SBD Benešov u Prahy\n2019 - 60 let bytového družstevnictví na Benešovsku\nNejdříve bych chtěl ty později narozené ubezpečit, že bytové družstevnictví, stejně tak jako jiné družstevní formy, není žádný výmysl či pozůstatek socialismu, jak se někdy leckdo snaží tvrdit. Již za první republiky existovala družstva prodejní i výrobní a spořitelní (Kampeličky) a pokud se týká bytových, byla to Lidová bytová družstva. Pravdou je, že nebyla tak rozšířená. Nejvíce jich bylo v Praze, v Liberci a v Brně, ale i v jiných, převážně větších lokalitách.\nBenešov čp. 1188-9\nJinak pochopitelně bytové družstevnictví existuje v celém světě. Doslova od Japonska po Jižní Ameriku. Po druhé světové válce došlo u nás k jeho oživení až v druhé polovině padesátých let, kdy stát v důsledku nedostatku bytů skutečně podstatně pomohl k jeho rozvoji. Byly to jednak pozemky, které byly dány bezplatně do tzv. „trvalého užívání“, jednak státní příspěvky na sítě a občanskou vybavenost i na vybavení domů (kotelny) a hlavně výhodné dlouhodobé úvěry (až 30 let) s 1% úrokem, který jako jediná výhoda přetrvává až dodnes. V té době to byla jediná možnost pro prostého občana, jak si pořídit bydlení, když bylo málo peněz.\nMožností, jak družstevně stavět, bylo několik. Pochopitelně to alespoň v počátku nejvíce rozšířené bylo klasické: dalo se dohromady několik po bytě dychtících lidí, pokud možno různých řemesel či zaměstnání, zpravidla 6 až 12, nechali si zpracovat projekt a vlastními silami si postavili dům. Každý z nich samozřejmě složil do začátku nějakou zálohu a zavázal se odpracovat určitý předpokládaný počet hodin na výstavbě. Další možnost byla tzv. částečná svépomoc, kdy hrubou stavbu provedl dodavatel a družstevníci potom provedli zbývající práce, anebo byly družstevní byty postaveny kompletně dodavatelsky, většinou v rámci výstavby sídliště třeba i na základě potřeb výrobních podniků pro jejich změstnance.\nTak začala vlastně živelně vznikat bytová družstva nejen v Benešově, ale i ve všech větších lokalitách v celém okrese. Vznikala bytová družstva ve Vlašimi, Týnci nad Sázavou, Voticích, Sedlci-Prčici, Bystřici, Neveklově, Čerčanech. Družstevní výstavbu však nešlo dost dobře praktikovat v malých obcích na venkově a tak vzniklo i Okresní výstavbové bytové družstvo (OVBD), jehož členem nebyli jedinci, ale podniky (většinou tehdejší zemědělská družstva a státní statky) a toto družstvo zajišťovalo stavbu družstevních 4-6 bytovek a řadových domků ve vesnicích, ovšem jejich obsazování určovaly konkrétní závody a ty také dávaly většinou nenávratné půjčky těm zaměstnancům, kterým byty přidělily. Vzhledem k finanční účasti státu byla i pro tyto podniky družstevní výstavba výhodnější a to i v případě, že po kolaudaci bytový dům odkoupily.\nBenešov čp. 1206-8\nDružstva byla při svém vzniku řízena národními výbory, i když v roce 1959 vznikla Ústřední rada družstev. Ta postupně získala pravomoci centrálního nadřízeného orgánu bytových družstev. Po roce 1989 se tento orgán transformoval na Svaz českých a moravských bytových družstev.\nZakladateli bytového družstevnictví v Benešově byli původní uživatelé bytů čp. 1188-9 (16 bytů) a 1206-8 (24 bytů) v Žižkově ulici a čp. 1219-20 (12 bytů) v ulici Zapova. Dne 14. srpna 1959 se konala ustavující schůze Stavebního bytového družstva občanů (SBDO) v Benešově u Prahy, byly schváleny stanovy družstva a zvoleno pětičlenné představenstvo: předseda František Bouška z Benešova, místopředseda František Velek z Teplýšovic, členové František Vosátka z Bystřice, Václav Brož z Benešova a Jan Jirák z Benešova. Do podnikového rejstříku byl vznik družstva zapsán ke dni 8. prosince 1959.\nTehdejší vedení družstva sice nemělo žádné zkušenosti, ale díky nadšení členů a podpoře vedení Městského národního výboru postavili družstevníci dobré zděné domy a vzhledem k rozlohám přidělených parcel si následně postavili i garáže. Je třeba říci, že pozemky, které jim byly dány k dispozici byly původně v soukromém vlastnictví, byly městem vykoupené a dle pamětníků i družstevníky zaplacené. Bohužel město ani stát nezřídil v tomto případě již zmiňované „trvalé užívání“ a to se vymstilo po čtyřiceti letech, když pozemky zase začaly mít svoji hodnotu a jejich vlastníkem bylo právně město. Zde je na místě připomenout, že po roce 1989, díky rychlému a neúnavnému jednání vedení SBD a pochopení tehdejšího vedení města, došlo sice k odkupu pozemků, ovšem vzhledem k tomu, že družstevníci pozemky již jednou zaplatili, za podstatně nižší cenu.\nBenešov čp. 1723-4-5\nDružstevní výstavba v Benešově po tomto rozjezdu pokračovala sídlištěm Bezručova ulice, kde ze 7 desetipodlažních panelových domů byly 3 družstevní a jeden nízkopodlažní měl 2 sekce družstevní a 1 sekci státní. Toto sídliště bylo stavěno dodavatelským způsobem a bylo dokončeno v roce 1967. Mezitím se již stavělo v ulici Antuškova, Zapova a U nemocnice opět svépomocí. To byly začátky a člověk musí před těmi prvními průkopníky opravdu smeknout, protože i když tenkrát bylo plánované hospodářství, dnes asi málokdo z vás uvěří, že tehdy se neobjednávalo, ale shánělo. Problém byla i lepenka na izolace, cihly, cement, překlady, panely, krytina a tak dále. Vše se většinou vozilo nákladními automobily, což byly opět komplikace, když bylo nutno zajistit odvoz na konkrétní den. Při využívání železnice, alespoň na některé výrobky hlavně z betonu, byl zase problém zajistit vozidla a lidi, případně jeřáb tak, aby byly vagóny včas vyloženy a neplatilo se penále.\nOd r. 1961 byl předsedou družstva zvolen pan Václav Vopátek z Benešova, od r. 1969 Jan Boubelík z Benešova, v létech 1971 až 1976 byl předsedou představenstva pan Karel Walter z Postupic. Mimo předsedy byli zpočátku pouze dva další placení zaměstnanci (účetní a technik) a tak v podstatě stačila i jen jedna kancelář.\nVotice čp. 550\nZpočátku sídlilo SBDO i OVBD v přízemí budovy, která stála v místech dnešního nákupního střediska Hvězda. Když město začalo s přestavbou centra města, přestěhovalo se SBDO do suterénu domu 1584-6 v Dukelské ulici a OVBD zakoupilo parcelu v ulici Čechova a tam také částečnou svépomocí zaměstnanců si postavilo v roce 1977 dodnes užívaný areál.\nV roce 1976 byl zvolen předsedou SBDO pan Josef Bartůšek z Benešova, který v této funkci setrval až do roku 1989. Družstevní výstavba již byla plánovaná a většího rozsahu a bylo bankou a státními orgány kontrolováno plnění, proto se začal zvětšovat i aparát družstva.\nV letech 1973 až 1981 začal být tlak na slučování jednotlivých družstev s většími, zejména okresními družstvy. V našem okresu tak došlo postupně ke sloučení všech bytových družstev z menších měst do SBDO Benešov, mimo zůstala pouze SBD Vlašim a Týnec nad Sázavou, která působí dosud. Nakonec v roce 1982 došlo i ke sloučení SBDO a OVBD a vzniklo Stavební bytové družstvo Benešov u Prahy, které stále působí ve svém objektu v ulici Čechova..\nV té době došlo k největšímu rozmachu činnosti našeho družstva za celou dobu jeho existence, nejen díky podstatnému navýšení počtu spravovaných domů a bytů v 17 lokalitách, ale také díky obrovskému nárůstu družstevní bytové výstavby v Benešově i v okolních městech. Dosavadní OVBD mělo velký areál se sklady a dopravou a po sloučení se zavedly i dělnické profese (zedníci, pokrývači, vodáci, topenáři, elektrikář a jeřábník), hlavně na údržbu a rekonstrukce družstevního majetku. Pochopitelně se zvýšil i počet administrativních zaměstnanců. Fakticky jsme byli po stránce majetku jedním z největších podniků v okrese.\nBystřice čp. 390\nPo listopadu 1989 byla předsedkyní zvolena dosavadní právnička družstva Jaroslava Kapková z Vlašimi. Na začátku devadesátých let se odehrávala spousta podstatných změn v celé republice i v bytovém družstevnictví a období hledání poznamenalo i situaci v našem družstvu. Bylo obtížné získat kandidáty na členy představenstva, protože to znamenalo velkou odpovědnost a minimální ohodnocení. Odcházeli hromadně pracovníci aparátu družstva, takže v prosinci 1990 bylo pouze 11 pracovníků správy družstva v trvalém pracovním poměru z původních 22 zaměstnanců. Na shromáždění delegátů dne 7. 5. 1990 odstoupili všichni dosavadní členové představenstva a kontrolní komise a byli navrženi a zvoleni jiní, z nichž řada působí v představenstvu dosud. Při hledání kandidátů se kladl důraz na jejich odborné znalosti a dosavadní činnost v samosprávách.