Šok z monstrózních teroristických útoků na USA z 11. září 2001 byl okamžitě doprovázen vlnou hněvu, solidarity, obav o bezpečnost i prvních pokusů o hlubší vhled pod povrch událostí. Od ryze architektonických úvah, zda je nadále vhodné stavět mrakodrapy, se rychle přešlo k širším úvahám o "architektuře" západní společnosti a celého našeho světa, o celém tom globálním činžáku lidstva se zjevně narušenou statikou. Jakkoliv následné peripetie boje proti terorismu (omezování práv a svobod ve jménu obrany demokracie) přidržují globální reflexi světa u aktuálních událostí a jejich lidskoprávního a ústavněprávního rozměru, otazník nad celkovou sociální architekturou světa nikdy z projevů a článků zcela nezmizel.\nO jaký střet se jedná, jaký přesně projev konfliktu koho s kým jsme viděli v přímém televizním přenosu z Ameriky v prvním roce 21. století?\nMálokdo porozuměl tomu, že organizovaný masový zločin psychopatologické povahy, za nímž stáli středostavovští mladí muži netrpějící nouzí a podle převládajícího názoru řízení saudskoarabským miliardářem Usámou bin Ládinem, je dáván do souvislosti s globálními problémy lidstva a s rostoucími sociálními rozdíly ve světě. Nebylo a dodnes není mnohým jasné, proč generální tajemník OSN Koffi Annan 10. listopadu 2001 k Valnému shromáždění hovořil o tom, že soustředit dnes všechny síly jedině na boj proti teroristům by bylo jistým druhem vítězství týchž teroristů. Neboť "žádný z problémů přítomných 10. září se nestal méně naléhavým. Množství lidí žijících s méně než jedním dolarem na den neubylo. Množství obětí AIDS, malárie a tuberkulózy se nesnížilo. Faktory, které zapříčiňují... oteplování atmosféry, nezeslábly".\nTaké kritikové neoliberálního ekonomického pojetí globalizace, permanentně zmobilizovaní od nepokojů v americkém Seattlu 1999, právě tváří v tvář tak výjimečnému teroristickému aktu nezaváhali zopakovat alarmující data z dílny OSN o světové "sociální fraktuře": pětina světové populace s nejvyššími příjmy přečnívá pětinu nejchudších obyvatel Země 86x, přičemž v roce 1974 byl poměr mezi suterénem a špičkou světového bohatství 1 : 74 a v roce 1960 pouze 1 : 30. Objem mezinárodního obchodu, této páteře ideologického tvrzení o globalizaci prospěšné úplně všem, vzrostl za poslední půlstoletí 17x, ale objem finančních transakcí a spekulací - krátkých peněz a lehkých výdělků pro nemnoho jednotlivců - převýšil obchod s užitnými hodnotami zboží a služeb zhruba 50x. A hlavně: i podíl na obchodovaných užitných hodnotách se například v Latinské Americe za stejné období snížil z 11 % na 5 % a v Africe z ještě drastičtějšího mála (8 %) na zcela tragické nic (2 %). Obří koncerty proti hladu mohly začít.\nTi, kdož připomínají tato čísla v daném kontextu, jsou často obviňováni, že vlastně ospravedlňují teroristické útoky. A že svými řečmi zasahují tytéž cíle, které zasáhli teroristé unesenými letadly. Ze zatuchlých ideologických sklepení vzlíná až na jazyk některých politiků jen v trochu oslabené podobě názor, že "Amerika a svobodný kapitalismus" mají v islámských fanaticích a západních socialistech podobné nepřátele. "Rozdíl je jen v tom, že západní socialističtí teroristé se zatím omezili na rozbíjení McDonaldů a bank. Jejich ideoví vůdci je nevybízejí k hromadným vraždám, ale pouze je posilují v jejich přesvědčení o nemorálnosti kapitalismu."\nV době, kdy se pražský "měsíčník pro svobodu jednotlivce", zvaný Laissez-faire, zrovna takto napojuje na globální spor o současný kapitalismus, je třeba povahu konfliktu řádně promyslet. Tím spíš, že z mocenských špiček zaznívá heslo Kdo není s námi, je s teroristy, těhotné značnou šíří potenciálních nepřátel. Naproti tomu intelektuální rozprava se z opatrnosti a piety pohybuje na úzkém prámu konvence. Zatímco z povědomí veřejnosti mizí sociální výklad kriminality a veškeré sociální problémy i konflikty jsou kriminalizovány, individualizovány a psychologizovány. Právě v takové době je rehabilitace sociální analýzy naprosto nutná.\nIntelektuálové, postrádající celostní interpretaci převratných událostí, se vrhli do sporu, zda má pravdu "pesimistický" americký politolog Samuel Philips Huntington, který už dávno (1993, 1996) přeakcentoval světový sociální konflikt na střet nábožensky definovaných civilizací a - podle Egona Bondyho - "třídní boj na rasismus". Nebo zda přece jen v teorii i praxi nevítězí starší (1989, 1992), osvícenským univerzalismem orientovaná - prý "optimistická" - linie Francise Fukuyamy: příběh o "konci dějin" coby nevyhnutelném vítězství liberální demokracie a modernizace nad retardovanými skanzeny světových zadních dvorků.\nSpor nad touto četbou je jistě inspirující, ale ponor do sociálního mikrokosmu islámské části světa by mu měl předcházet. V této obrovské oblasti s jednou miliardou muslimů se totiž jako v kapce vody odráží i globální dění a jeho sociální příčiny - včetně vzniku extravagantní (sebe)vraždené sekty. A postmoderní sociální konflikt - nazývám tak reálný konflikt, ve společenském vědomí však adekvátně nezobrazený a všemi možnými způsoby zastíraný - snad aspoň poodkryje svoji tvář. Jako některé afghánské ženy po porážce Tálibánu.\nJe s podivem, že se dnes stejně intenzívně jako o Huntingtonových paušálních schématech nediskutuje o textech košatějších. Ani v nich sice klasickou sociální analýzu, obraz sociálních tříd a vrstev ve vztahu k politické moci a ideologiím, v popředí nenajdeme, zato však větší obeznámenost s reáliemi. Že sektářství může být třískou, která odlétla z padajícího stromu politického islámu, a že tento úpadek i samo sektářství, vybavené teologií neslučitelnou ani s hlavními proudy radikálního islamismu, mají nejen kulturní a ideologické, ale i sociální pozadí, se dokonce dozvíme i z prací Gillese Kepela. Jakkoliv ani on plně nevyužil šanci na odhalení sociálních příčin současné reislamizace, rejudaizace a rechristianizace, kterou nazývá "boží pomstou".\nVe své poslední knize, vydané rok před atentáty na New York a Washington, autor rozlišuje tři fáze "expanze a úpadku islamismu" v poválečné době. První fázi vymezuje zrodem moderní islámské myšlenky v 60. letech, počínaje ideology egyptských Muslimských bratří (Sajjád Kotb) a náboženskými vůdci (Pákistánec Mawdúdí), kteří ovlivnili jihovýchodní Asii a také afghánský Tálibán. A konče ajatolláhem Chomejním, jenž realizoval svůj projekt islámského státu v 80. letech. Íránskou islámskou revolucí na přelomu 70. a 80. let začala pak druhá fáze. Tato revoluce i úspěšný boj afghánských mudžáhiddů proti Sovětům, podporovaný Saúdskou Arábií, Pákistánem a - citelným způsobem - Spojenými státy, znamenaly povzbuzení pro všechny muslimy. Do poslední, "úpadkové" fáze vstoupil muslimský svět vpádem Iráku do Kuvajtu a válkou v Zálivu (1991) za mohutné účasti Západu v čele s Američany. Tyto události se výrazně dotkly mentality muslimů a vyvolaly či prohloubily rozpory mezi různými složkami islámského hnutí.\nKepela lze kritizovat za to, že k popsanému úpadku nemá jinou alternativu než obrat muslimského světa k západní demokracii, než pozvednutí tohoto světa na Fukuyamův "konec dějin". Nebo s ním polemizovat, jak prorocky učinil Antoine Basbous rovněž rok před 11. zářím, že po brutálním oslabení islamismu 90. let se tváří v tvář Západu zvedne nová, dosud neznámá islámská vlna. Ale Kepelovi nelze upřít, že tolik nezabředl do falešných konstrukcí o jednolitých náboženských kulturách. A že vzestup, úpadek a projevy moderního islamismu pojednal i ve vztahu k sociálním vrstvám, které toto hnutí podporovaly či podporují.\nSociální základnou politické islámské ortodoxie byl v muslimských zemích podle Kepela původně svazek zbožné islámské buržoazie, početné masy chudé městské mládeže a militantní inteligence. Jedině Chomejnímu se za jeho života zdařilo konsolidovat moc na této vratké základně. Jinde vztah buržoazního živlu u pák politické moci k ostatním vrstvám, zvláště k radikální dorostenecké chudině, nebyl tak srdečný a postupně dále chladl. Skupiny odstavované z hnutí pak počaly inklinovat k teroristické úchylce nábožensky vypjatých gangsterských band s velmi pochybnou teologií. Všechny politické pohyby v islámských zemích - od Alžírska a Egypta až po Palestinu či Jordánsko - znamenaly zisk pro islámskou buržoazii a marginalizaci "extrémistických skupin" chudé mládeže a části střední třídy, většinou inteligence.\nNení nutné dlouho ospravedlňovat závěr, že v takovém sociálním pnutí se spoustou deziluzí nemusí mít "spodní lid" za vůdce bosého hocha v záplatované košili. Robespierre, Lenin, Castro nebo plukovník Chávez zformulovali zájmy vrstev, k nimž nikdy nepatřili. Bezděčným vůdcem sociálního protestu může být docela dobře - a v naší éře nejlépe - fanatický miliardář. Neboť pouze on je schopen vybudovat mocný nadnárodní stát-podnik či globální korporaci v podobě sítě, je s to jako jiné ctihodné státy či korporace organizovat účinný teror a umí se stát i televizní hvězdou, které byl málem přiřčen titul "muže roku". Sektář nemusí a vlastně nesmí - podobně jako římský papež - navrhovat něco konkrétního k nápravě světa nebo třeba jen k ukončení izraelsko-palestinského konfliktu. Ale musí - jako římský papež nebo Usáma bin Ládin - bojovat obecně proti Satanovi a vzbuzovat dojem, že všechny existující bolavé kauzy světa vnímá. Sekta, která chce proniknout do obecného povědomí ještě jinak než přímým televizním přenosem svého zločinu, musí zrcadlit reálné zákruty lidské historie a absorbovat mentalitu uražených a ponížených vrstev lidské společnosti. Pouhým rozprášením takové sekty pak žádné zákruty dějin ani záda lidí nenarovnáme.\nFakt, že Usáma bin Ládin je saudskoarabským miliardářem a že sebevražedný atentátník Muhammad Atta byl Egypťanem z vyšší střední třídy, je z hlediska sociální analýzy stejně nevýznamný jako holá skutečnost, že tajemný mulláh Umar, donedávna bin Ládinův hostitel a šéf afghánského Tálibánu (Hledačů pravdy), se narodil jako syn chudého paštúnského rolníka. O něco významnější je fakt, že Al-Kajdá (Základna) sídlila v nejchudší zemi světa. A že klíčové základny její sítě se rozprostřely v dalších takových perifériích, zabydlených kmeny, na něž tamější politická moc nedosáhne - buď proto, že takřka neexistuje (Somálsko), nebo proto, že je příliš slabá (Jemen, jižní Súdán). V posledně jmenované zemi rozložil bin Ládin svůj stan v letech 1991-96.\nMá význam zaznamenat, čím je a kde přesně operuje filipínská skupina Abú Sajjáfa (Otce meče). Sajjáfův předchůdce a na počátku 80. let zakladatel této bandy, Abdurajak Abubakar Janjalani, studoval islámské právo v Saúdské Arábii a účastnil se v Afghánistánu války proti Sovětům (1998 byl zabit policií na Filipínách). Tato skupina, která měla historické, personální i jiné vazby na Tálibán a která proslula drastickými únosy celých výprav západních turistů, operuje hlavně na souostroví Sulu. Z dvaceti nejchudších provincií Filipín se jich čtrnáct nalézá na tomto souostroví a na sousedním ostrově Mindanao: hrubý domácí produkt na hlavu je zde 6x menší než celostátní průměr, naděje na dožití je nejnižší (57 let) a analfabetismus nejrozšířenější (25 %). Terorismus se odvíjí od bídy a parazituje na ní.\nPřekvapivě mnoho silných sociálních podnětů mohl mít Usáma bin Ládin i v Saúdské Arábii, ropou a HDP na hlavu velmi bohaté zemi, jejímž byl (bohatým) občanem. Pravda, moc tam nepobyl, ze Súdánu (1991-1996) se vrátil do Afghánistánu. Už to tam znal, v roce 1979 ho v Istanbulu naverbovala CIA a od dalšího roku se vrhl s mudžáhiddy do spravedlivé války proti sovětskému vpádu. Ale stálo by za psychologickou studii, jaké asi rozporné pocity zmítaly synem velkých zbohatlíků tváří v tvář Arábii, která byla v podstatě soukromým vlastnictvím rodiny Saudů a přes nynější napjaté vztahy dosud je strategickým spojencem Západu v regionu. Fanatikovi s inženýrským diplomem a z vlivného rodinného klanu asi konvenoval tmářský absolutismus, bohatství bez jakékoliv veřejné kontroly, nesvéprávné ženy v roli celoživotně nezletilých. Hověla mu i fakticky nucená práce zahraničních dělníků? Těžko říci, ale jistě se mu líbila puritánská doktrína wahábismu, o níž se od 50. let opíral oficiální Rijád. Stát s touto doktrínou na rtech postupoval proti šíitské opozici v provinciích, v nichž se zahnízdily modernizační ideje arabského socialismu a nacionalismu.\nV nejvnímavějším adolescentním věku zachytil bin Ládin naftový boom (1973), který zemi uvedl do sociálního pohybu (a Západ do "ropného šoku" i - k neoliberálnímu pojetí státu a ekonomické globalizace). Natalita se v Saúdské Arábii stala jednou z největších na světě, urbanizace doslova explodovala: jestliže v roce 1970 žilo ve městech jen 23 % obyvatel, v roce 1990 už to bylo neskutečných 73 %. Rostl počet studentů, ale ve vzájemné konkurenci klesala životní úroveň této specifické sociální vrstvy, obvyklé i v jiných arabských zemích a nazývané lumpenstudentstvo. Tisíce nespokojených ullámů vycházely ze škol, otvíraly se více muslimskému světu a vrhly se i na kritiku tradiční monarchie. Počátkem 80. let udeřila finanční krize do kapes těchto nových generací a od roku 1986 stát již nedokázal zajistit místo všem diplomovaným. Válka v Zálivu (1991) způsobila pak další trauma, také pobytem půl miliónu "nevěřících" západních vojáků ve "svaté zemi islámu". Dodnes je jich v této "nejobskurnější z diktatur" 5 000.\nPrávě na tomto sociálně-psychologickém pozadí se Usáma bin Ládin zřekl občanství Saudské Arábie (1994), přesídlil do afghánských hor (1996) a stal se - po teroristických útocích na ambasády Spojených států v Keni a Tanzánii (1998) a na loď US Cole amerického vojenského námořnictva v Jemenu (2000) - pro USA nepřítelem číslo jedna. V této své pozici se stal zvráceným moderátorem mnohem širšího konfliktu, než se na první pohled zdá.\nPodrobnější zkoumání vývoje společností jihovýchodního Středomoří ukazuje mnohonásobné prolnutí problémů této specifické oblasti s ekonomickou globalizací. Podobné "specifické sféry" se totiž množí po celém Jihu a dávno už vtrhly na Sever do "nebezpečných čtvrtí" (už ne ohrožených sociálně, ale ohrožujících kriminálně). Není přitom nutně třeba, aby Usáma bin Ládin - propojením světa svými podnikatelskými, finančními a technickými možnostmi - doložil kupodivu správnou úvahu Samuela Huntingtona o "úloze globalizace v šíření terorismu": "Komunikační a dopravní spojení, zesílená v důsledku globalizačních procesů, určitě zjednodušují činnost mezinárodních sítí, od teroristů po mafie. Nepořádky šíří globalizace stejnými kanály, které umožňují rozmach řádného obchodu a dalších zákonných aktivit."\nSami Nair, profesor Pařížské univerzity VIII, se do arabského Středomoří vnořil se svou teoretickou lupou hlouběji pod povrch, do sociálněekonomické a nikoliv jen technologické jednoty světa, jejž vědomě Huntington rozbíjí na jedinečné a sebestředné "civilizace".\nV jihovýchodním Středomoří těžily státy během 60. a 70. let z obrovských půjček na dlouhodobé investice, jejichž výši umocňovalo soupeření Východ-Západ. Ale rozklad sovětského bloku a paralelní rychlá monetarizace světové ekonomiky vyprovokovaly přesměrování půjček a vyvolaly rozpočtovou krizi, která vyvrcholila na konci 80. let (Maroko, Alžírsko, Tunis, Egypt aj.). Současně se finanční nabídka přeorientovala na rentabilní oblasti a řídla směrem k zónám méně rozvinutým. Světová banka a MMF se převlékly do uniforem světových četníků a na "utrácivé" státy nasadily své programy strukturální adaptace. Vlna liberalizací, deregulací a privatizací pak rozvolnila společnost do méně ovladatelné struktury. A dala zelenou rozsáhlé sociální diferenciaci středních vrstev, postupným hlubokým změnám v sociální základně politické moci jednotlivých států a k rozsáhlé krizi státní legitimity.\nTento tak povědomý vývoj, který různou měrou postihl také "paternalistické" státy Jižní Ameriky, postsocialistické země východní Evropy, ale i západní modely "pečovatelských" států, vedl v zemích jižního Středomoří k výrazné krizi sociální mobility středních vrstev. Tradiční kategorie klientů "modernizátorského" státu - učitelé, technici, zaměstnanci sektoru služeb, úředníci - byly čím dál víc odsouvány na okraj společnosti, marginalizovány. Naopak se rozvíjely vrstvy spjaté s liberalizující se ekonomikou, tzv. svobodná povolání (advokáti, lékaři, obchodníci). V potížích se od začátku 80. let ocitají inženýři a vědečtí pracovníci, kteří byli do té doby pod zvláštní státní ochranou. Studenti státem preferovaných směrů předtím získávali stipendia a další pomoc pro své zdokonalování v cizině a po návratu byli privilegovaně umísťováni. Záhy tak vznikl rozdíl mezi nabídkou těchto profesí a poptávkou po nich na pracovním trhu. V Egyptě množství inženýrů stouplo v krátké době z 11 tisíc (1969) na neuvěřitelných 260 tisíc (1993). Z toho 37 % pracovalo ve státním aparátu a 30 % ve státních podnicích.\nRealizace plánů strukturálního přizpůsobení na počátku 90. let zpochybnila společenské postavení a zhoršila životní podmínky těchto byrokratů. Dochází ke zbídačování většiny z nich, k permanentnímu poklesu jejich kupní síly, k zablokování kariérního postupu, k nutnosti vyvíjet několik pracovních aktivit najednou. (Ale i milióny Američanů se v té době hospodářského boomu v USA zapojily do dvou až tří pracovních uvazků, aby si udržely - pravdaže vysoký - životní standard.) Určitá část těchto "kádrů" byla ovšem naopak povýšena na nejvyšší administrativní, politické či vojenské posty anebo se uplatnila v rostoucím soukromém sektoru. A stala se sociální oporou "elitářských demokracií" (Maroko, Tunis, Egypt) nebo otevřených vojenských dikatur (Alžírsko, Sýrie). Transformace ekonomik - zavírání státních podniků či jejich přeměna v privátní firmy - vyvolala sociální nejistotu zvláště u mládeže, masově vyřazené ze společnosti. Rozštěpení zájmů uvnitř středních vrstev vedlo ke splynutí sociálních požadavků vědeckých a technických pracovníků s požadavky lidí zcela nebo částečně vyloučených z ekonomického systému. A k materiální, politické a ideologické podpoře této "třídní aliance" ze strany zpolitizovaných islamistů.\nIslámská komponenta je tedy až poslední, nikoliv první kapitolou tohoto vývoje. Teprve krize sociálního státu a jeho ideologických zastřešení v podobě svébytně socialistických a nacionalistických konceptů znamenala obrat ke kořenům kultury, k ozvučnosti rigorózních náboženských představ ve "spodních", znejistělých a sociálně vykořeněných třídách. Až transformace těchto svérázně pečovatelských "patriarchálních" států ve "státy-noční hlídače" privátního kapitalismu (a v nové autoritářské režimy či vojenské diktatury, často nakloněné Západu) vedla k nové vlně "protizápadních postojů", tentokrát v religiózním hávu.\nS výjimkou svého islámského vyústění nevyhlíží popis tohoto procesu exoticky a nezní cize uším v jiných oblastech světa, včetně těch nejvyspělejších. Všude znamenala transformace ekonomik i přechod státní a podnikové byrokracie do soukromého sektoru a úzké provázání státního aparátu s prostředím privátních firem. V tomto spojení platí prebendy a podvody za synonyma. "Fenomén víceméně srovnatelný s "komunistickou" buržoazií ve východní Evropě, kde se bývalí komunisté stali nejdynamičtější silou divokého kapitalismu," poznamenal Sami Nair. Ale na Východě i na Západě, na Severu i na Jihu se děje v různých formách totéž: příjmové a vůbec sociální rozvrstvení se prohlubuje, stát ztrácí legitimitu kvůli své snížené schopnosti ovládat ekonomiku a realizovat účinné sociální programy. Mizí důvěra v etablované politické síly, jejichž korupční skandály jsou stále četnější a jejichž programy splývají natolik, že voliče nutí k "zásadnímu" výběru mezi coca-colou pravice a pepsi-colou levice. Rozmáhají se pravicově populistické proudy, ale i nové síly na levici (tzv. antiglobalizační hnutí), kvetou konzervativní tendence v tradičních církvích. I bohatý Sever plodí samospasitelné náboženské pseudovědy (scientologie), sekty vražedné (Óm šínrikjó) i sebevražedné (Sluneční chrám, Haewen's Gate), útoky osamělých atentátníků a masových vrahů (Unabomber, Timothy McVeigh).\nTaké vyspělý svět nastoupil cestu plíživého autoritářství, nikoliv přímo formou autoritářských, vojenských či populistických diktatur. Dnešní cestu "nulové tolerance" zahájil zákonným omezováním přílivu migrantů, kteří - mimochodem - představovali výrazný zdroj devizových příjmů pro řadu zemí muslimského světa. A pokračuje posilováním pravomocí vyšetřovacích a vyhledávacích orgánů či tajných služeb v boji proti obecné kriminalitě i organizovanému zločinu. V Chicagu se za posledních pět let stala policie hlavním organizátorem veřejných setkání úřadů s občany. Tento trend byl nyní výrazně posílen kvůli - podle oficiálních prohlášení - časově i prostorově neomezenému boji proti terorismu.\nSvět je nerozdělitelný: jeho jedinečné kultury mají shodný lidský, a tedy sociální obsah. S analogickými jevy probíhající historické etapy, charakterizované také a především otevíráním ekonomik (arabsky infitah) ve prospěch nadnárodních korporací, se potkávají všichni lidé na Zemi.\nOpravdu pozoruhodné je katolické konzervativní přehodnocování "modernizačního" větru 60. let, který se zvedl na II. vatikánském koncilu, vlna "fundamentalismu" protestantů v Severní Americe a masová sekta pentacotistů, která se valí Afrikou a zvláště Jižní Amerikou. Tam tato proglobalizační a lidová "teologie prosperity" - sekty a média manipulují libovolným směrem! - vytlačuje starší a levicovou "teologii osvobození". Také ve středovýchodním a americkém judaismu přitvrzují ortodoxní směry. Postmoderní éra se tu projevuje ponáboženštěním modernity. Jan Pavel II. vyhlašuje "druhou evangelizaci". Protestantský fundamentalismus v USA odmítá princip nábožensky neutrální výuky na školách. Náboženská obroda judaismu chce být "návratem a pokáním" (tešuva) a její důraz na židovský boží zákon (halacha) je pouhou analogií vzkříšení islámského práva (šaría). Proč se pořád mluví jen o islámu?\nTradičně velmi religiózní vědomí lidí v USA je kontaminováno novým konzervatismem, jenž přímo ovlivňuje politické koncepce republikánů. V ideologii už nejsou - jako v 80. letech - tolik v popředí ekonomický liberalismus, útlý stát a individuální volba, ale o místo na slunci úspěšně bojují jiné ideje: méně důrazu na ekonomiku a toleranci, více na roli státu. O dominanci úspěšně bojují jako by "islamistická" témata: kulturní úpadek, nezbytnost posílení kontroly nad společností, potraty, soudržnost rodiny, homosexualita. Svět se slévá do religiozity a neomoralismu, které si neberou servítky.\n"Znám Muhammada Attu," mohl napsat do New York Times americký profesor Fuad Ajami (John Hopkins University). A vylíčit svět mladého Egypťana z bohaté rodiny religiózního advokáta v Káhiře: disciplína a mravní přísnost egyptské buržoazie, země vystavená v 70. a 80. letech vichru světové konkurence, mladá generace frustrovaná růstem velkých hotelů a emancipovanými mravy turistických výprav. Muhammad v džínách snící svůj sen o globálním světě, studující elektrotechniku v Hamburku, mimochodem klopotně a dlouho. O to déle tedy pijící alkohol (Prorok zakázal!) a hrající počítačové hry - a nakonec si idealizující tradiční život svého lidu. A střemhlavě upadající do tenat útočné sekty. "On byl tak jemný a já mu říkal: Musíš se zocelit, chlapče!", sděloval novinářům Muhammadův otec po 11. září. Střet místní islámské tradice s globální modernizací?\nAle s čím přesně se v metropoli světové modernizace srazil dvacetiletý Američan John Walker, objevený v Mazáre-Šárífu mezi zajatými členy Tálibánu? Jde o syna ze zajištěné střední třídy, z velmi liberálního prostředí, kde se kdykoliv, kriticky a do hloubky, smělo probírat úplně všechno. Rodiče žádní hipíci, ale skoro. Chlapec hloubající, nakonec i v náboženských pravdách, vposled v islámu. Ale svobodomyslný, uvolněný, původně se jmenoval Sindh, přijal však jméno své matky.\nOba mladí muži se mohli stát oporou svých režimů. Egypťan nanejvýš mluvčím, jak je obvyklé, masovějšího a terorismus nepraktikujícího islámského hnutí. Američan pak třeba aktivistou zelených anebo, jako mnoho jeho vrstevníků, pravidelným účastníkem "pojízdného anarchistického cirkusu" (Tony Blair) proti globalizaci. Také bohulibá činnost.\nStandardní profesionální sekta však ví, jak jít na mladé lidi, aby opustili své rodiny, přátele, celou sociální síť i - vlastní život. Taková sekta také ví, které mladé lidi oslovit, na které a čím zapůsobit. S povrchními hlupáky by nepořídila. Globální bojovná a politizující sekta, která vyhlásila boj globálnímu - pozemskému i zásvětnímu - Satanovi a slibuje svým věrným - pozemský i zásvětní - ráj, musí u svých rekrutů předpokládat určité povědomí o realitě. Nechystá se jim podrobně vyložit svět, jeho vztahy a komplikovaný proces možné zásadní změny k lepšímu. Stačí jí povědomí hloubavých adeptů "věčného života" o mimořádně krizové situaci, která se každý den bezděčně obráží i v kolovrátku zpráv CNN. A která v sektářském úhlu pohledu ospravedlňuje jakoukoli očistnou apokalypsu.\nVerbíři sekt mají dnes lehkou práci. Modernizaci, jež vtahuje do svého víru celé lidstvo, totiž definují i sociologické slovníky takto: zásah do společenského systému s cílem dosáhnout soudobých parametrů, které jsou - v oblasti zboží, služeb, pohodlí, stylu života a způsobu myšlení atd. - považovány za optimální. I slovníkáři si všimli, že se v modernizaci zreprodukovala dialektika pána a raba: modernizované společnosti jsou zdrojem mocenského vlivu, zatímco tradiční společnosti předmětem. Do hesel se již nevešlo, že kýžený soubor "optimálních parametrů" života má dnes zcela konkrétní podobu tzv. washingtonského konsensu (1989), stále ještě východiska celosvětových ekonomických politik.\nZákladními súrami tohoto západního koránu jsou rozpočtová disciplína, "kompetitivní" kurs měny, liberalizace obchodu, zahraniční investice, privatizace a dereglementace (uvolnění předpisů nad trhem). Základními důsledky pak všude prohloubení sociálních rozdílů. Není nutno se plahočit po krajinách muslimů. V USA se část HDP ovládaná 5 % populace od 70. do 90. let zvýšila z 16,5% na 21,1%, zatímco 5% nejchudších pokleslo ze 4,8% svého koláče na 3,6%. Ve Velké Británii, vlajkové lodi ekonomického liberalismu, žije více než 23% lidí pod hranicí bídy (17% v EU). S modernizací se srazil kdekdo.\nPřesvědčenými liberály a každým vnímavým adolescentem i na Severu musel otřást obludný tržní populismus, jenž objasňoval faktické vyprazdňování demokracie dávno před současným legislativním "bojem proti terorismu" a - otevřeným omezováním občanských práv. Západní muezíni halekali z mediálních minaretů, že nikoliv volební cykly a demokratické instituce, ale burza a trh nejlépe vyjadřují vůli lidu. Veškerou kritiku tohoto tržiště vykládali jako akt elitářství: elitáři od nynějška nejsou ti, kdož tráví víkendy na jachtách řízených počítači, nebo ti, kdož propouštějí polovinu zaměstnanců, aby udrželi podnik nad vodou. Elitáři jsou odboroví bossové, kteří se ještě opovažují hájit menšinové zájmy zvláštní skupiny obyvatelstva (zaměstnanců). A zvlášť drzou elitou jsou keynesiánci, kteří diktátorsky tvrdí, že je možné a nutné (sic!) organizovat společnost podle netržních zákonů.\nAle washingtonský konsensus se dostal do krize tváří v tvář realitě i pod palbou kritiky jeho vlastních tvůrců (Joseph Stiglitz, Jeffrey Sachs aj.). Pikantní je, že měl mimo jiné pomoci k rozvoji nerozvinutému světu, této líhni terorismu. Na počátku tedy byla zaostalost, kterou měl vyléčit "objev" tržní ortodoxie. Když to nepomohlo, byl učiněn "objev" institucí a požadovány "institucionální změny" (např. vymahatelnost práva). Když nepomohlo ani to, nastavěli globální lídři chrámy globalizaci, v nichž pak pod oltářem zase objevili tržní ortodoxii a - ještě větší zaostalost.\nChřípí fanatika bin Ládinova typu umí zachytit pach bludného kruhu, v němž se sám pohybuje a dokonce snad také vydělává spekulacemi tvrdé peníze. (Podobně jako v roce 1992 vydělal na spekulaci s britskou librou patron Středoevropské univerzity George Soros, autor platné myšlenky, že "otevřenou společnost" nejvíc ohrožuje kapitalismus.) Nešlo přehlédnout kaskádu teoretických zmatků, finančních krizí a pouličních srážek 90. let. Bez ohledu na to, jak jsou jednotlivé tyto události interpretovány, sama jejich hustota, stoupající razance a již jen pouhý výčet budí dojem přelomu. Tohle musí vnímat a nasávat každý náboženský vůdce a nejen zběsilí teleevangelisté v USA, kteří dávno již srší apokalyptická kázání.\nObjevily se finanční krize nebývalé síly. Začaly v Mexiku (1994-1995), pokračovaly (1997) současně v celé jihovýchodní Asii, v Thajsku, Malajsii, Indonésii, Jižní Koreji a odhalily Japonsko jako chronicky chorého "tygra". Černý čtvrtek na hongkongské burze 23. října 1997 způsobil pád cen na burzách Evropy a Ameriky a rozšířil dopad krize na měny celého světa. Finanční krize v Rusku (srpen 1998) způsobila pád vlády. Krizi v Brazílii (leden 1999) neodvrátil ani záchranný balíček MMF. Vývoj na přelomu let 2000-2001 pokračoval zřícením měny v Turecku, pádem akcií "nové ekonomiky", založené na informačních technologiích. Zastavil se nejdelší hospodářským boom v USA, celosvětová recese se chystá bez přezutí vtrhnout do domovů. Zatím posledním dějstvím této ponuré štafety, která v postižených zemích sociálně neskončila návratem makroekonomických čísel do normálu, je rachot prázdných hrnců v ulicích Argentiny. Byli i mrtví a už nikdo nikomu tam nevěří, žádným institucím: bankám, supermarketům, odborům, partajím, státu. Ničí vlajky nevlály, zněly jen tamtamy hrnců.\nNová hnízda odporu proti světovému (ne)pořádku se zformovala v boji proti Mnohostranné dohodě o investicích (MAI), která byla v roce 1995 tajně vyjednávána vládami OECD a která nadřazovala zájmy nadnárodních korporací vnitrostátním právním řádům (i ochraně pracovních práv a přírody). Po přenesení obsahu - Francií odmítnuté (1998) - dohody na půdu Světové obchodní organizace (WTO) pokračovaly čím dál tvrdší pouliční happeningy "antiglobalistů" proti různým mezinárodním institucím (WTO, MMF, Světová banka, Světové ekonomické fórum, Evropská unie, G8 aj.) v různých městech světa: Seattle (1999), Davos, Bangkok, Washington, Ženeva, Praha, Nice (2000).\nHnutí zatím vyvrcholilo opozičním jednáním Světového sociálního fóra v brazilském Porto Alegre (leden 2001), ale také palbou policie do demonstrantů v Göteborgu se třemi postřelenými (červen 2001) a řáděním pořádkových sil (1 mrtvý a stovky zraněných) v Janově (červenec 2001). Tam se mezi mnoha našel i svědek z řad církevních činitelů, spatřivší "anarchistické" vandaly z Black Bloc vybíhat do boje - přímo z řad italských karabiníků. Množící se svědectví o provokacích policie podivuhodně korespondovala s přesvědčením Alžířanů, že za masakry na alžírském venkově v muslimském posvátném měsíci pokoje a míru (ramadánu) nestojí zdaleka jen Islámská ozbrojená skupina (GIA), ale i armáda, tajné služby a prorežimní milice. Cílem má být diskreditace umírněné Islámské fronty spásy (FIS), která v Západem prosazovaných svobodných volbách 1991 získala důvěru 55% hlasy voličů. K moci však nebyla připuštěna - Západem tolerovanou - vojenskou diktaturou. Inu, demokracie je demokracie, ale islámská hrozba je islámská hrozba.\nTři dny před teroristickými útoky na World Trade Center a Pentagon skončila konference OSN o rasismu v jihoafrickém Durbanu, kde se pod mimořádně ostrou kritikou s hlavně palestinskými motivy a ve zjevné izolaci ocitly Spojené státy a Izrael. Úmyslně do Durbanu vyslaní druhořadí diplomaté obou států - na rozdíl od diplomatických špiček spojenců z Evropské unie - konferenci předčasně opustili. Padala strašná obvinění, mediální polemiky žhnuly. A něco většího bylo na spadnutí.\nV tak hektické chvíli si už dávno museli osamělí psychopaté lámat hlavu, jak bez úhony vložit do obálek bakterie sněti slezinné. A senzitivní, bohatý a mocný fanatik - anebo podobný pavouk či provokatér v podobné globální síti - asi už musel dostat nápad, že by bylo dobré zaučit pár lidí na leteckých trenažérech. A získat mediální slávu či strategickou výhodu nečekaným úderem proti srdci světového pořádku. Tragickým ohňostrojem proti vládním (Bílý dům), vojenským (Pentagon) a ekonomickým (WTC) symbolům politicky, vojensky, ekonomicky a kulturně nejvlivnější supervelmoci všech dob.\nStalo se. Ale nejsilnější moc lidské historie nakonec ještě víc zesílila...\nPolský spisovatel a reportér Ryszard Kapuścinski nad troskami, které po teroristech zbyly, pojal obavu o svoji civilizaci, ale jinak než většina ostatních. Jeho obava se zrodila tváří v tvář plytkým úvahám o "fanaticích, teroristech" a o tom, "koho je třeba bombardovat". Jevilo se mu jako "nejdůležitější vymezit a pochopit kontext celé události" . Hlas volajícího na poušti, na mlatu s prázdnou slámou povrchních jalovostí.\nPoletují kolem nás postmoderní fragmenty dějů. Otrlí disidenti - jako americký spisovatel Gore Vidal - připomněli v narážce na hegemonismus USA, že i v historii platí fyzikální zákon akce a reakce. Že z lesa se ozývá vždycky jen to, co se do něho nahalekalo. Jiní v této souvislosti spočítali nevinné mrtvé, více než 3000 v troskách newyorských "dvojčat" a washingtonského Pentagonu či na palubách unesených letadel-zbraní. A číslo pak porovnali - jako peruánský spisovatel a novinář Alfredo Pita - s těmi snad až 7000 nevinnými, kteří zahynuli při americkém bombardování Panamy (1989), v roce, kdy vznikla Al-Kajdá. V Panamě tehdy honili divného "drogového" prezidenta Manuela Noriegu, exagenta CIA...\nSvět zaskočený razancí teroristického útoku skoro stejně, jako udivující neschopností tajných služeb útok předvídat a odvrátit (divil se i Robert Redford, hlavní hrdina filmů Tři dny kondora a Všichni prezidentovi muži), si z nedostatku záchytných bodů vybavoval různé obrazy z vnějších historických analogií. Dávné útoky, které přerostly do trvalých symbolů.\nPrávě 11. září 1973 bombardovalo - rovněž v přímém televizním přenosu - Pinochetovo letectvo prezidentský palác La Moneda v Santiagu de Chile, symbol místně neobvyklé kontinuity ústavnosti pro celou Latinskou Ameriku. Začal tak puč, který ustavil v zemi, nezvyklé násilným převratům, sedmnáctiletou diktaturu s masovým exilem, lágry pro politické vězně a 3000 mrtvých či "zmizelých". A při jehož přípravě a provedení prokázaly tytéž zpravodajské služby - 11. září 2001 neschopné - mimořádnou schopnost v roli pomocníků úderu na chilskou demokracii.\n"Nemůžeme akceptovat, že se země stává marxistickou v důsledku nezodpovědnosti svého lidu," řekl Henry Kissinger před zahájením vojenského teroru v Chile. "Stejnou vinu jako teroristé nesou ti, kdož jim poskytují podporu, finanční i ideovou," prohlásil v jedné z prvních reakcí na 11. září 2001 týž Henry Kissinger, stále ještě významná osobnost země, která chilským pučistům poskytovala - finanční i ideovou podporu. "Je tedy třeba bombardovat Kissingera," vyvodil z toho vzápětí uruguayský nekonformní spisovatel Eduardo Galleano.\nEvokací typicky americkou byl Pearl Harbor 1941, drtivě napadený japonským - zčásti i sebevražedným - letectvem (2000 mrtvých Američanů). Tento symbol "naprosto překvapivého" úderu, který teprve vtáhl USA do druhé světové války proti fašismu, však v souvislosti s útokem divých sebevrahů na Spojené státy není o nic méně zneklidňující než předchozí obraz. "Víme dnes, že Rooseveltova vláda znala úmysl Japonců zaútočit na Pearl Harbor. Nechala věcem volný průběh, aby se váhající americká veřejnost přiklonila do válečného tábora...," napsal Anselm Jappe v berlínském "alternativním" časopise Jungle World.\nJe téměř jisté, že Bushův ministr obrany Donald Rumsfeld nechtěl přiklonit americkou veřejnost do válečného tábora. Jenom kongresmany k vyššímu rozpočtu na obranu. To když na den přesně osm měsíců před útoky na USA (11. ledna 2001) skoro prorocky ve své zprávě konstatoval "rostoucí zranitelnost Spojených států" na nějaký kosmický "Pearl Harbor". A navrhl nápravu: dát prezidentovi pravomoc rozmísit v odpovídajícím prostoru zbraně "pro odvrácení možných nebezpečí a pro případ nezbytnosti bránit zájmy Spojených států proti útokům". Udivení pisálci doráželi, jaké útoky a odkud má Pentagon na mysli. Téhož roku 8. května - čtyři měsíce před událostmi - tedy Rumsfeld svoji vizi překvapivě upřesnil, a to bez uvedení jakýchkoliv dalších konkrétních údajů: "Lidé jako Usáma bin Ládin snad budou moci získat satelitní prostředky."\nIntelektuální debaty se snažily nějak vymanit z obrazů, příměrů a bezmála okultních souvislostí, které svádějí ke spikleneckým teoriím a k redukci dějin na klání špionážních agentur se zakonspirovanými organizacemi oponentů - nebo k představě jakési účelové součinnosti mezi prvními i druhými. Pověstí tohoto druhu bylo beztak dost, ba až příliš. A o čerstvých promenádách bin Ládina s agenty CIA nepsal jen Alláhem posvěcený tisk v pouštích a polopouštích, ale i ctihodné pravicové Le Figaro ve městě nad Seinou.\nPotřebný nadhled - i nad špionážním zbeletrizováním dějů - je na levici často získáván stejným opovržením k oběma stranám střetu. Již citovaný Anselm Jappe přečetl tu postmoderní mazanici tak, že v ní spatřil střet "vousatých miliardářů" (islámských teroristů) s "bezvousými miliardáři" (králi amerických financí). Jiní usvědčili obě strany, myslící v kategoriích dobra a zla, z analogického "náboženského fanatismu" (Günter Grass) jako "vzájemně zaměnitelná dvojčata" (indický spisovatel Arundhati Roy). Na tento výklad důrazně "navázal" Usáma bin Ládin konstatováním, že "(tato) válka je ve své podstatě náboženská". Neboť "Bush veřejně řekl, že vyhlašuje křížovou výpravu, prohlásil tato slova před celým světem, a tím potvrdil tuto pravdu". Jeden za osmnáct, druhý bez dvou za dvacet?\nLeckomu se tak zdály být potvrzeny konstrukce Samuela Huntingtona o střetu civilizací či kultur a tento postmoderní klíč k interpretaci sociálních dějů konfliktní pluralitou zcela autonomních náboženských entit se velmi zabydlel v západní médiích. Odborníci na jednotlivé civilizace a kultury (a ovšem i důslední postmodernisté postrádající v Huntingtonově modelu pluralitu menších kulturních fragmentů, které se potkávají na sítích pluralitního "internetového národa" - vnitřně rovněž pluralitních - individuí) dogmatickou vizi amerického politologa roztrhali na kusy. Koncept osmi světových civilizací - západní, konfuciánské, japonské, islámské, hinduistické, slovanské ortodoxní, latinskoamerické (sic!) a - možná - africké (není si jist civilizovaností Afriky!) je bezpochyby šílený. Ale odráží některé důležité stránky skutečnosti, které se z jiných konceptů, pro něž platí, že "společnost neexistuje" (Margaret Thatcherová), zcela vytrácejí.\nHuntington bezděčně mezi řádky svých článků, knih i rozhovorů roztrousil poznatek, že proces prohlubování sociálních rozdílů ("brazilienizace" světa) vede ke globální "balkanizaci". Ke snahám zabarikádovat se před vichrem modernizace v různých pevnůstkách, jejichž "vojenským řádem" se stává jakýkoliv alternativní breviář, který je po ruce: nacionální, etnický, náboženský, světský, regionální i globální. Huntingtona napadlo a otevřeně řekl, že "terorismus je zbraní slabých" (a další denně napadá, že také - a snad zejména - silných). Jestliže skutečné hradby jsou často postaveny na jiných vrstevnicích, než kde je vztyčuje pan politolog, neplyne z toho, že je třeba se vzdát sociální analýzy. A nesnažit se podle nosnějších šablon o shrnující soud, o modelování větších celků lidské společnosti a jejich vzájemných vztahů.\nJeden sociální zájem vyjadřuje Huntington zcela zřetelně: zájem velkých korporací, celého vojenskoprůmyslového komplexu amerického, potažmo západního. V tomto smyslu "západní civilizace" existuje nade vši pochybnost. Povrchně seznámen i s košatou americkou kulturní antropologií, Huntington - jinak zdrženlivý, protože porážky Západu ve střetu kultur se obávající - neváhá zcela zasvěceně navrhovat geostrategické tahy: "zpomalit zmenšování vojenské síly Západu", "uchovat vojenskou převahu ve východní a jihovýchodní Asii", "omezit rozšiřování vojenské síly konfuciánských a islámských států", "využívat rozdílů a rozporů mezi nimi". Vyústění těchto úvah? Západ nedobyl svět nadřazeností svých idejí, hodnot nebo náboženství, ale "především větší schopností používat organizovaného násilí".\nDoplňme tuto otevřenost - v pokrytecké době skoro úlevnou - strategickými úvahami Zbigniewa Brzezinského (1997) a konkrétními fakty ze sféry ekonomických zájmů světové elity: mocenským středem světa je Euroasie, která má ohnisko nestability a chaosu ve střední Asii, v "oblasti bohaté na ropu a zemní plyn". Role Ameriky a regionálních mocností zde v tomto "dobrodružství", tedy v úsilí o "geostrategický úspěch", spočívá ve vybudování "bezpečnostního systému" v součinnosti s regionálními mocnostmi (Rusko, Indie, Čína).\nTaková bezpečnost by ovšem bez pořádného zisku nelahodila. A tak Tálibán - provázen podporou Pákistánu i nadějí Američanů na stabilitu v oblasti - spěl k moci v zemi, zmítané vnitřním konfliktem různých band (dnes vítězné a hodně idealizované Severní aliance), doslova "ropnou cestou". Clintonova ministryně zahraničních věcí Madeleine Albrightová označila dobytí Kábulu v roce 1996 Tálibánem za pozitivní událost. Stejně pozitivně nahlížela vývoj i texaská ropná společnost Unocal, která vlastnila již 54 % akcií konsorcia pro těžbu zemního plynu v Turkmenistánu. Okamžitě vznikl plán na vybudování plynovodu z této postsovětské republiky přes Afghánistán do pákistánských přístavů Gwadar a Karáčí (v Herátu se měl větvit přes Mazáre-Šáríf a Kábul do pákistánského Péšaváru, další odbočka byla narýsována na Kandahár, faktické hlavní město Tálibánu, a přes Pákistán do indické metropole New Delhi). Firma Unocal s Tálibánem vyjednávala i po příchodu bin Ládina do Afghánistánu (1996). Jednání byla - podle oficiálního tvrzení - ukončena v roce 1998 kvůli teroristickým útokům na americké ambasády v Africe, ale po porážce lidí mulláha Umara a Usámy bin Ládina v rámci operace Trvalá svoboda v zimě 2001 se okolnosti opět změnily: prozatímním předsedou nové afghánské vlády se na jednáních v Berlíně stal Hamid Karzáí - bývalý poradce firmy Unocal. Budou se stavět roury na plyn, bude práce, po práci biograf a krása bez závoje.\nSamuel P. Huntington se tedy neocitl mimo realitu, když v srpnu 2000 doporučoval ve Foreign Affaires státní administrativě "podporovat zájmy firem USA" v zahraničí a "vést jiné státy k hospodářským rozhodnutím prospěšným Americe" (a dále pak prosazovat ve světě americké zákony, podporovat vývoz zbraní z USA a zároveň totéž ztěžovat jiným zemím). Nezaškodí však zpřesnit jádro jeho fragmentárního pojetí světa porovnáním s univerzalistickým pojetím fukuyamovské linie, která jen zdánlivě představuje protichůdné "čtení událostí" po 11. září.\nPodstatou Fukuyamova "konce dějin" je - vyjádřeno co nejjednodušeji - tvrzení, že liberální demokracie od roku 1989 až do nekonečna nemá alternativu, že tato liberální demokracie nejlépe funguje v USA a že uvedený model nakonec všichni přijmou. Huntington sice naoko - a velmi přesvědčivě! - před takovou "arogancí", ba "hegemonistickou iluzí" varuje, současně však nevynechá jedinou příležitost, aby náležitě nepřipomněl své vlastní civilizaci nutnost "organizovaného násilí". A že nakonec je vlastně nejlepší obranou útok. Západní civilizace je sice svými hodnotami "jedinečná", ale Huntington rozhodně ostře nekritizuje USA za to, že mají "globální zájmy i odpovědnost", že se "pokoušejí všude ovlivňovat události" a že podporují globalizaci. Výsledkem je vlastně totéž zevšeobecnění modernizace jako ve fukuyamovských modelech. Rozdíl je v tom, že Huntington přiznává násilný charakter i nejisté konce tohoto střetu a že si ve slabých chvílích uvědomuje jeho sociální pozadí. Byť i v takových případech, kdy strhává ze světa falešnou masku svých "civilizací", hledá jiné zástěrky, například demografické. Tak problém tlaku z chudé části světa vidí v tamějším růstu populace a v nízkém věkovém průměru obyvatel, "kteří jsou zdrojem migrace, nestability a terorismu". Rozdíl mezi Fukuyamou a Huntingtonem je zde v tom, že první předpokládá postupnou asimilaci všech na globální kulturu, zatímco druhý tvrdí, že "mnoho přistěhovalců být asimilováno ani nechce". Prostě se do kina nehrnou.\nDlužno přiznat "fukuyamovcům", že jejich ideologičtí běžci nenesou tak zjevnou štafetu překabátěného rasismu a až exhibicionisticky odhaleného slovního militarismu jako "huntingtonovci". Že jejich štafeta naopak plane osvícenskou myšlenkou o univerzalitě lidských bytostí a práv, která může být - a leckde také je - vzpruhou emancipačního sociálního pohybu. Když íránský profesor filozofie Daryush Shayegan přímo v "proislámštělém" Teheránu hájil ideu, že od Francouzské revoluce existuje jen jedna historie světa (historie západní civilizace jako "velký projekt modernity", který "inflitruje všechny civilizace" a naráží na "reakční odpor věr a tradic"), chtěl pouze oponovat Huntingtonovi. Ale vyjádřil hlavně protirežimní emancipační nálady teheránské mládeže, jejímž kultovním filmem se v roce 1999 stal americký Titanic (zrovna ten!). A naprostým idolem - pochopitelně - Leonardo di Caprio.\nAutenticitě vskutku univerzální lidské touhy po svobodě neradno se vysmívat a vždy je nutno se snažit o její vskutku lidské naplnění.\nNelze však také zapomínat na faleš hollywoodských kulis. A skoro stalinistická, jakkoliv dobře míněná dikce o "velkých projektech" a "reakčním odporu" zcela zapomíná na koloniální "břemeno bílého muže", na tu "civilizační misi" Západu, při níž také duněla děla z metropolí proti "barbarům" v provinciích. Na misi, která se dnes vtěluje jednou (ve fukuyamovském konceptu) v humanitární bombardování "lotrovských režimů", podruhé (v konceptu huntingtonovském) v křížovou výpravu proti teroristům, skrytým v lůně svébytných, neasimilovatelných a dozajista také reakčních - leč naštěstí vojensky porazitelných - civilizací.\nFukuyamovská svatá čtení o univerzální modernizaci - stejně jako huntingtonovské breviáře o střetu kultur - jsou jen dvě strany téže obří mince, která lidem zastírá výhled na reálné sociální konflikty. A která má vymýt z mozků samotných účastníků sociálních střetů byť jen závan vědomí o jejich obsahu.\nJestliže pro Francise Fukuyamu skončily dějiny věčnou západní liberální demokracií tak, že se "vyčerpaly ideologické konflikty", tedy střety "starých" sociálních zájmů, je v tom zcela ve shodě s ideologem "třetí cesty" původně socialistických labouristů, s Anthony Giddensem. On také - a prý "nikdo" - si "nedovede představit lepší model společnosti než je ten, který spojuje výhody tržní ekonomiky s parlamentní demokracií". Stále opakuje, že "nikdo nemá žádnou alternativu". I pro Huntingtona existuje "alternativa" jen jako porážka západní civilizace jinou civilizací. Jinak si myslí totéž, když vyhání z dějin jejich základní obsah, a tím i on dějiny teoreticky ukončuje: války a jiné konflikty se už "nebudou odehrávat mezi sociálními třídami, mezi bohatými a chudými ani jinak ekonomicky definovanými skupinami..." Mezi kým tedy? Jistě, mezi kulturami.\nAle Alvin a Heidi Tofflerovi odborně zjistili, že tento boj vždy probíhal mezi "vlnami", mezi nižšími a vyššími vývojovými stupni lidských pospolitostí. První vlnou byla zemědělská, druhou průmyslová a třetí - tou naší, nejlepší a nejvyšší - informační společnost. Právě jsme byli svědky boje této poslední skvělé civilizace na konci dějin s agrárním vývojovým stupněm Tálibánu. A vždycky je to boj proti "reverzionismu", tedy "patologické nostalgii po domněle lepším světě" v dávné minulosti, po jakémsi "zlatém věku" . Jenže takový stroj času "zaručuje neustálou chudobu, hladomory, patriarchát, totalitu a krátký život", hrozí Tofflerovi.\nMěli bychom se spíše hrozit všech těch ideologických kamufláží, které jsou sponzorovány, kolportovány a předkládány lidem k věření v naší "kultuře". A v době, kdy 225 jedinců, pozemšťanů z masa a krve, vlastní majetek v hodnotě 1 000 miliard dolarů, tedy ekvivalent ročního příjmu 47 % nejchudších obyvatel Země (2,5 miliardy lidí). Kdy 30 miliónů lidí umírá ročně hlady a 14% obyvatel této planety nemá naději se dožít 40 let. A kdy i na vyspělém Západě se znepokojení občané mobilizují pod provokativně utopickým - ovšemže francouzským - heslem, že Jiný svět je možný! (Autre monde est possible!). Jde snad také o "reverzionismus", o "reakční odpor" z lůna určité tradiční víry, která tentokrát kupodivu vzešla - pane profesore z Teheránu - z Francouzské revoluce?\nLaureát Nobelovy ceny, autor Satanských veršů, terč vražedné fatwy (1989) ajatolláha Chomejního a historik Salman Rushdie dostal v hektických dnech po 11. září jiný satanský nápad, jak lidstvo úplně zbavit myšlenkového potenciálu a soudnosti: škodí prý nám nejen náboženství, ale také historie. "Národy... jsou zmrzačeny historií. Pamatují si - a řešení problému se stává nemožným." A doporučil vedle sekularizace (zesvětštění), rovněž - takto doslova - ztrátu paměti. "Jsou takové okamžiky, v nichž by bylo vhodné nechat historii zmizet..."\nRushdie sám podal vyčerpávající informaci o možných sociálních kořenech svého orwellovského postoje: "... pocházím z velmi bohaté rodiny, dostalo se mi velmi kvalitního vzdělání v jedné známé prestižní škole v Anglii, vystudoval jsem v Cambridge a nikdy jsem nepoznal chudobu. Žil jsem velmi pohodlný a privilegovaný život." Také proto prý měl vždy pocit "nezakořeněnosti" a cítil, že patří "všem místům a občas do žádného".\nNeexistuje přesnější popis života, myšlení a pozice dnešních pánů světa a jejich "symbolických analytiků" (Robert Reich) v téhle globální - a proto znovu naší nynější - krizi!\nV jedné důležité věci "protiklady" Huntington-Fukuyama zcela zřetelně splynuly. Mezi základními hodnotami jedinečné západní civilizace (křesťanství, pluralismus, vláda zákona) jmenoval s patřičným důrazem Samuel P. Huntington individualismus.\nNa posledním pražském Fóru 2000 odmávl Francis Fukuyama teroristy jako "reakci na proces modernizace" a poté soustředil pozornost na přílišné rozbujení kolektivních lidských práv. Ta prý začala právy žen a invalidů, pokračovala právy Indiánů a odsouzených, aby nyní dospěla k právům homosexuálů a zvířat. Tak to tedy ne! Vždyť tady před námi "v jazyce lidských práv", prohlásil teoretický dědic osvícenského humanismu, ožívá "starý boj mezi liberalismem a socialismem" (sic!). Proto je třeba "nevycházet z definice zájmů". A "hájit lidská práva, ale jen individuální".\nTento individualistický akcent obou symbolických analytiků není pouhým výrazem opravdu nutné péče o vždycky znovu opomíjenou ochranu jedince. Je také - a v dané souvislosti především - pokračováním péče o vyprazdňování sociální reality. V ukončení velkých dějin nekonečnem ubohých poměrů lidé neuvěřili. Popravě dějin za hradbami virtuálních civilizací se kdekdo vysmívá. A historickou paměť ještě ne všichni slíbili zahodit do koše.\nCo s tím? Bude nyní nutné přesvědčit lidstvo o jeho dobru - manuálně?\nUž teď se zdá, že se exploze z 11. září s následnou "tlakovou vlnou" prohánějí v kulisách hollywoodského westernu. Role jsou předem rozděleny režiséry moci, dány genetickou povahou postav. Přerod účinkujících v padouchy a hrdiny, okolnosti, vývoj a vyzrávání nikoho nezajímají. Záleží jen na tom, kdo dřív tasí kolt či kdo bude dřív dopaden, "mrtvý, nebo živý" (Bush). Wanted.\nTento způsob rozvržení světa si však už dávno patentovala masmédia, hlavní symbolický analytik naší doby, režisér, scénárista i svačinářka v jedné osobě.\n17. prosince 1996 obsadilo japonské velvyslanectví v peruánské Limě komando MRTA (Revoluční hnutí Tupac Amaru), vedené Nestorem Cerpou. Teroristé drželi v budově rukojmí až do 22. dubna následujícího roku, kdy byli speciálními jednotkami zmasakrováni (a to i ti, kteří se vzdali). Tehdejší prezident Alberto Fujimori - neoliberál, autoritář a manipulátor, který se nyní skrývá v Japonsku, aby se v Peru vyhnul trestnímu stíhání - byl celým světem oslavován jako nekompromisní vymítač terorismu. Ze dne zásahu speciální jednotky obletěla zeměkouli z velmi mnoha, z bezpočtu fotografií pouze jedna jediná: v záběru stojí Fujimori na točitém schodišti ambasády. A zrovna nad mrtvým Cerpou jako nad loveckou trofejí se tam kochá svým vítězstvím. V tomto mediálním podání je všechna politologie dneška: politické střetnutí není nikdy konfrontací dvou tezí, dvou argumentů, dvou koncepcí světa, ale především prostým soubojem dvou mužů, dvou nadsamců. Jde o žánrový obrázek, na němž zabiják staví na odiv vlastní moc nad mrtvolou svého soka.\nHle, vrcholná civilizace "třetí vlny", ona informační společnost opravdu informovaná, tedy in-formovaná, to jest zformovaná, utvářená a přitesaná pro - neandrtálskou jeskyni...\nZlatá doba nenastává, bude kamenná!\nAle než se tak stane, je nutno suše konstatovat, že dosud neznáme všechny podrobnosti o pachatelích atentátu z 11. září 2001. A že odlišit bezchybně globalizaci zločineckého podsvětí od globálního "nadsvětí" moci a vlivu je právě tak těžké, jako odlišení čistých peněz od špinavých.


