez váhání do zlatého fondu. SCI byl multiplatformní engine, nad nímž byly napsána například některá pokračování her Leisure Suit Larry, Police Quest, King's Quest, Hero's Quest, Space Quest a další. A všechny tyto staré pecky si můžete nyní zahrát také na Linuxu, BeOSu, různých variantách BSD a některých un*xech. Podmínkou je samozřejmě dostupnost originálních datových souborů, neboť FreeSCI řeší jenom výkonnou stránku věci.\nProvozujete-li CVS server, a to zejména v nedůvěryhodném prostředí (anonymní přístup), doporučujeme rychle upgradovat, neboť stávající verze až do 1.11.4 včetně obsahují závažnou chybu, která umožňuje útočníkovi s read-only přístupem získat právo zápisu. V popisu záplaty od Red Hatu se dokonce píše o možnosti spouštět libovolný kód.\nObčas se setkávám s poptávkou po kvalitním otevřeném XML editoru pro Linux. Několik pokusů o vytvoření takového programu existuje a jedním z nich je i GenDoc (dříve též zvaný GenDiapo), který vychází ze staršího open source projektu MerlotXML. Editor nabízí celkem tři pohledy na XML dokument: stromovou strukturu, atributy elementů a nastylovaný dokument – ten slouží zejména pro vizuální kontrolu. Jeho funkčnost lze rozšiřovat pomocí dvou typů modulů. Tím prvním je DTD, který, jak už se u těchto programů očekává, umožňuje přizpůsobit prostředí konkrétnímu typu XML dokumentů, a druhým pak takzvaný action plugin, který umožňuje například export do HTML nebo PDF. GenDoc je napsaný v Javě.\nGNOME Commander je poměrně solidně vyhlížející souborový manažer pro GNOME. Je zřejmé, že autoři vyznávají klasickou dvoupanelovou koncepci známou z Midnight Commanderu (respektive Norton Commanderu), kterou obalili do jednoduchého, ale pěkného a čistého grafického prostředí. Mezi zajímavější funkce patří například podpora automatického připojování výměnných medií či možnost definování speciálních akcí, které se objeví v menu pro vybrané typy souborů (například rozpakování archivu, instalace rpm balíčku a podobně).\nDalší z řady nástrojů pro boj se spamem se jmenuje SpamTUNNEL a je určen pro ochranu na straně příjemce emailů využívajícího POP3 a SMTP protokoly. SpamTUNNEL funguje jako proxy pro oba zmíněné protokoly, přičemž rozhodování o tom, zda jde či nejde o spam, je založeno na analýze obsahu, nikoliv na black a whitelistech. Pro správnou funkci je třeba programu ukázat, co za spam považujete a co nikoliv, takže je nejlepší uchovat si co nejvíce zpráv z obou kategorií, a ty předat SpamTUNNELu k analýze. Doporučuje se nashromáždit alespoň 150 normálních zpráv i spamů (takže asi tak tři denní dávky :( ), což by mělo postačit k dosažení přibližně 80 až 90% úspěšnosti detekce. S programem je možné komunikovat i prostřednictvím emailu, takže když náhodou nějaký spam proklouzne, stačí jej přeposlat na adresu spamtunnel@localhost s patřičným předmětem a o víc se nestarat – pro příště už by se to nemělo opakovat. SpamTUNNEL je napsaný v Javě.