\nMěnily se právní předpisy, měnily se představy o bytovém družstevnictví. Začátkem roku 1991 vznikl tzv. „Přípravný výbor za osamostatnění družstva v Benešově“, který zval na své schůze zástupce samospráv benešovských domů, všeobecně a nepodloženě kritizoval dosavadní postup SBD. Jeho mluvčí pan Jaroslav Božovský vystoupil i na shromáždění delegátů SBD Benešov dne 23.4.1991 s návrhem na odloučení domů v Benešově z SBD Benešov k 1. 7. 1991. Členové představenstva a pracovníci družstva vysvětlovali nevýhody takového postupu a obhajovali činnost družstva jako celku. Situace vyústila na shromáždění delegátů dne 25. 9. 1991 ve schválení žádosti 13 domů v Benešově, 2 domů ve Voticích a jednoho domu v Čerčanech o osamostatnění a vystoupení z SBD Benešov. Na jednání se zástupci těchto samospráv dne 31. 10. 1991 však všechny samosprávy vzaly žádost o osamostatnění zpět s výjimkou domu čp. 1687/2, který jako jediný se oddělil z SBD Benešov a stal se samostatným družstvem.\nNa shromáždění delegátů dne 25. 9. 1991 bylo zvoleno nové představenstvo. Dosavadní předsedkyně již nekandidovala a nikdo z představenstva neměl zájem převzít funkci předsedy. Tím byl nakonec zvolen pan Josef Koreš z Bystřice, který přijal funkci s tím, že bude nadále vykonávat své dosavadní zaměstnání a nebude uvolněným předsedou. Díky jeho přirozené autoritě se situace mezi družstevníky i na správě družstva začala uklidňovat a družstvo mohlo pokračovat ve své práci. Představenstvo schválilo zřízení funkce výkonného ředitele družstva. Místopředsedy byli zvoleni pan Jaroslav Wáclavík z Benešova a pan RNDr. Jan Kolouch z Benešova. Ředitelem byl jmenován Ing. Gerd Hetka z Benešova a v létech 1993 až 1996 pan Jaroslav Kadeřábek z Vlašimi.\nČerčany čp. 341\nPan Jaroslav Kadeřábek byl v r. 1996 zvolen předsedou představenstva a tuto funkci zastával 10 let až do odchodu do důchodu v r. 2006, kdy byl předsedou zvolen pan Miroslav Kundrt z Benešova, který tuto funkci vykonává dosud.\nV roce 1992 byl vydán zákon o transformaci družstev, jehož hlavní význam byl v tom, že každé družstvo se stalo samostatným právním subjektem, aniž by podléhalo vedení SČMBD Praha. V roce 1994 byl vydán zákon o vlastnictví bytů. Ze zákona měl každý bydlící družstevník možnost a družstvo povinnost při doplacení zbytku výhodně úročeného úvěru mu převést byt do vlastnictví. Výsledkem byl zájem členů o co nejrychlejší převod bytů do vlastnictví, aniž by uvažovali o skutečných výhodách nebo o problémech z toho vyplývajících.\nNaše družstvo tehdy udělalo to nejrozumnější, co se v dané situaci udělat nechalo a poslalo všem bydlícím členům uznání závazku k převodu bytu do vlastnictví, čímž se lhůta k převodu bytu prodloužila o deset let. Následně bylo ve stanovách potvrzeno právo na převod bytu do vlastnictví jako jedno ze základních práv člena družstva. Družstvo členům vysvětlovalo, že mohou disponovat se svými členskými právy a tím i s bytem a že se převzetím bytu do vlastnictví vlastně mimo pocitu „teď je to moje“ nic nezmění. Pokud se totiž bydlící družstevník chová v souladu se stanovami, svá členská práva může převádět bez jakéhokoliv vměšování družstva a jsou také předmětem dědictví. Ti co chtěli mít převod do vlastnictví pokud možno již včera, si vůbec neuvědomovali, nebo lépe řečeno nechtěli rozumět tomu, že svůj získaný byt si nemohou z domu nikam přenést a že tudíž prakticky odejdou pouze z družstva většího, které má aparát, majetek a zkušenosti, do družstva domovního, i když následně se bude jmenovat „společenství vlastníků“, které nemá žádné zázemí a u kterého bude i problém ustavit vedení. Pravdivost tohoto názoru se nejlépe potvrzuje tím, že většina společenství vlastníků domů se nechává za úplatu opět spravovat naším družstvem, které spravuje také některá společenství vzniklá z domů obecních a podnikových.\nVidíme také, že konečně až po téměř 50 letech, se v porovnání změnily náklady na bydlení mezi družstevníky a nájemníky bytů v ostatních domech (obecních, soukromých). Zatímco dříve byly vždy náklady na bydlení v družstevních bytech podstatně vyšší než v bytech státních, dnes je to naopak a rozdíl se stále zvětšuje v řádech několika tisíc korun měsíčně. Tím je myšlena částka skutečného nájemného, což v družstevních bytech je pouze poplatek na správu a částka odváděná do fondu oprav. Současní uživatelé družstevních bytů užívají byty, jejichž provoz si sice sami financují, ale také o nich sami rozhodují a starají se o dobrý stav domu.\nTo je opravdu hodně stručná padesátiletá historie Stavebního bytového družstva Benešov u Prahy. Samozřejmě, že se za ta léta udělalo také dost chyb, které se musely následně napravovat. Z dnešního pohledu mohlo být všelicos jiné a lepší. Podstatné je, že si vedení našeho družstva dlouholetou poctivou prací postupně získalo důvěru většiny členů a jejich spokojenost.\nlistopad, 2008 Jaroslav Wáclavík


E-kniha: Poslední cesta do neznáma - Lucie Vrkoslavová | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Poslední cesta do neznáma - Lucie Vrkoslavová\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Poslední cesta do neznáma\nElektronická kniha: Poslední cesta do neznáma\nAutor: Lucie Vrkoslavová\nNikdy si nemyslela, že práce jejího otce jí může zasáhnout do života. To, že byl v armádě, pociťovala jen v noci, kdy slyšela z ložnice rodičů jeho křik ze spaní. Noční můry ho ... (celý popis)\nKatalog vybraných autorů > V > Vrkoslavová - Lucie Vrkoslavová\nLucie Vrkoslavová - další tituly autora:\nKAPITOLA PRVNÍ - Jessica Thompsonová\n„Proč je John tak dlouho v práci?“ zeptala jsem se mámy. Odvrátila oči od papírů, které byly rozházené po celém stole, a vyčítavě se na mě podívala.\n„Je to tvůj otec, ne John,“ rozčílila se na mě.\n„Promiň, ale nějak si na to nemůžu zvyknout,“ odpověděla jsem jí.\n„Myslím, že říkat svému otci tati není tak těžké,“ oponovala mi.\n„Myslíš, ale nic nevíš. Celou dobu, co byl pryč, se tu střídali vojáci, aby nám řekli, že je v pořádku. Nikdy jsem ho moc neviděla. A teď po mě chceš, abych mu říkala tati?“\n„Tím chceš říct co?“ začala znovu psát na počítači.\n„Jen, že to chvíli potrvá.“\n„Odešel z armády kvůli nám.“\n„Já vím, ale nemusel jít k policii. Stejně není pořád doma. A ty taky ne. Pořád seš v cestovce. Jsem tu sama,“ začala jsem.\n„No tak. Prosím, nebo mi aspoň dovol si sem někoho pozvat. Budu mít narozky.“ Ležela jsem na gauči a přepínala televizi.\n„Já vím. Je mi to líto, ale budeme to muset oslavit později. Zítra ráno odlétám.“ Srovnala papíry a vrátila je do desek.\n„Kdybys letěla se mnou, oslavili bychom to v Itálii.“\n„Stejná odpověď jako vždy,“ řekla jsem. Věděla, co tím chci říct. Máma pracovala v cestovce a doma moc nebyla. Když jsem byla malá, pracovala v kanceláři, ale později se jí začalo stýskat po světě a začala znovu cestovat s turisty. John vstoupil do armády a domů jezdil málokdy. Nikdy jsem nevěděla, kdy se vrátí. Jednoho dne někdo zaklepal na dveře a stál tam John. Když ho na jedné misi ranili a poslali zpět domů, byly jsme s mámou pořád u něj. Rozhodl se, že už zůstane doma. Nikdy nezapomenu na máminy probdělé noci. John měl noční můry a vykřikoval ze spaní. Děsily ho vzpomínky na jeho mise.\n„Poslední měsíc jsem neslyšela, že by vykřikoval ze spaní.“ Posadila jsem se a podívala na matku. Zavřela notebook.\n„Lepší se to,“ řekla stroze.\n„Ty tabletky mu pomáhají?“ podívala se na mě se slzami v očích.\n„Ani se neptám, jak jsi to zjistila. Uklidňují ho, ale ty sny se pořád vrací.“ Otevřely se hlavní dveře a přišel John. Vešel do obýváku a podíval se na nás. Byl celý rozklepaný.\n„Johne, co se stalo?“ vyděsila se matka. Podíval se na ni, ale viděla jsem, že myšlenkami byl někde jinde.\n„Byl tu někdo?“ zeptal se mě. Máma přišla teprve před hodinou, celý den jsem byla sama.\n„Ne, nikdo. Jen Bill.“ Bill byl generál a blízký přítel Johna. Chvíli pod ním sloužil, než ho přeložili. Často nás navštěvoval, když byl John na misích. Byl mi po rodičích nejbližší. Měla jsem ho moc ráda. Jako malá jsem mu prý říkala tati. Byl tu mnohem častěji, než ten můj pravý táta.\n„Co chtěl?“ ptal se mě John dál.\n„To co vždycky. Přišel za mnou, abych tu nebyla sama, když si nemůžu pozvat kamarády. Proč?“\n„Dobře. Běž nahoru,“ řekl mi.