Ašské školáky zaujala hra na tahací harmoniku - Chebský deník\nAšské školáky zaujala hra na tahací harmoniku\nAš -Školáci mají za sebou i první velký úspěch.\nŠKOLÁCI Klaus a Tina Krekelovi se pod vedením Hany Miklóšové učí v ašské ZUŠ hrát na akordeon. | Foto: Deník/ Nataša V. Šmatová\nAkordeon. Hudební nástroj, který si většina z nás spojí spíše s dechovkou a starší generací. Základní umělecká škola (ZUŠ) Roberta Schumanna v Aši ale vychovává mladé akordeonisty. V současné chvíli se tu na tahací harmoniku učí celkem čtyři děti.\nNa návštěvě jedné z hodin zastihl Deník devítiletá dvojčata Tinu a Klause Krekelovy. „Hrajeme společně už tři roky,” řekla Tina.\nProč právě tento nástroj? „To byl nápad naší maminky, která nám to navrhla a nám se to zalíbilo,” vysvětlil Klaus.\nŠkoláci mají za sebou i první velký úspěch. „V loňském roce získali druhé místo na okresní soutěži základních uměleckých škol,” pochválila svěřence vyučující Hana Miklóšová. „Hráli sólo a protože byli oba stejně dobří, rozhodla se porota udělit dvě druhá místa.”\nOvšem nejen hudba mladé umělce zajímá. „Já hraju počítačové hry a trochu čtu,” uvedla Tina. To Klaus se baví na psím cvičišti: „Dělám agility se svým psem plemene Jack russel teriér. Je mu rok a tři měsíce a už jsme spolu vybojovali druhé místo na soutěži.” Školáci chodí do ZUŠ třikrát týdně a nástroje jim zde půjčují.\nV dalším díle představí Deník malého flétnistu. Připravuje celý seriál o jednotlivých předmětech ZUŠ Aš.