\nGNU Debugger (též zvaný jen gdb) je rozhodně velmi slušným nástrojem pro ladění aplikací, nicméně i uživatele plně přivyklé příkazové řádce myslím musí poněkud otravovat například ruční zadávání breakpointů, kdy si musíte v některých případech napřed zjistit číslo řádku ve zdrojovém kódu – a přitom nejde o činnost zrovna vzácnou. I proto vzniká celá řada nejrůznějších rozhraní, které se snaží tyto často opakované úkony usnadnit. Zřejmě nejblíže původní podobě gdb – samozřejmě ale s řadou vylepšení – je Trivial GDB (na Freshmeatu ovšem k nalezení pod jménem cgdb). Pokud nebudete chtít, od „normálního“ gdb jej téměř nerozeznáte – vypadá prakticky stejně, stejně zadáváte povely a stejně se vypisují hlášení. Pokud ovšem chtít budete, získáte navíc třeba okno s náhledem zdrojového kódu (včetně podpory zvýraznění syntaxe), možnost vyhledávání regulárních výrazů, vizuální nastavování breakpointů či možnost vyvolávat funkce pomocí klávesových zkratek. Jednoduše řečeno, Trivial GDB je ideální pro každého, kdo se nechce vzdáte jednoduchosti a rychlosti gdb, ale občas by si rád trochu usnadnil život.\nJedním ze základních pravidel provozování webových stránek je, že aby měl návštěvník důvod vrátit se, musí pokaždé nalézt něco nového. No jo, ale kdo to má pořád vymýšlet? A hlavně, kdo bude pořád něco na těch stránkách měnit? Inu, přeci modul pro Apache 2.0 nazvaný mod_variety. Jeho úkol je jediný – naservírovat při požadavku na dané URL jeden z náhodně vybraných souborů. Stačí tedy připravit dopředu dostatečné množství obrázků a stránek, nainstalovat modul a pak už se jenom kochat tím, jak je ten váš web dynamický :) Abych ale jenom nevtipkoval, je pravda, že například pro vložení náhodného ukázkového obrázku z větší galerie je to poměrně použitelné řešení, které bude třeba oproti skriptu v PHP přeci jenom poněkud efektivnější.


Kostel sv. Petra a Pavla – Malá Úpa\nNacházíte se na území Krkonoš, které bylo osídlováno už při kolonizaci za Přemysla -Otakara II. ve 13. století. Osídlování Malé Úpy však začalo až v 16. století, kdy majitel vrchlabského panství Kryštof z Gendorfu inicioval těžbu nerostu a hlavně dřeva pro stříbrné doly v Kutné Hoře. Podle trutnovského kronikáře Simona Hüttela začaly práce na plavebních přehradách – klausách a těžbě dřeva prvně v roce 1566 právě v okolí horské říčky Malá Úpa. Podle tereziánského katastru vznikla stejnojmenná obec až v roce 1748. Z dalších údajů v Hüttelově kronice vyplývá, že lidé v Malé Úpě příležitostně žili asi už od roku 1500. Do té doby nedotknutelná příroda okolo říčky Malá Úpa se začala v druhé polovině 16. století zaplňovat dřevorubci z Tyrolska, Korutan a Štýrska. Těžba dřeva i nerostů již na začátku 17. století upadala, ale osadníci hned po příchodu založili na vykácených pasekách louky a postavili první horské chalupy. Mýta zúrodňovali stále usilovněji, aby mohli chovat krávy a kozy. Každá rodina dostala k vykácení svou lokalitu a proto i vzniklé luční enklávy a lesní samoty ještě několik dalších století obývali převážně příslušníci jedné rodiny. Rudy byly těženy v 16. století v osadě Smrčí a ve Lvím dole. Sem se vrátila těžba ještě v roce 1735 a potom hlavně v letech 1841 až 1866. Vytěžená železná ruda a arzenik se tehdy zpracovávaly v Peci pod Sněžkou. Další obživou našich předchůdců bylo pašování cukerínu ze sousedního Slezska.\nV roce 1779 navštívil Malou Úpu budoucí císař Josef II., doprovázený známým generálem Laudonem. V rámci své náboženské politiky nechal místním horalům postavit kostel. Dne 22. února 1791 byl stánek Boží, v té době nejvýše položený kostel v Čechách (975 m), zasvěcen patronům Petru a Pavlovi. Ovšem 10. 