\n„Ne, už ne. Jednou jedinkrát chci vědět, co se děje. Už mě nebaví dozvídat se to od někoho jiného a muset předstírat, že o tom vím.“\n„Jess, prosím,“ podívala se na mě máma. „Jestli chceš, zavolej nějaké kámošce. Zítra může přijít.“\n„Jess, prosím,“ opakovala jsem. „To slyším pokaždé. A nikomu volat nebudu. Stejně byste mi to zítra zase zakázali.“\n„Běž,“ řekl John klidně. Ve škole se mě mnohokrát ptali, jestli na mě táta řve a rozkazuje mi, když byl voják. Jejich představy byly různé. Ale John na mě nikdy nekřičel. Za celou dobu, co jsem s ním, jsem v něm nespatřila vojáka. Kromě nocí, jak jsem říkala. Když jsem se dívala na různé filmy, jak se vojáci vrátili zpátky domů, děsilo mě to. Byli to chudáci. Nikdo, kdo si to neprožije a nebude v jejich kůži, o tom nemůže mluvit. Když se táta rozhodl odejít z armády, nevěděla jsem, co od něj mám čekat. Jak se mám chovat.\n„Peníze ti dám na stůl. Jestli chceš, můžeš jít ke kamarádce nebo můžete jít sem,“ opakovala se máma. Myslela to vážně. Nikdy mi to nedovolili. Táta nechtěl, abych si sem někoho vodila. Tedy, ne přes noc. Ve dne jsem tu měla mnoho přátel, ale na noc tu nikdy zůstat nemohli. Neptala jsem se proč, nechala jsem to být. Ale tušila jsem, že je to kvůli Johnovi.\nPodívala jsem se mámě do očí a kývla jsem. To, co tu budou řešit, bude vážné. Po cestě nahoru jsem přemýšlela, jestli mám poslouchat. Občas jsem to dělávala. Zavřela jsem za sebou dveře. Můj pokoj byl zařízen do černočervených barev. Máma mi dovolila si ho zařídit tak, jak chci. Měla jsem tu červenou koženou sedačku. Televizi, počítač a spoustu dalších věcí. O peníze jsme neměli nouzi. Ale ty nestačily. Ne pro to, abychom byly šťastní. Opřela jsem se o dveře. Pár slov jsem zaslechla. Nechtěla jsem poslouchat, ale zůstala jsem na svém místě.\n„Musíte odjet,“ slyšela jsem, jak John říkal mámě.\n„Jessica se mnou nechce.“\n„Bude muset. Je to tu nebezpečné.“\n„Řeknu jí, co se děje. Je dost velká, aby to pochopila.“\n„Udělám to já. Zavinil jsem to. Pokusím se to Jess vysvětlit,“ zakončil John. Zaslechla jsem kroky na schodech. Skočila jsem na gauč a vzala knížku ze stolku. Otevřela jsem ji a tupě do ní zírala.\n„Můžu?“ Otevřel John dveře. Podívala jsem se na něj.\n„Jo.“ Posadil se na roh pohovky.\n„Mohla bys tu knížku obrátit, abych viděl, co čteš?“ Podívala jsem se na knížku, měla jsem ji vzhůru nohama. Zavřela jsem ji a odložila na stolek.\n„Johne, co se děje? Chci to vědět,“ řekla jsem otevřeně.\n„Jessico, doufám, že víš, jak moc tě mám rád.“ Sklopila jsem hlavu a přikývla. Věděla jsem to, ale nedokázala jsem mu dát najevo, co cítím já. „Je důležité, abys odjela s mámou. Bojím se o vás.“\n„Ale proč? Stalo se něco? Neodjedeš zase, že ne?“ Jednou už odešel, nemohl se vrátit. Nemohl nás tu znovu nechat samotné.\n„Ne. Ale minulost se mi nevrací jen ve snech. Vrátili se i lidi, kterým jsem ublížil. A chtějí mi to oplatit.“\n„Jak jsi jim ublížil?“ Věděla jsem, že zabíjel. Ale jak moc, že se mu teď chtějí pomstít?\n„Při jedné misi, měl jsem ho na mušce. Mohl jsem střílet. Jeho žena si stoupla před něj. Nemohl jsem nic dělat.“ Viděla jsem, že je to poprvé, co mluví o svých akcích.\n„Ta žena, je mrtvá?“\n„Ano.“ Stékaly mu slzy po tváři. „Ten muž mě našel. Je ve městě a chce se mi pomstít. Musíte pryč, než ho chytneme. Mluvil jsem s Billem. Pomůže mi ho najít.“ To, co řekl, mě děsilo. Uklidnila jsem se ale, že John neodjede. Bylo by to pro mě mnohem horší, než tohle.\n„Nechci nikam odjet. Nebojím se,“ oponovala jsem mu.\n„Jessico prosím. Nedělej to horší.“\n„Kdy odjíždíme?“ zeptala jsem se. Byl to krok k přiblížení se otci. Měl o nás strach.\n„Zítra. Jane si to domluví v cestovce.“ Tak se jmenovala moje matka, Jane. Zvedl se a šel ke dveřím.\n„Odjedu, jen pokud mi slíbíš, že se ti nic nestane.“ Otočil se a usmál se na mě.\n„Slibuju, že se nikomu nic nestane. Sbal si jen to nejnutnější. Ráno tě vzbudím.“ Úsměv jsem mu oplatila. Budu muset pryč. Moc se mi nechtělo, ale nedá se nic dělat. Zapnula jsem počítač. Měla jsem tu několik nepřečtených zpráv. Všechny jsem vymazala, až na dvě. Ta první byla od Jacka. Byl to můj kamarád. Dobrý kamarád. Vždy mi pomohl. Ptal se mě, jestli nezajdeme do kina. Odepsala jsem mu, že odjíždím a že se ozvu. Druhá zpráva byla od Madison. Psala, že potřebuje pomoct se španělštinou. Jazyky mi docela šly. Do očí se mi tlačily slzy. Vztekle jsem zavřela noťas a šla do sprchy. Nevydržela jsem to a rozbrečela jsem se. Budu muset opustit všechny blízké. Na jak dlouho? Je to jediný nepřítel mého otce? Vylezla jsem ze sprchy a oblékla si noční košilku. Měla jsem vlastní koupelnu. Rodiče se mi snažili svou nepřítomnost nahradit věcmi. Nevím, jestli jsem byla sobecká, ale nechtěla jsem to. Šáhla jsem po telefonu vedle umyvadla. Našla jsem Tylerovo číslo. Tyler byl můj kluk. Byli jsme spolu asi půl roku. Je tím nejúžasnějším klukem, jakého jsem kdy potkala.\n„Jess?“ volala máma za dveřmi.\n„Jo.“ Šla jsem do pokojíčku. Otevřela dveře. Telefon jsem hodila pod polštář.\n„Jessico, řekl ti John všechno?“\n„Jasně.“ Posadila jsem se na svou velkou postel. S mámou přišel i můj pes. Koupili mi ho před rokem.\n„Bene,“ pobídla jsem ho, aby přišel ke mně. Vyskočil na postel a lehl si na mé nohy. „Zítra má tu soutěž.“\n„Soutěž?“ Máma si na ni nepamatovala. Říkala jsem jí to asi třikrát. Chodila jsem s Benem mnohem víc na cvičák, aby tu soutěž vyhrál. Těžko si ale mohla máma všimnout, že jsem pryč, když tu nebyla.\n„To je jedno.“ Podívala jsem se na Bena a pohladila ho.\n„Budeš ho muset nechat tady.“ Podívala se na Bena.\n„Ne, to neudělám. Jestli mám někam jet, pojede se mnou,“ bránila jsem se.\n„Je mi líto, ale to nejde. John se o něj postará.“ To určitě, John ani neví, že tu Ben je.\n„John? Raději ho nechám Billovi.“\n„Jess, vím, že odsud nechceš. Ale zase se vrátíme.“\n„Běž. Chci být sama.“ Nic neřekla a odešla pryč. Sama jsem byla pořád. Teď to bylo poprvé, kdy mi to nevadilo. „Bene, já tě tu nenechám.“ Objala jsem ho. Podívala jsem se na telefon, který ukazoval půl dvanáctý. „Tak pojď, jdeme spát.“ Lehla jsem si do postele a přikryla se. Ben si lehl vedle mě. Byl to můj nejvěrnější přítel.\nSvětla auta mi zasvítila do oken. Už to mě probudilo, i když jsem na auta byla zvyklá. Slyšela jsem, že auto zastavilo, jen jsem nevěděla kde. Ben vstal a šel k oknu. Chvíli pozoroval ulici a pak začal vrčet. Vstala jsem a šla se podívat k oknu. Před naším domem stála černá dodávka. Z auta vystoupili dva muži. Měli černé bundy, kalhoty a boty. Oba dva si na ruce nasadili rukavice. Do obličeje jsem jim neviděla. Srdce se mi rozbušilo jak o závod. Co tu chtějí? Proč stojí před naším domem? Ben byl opřený o okno a pozoroval muže. Chytla jsem ho za obojek a stáhla ho dolů. Nechtěla jsem, aby ho viděli.\n„Bene, běž do koupelny. Utíkej.“ Ben mě poslechl. Na klice byl přivázán provaz, který jsem tam dala kvůli němu. Chytl ho a otevřel si dveře. Nevěděla jsem, co mám dělat. Otevřela jsem dveře pokoje a vyšla na chodbu. Vběhla jsem do ložnice. Máma s Johnem v klidu spali v láskyplném objetí.\n„Johne,“ zašeptala jsem. „Johne.“ Otevřel oči a podíval se na mě.\n„Jess. Co se děje?“ Nebyl naštvaný, věděl, že jen tak bych ho nebudila.\n„Někdo tu je. Před naším domem.“ Opatrně, aby neprobudil Jane, vstal z postele a šel k oknu. Všimla jsem si jeho jizev na zádech. Sklonila jsem hlavu, aby neviděl, že na něj koukám.\n„Běž do pokoje a schovej se,“ řekl mi.\n„Johne, co se děje?“\n„Běž!“ sykl. Oblékl si tričko a sáhl do skříně. Netušila jsem co hledal do doby, než vytáhl zbraň. Máma se probudila. Podívala se na Johna.\n„Co se děje?“ John jí neodpověděl, i tak ale poznala, že něco není v pořádku.\n„Jessico!“ zašeptal. Prošla jsem chodbou a podívala se dolu ke dveřím. Zaslechla jsem, jak někdo odemyká. Něco mi říkalo, že tohle špatně skončí. V pokoji jsem za sebou zavřela dveře. Ben poslušně seděl v koupelně. Ustlala jsem postel. Nevěděla jsem proč, prostě jsem to udělala. Tašku, kterou jsem měla na pohovce, jsem hodila pod postel. Měla jsem v ní sbalené oblečení a nějaké věci na cestu. Rozhlédla jsem se po pokoji. Nevěděla jsem, kam se mám schovat. Ben stále ještě seděl v koupelně. Podívala jsem se na skříň. Otevřela jsem ji. Rozhrnula jsem ramínka s oblečením od sebe a sáhla jsem na zadní stěnu skříně. Když jsem byla malá, Bill mi za skříní postavil další malou místnost. Ráda jsem si v ní hrála. Teď se mi bude hodit. Vlevo byla malá klika. Odsunula jsem zatahovací dveře a vešla dovnitř. Místnost byla malá. Vždycky jsem se tu schovávala před mámou nebo Johnem. Když mi bylo osm, přestala jsem tam chodit. Teď mi možná zachrání život.