Žalobkyně uspěla. Házení vajec na Zemana znovu projedná soud — ČT24 — Česká televize\nStátní zástupkyně uspěla se stížností v kauze házení vajec na prezidenta Miloše Zemana. Případ tak znovu musí projednat Obvodní soud pro Prahu 2. Informace zjistila Česká televize ze soudní databáze a potvrdil je místopředseda Městského soudu v Praze Jan Kadlec.\nNa prezidenta Miloše Zemana házeli někteří lidé vejce 17. listopadu 2014 na pražském Albertově při odhalení pamětní desky k výročí pádu komunistického režimu. Jedno z vajec údajně zasáhlo německého prezidenta Joachima Gaucka. Akce se kromě něj zúčastnili také prezidenti Slovenska, Polska a Maďarska.\nPolicie později zadržela dva muže, kteří měli vajíčka metat. Incident vyhodnotila jako přestupek proti občanskému soužití, a věc proto postoupila magistrátu. Ten rozhodl, že nešlo o přestupek a věc odložil. Přezkoumal ji až na podnět městské části Praha 2 a nakonec vaječnou aféru předal policii, která následně obvinila dva muže z výtržnictví. Loni v létě zastavila stíhání jednoho z nich a u druhého později navrhla obžalobu.\nStátní zástupce muže obžaloval loni v říjnu. Za čin mu hrozil trest odnětí svobody až na dva roky. Obžalovaný v minulosti opakovaně tvrdil, že nic neprovedl, jen odmítl policii udat studenty, kteří si hlavu státu vzali za cíl. Loni v prosinci Obvodní soud pro Prahu 2 rozhodl, že nejde o trestný čin, ale o přestupek, a celou věc vrátil na začátek – do rukou magistrátu. Žalobkyně proti tomu podala stížnost a nyní se vejci pro Zemana bude muset opět zabývat soud.\nOpilý muž hodil na předvolebním mítinku ANO po Babišovi vejce\nKlaus dostal pokutu za vystoupení bez roušky, podal odpor. Byl to politický akt, tvrdí