9. 1806 ve 20.45 hodin po zásahu bleskem dřevěný kostel vyhořel. Ihned byla zahájena výstavba nového kostela a již 18. října 1807 v něm byla sloužena mše svatá. Při stoletém výročí byla na stropním oblouku mezi presbytářem a lodí umístěn pamětní nápis s letopočtem 1791 a rakouskou orlicí. Krátce na to v roce 1889 byl kostel ve větším rozsahu renovován. Poslední oprava proběhla za těžkých podmínek v roce 1986. Nebýt vydatné finanční pomoci krajanů žijících dnes v Německu, zřejmě by k renovaci vůbec nedošlo. Při větších vnitřních úpravách v roce 1936 byl postaven nynější hlavní oltář. Na ústředním obraze jsou církevní patroni kostela Petr a Pavel. Levý obraz představuje svatou Terezu – příklad zbožnosti a pravý obraz svatou Alžbětu Durynskou. jako příklad dobročinnosti. Boční oltář vpravo je zasvěcen Matce boží a na levé straně je svatá Barbora, ochránkyně horníků. Oltář je památkou na hornickou minulost Malé Úpy. Horníci, kteří pracovali na slezské straně hor v Amsbergu, severně od Pomezních Bud, oslavovali každoročně svatou Barboru slavnostním průvodem zakončeným mší svatou na její počest. Staré věžní hodiny, které nejsou v provozu, teprve na rekonstrukci čekají. Kostel ztratil už třikrát své zvony. Poprvé při požáru v roce 1806, podruhé 1916 pro válečné účely a ze stejného důvodu i v roce 1943. Jenom malý zvon ve věžičce všechny války přečkal. Varhany pocházejí z roku 1833. Několikrát byly vylepšeny nebo opraveny a dodnes hrají. Zdejší farnost, založená spolu s kostelem, již od roku 1946, po násilném vystěhování německých obyvatel, neexistuje. Nedílnou součástí kostela je i přilehlý hřbitov, kde se pohřbívalo od konce 18. století až do konce 2. světové války. Po odsunu Němců byl hřbitov takřka zapomenut, v jedné chvíli mu dokonce hrozila likvidace. Zásluhou několika starousedlíků se zachoval a opět tu nachází věčny klid ti, kterým se Malá Úpa stala více než domovem. O kostel i hřbitov se dnes stará několik místních lidí, kterým za práci vzdáváme dík a vyslovujeme uznání.\nA od roku 2019 je kostel sv. Petra a Pavla vlastněn a spravován obcí Malá Úpa.


Skotsko 2016 – podruhé – Podzimní slunce\nOn September 30, 2016September 30, 2016 By terka56In Cestování\tJá se tam vrátila. A ani to dlouho netrvalo.\nDne 17. července jsem se vydala vstříc svému zatím největšímu dobrodružství. Již podruhé v tomto roce jsem měla zamířit do Skotska, ale tentokrát sama. Chtěla jsem si udělat FCE a řekla jsem si, že čtrnáct dní intenzívního jazykového kurzu v Edinburghu mi může jen prospět.\nNehodlám sem vypisovat všechny své zážitky, ale dám se to, co jsem si psala ve volných chvílích, možná postupně přibudou další vzpomínky.\nMoje hostitelská rodina je jak z romantického filmu, mladý pár do třiceti let, dvě malé děti. Blaine je šestiletý Zmijozel, blonďák se zelenou školní uniformou, so sweet… Rhie byly dva roky, má takovou tu dokonalou dětskou inteligenci a je spiklená s námi děvčaty, mám totiž ještě dvě spolubydlící, Španělku a Italku, obě zhruba v mém věku. HostMum dost dobře vaří, nabízela nám i haggis, ale ten jsme svorně odmítly.\nTak tohle je to, co jsem vždycky chtěla. Sedím ve třetím patře knihkupectví, v kavárně. Dala jsem si cappuccino a čokoládový cukie (oni to opravdu píšou takhle). Na klíně mi leží Atlas mraků v originále, já si ho opravdu musela koupit. Cítím se tak…, ne, pro to není slovo.