\n„Bene!“ křikla jsem potichu. Ihned za mnou přišel. „Vlez tam!“ Nevěřil mi. Na chodbě jsem zaslechla kroky. Ben je zaslechl taky a vlezl do tmy. Zavřela jsem dveře skříně a srovnala ramínka. Rychle jsem přivřela dveře a poslouchala jsem, co se děje na chodbě. Ben nastražil uši a vycenil zuby. „Pšt,“ šeptala jsem mu do ucha. „Nesmí nás najít.“ Chytla jsem ho kolem krku a objímala ho. Nevím, jak dlouho jsem tu seděla, než jsem zaslechla první ránu. Nejdřív jsem netušila, co to bylo, ale pak mi to došlo. Byl to výstřel. Kdo ale střílel? Ozvali se další dva. Chtěla jsem vykřiknout, ale rychle jsem si dala ruku před pusu. Ben znovu vycenil zuby a vrčel. „Potichu.“ Po tvářích mi stékaly slzy. Ozvala se další rána. Slyšela jsem, jak se v pokojíčku otevřely dveře. Ve dveřích jsem si nechala malou škvíru. Pozorovala jsem, co se bude dít. Viděla jsem, jak někdo přechází po pokoji.\n„Nikde tu není,“ řekl jeden z mužů.\n„Musí tu být, vždyť je to její pokoj,“ odpověděl mu druhý. Ten hlas. Znala jsem ho.\n„Nemá Jessica náhodou psa?“ zeptal se. Vždyť já ty hlasy znám. Oba dva muže znám. Ale odkud?\n„Jo, Bena.“ Otevřeli dveře skříně a jeden z nich se podíval dovnitř. Měl na sobě kuklu.\n„Štěkal by. Musí bejt někde pryč i s Jess,“ řekl druhý, který přišel z koupelny a sundal si kuklu.\n„Blázníš?“ vykřikl druhý.\n„Nikdo tu není.“ O kousek jsem se pohnula. Měla jsem mokré oči od slz. Podívala jsem se na toho, který si sundal kuklu. Krve by se ve mně nedořezal. Vždyť to byl James a Daniel. Přátelé mého otce. Bývalí přátelé. Chtěla jsem vyjít a mluvit s nimi. Věděla jsem ale, že nemůžu. Chtěli mě zabít.\n„Pojď, vypadnem. Třeba někdo něco zaslechl a zavolal fízly,“ promluvil Daniel.\n„Počkej. Někde tu musí být počítač. Ten něco vydělá.“\n„Kašli na to. Nevím jak ty, ale já jdu.“ Daniel se sebral a odešel z pokoje. James se naposled rozhlédl po místnosti. Nezahlédl ale nic, co by pobral a bylo by to cenné. Opřela jsem se o stěnu a vydechla si. Byly pryč, nehrozilo, že se vrátí, snad. Otevřela jsem dveře své skrýše a vešla do pokoje. Přešla jsem k oknu. James s Danielem nastupovali do auta. Ben drápal na dveře mého pokoje. Nerozhodně jsem k nim přistoupila a otevřela je. Tušila jsem, co mě za ním čeká.\n„Johne!“ zavolala jsem. V domě bylo ticho. Po zádech mi přejel mráz. Na dveřích ložnice byly krvavé stopy. Otevřela jsem je.\nZ očí mi tekly slzy. Podlomila se mi kolena a já se svezla na zem. Nemohla jsem se nadechnout. Nebyla jsem schopna jakéhokoliv pohybu. Na zemi ležel John, za postelí máma, která měla jednu ruku na posteli. Oba byli mrtví. Na zemi jsem seděla asi deset minut, než jsem se vzpamatovala. Zvedla jsem se a podívala jsem se na jejich těla. Měli střelnou ránu v hlavě. Vzpomněla jsem si, že vyšli čtyři výstřely. Vzala jsem Johnovu pistoli, která ležela kousek od něj. Podívala jsem se kolem. Nemusela jsem ani dlouho hledat, vedle dveří ve zdi byla zaražená kulka. Nestihli se bránit, nestihli nic. Další díra od kulky byla ve zdi nad postelí. Pistoli jsem si nechala v ruce a šla dolů do kuchyně. Netušila jsem, co teď. Hlavou mi vířily nejrůznější myšlenky. Nějak jsem se ale nedokázala smířit s tím, že mí nejbližší jsou mrtví.\nMinimálně půl hodiny jsem seděla na židli a vzpomínala na všechno, co jsme prožili. Zavřela jsem oči a snažila jsem se pročistit si hlavu. Vzala jsem telefon a zavolala jsem Billovi.\n„Ano?“ ozvalo se z druhé strany. V ústech mi vyschlo.\n„Bille, potřebuju pomoct,“ vykoktala jsem.\n„Co se stalo? Jessico jsi v pořádku?“ Slyšela jsem vyděšení v jeho hlase.\n„Byli tady. John s Jane jsou...“ zlomil se mi hlas.\n„Jess poslouchej mě. Zůstaň, kde jsi. Hned jsem tam!“ Nic jsem neřekla a položila jsem telefon. Převlékla jsem se. Vzala jsem si kabát z věšáku a vyšla před dům. Nemůžu tu zůstat. Nejdřív by mě vyslýchali, a ani kdybych jim řekla, kdo to byl, by mi nevěřili. Musela jsem něco udělat sama. James a Daniel byli vojáci. Snažili by se jejich případ zamést pod koberec. Nemohla jsem to dovolit. Za rifle jsem si dala pistoli. Pomstím se jim.\n„Jessico!“ zavolala na mě sousedka. Nemohla jsem pochopit, co dělá v noci venku, ale pak mi došlo, že jde z noční.\n„Paní Waltrová. Děje se něco?“ Lekla jsem se, že slyšela výstřel. Ujistila jsem se, že mám pistol schovanou pod kabátem.\n„Jessico neříkala Jane, kdy se u mě staví kvůli mé dovolené?“ zeptala se. Oddychla jsem si, že je to jen tohle. I když je pravda, že při jméně Jane jsem musela pevně zavřít oči, abych nezačala znovu brečet.\n„Nevím,“ Zhluboka jsem se nadechla, aby se mi znovu nezlomil hlas. „nemluvila se mnou o tom,“ odpověděla jsem stroze.\n„Tak se jí zeptej, jestli by se za mnou mohla dnes stavit. Chtěli bychom odjet co nejdřív.“ Usmála se na mě. Jen jsem přikývla a šla pryč. Celou dobu, co jsem odcházela, mě pozorovala. Doufala jsem, že si nevšimne zbraně. Ben mě předběhl. Lekla jsem se, úplně jsem na něj zapomněla.\n„Kamaráde, chceš jít se mnou?“ Ben si sedl a pozoroval mě svýma upřímnýma očima. „Bene, bude lepší, když tu na mě počkáš.“ Nechtěla jsem ho brát s sebou. Byl tím posledním, kdo mi zbyl. Nikoho jiného jsem neměla. Vlastně ještě Bill. Nechtěla jsem se na něj moc upínat. Věděla jsem, že je pořád pryč. Ben začal vrtět ocasem. „Ne, musíš tu zůstat. Počkej na Billa. Utíkej.“ Ben se ani nehnul. Odcházela jsem pryč a Ben se dal ihned za mnou. „Kamaráde, je mi to líto. Pojď, poběž.“ Rozeběhla jsem se zpátky k domu. Přede dveřmi leželo vodítko. Zůstalo tam od doby, kdy jsem s Benem přišla z procházky. Chytla jsem Bena za obojek a připnula mu vodítko. To jsem pak přivázala ke dveřím. Cítila jsem, jak mě paní Waltrová sleduje za plotem. Nedala jsem na sobě znát nejistotu. Otočila jsem se a odcházela od domu. Ben, připnutý k vodítku, hlasitě štěkal a vrčel. Nelíbilo se mu, že jdu pryč.\nVlastně jsem nevěděla, co chci dělat. Ale skutečnost, že mé rodiče zabili mí známí, že je zabili dva muži, které jsem znala od malička a strávila jsem s nimi dlouhé dny, mě děsila. V kapse jsem měla nějaké peníze. Stačí mi to na taxi. Nic jiného jsem v tuhle chvíli ani nepotřebovala.\nZavolala jsem si taxi. Nasedla jsem a řidiči jsem řekla, kam chci. Na nic se neptal a jel. Cesta trvala asi půl hodiny. Zaplatila jsem a vystoupila. Stála jsem před domem, kde bydlel James. Nevěděla jsem, jestli tu s ním bude i Daniel, pokud ne, stejně ho najdu. Pomalu a hlavně potichu jsem se přiblížila k domu. Dole se svítilo a já opatrně nakoukla oknem dovnitř. Jeden z mužů seděl zády ke mně na židli s hlavou v rukách. Druhý přišel do místnosti za ním. Byl to James a ten, co seděl na židli, byl Daniel.\nStačil mi jediný pohled, abych poznala, že jsou nervózní. Třásli se jim ruce a James po chvíli naschvál shodil skleničku na zem. Roztříštila se a střepy se váleli všude kolem. Došla jsem ke dveřím a vzala za kliku. Uvnitř jsem to moc dobře znala. Jako malou mě sem otec párkrát vzal, protože James s Danielem patřili mezi jeho nejbližší přátele.\nPotichu jsem dveře zavřela a pokračovala do místnosti za nimi. V ruce jsem držela pistoli a byla rozhodnutá pomstít smrt mých blízkých. Bylo mi jedno, jestli mě uslyší. Vešla jsem do kuchyně, kde oba byli. Zvedla jsem pistoli a mířila na Jamese. Oba dva se na mě podívali s vystrašeným pohledem.\n„Jess,“ řekl James. Jako by mi tím jedním jediným slovem něco říkal. Promluvil krátce a přece jsem v jeho hlase slyšela provinilost, omluvu, lítost a soucit. Zároveň mi tím připomněl Johna, protože on mě tak nejčastěji oslovoval. A tím ve mně probudil ještě větší nenávist vůči němu.\n„Jak jsi mohl,“ sykla jsem na něj. Ruce se mu třásly. Bál se. Bál se mě, protože věřil, že dokážu zmáčknout spoušť.\n„Nechtěl jsem. Vážně ne.“ Snažil se mluvit klidně, ale jeho hlas se mu třásl.\n„Proč? Vždyť jste byli kamarádi. Měla jsem tě ráda.“ Všechna ta slova jsem mu říkala jen proto, aby si uvědomil, jak moc mi ublížil.\n„Museli jsme. Nebyla jiná možnost,“ bránil se. Pomalu couval ke stěně. Snažil se ode mě dostat co nejdál.\n„Možnost? Sakra jaká možnost?“ ječela jsem na něj. „Měl jsi snad na výběr? Co je důležitější než život přátel?