Létající robotický mezek Air Mule z Izraele | ArmadniNoviny.cz\nFoto: Air Mule / Urban Aeronautics\nAir Mule je výrobkem izraelské firmy Urban Aeronautics. Ředitel firmy Rafi Yoeli tvrdí, že za předpokladu zajištěného financování bude stroj schopen nasazení již od roku 2015. Výzva k financování směřuje především do izraelských obraných sil (IDF), které o vzdušného mezka projevují vážný zájem.\nAir Mule je primárně určen pro rychlé zásobování jednotek v poli a pro odsun raněných. Díky své konstrukci je ideální pro operace v hornatém terénu Afghánistánu nebo v městském prostředí. Stroj může bez problémů létat ulicemi města, přivézt zásoby střeliva bojujícím jednotkám, naložit zraněného a prokličkovat se uličkami města ven z bojové zóny.\nFoto: Air Mule v letu / Urban Aeronautics\nNyní k popisu stroje. První prototyp pro svou orientaci používal navigační systém GPS a inerciální navigační systém INS. Nejnovější verze vzdušného mezka používá rovněž gyroskopy s optickými vlákny (FOG) a diferenciální GPS (DGPS).\nPohon vznášedla bude mít na starost motor Safran Turbomeca Arriel 2 o výkonu 700 kW, který bude přes transmisi pohánět čtyři turbodmychadla. Dvě hlavní v předu a vzadu, dvě menší (směrové) po stranách stroje.\nVideo: Air Mule v letu / YouTube, Urban Aeronautics\nMotor umožní tomuto 1,4 tuny těžkému vznášedlu transportovat užitečné zatížení (palivo, náklad) o váze až 650 kg. Spotřeba paliva se při plném zatížení a při maximální rychlosti 180 km/h odhaduje na 150 litrů na hodinu letu.\nTypická letová konfigurace vzdušného mezka se bude skládat ze 150 litrů paliva a půl tuny užitečného nákladu. Optimální zásobovací vzdálenost je do 50 km.\n„Vznášedlo Air Mule je konstruováno pro operace z předsunutých základen. Deset strojů může zásobovat 3000 vojáku a to nepřetržitě 24 hodin denně, 7 dní v týdnu“\nFirma Urban Aeronautics plánuje kromě autonomní a dálkově ovládané verze rovněž vyvinout pilotovaný model pro 6 cestujících. Pilotovaný stroj, označovaný jako Centaur (Kentaur), bude sloužit pro operace speciálních jednotek, policejním sborům a ve vyhledávacích a záchranných operacích.\nVýhody stroje jsou jasné. Díky kompaktnímu uspořádaní a zvolenému pohonu může snadno a bezpečně létat ve stísněných prostorách a využívat jen minimální přistávací plochy. Vhodné jak při bojích ve městě, tak při operacích ve skalnatém terénu.\nElektrické vedení je větší problém pro vrtulníky s nekrytými rotory a "chytat do sítí" můžeš i dělostřelecké granáty, když na to přijde... "nové" na tom je to, že je to malé, v ...\nElektrické vedení je větší problém pro vrtulníky s nekrytými rotory a "chytat do sítí" můžeš i dělostřelecké granáty, když na to přijde... "nové" na tom je to, že je to malé, v uzavřených prostorech méně zranitelné než vrtulník a z logistického hlediska to má zajímavou kombinaci schopností "vznášet se" a slušné rychlosti v letu (trochu jako V22jka)\nAsi pro něj bude problémem elektrické vedení a bude možné jej chytat do sítí.