\nByla jsem na výstavě impresionistů, Monet je vážně nejlepší, Daubigny je ale taky skvělý a Van Gogh je báječný… Ta doba musela být neuvěřitelná.\nTeď sedím zase v tom knihkupectví s výhledem na edinburský hrad a piju čaj. K lehkému obědu jsem si dala ovocný sálat. Nevím, kdy odsud odejdu, ale moc se mi ven nechce, i domorodci říkají, že to není really nice weather, což pro Středoevropana znamená něco ve smyslu “chcípneš na hnusný počasí jenom vystrčíš nos z baráku”. Asi jsem si ten čaj louhovala moc dlouho, je silnější než presso. Sedím vedle cedulky s nápisem Wi-Fi available, ale nechytím ani Wi, natož potom Fi. Pozoruji své okolí a nikdo neodchází, myslím, že nikomu nebude divné, když tu zůstanu lehce přes hodinu. Štve mě, že jsem si s sebou nevzala propisku, mohla jsem psát pohledy.\nAž se odhodlám čelit mrazivému počasí, vydám se na Scott Monument. Když jsem ho poprvé viděla, měla jsem pocit, že ho znám. Včera jsem trochu googlila a … bingo! Natáčela se tu jedna z nejlepších scén Atlasu mraků.\nAž (jestli) zdolám 278 schodů nahoru i dolů, zamířím ke Calton Hill. Už jsem tam sice byla před měsícem, ale je to nádherné místo. Až na ten vítr…\nUž jsem na Calton Hill. Scott Monument je fantasický, opravdu je z něj vidět celé město (teda kromě té části, kde bydlím já, ta je schovaná za Artušovým sedlem). Ty schody nejsou tak zlé, jak jsem očekávala.\nJsem nervózní z těch FCE, nejsem si jistá, že je udělám. Jackie říká, že jo, ale co ta ví. Jen pár desítek let učí AJ :D. Dneska půjdu do studijního salónku a budu dělat poslechy. Měla bych si zkusit napsat článek.\nNakonec jsem psala recenzi, týkala se seriálu Sherlock. Měla mít zajímavý titulek, vybrala jsem Brainy is new sexy!, docela upoutá pozornost, ne?\nByla by asi docela náhoda, kdyby na tenhle článek narazil někdo, kdo uvazuje o jazykovém kurzu v zahraničí, ale kdyby se to stalo, musím tuto zkušenost jedině doporučit, už jsou to skoro dva měsíce, co jsem se vrátila a pořád nemůžu to město a lidi dostat z hlavy.\nJeště malá poznámka. V den odletu začínal prodej Cursed Child, můžete hádat, koupila jsem si ho?\nPrevious Skotsko 2016 – poprvéNext Marťan – Andy Weir


Bata Bullets Khaki kotníčkové tenisky - Tenisky | Baťa.cz\nBata Bullets Khaki kotníčkové tenisky\nDámské tenisky z kolekce Baťa Bullets mají svršek z hrubé textilie v khaki odstínu. Ve stejné barvě je také gumové logo na boční straně. Poprvé byla tato značka představena v roce 1964 a své jméno získala po basketbalovém týmu Baltimore Bullets. Obuv je šita na stejných retro kopytech, a proto doporučujeme při nákupu zvolit velikost alespoň o jedno číslo větší, než obouváte obvykle.\nČíslo artiklu: 589-7143 Značka: Bata Bullets Barva: zelená\ndámská obuv, vycházková, flexiblová, textil