“ Daniel se zvedl ze židle. Moje reflexy fungovaly skvěle a ihned jsem na Daniela namířila zbraň. Rukama naznačil, že mi nechce ublížit.\n„Chtěli nás zabít. Mě a Jamese,“ promluvil Daniel. „Vyhrožovali nám,“ řekl, jako by to vše omlouvalo.\n„Kdo? Kdo vás chtěl zabít?“\n„To nevím. Ale tvůj otec mu kdysi zabil ženu,“ řekl tentokrát James.\n„Ještě jednou zalžeš a já to zmáčknu.“ Kývla jsem hlavou ke zbrani.\n„Mluví pravdu!“ vyhrkl Daniel, než jsem stačila cokoliv říct.\n„Tak jak se jmenuje?“ Do očí mi vyhrkly slzy.\n„To opravdu nevím!“ bránil se neustále James. „Prosím, my nechtěli...,“ řekl a mně se zdálo, že jsem v jeho hlase zaslechla lítost. Ne... žádná není. Zabil je bez mrknutí oka.\n„Zabili jste je. Ale něco vám nedošlo, celou tu dobu jsem tam byla já a všechno slyšela a viděla,“ promluvila jsem odhodlaně. „Nepohodlný svědek, že? Ale nebudu tak pitomá. Až byste se dočetli v novinách, že žiju, přišli byste zabít i mě, abych neřekla, kdo je zabil. Smůla, tentokrát to bude naopak. Nikdo se nedozví, že jste to byli vy, dokud nebudu chtít. A vy...vy už neřeknete ani slovo.“\n„Prosím!“ prohlásili oba dva svorně.\n„Berte to tak, že vás alespoň nezabije ten, kdo vám vyhrožoval. Určitě by zařídil, aby to bolelo.“\n„Pomůžeme...pomůžeme ti ho najít. Toho, kdo nám zaplatil-“ začal Daniel, ale James mu skočil do řeči: „Toho, kdo nám vyhrožoval.“\n„Zaplatil vám? Kolik?“\n„Pár tisíc. Každému...“ Slzy se mi valily z očí a nešly zastavit. Prodali přátele za pár tisíc? Jako mohli?\nNevím, co jsem v tu chvíli vlastně přesně udělala. Nevím, na co jsem myslela. Ale vyšel výstřel. Jeden...pak druhý. Když jsem byla zase schopná myslet a uvažovat, sklonila jsem zbraň. Na zemi leželi oba dva. James i Daniel.\nBezradně jsem otevřela pusu, abych něco řekla. Ale co? Zbraň jsem zastrčila za kalhoty a opřela se o stěnu. Sjela jsem po ní a sedla si na zem. Ruce se mi začaly znovu nekontrolovatelně třást. Dívala jsem se na Daniela a Jamese, jak leží na zemi. James ještě přerývaně dýchal, zato Daniel už ne. Zvedla jsem se a vytáhla z kapsy telefon. Chvíli mi dalo, než jsem vytočila Billovo číslo, ale nakonec se mi to povedlo.\n„Jessico! Proboha... kde jsi?“ Z druhé strany se ozval vyděšený Billův hlas.\n„Já... chtěla jsem to udělat... ale potřebují pomoct...“\n„Jess. Co jsi udělala?“ lekl se Bill.\n„Daniel a James... to oni je... ublížili jim.“ Nějak mi nešlo přes ústa slovo „zabili“.\n„Co? Ne... to je nesmysl! Poslouchej Jess. Jsme teď u vás v domě. Vojáci to tu zajišťují a už se po tobě ptali.“\n„Nic- jim- neříkej,“ vypravila jsem ze sebe. „Je mi líto.“ Vypla jsem telefon a zastrčila ho do kapsy.\nNevěděla jsem, co budu dělat. Řekla jsem ale Billovi, kdo...\nzabil Johna s Jane. Bylo mi jasné, že sem někoho pošle, nebo\npřijede sám. Nemohla jsem tu zůstat. Vypotácela jsem se z domu\ns myšlenkami úplně jinde. Kam teď? Co budu dělat? Mám...\nvlastně, už nemám žádný domov. A škola... k čemu? Rozhlédla\njsem se po okolí. V ulici bylo celkem ticho. Podívala jsem se ještě\njednou na telefon a zjistila, že je půl třetí ráno. Teď asi těžko\nnajdu taxík a číslo na něj mi naprosto vypadlo z hlavy.\nŠla jsem asi deset minut, než jsem došla do parku. Posadila jsem se na lavičku a koukala do prázdna. Co budu dělat? Asi podvacáté mi zazvonil telefon. Už jsem se na něj ani nepodívala. Bylo mi jasné, že je to Bill. Když už jsem se natahovala pro telefon, že zavolám Tylerovi, stáhla jsem ruku zpátky. Jak by mi pomohlo, kdybych mu zavolala? Je pryč, na druhé straně Spojených států. Ale proč? Odjel protože... Odjel na dobročinnou akci pro děti z dětských domovů.\nZaslechla jsem nějaké kroky. Vzhlédla jsem, ale nikoho jsem neviděla. Napadlo mě, že by to mohl být někdo z policie. Možná už jsou u Daniela a Jamese a zjistili, že jsou mrtví. A možná, že Bill něco řekl, prozradil mě a teď mě hledají. Ne... to by Bill neudělal.\nNěkolik metrů ode mě jsem spatřila majitele těch kroků. Byl to nějaký mladý muž, který si nejspíš přihnul alkoholu více, než snesl. Zvedla jsem se z lavičky a šla. Nevím kam, prostě rovně. Kdybych se vrátila... Ještě nejsem podezřelá. Zatím jsem pouze oběť. Zatím jsem dcera lidí, které zavraždili. Možná, že kdybych se vrátila, odvrátila bych podezření, že... Budou mě hledat? Jsem pohřešovaná?\nPo několika minutách rozhodování jsem se vydala pryč od domu, kde leželi James s Danielem. Kam teď půjdu? Zahlédla jsem červenomodré světla. Podívala jsem se na silnici a spatřila auta policie. Už to ví. Možná je tam poslal Bill po našem rozhovoru.\nCelou cestu mi ještě několikrát zazvonil telefon. Měla jsem toho plné zuby a tak jsem vytáhla baterku. Rozhlédla jsem se a srdce se mi rozbušilo jako o závod. Stála jsem za naším domem... Schovala jsem se za stromy a pozorovala dění kolem. Před domem blikaly policejní majáčky a venku postávali lidé z okolí. Přišla jsem blíž a poslouchala jejich rozhovor.\n„Chudák Jess. Přišla o oba rodiče. Co s ní teď asi bude?“ ptala se žena v noční košili a županu. Odpověď k ní přišla od naší sousedky Mary Louvedrové, ženy, která bydlela naproti. Znaly jsme se dobře, protože pracovala u mámy v cestovce. Odpověděla roztřeseným nejistým hlasem. „Když bude potřeba, postarám se o ní.“ Zahřálo mě u srdce. Vždycky jsme si spolu rozuměly. „Ale má někoho? Prarodiče, nebo někoho takového?“ Nedala pokoj žena v županu. „To není vaše starost. Starejte se o své a nechte ostatní na pokoji, ženská protivná!“ rozkřikla se na ní Mary a odešla od ní pryč.\nDva policisté se opírali o své auto a byli zabráni do hovoru.\n„John byl jeden z nejlepších. Je ho škoda.“\n„Jo a jeho žena byla taky fajn. Jen by mě zajímalo, kam zmizela jejich dcera.“\n„Slyšel jsi o Danielovi a Jamesovi? Kdo je asi zabil?“\n„Jsou to taky vojáci. Možná, že to byl ten samý, co zabil Johna a Jane Thompsonovi.“\n„Skoro to tak vypadá. Kdo ví.“ Pokrčil jeden z nich rameny. Jejich rozhovor skončil po příchodu jejich nadřízeného. Rozehnal je, ať se jdou věnovat své práci.\nNajednou jsem zahlédla někoho, koho jsem toužila vidět. Billa... Mého „druhého otce“. Mířil k chlápkovi, který před chvílí okřikl dva strážníky.\n„Generále!“ Stoupl si do pozoru. Bill kývl a policista si s Billem podal ruce. „Rád tě vidím. I když, za jiných okolností by to bylo příjemnější.“\n„Máte něco?“ zeptal se.\n„Ano tři mrtvé, jeden zraněný.“ Tři mrtvé? Kdo je třetím? Kde je vlastně Ben? Uklidnila jsem se, když jsem ho zahlédla v Billově autě.\n„Jo. Johna, Jane a Daniela. James to jen tak tak přežil, ale nikdy už nebude chodit bez pomoci.“\n„Hlavně že přežil,“ odpověděl suše Bill. „Ale nemáš náhodou na starost vraždu Thompsonových? Proč do toho pleteš Jamese s Danielem?“\n„Ty dvě vraždy spolu souvisí. Máme dvě teorie. Podle jedné to byl jeden a ten samý vrah. Podle druhé se někdo Jamesovi s Danielem pomstil. Neptej se za co... Myšlenka, že by zrovna oni dva vraždili Johna, svého přítele a šéfa mi přijde uhozená. Vždyť Jessica u nich trávila spoustu času,“ vysvětloval policista.\n„A Jessica? Víte, kde je?“ zeptal se se strachem, ale i s nadějí.\n„Ne. Ale je podezřelá. Pokud uvěříš tý praštěný teorii o Jamesi a Danielovi jako o vrazích, mohla se jim chtít pomstít. Mohla vidět, co udělali. Ale taky se mohla zmýlit, stalo se to za tmy. Nebo je všechny zabila Jessica. Otce, matku a pak se pokusila zabít i ty dva.“\n„Místo uniformy bys na sobě měl mít svěrací kazajku. Jsi blázen, když si myslíš, že by Jessica někomu ublížila.“\n„Motiv má. Podle sousedů ji rodiče nepouštěli ke kamarádům a oni moc často k ní taky nechodili. Celé dny trávila venku spolu se svým psem. Tím, co máš v autě.“ Ukázal na jeho auto. „ A Jane byla často pryč. O Johnovi ani nemluvě. Prý si sem ale pár přátel párkrát pozvala, když nebyli Thompsonovi doma...“\n„A ty by sis nikoho nepozval, když jsi sám? Ke kamarádům mohla. Tam trávila celé dny s Benem. Mimochodem to je ten pes v mým autě,“ dodal naštvaně. „Jednalo se jen o noci. A to bylo kvůli Johnovi a jeho... stavu. Občas jí k někomu pustili. Měl by sis doplnit informace, než je budeš vykřikovat do světa.“\n„Ty mi toho o nich řekneš asi hodně, viď?“ Bill už se měl k odchodu, ale poslouchal co má policista na srdci. „Měl bys to nechat, Bille. Znals je až moc dobře, a to není dobrý. Mohl bys bejt předpojatej... nebo jak se tomu říká.