Cenové ráje alkoholu a masa v zemích osmadvacítky - Století statistiky\nStoletí statistiky / Novinky / Cenové ráje alkoholu a masa v zemích osmadvacítky\nCenové ráje alkoholu a masa v zemích osmadvacítky\nCenově nejdostupnější alkoholické nápoje v rámci Evropské unie měli v roce 2018 Bulhaři a Rumuni, nejvíce za ně zaplatili Finové a Irové. Maso bylo nejdražší v Rakousku, nejlevněji se nakupovalo v Polsku a Rumunsku.\nCeny alkoholických nápojů v EU se v nejdražším členském státě lišily od nejlevnějšího více než dvojnásobně. Porovnáme‑li cenové hladiny v jednotlivých státech s průměrným cenovým indexem celé Unie (100), zjistíme, že ceny alkoholických nápojů (lihovin, vína a piva) byly nejvyšší ve Finsku (index cenové hladiny 182) a dále v Irsku (177) a Švédsku (152). Nejnižší úroveň mělo Bulharsko a Rumunsko (shodně 74) a dále Maďarsko (77). Česká republika má čtvrtý nejlevnější alkohol z celé EU, cenový index u nás dosáhl hodnoty 82.\nKde byl ráj „masožroutů“?\nNákup masa na grilování se z celé EU nejvíce prodražil občanům Rakouska (index cenové hladiny 146). Sáhnout hluboko do kapsy museli rovněž obyvatelé Lucemburska (142), Francie (131) a Belgie (126). Naopak nejnižší ceny masa byly v roce 2018 v Polsku a Rumunsku (shodně 63), Bulharsku (64) a v Litvě (71). Relativně levné maso si mohli koupit i obyvatelé České republiky (index 76).\nPodle Eurostatu bylo Česko v roce 2018 osmou nejlevnější zemí Evropské unie. Indexy cenové hladiny však nezohledňují příjmy obyvatel jednotlivých členských států EU. Optikou mezd jsme naopak jednou z nejdražších zemí osmadvacítky.\nCeny masa - Informace dostupné na webu Evropského statistického úřadu (v angličtině)\nCeny alkoholu - Informace dostupné na webu Evropského statistického úřadu (v angličtině)