V Iowě odstartovaly primárky: Republikáni jasně zvolili Trumpa, u demokratů panují zmatky a technické problémy | Hospodářské noviny (HN.cz)\nSenátor Bernie Sanders už nyní prohlásil, že vede ve stranickém hlasování před Petem Buttigiegem. autor: AP\n4. 2. 2020 09:32 / 4 minuty čtení\nUSA Sanders Bernie volby prezident Biden Joe demokraté\nVolební shromáždění v americké Iowě v pondělí večer místního času (v úterý ve 2:00 SEČ) zahájila proces výběru kandidáta Demokratické strany, který se letos v listopadu v prezidentských volbách postaví Donaldu Trumpovi.\nBěhem příštích více než čtyř měsíců se v každém ze států USA uskuteční primární volby nebo stranická shromáždění, která delegují své zástupce na červencový nominační sjezd v Milwaukee.\nV Iowě registrovaní voliči demokratů rozhodovali o kandidátech zhruba na 1600 stranických shromážděních, poprvé v historii tohoto státu mohli tyto volební akce organizovat i lidé pobývající v zahraničí nebo v jiném státě USA.\nO nominaci se uchází jedenáct demokratických politiků, k favoritům patří vermontský senátor Bernie Sanders, bývalý viceprezident Joe Biden, senátorka ze státu Massachusetts Elizabeth Warrenová a bývalý starosta malého města South Bend v Indianě Pete Buttigieg. Podle průzkumů má na oněch 15 procent šanci právě jen čtveřice favoritů.\nTechnické problémy ovšem způsobily odklad v ohlášení výsledků. Ty jsou kompletní zhruba z jedné čtvrtiny, zbytek při sčítání doprovázejí blíže neurčené potíže. O útok hackerů či jiný nepřátelský čin ale prý nejde. Podle informací serveru Politico ze štábů dvou kandidátů budou výsledky zveřejněny zřejmě nejdříve ráno místního času (po poledni SEČ), oficiální zdroje však přesný čas zatím neuvedly.\nSenátor Sanders, představitel levého křídla amerických demokratů, už však prohlásil, že vede před Buttigiegem. Sanders se podle agentury AFP odvolal na vlastní dílčí údaje o výsledcích hlasování, zveřejněné v noci na úterý. Oficiální výsledky strana dosud nezveřejnila.\nSandersův tým publikoval údaje z téměř 40 procent volebních místností. Kritizoval přitom "neschopnost Demokratické strany v Iowě" zveřejnit výsledky brzy po pondělním hlasování.\nPodle těchto údajů vede Sanders s 28,62 procenty před Buttigiegem (25,71) a Warrenovou (18,42), která je podobně jako Sanders pokládána za představitelku levého křídla. Bývalý viceprezident Biden je teprve čtvrtý s 15 procenty, což by představovalo špatný výkon pro muže, který už měsíce vede průzkumy veřejného mínění na celostátní úrovni, poznamenala AFP.\nWhy so long to report results? Nearly 1,700 caucuses fill out worksheets like this, then report multiple results. pic.twitter.com/QsD3AdvnKC\n— Trip Gabriel (@tripgabriel) February 4, 2020\nSvé primárky, spíše ovšem symbolické, v pondělí v Iowě absolvovali i republikáni. S přehledem je vyhrál Trump, který čelil minimálnímu tlaku protikandidátů. Za "absolutní fiasko" označil Trump pak volební proces v Iowě.\n"Demokratická volební shromáždění jsou absolutním fiaskem. Nic nefunguje, stejně jako když řídili zemi," napsal Trump na twitteru. "Jediný člověk, který může tvrdit, že včera zaznamenal v Iowě velké vítězství, je Trump," pokračoval prezident.\nTrump může zopakovat volební triumf: Na počet hlasů prohraje, přesto zůstane v Bílém domě\nBezmála o každých volbách se píše, že budou důležité, klíčové a že jejich výsledek předurčí budoucnost na roky dopředu. O letošních...\nTrump přežil pokus o odvolání. Impeachment ale bude důležitým tématem v prezidentských volbách\nKončí impeachment, volby začínají. Ve Spojených státech se tento týden uzavře pět měsíců dlouhé politické drama, ve kterém se demokraté...