“\n„Jestli máš problém, vyřeš si ho sám. A pamatuj, že na ten případ si osobně dohlídnu, ať se ti to líbí, nebo ne!“ Bill odešel naštvaný a odjel pryč. Zůstat tu nebyl nejlepší nápad, mohli by mě najít.\nPotichu jsem se vykradla z místa činu. Tak tomu teď říkali... Seděla jsem v kavárně a pozorovala lidi kolem, kteří chodili sem a tam a plynuli jak řeka. Mohu taky? Můžu jen tak opustit Los Angeles a vydat se pryč? Jinam? Potřebovala bych peníze a pas. Mám to doma... V tom domě. I tak mě ale najdou. Jakmile po mně vyhlásí pátrání a na letišti se objeví mé jméno... Musím zkusit všechno. Někam utéct. Afrika... Tam by mě jen tak nenašli. Ale jak se uživím? Kde budu bydlet? Dřív než zmizím, musím si vyzvednout nejnutnější věci. Musím se tam vrátit. A měla bych se rozloučit s Jackem. S mým nejvěrnějším přítelem. Jako malí jsme spolu trávili spoustu času a on mi slíbil, že se o mne postará. Že mě ochrání a nikdy mě neopustí. On možná ne, ale já se ho teď opustit chystala. Proto si rozloučení a vysvětlení zasloužil. Ale bude mě chtít vidět? O smrti rodičů už určitě věděl. Jak se zachová? Co si myslí o mém útěku? A ví o Jamesovi a Danielovi?\nVyšla jsem z kavárny. Kapuce na hlavě zpola zakryla můj obličej a nikdo mi nevěnoval velkou pozornost. Mířila jsem k Jackovu domu. Bydlel asi půl míle ode mě v ulici Alsace Ave. Za chvíli jsem stála před jeho dveřmi, ale nemohla jsem se přinutit zaklepat. Když jsem pozvedla ruku, dveře se otevřely a spatřila jsem Jacka.\n„Jess!“ vykřikl a obejmul mě. Najednou jsem se cítila dobře. Po dlouhé době, kdy jsem byla v šoku a všechno dělala automaticky. Vtáhl mě dovnitř a zavřel dveře. Slzy mi vyhrkly na tvář a kapaly na Jackovu košili. „Je mi to líto!“ vyhrkl a dovedl mě do obýváku. Sesunula jsem se na židli a něco mě tlačilo na zádech. Sáhla jsem pod kabát a vytáhla zbraň. Tu, která zabila Jamese a Daniela. Tu, u které jsem zmáčkla spoušť. Jack stál za mnou a kmital očima z pistole na mě.\n„Ne, já nezabila rodiče!“ bránila jsem se.\n„Já vím. Ale internet je plný tvých fotek. Hledají tě. Prý si zabila Jamese a Daniela.“\n„Jo...“ Sklonila jsem hlavu. „Bohužel. Ale oni zabili Jane a Johna,“ rozhořčila jsem se.\n„Klid! Klid Jess... Já vím. Jenže...“ Odvrátil oči. „Píšou, že tě hledají pro čtyřnásobnou vraždu.“\n„Čtyř?!“ vyjekla jsem. Donesl mi džus a já skleničku ihned vyprázdnila.\n„James, Daniel... John a Jane,“ řekl naštvaně, ale zároveň mile.\n„Ale já je nezabila!“\n„Já vím... Pšt. Já vím. To...“ To bude dobré. To chtěl říct. Ale neřekl nic. Protože tohle nebude dobrý, už nikdy.\n„Daniel je mrtvý. A James-“ začal. „James ne. Přežil.“\n„Přežil?“ Těžce jsem polkla. Vzpomněla jsem si na slova toho policisty u našeho domu. James to jen tak tak přežil, ale nikdy už nebude chodit bez pomoci.\n„Ano. Čekají, až se probere. Pak... řekne, co se stalo.“\n„A přirozeně zapře, že i on je vrah.“ uvažovala jsem.\n„Počkej. Takže tím pádem spadne všechna vina na tebe,“ lekl se.\n„Přirozeně,“ souhlasila jsem. „Proto jsem tu. Přišla jsem se rozloučit. Musím zdrhnout, někam pryč. Daleko odsud...“ Díval se na mě s naprostým klidem.\n„Najdou tě i tak...“\n„Vím. Ale chci čas. Urovnat si to a... Nevím, kam půjdu. Seberu peníze a nasednu na letadlo, který poletí pryč jako první.“\n„S tím ti můžu pomoct.“ Posadil se vedle mě.\n„Tři věci. Nejdřív ti seženu pas, kde nebude tvý jméno. Dám ti svou kartu, kam si dáš peníze. Nikdo nepřijde na to, kdo vybíral,“ vysvětlil.\n„Dobrá. A třetí?“\n„Půjdu s tebou,“ řekl jistě. Dokonce tak jistě, že jsem na chvíli oněměla a netušila, jak mu to vymluvit. Jenže tohle jsem čekala. Že se mnou odejde. Že půjde se mnou. Mohla jsem ho ale přesvědčit, aby to nedělal, když jsem to vlastně chtěla?\n„Jsem vrah,“ řekla jsem to jako novinku. Zároveň jsme po sobě střelili pohledem a Jackovi hrál na tváři ten pitomý úsměv, který jsem tak milovala.\n„No... už to tak bude,“ přikývl.\n„Není na co čekat. Dojdu si pro peníze a...“\n„A já ti zařídím pas.“\n„Raději se ani neptám jak. Ale co Annie a Sebastian? Co na to řeknou?“ Hlavou mi proběhla představa, co udělá Annie, Jackova matka, až přijde domů a Jack nikde.\n„Ptala se po tobě. Má tě ráda. Jako vlastní dceru, kterou nikdy neměla. Jako dítě, které nikdy neměla.“ Přestal se usmívat a na chvíli jsem v jeho tváři spatřila bolest.\n„Jacku, má tebe!“\n„Ne. Nemá... Já mám jiné rodiče. Adoptovali mě.“\n„A...“ Co? Proč, když se něco musí stát, se to stane všechno najednou? „Jacku...“\n„Ne Jess. Alespoň nějaké mám. Náhradní, kteří mě milují. Ale ty...“ Kývla jsem hlavou. „O tu zbraň se postarám,“ řekl a vzal si ji.\n„Kam půjdeme?“ Snažila jsem se zahnat myšlenku, kterou mi Jack vnuknul, a soustředila jsem se na cestu.\n„K Sebastianovi,“ odpověděl rázně. Sebastian byl otec Jacka. Bydlel někde v Argentině. Šel za prací, nebo co.\n„Dobrá. Jdu do-“ Kam? Domů? „Jdu pro ty věci,“ opravila jsem se a dřív, než stihl cokoli říct, vyrazila jsem ze dveří ven. Čekala jsem, zda za mnou nepůjde, ale na zátylku jsem cítila jeho pohled. Pozoroval mě z okna. Po chvíli jsem se zastavila a donutila se otočit. Jeho pohled byl pro mě vším. Tolik slov, které mi chtěl říct. Zároveň mě povzbudil. Dodal mi sílu jít dál a nezhroutit se teď a tady, když toho mám ještě tolik před sebou. Nepatrně jsem kývla hlavou a vydala se ke svému domu.\nDesetiminutovou cestu jsem zvládla za pět minut a stála jsem za domem. V zahradě domu, kde jsem vyrůstala a prožila ty nejkrásnější chvíle života. Chvíle, které se už nebudou opakovat. Rozhlédla jsem se kolem a vešla zadními dveřmi dovnitř. Byly tu spousty policejních pásek. Obíhaly i kolem pohovky, kde jsem seděla. Na stolečku byla sklenička, ze které jsem pila a v kuchyni na stole peníze, které mi tam Jane připravila, jak slíbila. Stálo u nich číslo tři. Třetí důkaz... Zatřepala jsem hlavou, abych přestala myslet na to, co se tu odehrálo a nejistým krokem jsem vystoupila nahoru. Chtěla jsem jít do pokoje, ale najednou jsem stála před ložnicí Johna a Jane. Ne, nejdu tam... Nemůžu. Nevím jak... Najednou jsem stála před otevřenými dveřmi, na kterých byly policejní značky, a zírala jsem na koberec, kde byla krev. Nemohla jsem se nadechnout. Nešlo to. Nohy mě přestávaly nést a podepřela jsem se o stěnu. Zázrakem jsem se odtamtud dostala pryč a seděla na posteli ve svém pokoji. Rozhlížela jsem se kolem. Můj pohled utkvěl na šatní skříni. Byla otevřená, oblečení na ramínkách odsunuté ke stranám a „tajná komora“ otevřená.\nMalá stolička a lampička byly pořád na svém místě. Před očima\njsem viděla, jak jsem si tam jako malá četla a malovala, a jak mě\nJohn vždycky hledal. Věděl, kde jsem. Ale zachoval mi moji\ndětskou radost, a i po několika hrách na schovávanou, kdy věděl,\nkde jsem, mě usilovně hledal. Slzy mi kanuly na kabát. Teď ne.\nNemůžu tu jen tak sedět. Není čas. Ze skříně v mojí koupelně\njsem vytáhla cestovní batoh a naházela do něj nějaké oblečení.\nBez skládání, tak jak jsem ho popadla. V koupelně jsem přibrala\nnějaké hygienické potřeby, a když jsem si brala kartáček na zuby,\npro jistotu jsem sáhla do poličky pod umyvadlem a vzala jeden\ni pro Jacka. Batoh, který jsem měla připravený pod postelí, tu\nnebyl. Nejspíš si ho odnesli policisté. Vzala jsem jen to\nnejdůležitější a v batohu mi zbyla ještě spousta místa. Při cestě\ndolu jsem vytáhla svůj cestovní pas, jen pro jistotu, kdyby se\nJackovi nepodařilo sehnat jiný. Sebrala jsem svou peněženku,\nkde jsem měla občanku a nějaké karty, kde bylo pár stovek.\nNejistě jsem v obýváku sáhla do knihovny. Třetí polička nalevo.\nMalý klíček vzadu stále ležel. Vytáhla jsem ho a otevřela tresor.\nDo peněženky jsem dala co nejvíc peněz a zbytek do obálky.\nTohle mi stačí snad na cestu kolem světa, pomyslela jsem si.\nObstarám jídlo, letenky, ubytování. Vše. Bylo tam spoustu peněz,\npro „nejisté chvíle“, jo, teď přišla chvíle, kdy jsem si to mohla\nvzít. Teď přišla nejistá, špatná doba. „Promiňte,“ řekla jsem bez\nrozmyslu, jako by bylo komu se omlouvat. Když jsem odcházela,\nsebrala jsem z police nad krbem společnou fotku. John na sobě\nměl vojenskou uniformu. Fotilo se to, když jsme ho byli přivítat\nna letišti. Jediný návrat, o kterém jsme věděli. Mezi námi byl Ben,\nještě jako malé štěně. Rukou jsem fotku pohladila a strčila do\nzadní kapsy. Alespoň jedna vzpomínka...