Burgundské hrady (Die Burgen von Burgund) | Hrajeme.cz\nDomů / Katalog her / Strategická hra / Burgundské hrady (Die Burgen von Burgund)\nKatalogové číslo: 12782. Kategorie: Strategická hra.\nHra se odehrává ve středověké Francii. Hráči na sebe berou role aristokratů. Postupně budují svoje malé království. Staví budovy, hrady, provozují obchod podél řeky, využívají stříbrné doly a přebírají znalosti cestovatelů.\nPelly představuje hru Die Burgen von Burgund\n13 hodnocení k Burgundské hrady (Die Burgen von Burgund)\nnějak nesedla a to mám Felda hodně rád\nKostková hra s velkými možnostmi cest k vítězství.\nSidus – 30.8.2016 :\nElegantní hra, která se stala naší oblíbenkyní číslo jedna a to i přesto, že hrám s kostkami se obyčejně vyhýbáme. Díky kostkám nelze vše naplánovat od začátku až do konce, ale musíte pružně reagovat na vývoj hry. Na kostkách ovšem nejste závislí, neboť číslo na kostce můžete za použití dělníků změnit. Díky tomu máte hru ve svých rukou a nemůžete si stěžovat na nepřízeň osudu.\nHra má náboj (komu se podaří získat hrad, důl nebo jiný cenný artikl), zároveň si v poklidu budujete své krásné království, které vám nikdo neničí. Vítězství lze dosáhnout mnoha způsoby, což hře dává takřka nekonečnou znovuhratelnost.\nŠkoda že taková fantastická hra není na českém trhu běžně k dostání (díky naprosté jazykové nezávislosti lze hrát cizojazyčnou verzi). Barevné rozlišení vědy a pastvin by mohlo být lepší.\nSkvělá hra, kterou jsem hrál již mnohokrát v různých počtech hráčů a je hra je skvělá v jakémkoliv počtu, což beru jak velké plus. Hra je založena na manipulaci a umisťování kostek. Vždy je co zahrát a cest k bodům je mnoho. Variabilita hry je pro mě také velkou předností. Jediné čím hra trpí je, pokud si hráč vymyslí nějakou akci a někdo mu ji těsně předním vyfoukne tak spousta hráčů nemá záložní variantu a dost času pak trvá něž najde náhradní variantu (jen u některých hráčů)\nHru jsem hrál asi 30x s hráči i s rodinou v počtu 2-4.\nJako rodinou hru (pokud už máte trochu odrostlé děti) vřele doporučuji. Hra je variabilní díky různým základním deskám a losování destiček které v každém kole příjdou do hry, takže se neohraje tak rychle a přitom se dá poměrně rychle naučit.\nPro hráče je nevýhodou nevyváženost některých základních desek a velký vliv náhody pokud hrajete v menším počtu než 4. Do hry se totiž dostane jen polovina eventuálně tři čtvrtiny dílků.\nMám rád kostkové hry. Proto jsem vyzkoušel v herním klubu Burgundské hrady. Hráči obdrží své hráčské desky a mají jeden společný herní plán. Hráči v roli burgundských princů rozvíjejí svá panství. Panství o velikosti 37 polí (hexy) obsahují barevně odlišené oblasti – řeky, města, pastviny, oblast dolů, oblast pro hrady, oblast pro umísťování znalostí. Hra se skládá z 5 fází, každá fáze má 5 kol. Hráči háží 2 kostkami, výsledky hodu použijí ke 2 akcím: získání šestihranné destičky z herního plánu, přidání destičky k panství, prodej zboží, získání 2 žetonů dělníků. Padlé číslo na kostce určuje, kterou destičku mohu získat či přidat k panství a které zboží mohu prodat. V případě získání žetonů dělníků hodnota hodu nemá význam. Dělníci jsou hodně důležití – mohu jimi upravit výsledek hodu – o každého dělníka mohu hod upravit o 1 nahoru nebo dolů (mimochodem úprava z 1 na 6 nebo ze 6 na 1 je možná a stojí jeden žeton dělníka). Důležité je pořadí hráčů. Tohle mohu ovlivnit – po umístění lodi na řeku ve svém panství se posouvám v pořadí tahu o jedno políčko dopředu. Hraji-li dříve, mohu si vybrat z více kartiček na herním plánu a také si mohu dříve koupit za stříbrné výhodnější kartičku ze středové oblasti (tuto možnost mají všichni navíc ke dvěma akcím, kartiček je tam dost pro všechny, ovšem může se stát, že se stejná kartička líbí více hráčům:-). Ve hře získávám řadu vítězných bodů – za dokončenou oblast (čím dříve, tím je bodů více), za pokrytí všech políček jedné barvy na své hráčské desce (za 1. a 2 místo), různé znalosti poskytují různé body a ještě některé jiné kartičky jsou obodované. Samozřejmě vyhrává hráč s nejvyšším počtem vítězných bodů. Přiznávám, že mám zkušenost s jednou hrou ve 4 hráčích, s vysvětlováním pravidel jsme hru odehráli za cca 2 hodiny. Hra se dá snadno vysvětlit, na hráčské desce je řada symbolů, které pomohou. Hra se mi líbila, rád bych si ji ještě zahrál jednou poté, co jsem si detailněji prostudoval pravidla. Všichni jsme měli stejnou hráčskou desku. Hra obsahuje kromě 4 stejných hracích desek ještě 8 různých hracích desek po 1 kusu a je možno hrát tak, že každý bude mít jinou. Po hodu kostkami je opravdu hodně možností, jak dvě akce využít. Hra je jednoduchá a příjemná, ovšem nebude to moje top hra.