autokoberce Ford Mondeo Autofit | AUTOSPORT Kraupner\nKoberce, gumové, textilní\nautokoberce Ford Mondeo Autofit\nAutokoberce Ford Mondeo 1993 - 2000 Autofit (1404) vyrábíme a prodáváme v černé nebo melírové barvě. Tyto autokoberce nekoupíte rychleji ani levněji. Jedná se o nejlevnější a nejoblíbenější materiálové provedení textilních autokoberců pro model Autokoberce Ford Mondeo 1993 - 2000 Autofit Hlavní vlastnosti autokoberce:\n•kobercovina se smyčkovým vlasem\n•vhodný pro všechny třídy vozů\n•materiál střední kvality\nNízký smyčkový vlas. Snadná údržba a příznivá cena. I přes jeho základní vlastnosti je koberec velmi žádaný. Rubová strana je zpevněna granulátovým povrchem.\npopis: Univerzální gumové koberce do automobilu, nové provedení. Na obalu vyobrazena tabulka základních typů vozidel, na které lze koberce použít. Velikost A. Sada 4 kusy (2×přední, 2×zadní díl). Barva černá. Výrobek je shodný s typem schváleným MD ČR, č.osv. 2687. hmotnost: 4,750 kg (výrobek včetně obalu) balení: volně, plast. háček k zavěšení\nbez DPH: 317,36\nAutokoberce gumové UNI I - sada 4ks pro celé vozidlo - univerzální gumové autokoberce - protiskluzová úprava - možnost zastřižení do požadovaného tvaru - brání znečištění interiéru vozidla před vlhkostí, vodou a sněhem - zvýšený lem na okraji koberce zabraňuje vylití vody\nbez DPH: 323,14\nAutokoberce gumové UNI III\nAutokoberce gumové UNI III - sada 4ks pro celé vozidlo - univerzální gumové autokoberce - protiskluzová úprava - možnost zastřižení do požadovaného tvaru - brání znečištění interiéru vozidla před vlhkostí, vodou a sněhem - zvýšený lem na okraji koberce zabraňuje vylití vody\nUniverzální gumový autokoberec vanička, 1ks, velikost 45x56cm. Vyrobeno z přírodní gumy, díky zvýšeným okrajům bude interiér vozu lépe chráněn než při použití běžného autokoberce. Ideální do nepříznivého počasí. Spodní strana koberce je opatřena protiskluzovou úpravou\npopis: Sada 2x přední díl + 2x zadní díl univerzálních autokoberců s protiskluzovou úpravou, materiál latex. Snadné přizpůsobení každému automobilu. Stačí jen nůžkami, případně ostrým nožem upravit na požadovanou velikost. Provedení SUPER SPEED - moderní sportovní design.\npopis: Sada 2x přední díl + 2x zadní díl univerzálních autokoberců s protiskluzovou úpravou, materiál latex. Snadné přizpůsobení každému automobilu. Stačí jen nůžkami, případně ostrým nožem upravit na požadovanou velikost. Provedení BLOOMS - jedinečný květinový design.\nKoberce gumové FABIA II.07\npopis: Vysoce kvalitní gumové autokoberce značky PETEX, sada 4 díly (2x přední + 2x zadní). Určeno pro vozy Škoda Fabia II (od rv. 2007).\nkoberce gumové Hyundai i20 2009-\nPopis 4-dílná sada přesných gumových koberců RIGUM z velice kvalitních materiálů odolných proti opotřebení, snadno udržovatelné a bez podílu PVC. Koberce jsou vybaveny protiskluzovou úpravou ve spodní části a jsou vybaveny přípravou na fixační šrouby. Po celém obvodu všech koberců je 1 cm vysoký lem, který brání v zimních, ale i letních měsících unikům vody a nečistot do okolního prostoru.\nautokoberce Ford Mondeo Autofit (příspěvků: 0)