\nVyšla jsem znovu zadními dveřmi, protože přední byly\nzapečetěné a vzadu nehrozilo, že by mě někdo viděl. Dřív, než\njsem přeskočila plot, jsem se naposledy ohlédla a naposledy se\nrozloučila. Dala jsem poslední sbohem ulici Keniston Ave, kde\njsem vyrůstala. Místu, které mi navždy přirostlo srdci, a kde\nskončilo moje dětství a má bezstarostnost. Teď už se nemám\nkam vrátit. Už nemám domov. Jsem na útěku...\nSeděla jsem na lavičce a roztěkaně se rozhlížela kolem. Od chvíle, kdy jsem vyšla z domu směrem k Jackovi, uplynuly asi dvě hodiny. U domu nechal zprávu, že se sejdeme v Inglewood Park Cemetery. Cestu, dlouhou asi něco málo přes čtyři míle, jsem zvládla za necelé dvě hodiny.\nNeuplynulo ani deset minut od mého příchodu a přisedl si ke mně Jack. Na tváři mu hrál pobavený vítězný úsměv. „Mám to,“ oznámil.\n„Co? Tak rychle?“ divila jsem se.\n„Jo, tak rychle.“\n„Kde jsi sebral tu fotku?“ ptala jsem se, když mi doklad ukázal. Byla tam moje fotka, kde jsem měla vlasy volně rozpuštěné.\n„Když jsme byli venku, vyfotil jsem si tě,“ přiznal, ač nerad. „A chlapi, u kterých jsem byl, to upravili. Dobrý, ne?“\n„Jo...“ Podle nového dokladu jsem se jmenovala Rachel Nicholson. Před měsícem jsem oslavila osmnácté narozeniny. Bydliště jsem měla kdesi v Argentině. Zřejmě u Sebastiana.\n„A mám letenky.“ Ukázal mi je. Let do Argentiny z mezinárodního letiště tady v Los Angeles se dvěma přestupy.\n„Takže z Los Angeles do Dallasu?“ zeptala jsem se.\n„Jo. Tam máme na přestup ňákých sedm hodin a pak do Buenos Aires. A odtamtud se přesunem na vedlejší letiště.“\n„Na to máme pět hodin.“ Počítala jsem.\n„Počítat umíš. A pak konečně do Argentiny na letiště San Luis.“ Usmál se.\n„Pane bože!“ V rukou jsem držela letenky a až nyní jsem si všimla ceny.\n„Jo. Jedna z výhod proč mít... hm... tyhle přátele.“\n„Ale vždyť stojí jen něco málo přes tisíc dolarů!“ Jack se mi začal smát. „Normálně bys jí koupil za dvakrát tolik!“ divila jsem se.\n„Však říkám. Výhoda...“ Kolem procházeli nějací lidé a zaujatě se na mě podívali. „Internet,“ prohodil Jack.\n„Jo.“ Schovala jsem letenky do peněženky. „Máme tři hodiny čas. Nepůjdem pěšky?“ Pohodila jsem hlavou směrem, kde bylo letiště.\n„Vezmu to,“ řekl jen a vzal mi batoh. Brala jsem to jako souhlas. Cestu trvající něco přes hodinu jsme přešli za dvě. Loudali jsme se a rozhlíželi se po městě. Vždyť, kdo ví, kdy se vrátíme?\n„Za chvíli můžeme jít,“ řekl Jack. Seděli jsme na letišti a čekali na let. Byla jsem opřená o Jackovo rameno a rozhlížela jsem se kolem. Když jsme se stavěli pro nějaké jídlo, v televizi jsem zahlédla reportéry před naším domem. Ukazovali veřejnosti mou fotku a žádali každého, kdo by mě zahlédl, aby to okamžitě nahlásil policii. Při odbavování toho jediného batohu, který jsme měli, bylo vidět, že je pár lidí na pochybách, kvůli mé totožnosti. Po předložení falešného cestovního pasu ale veškeré nevrlé pohledy zmizely. Po cestě na letiště jsme se stavěli v obchodě a nakoupili nějaké oblečení pro Jacka. Na chvíli jsem se vyděsila, když jsme si chtěli koupit malou lahvičku s čistou vodkou a prodavač po mě chtěl občanku. Byl až moc spravedlivý a pečlivý. Než jsem se ale stihla zeptat, zda by stačil pas, vytáhl Jack občanku se slovy: „Dala sis jí ke mně.“ Měla jsem úplně stejnou fotku a jméno jako na falešném pasu. Podívala jsem se na Jacka s úlevou. Zajistil naprosto všechno.\n„Je to zvláštní,“ prohodila jsem. „Jen tak odletět.“\n„A není to vítaná změna? Lepší než jít zítra do školy.“\n„Tyler!“ vykřikla jsem, až se pár lidí otočilo. „Musím mu zavolat.“\n„Komu?“ Nechápavě se na mě podíval.\n„Shoveltonovi,“ naštvala mě jeho nechápavost.\n„Ty máš jeho číslo?“ divil se.\n„Jo.“ Vstala jsem. „Byli jsme spolu na večeři.“\n„Co? Vážně?“ řekl.\n„Očividně.“ Pokrčila jsem rameny. „Čekej. Hned jsem tu.“ Vydala jsem se přes halu a snažila se nevnímat zvídavé pohledy ostatních. Došla jsem k telefonu, vhodila pár mincí a vytočila číslo.\n„Shovelton,“ ozvalo se.\n„Jessico! Proboha jsi v pořádku? Kde jsi? Byl jsem u vás. Mluvil jsem s Billem. Jsi v pořádku?“\n„Jen chci říct... Já jsem...“ Ne. Nedokázala jsem říct, že jsem v pořádku. Taky mi něco bránilo, říct o naší cestě. A přiznávat se k vraždě rozhodně nebudu. Kam jsem se to dostala? Na chvíli jsem byla znechucená sama sebou. „Já a Jack jsme na cestě pryč. A prosím...“ skočila jsem mu do řeči. „Nikomu o našem rozhovoru nic neříkej.“ Zavěsila jsem dřív, než cokoli řekl. Zavřela jsem oči a spatřila jsem mladého, dvacetiletého muže v džínách a modré kostkované košili, jakou obvykle Tyler nosil. Jeho modré oči se do mě vpíjely. Černé vlasy a třídenní strniště


Ivan Olbracht: Čtení z Biblí Kralické - čtenářský deník - Studuju.czArray\n< Předchozí knížka Zpět na výpis knížekNásledující knížka >Vítězslav Nezval: Valérie a týden divůIvan Olbracht: Čtení z Biblí kralickéČtenářský deník\nIvan Olbracht: Čtení z Biblí Kralické\nDoba děje: př.n.l. a n.l.\nMísto děje: téměř celá zeměkoule\nNa počátku světa stvořil bůh nebe a zemi. Bůh si ale pomyslel, že je země pustá, temná a hlavně bez života. Rozhodl se tedy stvořit světlo. Za jitra prvního dne stvořil uprostřed oblohu, kterou nazval nebem, aby dělila všechny vody. Druhého dne stvořil suchou zem a třetí moře. Dalšího dne se rozhodl stvořit rostliny a přikázal jim, aby se množili a zaplnili celou zem.\nUčinil dvě světla – malé a velké. Velké světlo mělo svítit ve dne, malé v noci. Den čtvrtý pak stvořil živočichy. Poručil jim, aby se rozmnožovali. Den pátý řekl bůh: „Vydej země duše živé, podle rodu jejich!“ Podle obrazu svého stvořil prvního člověka jménem Adam, aby panoval živočichům z různých rodů. Protože pracoval šest dní, byl unaven,ale i spokojen a sedmý den odpočíval.\nPo potopě se Semovi narodilo pět synů, Chámovi čtyři a Jáfetovi sedm. Potomstvo zalidnilo celou zem a všude se mluvilo stejnou řečí.\nSynové při svých poutích objevili v Sinearu zemi na které se usídlili. Vystavěli zde město, ale to jim nestačilo, a tak začali stavět věž, jejíž vrchol by dosahoval k nebi. Ale Bůh je zastavil. Změnil každému jazyk tak, že si mezi sebou nerozuměli jediného slova, a rozptýlil je po celé zemi.\nTo místo pak bylo pojmenováno jako Bábel (Babylon), neboli Znamení.\nPočet slov: 223\nZhlédnuto: 7865 krát


Czech Airlines - OK Plus Corporate - Všeobecná pravidla – Veřejné – České aerolinie\n1. Program OK Plus Corporate\n1.1 OK Plus Corporate je marketingový frequent buyer program provozovaný společností České aerolinie a.s., jehož účelem je další zkvalitnění služeb poskytovaných Českými aeroliniemi a.s., a možnost poskytování výhod firemním zákazníkům, kteří pravidelně využívají letecké přepravy Českých aerolinií a.s. Firemní zákazníci, kteří chtějí využívat výhody vyplývající z členství v OK Plus Corporate, musí být do programu zaregistrováni prostřednictvím firmy.\n1.2 Firmou se v tomto programu rozumí právnická osoba zapsaná v Obchodním rejstříku nebo obdobném registru, tj. sdružení fyzických a právnických osob, účelová sdružení majetku, jednotky státní správy a územní samosprávy, zájmová sdružení právnických osob, dále fyzické osoby podnikající podle živnostenského zákona či jiného právního předpisu, politické strany a hnutí zaregistrovaná dle příslušného zákona (dále jen „Firma“).\n1.3 Firmy, které se zaregistrují do programu OK Plus Corporate prostřednictvím registračního formuláře, uzavírají se společností České aerolinie a.s., se sídlem K Letišti 1068/30, Ruzyně, 161 00 Praha 6, IČ: 45795908, zapsanou v obchodním rejstříku vedeném u Městského soudu v Praze, oddíl B, vložka 1662 smlouvu, která se řídí těmito Všeobecnými pravidly programu OK Plus Corporate (dále jen „Pravidla“).\n2. Členství v Ok Plus Corporate\n2.1 Členství v OK Plus Corporate je bezplatné.\n2.2 Členem se může stát pouze Firma podnikající v zemi, ve které je program nabízen (viz seznam zemí) a které bylo přiděleno IČ (identifikační číslo) nebo jiné registrační číslo v případě, že nebyla již dříve z programu vyloučena.\n2.3 Členství v programu OK Plus Corporate je možné jen tehdy, pokud Firma v průběhu registrace určí kontaktní osobu (dále jen „Kontaktní osoba“), která jménem Firmy jedná se společností České aerolinie a.s. při užívání výhod v tomto programu.\n2.4 Cestovní kanceláře, cestovní agentury, sdružení, zprostředkovatelé, prodejci letenek, České aerolinie a.s., právnické osoby ve stejném koncernu jako České aerolinie a.s. a dceřiné společnosti Českých aerolinií a.s., jsou vyloučeny z členství v programu OK Plus Corporate.