Degenerativní myelopatie: němečtí ovčáci nejvíce náchylné k tomuto onemocnění Zakázání – Domácí Zvířata Péči\nPředstavte si, zmatek a strach byste být pocit, když jste se blížili své středních let a náhle vyvinula při chůzi. Stejný zmatek hity středního věku psy, kteří mají progresivní porucha nervů, známý jako degenerativní myelopatie (DM). Onemocnění způsobuje psa pomalu ztratit koordinaci svých zadních nohou, které také stávají stále slabá. Je to způsobeno tím, zhoršení struktury ve míchy, které jsou zodpovědné za přenos nervových impulsů. Tato degenerace může nastat kdekoli podél páteře, ale obvykle postihuje dolní část zad.\nDegenerative myelopatie se vyskytuje pouze u psů, které jsou alespoň 5 let nebo starší. Příčina není dosud chápán, i když je to se domníval, že by to mohlo souviset s autoimunitní reakci, při kterém tělo imunitní systém omylem napadá své vlastní buňky. Stejně jako u všech degenerativních onemocnění, myelopatie se vyvíjí pomalu a je často mylně považovány za jiných podmínek, jako je dysplazie kyčelního kloubu nebo spinální disku degeneraci. Kompletní neurologické vyšetření, rentgeny a MRI může poskytnout určitou diagnózu pro odlišení skutečné případy DM.\nPrvní symptomy obvykle jsou slabost a nedostatek koordinace v psí pánevních končetin. Tito jsou více patrné, když pes je chůze na hladký povrch, a jedna strana může výrazně postiženy více než ostatní. Postupem času, příznaky zhoršovat, dokud pes není schopen chodit. Mnozí mohou začít močení a vyprazdňování v interiéru nebo v nevhodných místech. To není proto, že nemohou ovládat své tělesné funkce, ale spíše proto, že nemusí být schopen chodit na příslušné místo nebo předpokládat normální pozici ulevit.\nDM se nachází téměř výlučně v stárnutí německé ovčáky a německého ovčáka kříže, i když některé jiné velká plemena psů může být také ovlivněna. Tato porucha byla hlášena u belgických ovčáků, boxerů, Chesapeake Bay retrívrů kolie, Corgis, irských setrů, Kerry Blue teriérů, labradorský retriever, starých anglických ovčáckých psů, Rhodesian ridgebacků, Siberian Huskies, pudl a vo.\nPrůměrný věk nástupu je 9 let, a muži jsou postiženo častěji než ženy. Protože většina psů nevyvíjí onemocnění až do středního věku, je to nejlepší, aby se zabránilo jakékoli chovu psů, které mají v rodinné anamnéze DM.\nJe smutné, že není prokázáno, účinná léčba pro degenerativní myelopatie, ačkoli někteří veterináři se domnívají, že režim kombinuje výkon, vitaminové doplňky a kyselina aminokapronová může pomoci zpomalit její progresi. Ve většině zvířatech, nicméně, bude jejich stav zhorší v průběhu šesti měsíců do jednoho roku, do okamžiku, kdy pes není schopen chodit. V tomto bodě, musí být většina zvířat se utraceno. Nicméně, existují kroky, může vlastník přijmout, aby se jejich pet pohodlnější během svých posledních měsíců a pomůže zvíře přizpůsobit se zvýšenému omezení. Patří mezi ně umístění koberce dolů přes kluzké povrchy, procházky se psem pravidelně a poskytování lásku a podporu, kdykoliv je zvíře objeví strach nebo zmatený. Ujistěte se, že zůstat v kontaktu s vaší veterináře dobře, protože on nebo ona může mít jiné návrhy, aby se váš pes pohodlnější.\nDegenerativní myelopatie, zdravotní problémy, zdravotní, nervové problémy, Genetické poruchy


Tich� cvi�ebn� stroj do panel�ku - Diskuze Omlazen�.cz\nTich� cvi�ebn� stroj do panel�ku\nstaninka_ts 11. 6. 2011 14:11 Ahoj holky, cht�la bych si do panelov�ho bytu po��dit n�jak� stroj. Pot�ebuji sp�e n�co na "zpocen�" ne� na posilov�n� (�inky, posilovac� lavice apod.). U rodi�� v dom� m�m cross trena�er a star� rotoped, ale oba vyd�vaj� dost hlasit� zvuky, tak�e do st�vaj�c�ho bytu si je dovolit nem�u M�te n�kdo zku�enosti s p��stroji/zna�kami, kter� jsou tich�? Jak to �e��te vy? Uva�ovala jsem nad rota�n�m diskem nebo stepperem.D�kuji za va�e post�ehy.\nLimetka 33 11. 6. 2011 14:19 Stepper m�m a mu�u doporu�it. Nen� sly�et nic.\nSeksima 11. 6. 2011 14:44 A co do mini byte�ku? Eliptical bych brala, ale musela bych vyhodit z ob�v�ku seda�ku, nebo z lo�nice postel Na stepperu by m� to nebavilo. M�m doma bosu, ale ned� se na n� cvi�it a p�itom �u�et v kl�dku na tv. gumidek od 25. 3. 2010\ngumidek 11. 6. 2011 15:22 Cituji Monus: M�m doma eliptical a zvuky teda nevyd�v�P�esn� tak, m�m Kettlera a nen� sly�et ani minim�ln�. Za m� taky eliptical, stepper jsem m�la, ale rozhodn� se n�m n�jak extra nezpot�, proto�e kv�li rovnov�ze na n�m nejde cvi�it zrovna dlouho, rotoped je k ni�emu, to u� jsou lep�� cyklistick� nebo veslovac� trena�ery. Cituji Seksima: Eliptical bych brala, ale musela bych vyhodit z ob�v�ku seda�ku, nebo z lo�nice postel Mo�n� by ses divila, ale metr pades�t kr�t 60cm se najde v�t�inou v ka�d�m byt�, nebo po drobn� p�estavb�. Nap�. m�j eliptical zabere men�� plochu ne� konferen�n� stolek a to nem�m ��dn� mal� orbitrek z reklamy.\nSeksima 12. 6. 2011 0:11 Reaguji na gumidek: V�n�? Tak to bych t�ch p�r ��sel na ten stroj doma na�la. Ale kam ho odklidit po cv��u? Je t�k�?\ngumidek 12. 6. 2011 10:43 Cituji Seksima: Ale kam ho odklidit po cv��u? Je t�k�?No j� ho neukl�z�m, t�k� sice je - 60 kg, ale m� vep�edu kole�ka, tak�e se s n�m manipulovat d� jednodu�e, nemus� se nadzved�vat ani �oupat, tak�e to je v pohod�..\nLimetka 33 12. 6. 2011 14:55 Reaguji na gumidek: Taky o n�m uva�uju. Mu�e� mi poradit, jakou m� p�esn� zna�ku a za kolik K�? Pr�v� dneska jsem jedem zkou�ela v obchod� asi za 3 600,- , ale zvuku byly stra�n�. On se kupuje podle svoji v�hy, ale hlavn� v�ku, kvuli d�lce kroku, prej.\nAnyBany 12. 6. 2011 16:39 J� m�la doma stepper a trvalo mi tak 2 dny ne� jsem na n�m na�la rovnov�hu a pot� hodina vkuse pro zpocen� nebyl pro m� probl�m. D�vala jsem se v�dy u toho na TV a pohoda. Ob�asn� jsem to st��dala s b�hem a rotopedem. Jeliko� jsem stepper u� vr�tila a rotoped jsem nepou��vala u n�s doma, tak jedin� co mi zbylo, je to obout si b�eck� boty a vyb�hnout ven.Ale na zimu si stepper po��d�m. �oupnu ho do rohu pokoje a nikomu nep�ek��. gumidek od 25. 3. 2010\ngumidek 13. 6. 2011 10:08 Cituji Limetka 33: jakou m� p�esn� zna�ku a za kolik K�M�m Kettler Verso 309, st�l 12 000. Rozhodla jsem se zainvestovat, proto�e ty stroje za 4 tis�c jsou nestabiln�, hlu�n� a maj� mal� krok. Jsem vysok�, tak�e i tak jsem si nemohla vybrat jen tak n�co, musela jsem hledat na vy��� postavu, s del��m krokem i madlama. Pokud nejsi ��ra jako j�, sta�il by ti i Kettler za 8000, v�hodou je, �e k nim je 3 roky servis zdarma. Mo�n� se to zd� jako dost pen�z, ale fakt se nepohnou ani o p�d, maj� dost program� a dob�e se na nich cvi��, taky ty levn� maj� brzdu jen �emen, to se brzo zni�� a nemaj� lo�iska, tak�e to pak leda vyhod�, tady fakt plat� - lacin�, dvakr�t placen�.\nSinderela 13. 6. 2011 19:38 Mysl�m Bosu, ta nenad�l� ��dn� hluk a �lov�k se na n� dost vyblbne, kdy� v� jak� cviky\nLimetka 33 14. 6. 2011 8:53 Reaguji na gumidek: D�ky. J� jsem pr�v� mal�- 160 cm.\ngumidek 14. 6. 2011 11:55 Cituji Limetka 33: J� jsem pr�v� mal�- 160 cm.Tak to u�et�� J� ne� si ho po��dila p�e�etla dost n�zor� a zku�enost� a fakt je dobr� kupovat kvalitn�, ��dn� v�robek insportlinu (nemluv�m o vy���ch �ad�ch), tv shopu nebo sportissima. Dokonce se dost prod�vaj� v bazarech i aukc�ch a zrovna i ten Kettler pou�itej je po��d provozuschponej.\nLimetka 33 14. 6. 2011 15:30 Reaguji na gumidek: Jak u�et��m? Kterej bys mi teda doporu�ila na malou postavu a nechci dlouhej krok? Nebo, kde se pt�t na info? Vid�, j� na Insporline sly�ela chv�lu.\ngumidek 14. 6. 2011 19:19 J� nechci Insportline po�kozovat, ale n�kter� jejich elipticaly, hlavn� ty levn� (3/4 tis.) dost rychle doslou��, jak jsem psala, nemaj� magnet. brzdn� syst�m, lo�iska, d�laj krav�l a neb�vaj� moc stabiln� (co� ale men�� �lov�k nemus� tak �e�it). Jejich elipticaly od 6 tis�c nahoru jsou mysl�m u� v pohod� a to je pr�v� ta �spora, jejich parametry odpov�daj� t�eba na v�ku do 175cm, tak nemus� hledat jin� jako j� (182 a t�m p�dem u�et��. J� m�m v podstat� crosstrena�er technicky naprosto srovnateln� (a� na mali�kosti v programech) s kettlerem za 9 tis, ale j� musela 3 p�idat (v podstat� za stejn� typ), proto�e jako vysok� mi nesed�ly madla ani d�lka kroku atd.\nLimetka 33 18. 6. 2011 14:19 Reaguji na gumidek: Aha. Kdo ti teda radil? J� bych tohle t�eba vubec nev�d�la. Prodava�i v obchod�? Nemysl�m si, �e jsou tak pro�kolen�.


Soutěž ve vizuální tvorbě Jak to vidíš? - CZECHDESIGN\nSoutěž ve vizuální tvorbě Jak to vidíš?\nOdměna: celkové finanční odměny 72 000 CZK a týdenní rezidenční pobyty\nZdroj: Facebook Technologické agentury ČR\nMalujte, kreslete, tiskněte, modelujte, animujte, použijte neobvyklé materiály či metody, buďte úplně svobodní, tvořte. Soutěž pro studenty.\nSoutěž je určena mladé generaci bez omezení věku a proběhne ve dvou kategoriích:\nškolní - školy libovolného zaměření – umělecké, odborné a další\nuniverzitní - status vysoké škol jakéhokoli oboru a zaměření\nPřihlásit můžete malbu, kresbu, koláž, video, animace, infografiku, fotografie, plakát či jiné vizuální ztvárnění.\nObjevování – výzkum pro ještě lepší život\nInspirace – vynálezy přitažlivé pro smysly\nSpojení – výzkum s uměním, umění s výzkumem\nZasílání a hodnocení prací\nSvé práce zasílejte do 30. 11. 2017 na adresu: Technologická agentura ČR, Evropská 1692/37, 160 00 Praha 6, Leoš Kopecký\nZasílejte pouze 2D práce - pokud se jedná o 3D objekt, postačí fotografie. Práce nesmí být již oceněná v jiné soutěži.\nVšechny informace k zasílání prací naleznete v pravidlech soutěže, pod článkem ke stažení.\nSoutěžní práce budou hodnoceny zástupkyněmi a zástupci výtvarného světa a světa výzkumu, vývoje a jeho propagace.\nřemeslo - provedení\nPráce nesmí být větší než 42 x 60 cm.\nV každé kategorie bude vybrána jedna vítězná práce z každého okruhu.\nHlavní cena: Atlas krajiny České republiky – zcela unikátní publikace (o atlasu)\nPro všechny oceněné:\n3 x věcné ceny v hodnotě do 5000 CZK\n3 x rodinné vstupné do science centra Techmania v Plzni\nTýdenní rezidenční pobyt v jednom z vybraných Českých center v Evropě - Bukurešť, Paříž, Madrid,\nBrusel, Milán, Moskva, Stockholm, Vídeň - v roce 2018\n3 x finanční odměna 15 000 CZK\nMimořádná cena za originalitu\n2 x rodinné vstupné do science centra ARS ELECTRONICA - Linz, Rakousko\nZ nejlepších prací vznikne kolekce, která bude následně vystavována v galerii TA.M v Technologické agentuře ČR, na univerzitách, výzkumných ústavech a v Českých centrech v ČR i zahraničí.\nvv-tacr-pravidla.pdf 153 kB Stáhnout


Diváci Colours of Ostrava udělali JXD radost | Reflex.cz\nReflex.cz16. července 2011 • 11:26\nVzhledem k tomu, že pokrýt celou besedu krok za krokem se nám kvůli vyššímu hluku na festivalu nepodařilo, máme alespoň krátké postřehy od JXD o tom, jak celá beseda s ním a jeho ženou probíhala.\nJXD byl besedou přímo nadšen. Ostravské publikum si nemohl vynachválit a vzhledem k tomu, že téma besedy bylo zcela na divácích, ocenil i jejich kulturní přehled.\n„Beseda byla přímo skvělá. Ostravští diváci tento rok opět potvrdili, že mají dokonalý přehled o celkovém kulturním dění u nás i ve světě. Je vidět, že Ostraváci chodí víc do kina, čtou více knih, novin a časopisů nebo chodí na výstavy. Ptali se nás věcně, kupodivu se ani nenašel žádný idiot, který by naschvál diskuzi sabotoval. Bylo dokonce znát, že lidé v Ostravě hodně čtou Reflex. Celkově byl cítit nádech, že se tady, oproti například Praze, lidé víc snaží být elitou. Proto ještě jednou všem návštěvníkům děkujeme za jejich reflexe a těšíme se na zítřek,“ sdělil JXD v krátkém telefonátu přímo z Colours of Ostrava.\nKdo z vás besedu s JXD a Alex prošvihl, má druhou šanci v neděli, tedy zítra a to opět na scéně Reflexu od 13:30 hodin.