Komplet stolních vlaječek členských států EU prodej | Alerion e-shop\nKomplet stolních vlaječek členských států EU\nKomplet stolních vlaječek vlajek 28 členských států Evropské unie v rozměrech 11 × 16,5 cm.\nod 3834 Kč\n11 × 16,5 cmHmotnost: 0.365 kg\n3 835 KčV košíku 0×\nKomplet stolních vlaječek - členské státy EU\nV této sadě stolních vlaječek najdete: stolní vlaječka vlajky Belgie, Bulharsko, Česká republika, Chorvatsko, Dánsko, Estonsko, Finsko, Francie, Irsko, Itálie, Kypr, Litva, Lotyšsko, Lucembursko, Maďarsko, Malta, Německo, Nizozemsko, Polsko, Portugalsko, Rakousko, Řecko, Rumunsko, Slovensko, Slovinsko, Spojené království, Španělsko a Švédsko. Sadu dodáváme včetně stolní vlaječky EU. Naše stolní vlaječky 28 členských států EU jsou vyráběny v kvalitním provedení metodou sítotisku na speciální lesklý vlaječkový satén ALERION® SatinFlag nejvyšší kvality. Díky tomu mají tyto stolní praporky krásné syté barvy a jsou reprezentativní ozdobou každého jednacího, konferenčního i pracovního stolu v každé kanceláři, zasedací místnosti i jednacím sále. Typickým detailem našich stolních vlaječek je precizní obšití po obvodu, které je dle varianty provedeno tenkou kroucenou šňůrkou nebo průhlednou nití. Pro zachovávání pevného tvaru mají naše stolní praporky členských států EU zažehlenou vnitřní výztuhu, která vlaječkám zaručuje trvale napnutý tvar. Díky důrazu na nejvyšší kvalitu zpracování při výrobě jsou stolní konferenční vlaječky z naší produkce vhodné i pro nejnáročnější reprezentativní užití, ať už se jedná o významná mezinárodní setkání, konference a další oficiální příležitosti, ale dobře poslouží také jako vhodný symbolický dárkový předmět. Stolní vlaječky jsou vyhotoveny v ideální velikosti 11 × 16,5 cm.\nRozměry stolních vlaječek členských státu EU: 11 × 16,5 cm\nCena je uvedena za samostatné stolní vlaječky členských států EU, kter vhodně doplníte výběrem stolního stojánku z kovu nebo dřeva z naší široké nabídky zde.


pixel art pro Android\nMotor World: Bike Factory - nová hra v sérii manažerů poloviny-pixel Motor světě. V této době, musíme budovat od nuly jen pro výrobu rostliny, které lze připsat na motocykly. Počínaje s minimálním počtem zaměstnanců v malém obchodě by měly postupně rozvíjet a růst, takže po chvíli se stal legendou tohoto segmentu trhu.\nHrdinové Loot 2\nHrdinové Loot 2 - pokračování populárního pixelu "bagel". Čekáme na nová dobrodružství, aktualizované dekor, možných protivníků a mnohem více, ale to se nezmění jako tým otmo ... hmm, hrdinové připraveni objednávek jakékoliv složitosti a rizika. Hlavní věc, že to bylo možné libovolně drancovat ruiny, doufají, že najdou starověké artefakty.\nPixel Super Heroes - zajímavý běžec pixel horizontální rolování superhrdiny. Navzdory tomu, že tyto projekty jsou velmi hodně v obrovském vesmíru, to však apelovat na mnoho. Zásluha to bude mít zdravý smysl pro humor, jednoduché ovládání, tak celou řadu možností herních a další. Jdi okamžitě zachránit svět!\nThe Deer Bůh\nThe Deer Bůh - nádherný pixel art plošinovka. Přes typické "nekvalitní" grafiky, máme na obrazovce ožívá svět výborný, detailní a obydlený různými bytostmi. Neobvyklé příběh potěší všechny příznivce duše vytvořené hraní. Úkol je jednoduché a složité zároveň - přežít v kůži jelena.\nKlepnutím Knight a hrad zla - majitel poměrně dlouhou určení. Je - 2D pixel artovskoe simulátor tapa s automatickými bojů. Boje můžeme významně pomoci protagonistu, aby jeho rychlých kliknutí, která bude maximalizovat své šance na úspěch v nebezpečnou misi. Žádné slavné klid Warmaster.\nTiny Survivor - hra o přežití jednoho znaku. Pravda o jeho osudu vyřešeny, dříve nebo později bude sežrán vlky, ale od nás bude záviset na tom, kdy se to stane a jaké skóre skončí boj s divokou zvěř. Tradičně jsou takové projekty, které se bude pixel ve světě pixelů, a také budeme mít možnost utváření všechny užitečné.


Policisté stopli mezinárodní obchod s marihuanou. Vedli ho Češi | PrahaIN\nPolicisté stopli mezinárodní obchod s marihuanou. Vedli ho Češi\n20. 02. 202219:44\nfoto: Policie ČR/Skupina v čele s Čechy pěstovala a posílala marihuanu do Velké Británie i Irska.\nOsm obchodníků s marihuanou se podařilo dopadnout českým, anglickým, irským i německým policistům. Po dlouhodobé vzájemné spolupráci Národní protidrogové centrály se zahraničními kolegy je zadrželi, a to včetně hlavních organizátorů původem z České republiky.\n„Předmětem jejich působení byl celý řetězec aktivit od zakládání indoor pěstíren, samotného pěstování rostlin konopí, odkup od předem domluvených pěstitelů, přes jejich zpracování, balení do neprodyšných fólií, ukrývání v útrobách zpravidla kuchyňských potřeb až po odesílání pod falešnou identitou do zahraničí. Část produkce končila také u odběratelů v České republice. Prověřování trestné činnosti ukazuje, že takto skupina fungovala několik let,“ uvedla policejní tisková mluvčí Národní protidrogové centrály Barbora Kudláčková.\nV čele organizované skupiny stáli dva Češi, kteří domlouvali obchody v zahraničí a rozdělovali úkoly dalším členům skupiny.\nMuž ničil vše, co přišlo pod ruku. Navíc poslal strážníky do karantény\nMěstská policie řešila agresivitu muže. Ten byl jako smyslů zbavený, ničil vše, co mu přišlo pod ruce. Agresivita pokračovala i s příjezdem…\n17. 02. 202207:31\nMarihuana vypěstovaná v České republice mířila v zásilkách hlavně do Velké Británie, Severního Irska a Irské republiky. Policisté zadrželi a obvinili osm osob, které působili na území severních Čech. Ti pěstovali rostliny indoor, zpracovávali je a následně distribuovali. Podle vyšetřovatelů probíhala komunikace mezi členy skupiny, odběrateli, ale i samotné předávání zboží velmi sofistikovaným způsobem.\n„Bez úzké spolupráce tuzemských a zahraničních policejních složek a dalších institucí by prakticky nebylo možné trestnou činnost odhalit. Zásilky - v různých množstvích do jednoho kilogramu sušiny marihuany - odcházely z České republiky pravidelně, minimálně jednou za 14 dní, letecky či pozemní cestou. Jejich hodnota se vývozem násobila a na území ostrovů Spojeného království dosahovala hodnot kolem dvaceti britských liber za jeden gram,“ sdělila Kudláčková.\nPeníze posílali ukryté v elektronickém zboží\nPeníze za zboží se do České republiky dostávaly zpět ukryté v drobném elektronickém zboží.\n„Veškeré objednávky přepravních služeb probíhaly online cestou a na fiktivní jména. Přepravní společnosti pachatelé neustále měnili a nikdy si nenechávali zásilku doručit na adresy, se kterými by je bylo možné spojit,“ popsala tisková mluvčí.\nOperace POST, jak ji policisté nazývají, probíhala také v úzké spolupráci s orgánem Evropské unie pro justiční spolupráci v trestních věcech Eurojust.\nPři domovních prohlídkách a prohlídkách dalších míst, které skupina využívala, našli policisté sedm pěstíren netechnického konopí, 16 kilogramů marihuany, 449 rostlin konopí, 200 g kokainu, předměty ke zpracování rostlinného materiálu a balení zásilek, velké množství mobilních telefonů, SIM karet a výpočetní techniky, čtrnáct krátkých a dlouhých zbraní včetně zásoby nábojů a finanční hotovost různých měn v řádech stovek tisíc českých korun.\nTisková mluvčí navíc podotkla, že případ ještě není uzavřen a stále probíhá vyšetřování stejně, jako pokračuje i mezinárodní spolupráce se Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska a Irskou republikou.\npolicie, marihuana, Národní protidrogová centrála, pěstírna, kriminalita, konopí, rostliny, drogy, zločin,