Profil hráče Papo Shimitz\nDalší informace: Mám rád společenské deskové hry, rád hraji Osadníky, Amun - Re, Tikal, Sankt Petersburg, Torres, El Grande, Zug um Zug... Všechny tyhle hry mám.\nBarbarossa Ano Mám a nechci prodat\nBluff Ano Mám a nechci prodat\nManila Ano Mám a nechci prodat\nVilla Paletti Ano Mám a nechci prodat\nOd uživatele Papo Shimitz je k dispozici celkem 3 recenzí.\nVytvořeno: 28.09.2005. Recenze hry: Adel Verpflichtet Hodnocení:\nblafují, blafuje, Blafujeme!\nPředně upozorňuji: Nehrejte hru ve dvou nebo třech hráčích, nemá to cenu. Pokud se sejdou 4 nebo 5 hráčů, je tahle svižná blafohra ideální. Na celé hře je nejzábavnější rozhodování se mezi akcemi: mám dát zloděje nebo výstavu? Dám zloděje, a on dá detektiva, ... Je to celé o blafu a navíc v nádherném ztvárnění. Tahle hra je originální a pokud už se přejídáte variacemi na San Juan, Sankt Petersburg nebo Citadelu (tím ovšem neříkám, že tyto hry jsou špatné, právě naopak), rozhodně si to zahrajte, nebudete litovat.\nVytvořeno: 28.09.2005. Recenze hry: Alhambra Hodnocení:\nZačíná stavba Alhambry!\nPrvní co vás na hře zaujme je jistě ztvárnění krabice a herního materiálu. To se hře musí nechat, je nádherná. Jakmile nastudujete pravila čeká vás samotná hra. Po počáteční euforii z toho, jak je hra hezká, se dostaví (zejména ve více hráčích) pocit stereotypnosti, ne-li nudy - berete peníze, stavíte, berete peníze, stavíte, atd.\nObčas se objeví kartičká s honocením, ale jinak se jede stále dokola.\nJinak je ale hra celkem zábavná a nedá se jí upřít správná budovatelská atmosféra, navíc je za příjemnou cenu a to už je dost silný argument pro koupení Hry roku.\nVytvořeno: 26.09.2005. Recenze hry: Mississippi Queen Hodnocení:\nPokud máte rádi méně náročnější, ale o to zábavnější hry, je tato hra přímo pro vás.\nJde o to, co nejdřív projet plánem, který si během hry stavíte, až do konce. Je to taková honička. Do cíle musíte dojet se dvěma cestujícími, cestou můžete soupeře odstrkovat, předhánět a zkrátka si užijete spoustu srandy. Hra je nádherná a chytlavá. Bohužel se dá dost těžko sehnat, takže pokud na ni narazíte, berte!


SPILKOVÁ v Číně po prvním kole na 15. místě :: Golfee\nÚvodní stranaCO SE ŠUSTLONA PRVNÍ RÁNUSPILKOVÁ v Číně po prvním kole na 15. místě\nJe to asi poprvé, co se Klára Spilková dostala na titulní stránku webu Ladies European Tour. Po prvních devíti odehraných jamkách, ještě před tím, než turnaj přerušilo počasí, byla se skóre -2 na prvním místě. I přes vstup do prvního kola turnaje World Ladies Championship v Číně s bogey, dokázala zahrát tři birdie a s výsledkem -2 se musela bohužel vydat zpět do klubovny. Po návratu na hřiště už připsala jen další dvě bogey, přesto je se skóre v paru na dobrém 15. děleném místě a vysoko nad hranicí předpokládaného cutu.\nV turnaji tak po deštivém dni vede se skóre -4 Jihokorejka Han Sol ji. Na druhém místě jsou s výsledkem -3 další dvě Jihokorejky Ji Hyun Oh a Ye-Na Chung společně s Francouzkou Anne-Lise Caudal.


Batman: Temný rytíř 1 - Temné děsy [376 Kč]\nKnihkupectví / Beletrie pro dospělé / Batman: Temný rytíř 1 - Temné děsy\nBatman: Temný rytíř 1 - Temné děsy (Finch David):\nFinch David, BB/art, 208 stran, jazyk - čeština, 2017\n376 Kč (499 Kč)\nMůžete uložit Batman: Temný rytíř 1 - Temné děsy do schránky.\nMůžete vytisknout stránku s Batman: Temný rytíř 1 - Temné děsy.\nMůžete ponechat své hodnocení Batman: Temný rytíř 1 - Temné děsy (hodnotilo 0 lidí).\nVaše recenze na Batman: Temný rytíř 1 - Temné děsy bude zajímavá pro další návštěvníky (recenze 0).\nS Batman: Temný rytíř 1 - Temné děsy doporučujeme zakoupit nejpopulárnější z kategorie Beletrie pro dospělé


Odchod československých vojáků do zahraničí | Fronta.cz\nOdchod československých vojáků do zahraničí\nDotaz: janborrowitz - 1. 12. 2006\nDobrý den, chtěl bych se zeptat co se stalo s našimi mobilizovanými letci a vojáky po Mnichovské zradě. Je jasné, že letci odešli do zahraničí, ale většina našeho vojska musela zůstat v Protektorátu?!\nVe své otázce pletete dohromady dvě rozdílné události - odstoupení pohraničí ČSR v září 1938 a obsazení zbytku ČSR v březnu 1939.\nPo podepsání Mnichovské dohody a odstoupení pohraničí byli naši mobilizovaní letci a vojáci demobilizováni - tedy propuštěni zpět do civilu, kde nastoupili do svých původních civilních zaměstnání. Letci a vojáci z povolání byli znovu zařazeni k útvarům podle mírové organizace, s tím že vzhledem k odstoupení pohraničí a pevnostních systémů se musely některé jednotky stěhovat do nových ubikací, některé útvary zase byly zrušeny. V této době se ještě nedá mluvit o tom že by příslušníci československé armády odcházeli do zahraničí.\nJiná situace však nastala po obsazení zbytku Československa německou armádou 15. března 1939. Na základě výnosu Adolfa Hitlera o zřízení Protektorátu Čechy a Morava byla čs. armáda zrušena a nově vzniklému útvaru měla zůstat pouze symbolická vojenská jednotka - Vládní vojsko. Vojáci, kteří nesloužili ve Vládním vojsku, byli propuštěni do civilu a jako náhrada jim byla nabízena místa např. ve státní nebo obecní správě. Řada takto propuštěných letců a vojáků (především důstojníků, ale samozřejmě také některých dříve mobilizovaných "civilistů") pak skutečně ilegálně odcházela z Protektorátu a v následujících letech vstupovali do zahraničních československých jednotek (i jednotek jiných států) v Polsku, Francii, Anglii, severní Africe a SSSR.\nAutor: Glynwed | Datum: 7. 12. 2006\n> Odchod československých vojáků do zahrani...


V Mělníku pokračuje ČP v olympijském triatlonu | Sportovní Přehled e-sport.cz a e-sportfoto.cz\nPodnik nese název Triathlon Mělník 2015 a na jeho start se postaví přes 300 závodníků. Hlavní závod se pojede na tratích sprint triatlonu, tedy 750m plavání, 20km na kole a 5km běhu.\n"Máme připraven ale i závod Specialized Open „můj první triatlon“ na zkrácených tratích. Je určen převážně pro sportovce bez licence ČTA, co si chtějí zkusit svůj první triatlon a mají možnost absolvovat závod i na horském nebo trekingovém kole. Pravidelně se tohoto závodu účastní více než 50 závodníků, u kterých je to první seznámení s triatlonem, nebo jen jediný závod v daném roce," prozradil ředitel závodu Roman Táborský.\nV Open závodu je očekávána účast přes 100 závodníků. Všichni se opět setkají na náměstí Míru v Mělníku, kde bude centrum závodu. Trať je dostatečně atraktivní nejen pro závodníky, ale i pro doprovod. "Cyklistická i běžecká část vede do historického centra města, k mělnickému zámku, mělnickým vinicí. Po závodě určitě nebude chybět tradiční koupání v kašně," dodal ředitel Táborský.\nNa benjamínky 8-11 let čeká 100m plavání, 2km na kole a závěrečný běh na 800m. Dětský závod je vypsán pro žáky ve věku 12-15 let na tratích 300m plavání, 7km na kole a 1,7km běhu. Tratě jsou přístupné pro všechny sportující dětí a mohou startovat i na horském kole.\n"Pro všechny startující je připravena opět hodnotná tombola, kde hlavní cenou je horské kolo," uzavřel Táborský.\nStart závodu benjamínků je v 11 hodin. Dětský závod začne v 11:15, OPEN závod pak ve 12:15. Hlavní závod Českého poháru je ve 14:50. Další informace a kompletní propozice najdete na stránkách www.triathlonmelnik.cz.


Fortuna proti Jágrovi a Marešovi nasadí Rockyho Balbou - iDNES.cz\n29. srpna 2011 14:14, aktualizováno 14:14\nDo reklamního souboje, kde už o sázkaře zápasí hokejista Jaromír Jágr za Sazku a moderátor Leoš Mareš za Tipsport, přibude další těžká váha. Fortuna Loto do loterijního ringu totiž vpustí Rockyho Balbou, slavnou postavu boxera z úspěšné americké filmové série se Sylvestrem Stallonem.\nSylvester Stallone jako boxer Rocky Balboa ve filmu Rocky II z roku 1979 | foto: Profimedia.cz\nPrávě Rocky by měl být podle neoficiálních informací ústřední postavou nové kampaně na loterii Fortuny.\n"Informaci v tuto chvíli nebudeme komentovat, k podzimní kampani se vyjádříme během tohoto týdne," uvedl k tomu Petr Šrain, mluvčí společnosti Fortuna. Oficiálně by měla společnost reklamní kampaň představit nejspíše už ve středu. Televizní a rozhlasové spoty se naostro rozeběhnou ve čtvrtek 1. září.\nSylvester Stallone jako boxer Rocky Balboa ve stejnojmenném filmu z roku 2006\nSylvester Stallone jako boxer Rocky Balboa ve filmu Rocky II z roku 1979\nPro potřeby reklamní kampaně, kterou má na svědomí agentura Kaspen, Fortuna musela zajistit práva k postavě Rockyho od hollywoodské filmové společnosti Metro-Goldwyn-Mayer.\nPodle informací od zdrojů blízkých společnosti Fortuna pak samotné spoty doprovodí také slavná titulní píseň filmu Gonna Fly Now z pera skladatele Billa Contiho. I zde si musela sázková společnost nejdříve vyjednat práva k použití od hudebního vydavatelství EMI. Kolik Fortunu celá kampaň stála, není zatím známo.\nKdo by ale v reklamních spotech čekal samotnou filmovou hvězdu Sylvestra Stallona, bude podle všeho zklamán. Ve spotech se objeví pouze jeho český imitátor, který přehraje některé slavné filmové pasáže. Útěchou může být pouze hlas Pavla Rímského, který pro české publikum postavu Rockyho daboval. Ten by měl zaznít jak v televizní, tak i v rozhlasové verzi.\nTémata: Loterie, reklamní kampaň, Rocky Balboa, EMI, Fortuna (sázková kancelář), Jaromír Jágr, Leoš Mareš, Loterie, Sazka, Sylvester Stallone, Tipsport\nPodepsáno: Sazka se s Jágrem dohodla na tříleté spolupráci\nPřed pár dny si plácli, teď už je to na paíře. Dohodu z minulého týdne o tříleté podpoře hokejového Kladna potvrdila... celý článek\nNejstarší a nejoblíbenější číselné loterii v Česku se narodila mladší sestra. Sportce společnosti Sazka má totiž od... celý článek