\n2.5 Členství Firmy v programu OK Plus Corporate vzniká registrací. Firma musí vyplnit registrační formulář a musí souhlasit s Pravidly a s poskytnutím firemních údajů za účelem získání výhod vyplývajících z členství v programu OK Plus Corporate.\n2.6 České aerolinie a.s. po ukončení registračního procesu potvrdí členství elektronickou poštou.\n2.7 Registrované Firmě je přiděleno firemní číslo a zřízen účet pro sbírání bodů (dále jen „Firemní účet“, jehož správa je možná pouze prostřednictvím Internetu. Každé Firmě může být přiděleno pouze jedno Firemní číslo.\n2.8 Členství v programu OK Plus Corporate vzniká k datu potvrzení členství elektronickou formou.\n2.9 Od jedné Firmy lze akceptovat pouze jednu registraci. Při obdržení více registrací bude přihlíženo pouze k prvnímu doručenému registračnímu formuláři.\n2.10 Členství v programu OK Plus Corporate je automaticky ukončeno v případě, že:\na) na účtu Firmy není zaznamenán žádný prolet v průběhu 24 měsíců; a/nebo\nb) jestliže Firma přesune své sídlo mimo zemi, ve které je program nabízen (viz seznam zemí); a/nebo\nc) je zrušeno její registrační číslo nebo identifikační číslo; a/nebo\nd) v důsledku likvidace či z jakéhokoliv důvodu Firma ukončí své podnikání.\n2.11 Firma má možnost kdykoliv v průběhu členství požádat České aerolinie a.s. o ukončení tohoto členství, a to prostřednictvím písemného oznámení zaslaného na adresu Českých aerolinií a.s. podepsaného osobou oprávněnou jednat jménem Firmy.\n2.12 České aerolinie a.s. si vyhrazují právo s okamžitou účinností vyloučit Firmu z programu a/nebo zrušit Firmě nasbírané body, nebo zrušit poskytnuté výhody vyplývající ze členství v programu OK Plus Corporate včetně zrušení již vystavených bonusových letenek v případě, že:\na) byla porušena Pravidla; a/nebo\nb) byly porušeny „Podrobné přepravní podmínky pro cestující, zavazadla a zboží v letecké dopravě“, které vydávají České aerolinie a.s.; a/nebo\nc) byly na Firemní účet načítány míle a registrovány lety, které nebyly zakoupeny Firmou nebo byly zakoupeny pro osobu, která není v pracovněprávním či obdobném vztahu k Firmě; a/nebo\nd) v případě závažných nesprávně uvedených informací, podvodu, zneužití programu OK Plus Corporate včetně nedodržení postupu programu Ok Plus Corporate; a/nebo\ne) v případě nedodržení pokynů zaměstnanců Českých aerolinií a.s., a to Firmu zastupující osobou a/nebo zaměstnanci Firmy; a/nebo\nf) firma neposkytne souhlas s účinnými podmínkami OK Plus Corporate.\n2.13 Ke dni ukončení členství nebo vyloučení z programu České aerolinie a.s. zruší bez náhrady bodové zůstatky z Firemního účtu. Firma již nemůže získávat ani využívat body a Firmě zanikají vůči Českým aeroliniím a.s. veškeré nároky, vyplývající z členství v programu OK Plus Corporate.\n3. Body v OK Plus Corporate\n3.1 Body jsou základní jednotkou využívanou v programu OK Plus Corporate a vyjadřují míru loajality registrované Firmy.\n3.2 Jednotlivé lety Českých aerolinií a.s. jsou oceněny příslušným počtem bodů, které Firma získává na Firemní účet v závislosti na využívání těchto letů.\n3.3 Platnost bodů po dobu členství v programu OK Plus Corporate je omezena na 24 měsíců ode dne okamžiku, kdy na připsání bodů vzniká nárok. Nárok na připsání bodů vzniká zaplacením letenky v případě, že Firma splní další povinnosti uvedené v těchto pravidlech.\n3.4 Body je možné získat za lety, které Firma zakoupila v zemi registrace do programu OK Plus Corporate, na pravidelné linky OK operované Českými aeroliniemi a.s., pokud Firma zaplatí cenu za letenku dle tarifu a pokud v podmínkách tohoto tarifu není započtení vyloučeno. Započítat body je možné pouze po proletu, za lety zakoupené na letenky s kódem dopravce 064, které byly vystaveny do třídy J, C, D, I, Y, M, B, H, K, T, A, L, X, Q, U, V, N, S, W, O, G, P, R. Příslušné bodové ohodnocení je k dispozici na Internetových stránkách www.okpluscorporate.com\n3.5 Body jsou připsány na Firemní účet automaticky do 7 dnů po proletu a pouze v případě, kdy Firma při nákupu letenky nebo letenek uvede firemní číslo, jež obdrží dle bodu 2.7 těchto pravidel, případně pokud zaregistruje zakoupený let prostřednictvím svého účtu na internetu.\n3.6 Body za uskutečněné lety lze načíst v případě, že byly uskutečněny během členství v programu OK Plus Corporate.\n3.7 Jeden let lze načíst pouze na jeden účet OK Plus Corporate, a to vždy na účet Firmy, která daný let zakoupila.\n3.8 Za lety uskutečněné nepravidelnou přepravou (chartery) se body nenačítají.\n3.9 Letům za získanou bonusovou letenku, letenkám AD, ID a letenkám, které mají v endorsační rubrice uvedeno NO FFP, NO MILEAGE ACCRUAL, NO CREDIT, nepřísluší bodové ohodnocení. Bodové ohodnocení rovněž nepřísluší letenkám vystaveným do knihovací třídy E, Z. České aerolinie a.s. si vyhrazují právo na částečné nebo úplné vyloučení některých zvýhodněných tarifů z bodového ohodnocení během členství v programu.\n3.10 Body za jednotlivé lety lze načíst výhradně jednou. V případě možnosti započítat jeden let do více marketingových programů lze jeden let započítat výhradně do jednoho programu, pokud není stanoveno jinak.\n3.11 V případě fúze Firem nebo převzetí jedné Firmy jinou Firmou mohou být body převedeny na účet zvolené Firmy registrované do programu OK Plus Corporate, pouze se souhlasem Českých aerolinií a.s. Žádost musí být zaslána na adresu okpluscorporate@csa.cz\n3.12 České aerolinie a.s. si vyhrazují právo kdykoliv odečíst z účtu Firmy registrované do programu OK Plus Corporate body za lety, které tato Firma nezaplatila, neuskutečnila, nespadají do bodového ohodnocení, a/nebo kterým přísluší jiná bodová hodnota, než byla započtena.\n3.13 V případě sporných případů si České aerolinie a.s. vyhrazují právo vyžádat k ověření proletu letenku (v případě využití elektronické letenky e-ticket itinerář) a palubní vstupenku. Veškeré dokumenty a korespondenci je nutné doručit Českým aeroliniím a.s. elektronicky v čitelné podobě v českém nebo anglickém jazyce na adresu okpluscorporate@csa.cz, pokud není stanoveno jinak. Reklamace letů je možná nejpozději do 12 měsíců od data letu.\n4. Odměny v OK Plus corporate\n4.1 Odměny v programu OK Plus Corporate tvoří bonusové letenky na linky OK operované Českými aeroliniemi a.s., případně jiné odměny, které mohou České aerolinie a.s. nabídnout za získané body.\n4.2 Firma může odměny získávat pouze za body, které má na svém Firemním účtu vedeném v programu OK Plus Corporate. Chybějící body není možné doplatit penězi ani mílemi z účtu člena programu OK Plus. Počet bodů potřebných na získání odměny je stanoven v bodových tabulkách (odkaz na tabulku). České aerolinie a.s. si v průběhu členství vyhrazují právo změnit počet potřebných bodů na získání jednotlivých odměn.\n4.3 Odměny může využít Firma pro osoby, které Firma určí prostřednictvím své Kontaktní osoby.\n4.4 Bonusová letenka má platnost 12 měsíců ode dne vystavení. České aerolinie a.s. si vyhrazují právo omezit počet cestujících s bonusovou letenkou na určitých linkách. Na některé linky se bonusové letenky nevystavují vůbec. Bližší informace je možné získat v kancelářích Českých aerolinií a.s.\n4.5 V rámci jedné cesty na bonusovou letenku je povolen jeden tzv. open-jaw, tj. letiště příletu v cílové destinaci při výchozí cestě nemusí být shodné s letištěm odletu při zpáteční cestě v rámci stejné zóny (např. tam Praha–Frankfurt a zpět Brusel–Praha). Na bonusovou letenku je povolen jeden tzv. stopover tj. možnost přerušení cesty, maximálně však na jeden den. Vystavení jednosměrné bonusové letenky není povoleno.\n4.6 Odměny (bonusové letenky) plně podléhají všem používaným taxám a dalším poplatkům i daním. Veškeré taxy a poplatky související s udělením nebo čerpáním odměn hradí Firma. Případné zdanění obdržených odměn provádí jejich nabyvatel.\n4.7 Dodatečná změna data/čísla letu na již vystavené bonusové letence je možná. Před začátkem cesty je možné vyžádat i změnu směrování, avšak pouze v rámci stejné zóny. Vystavené a neproletěné bonusové letenky je možné vrátit v době jejich platnosti před začátkem cesty a získat tak zpět body na Firemní účet, ze kterého byly použity. V případě vrácení bonusové letenky je z Firemního účtu odečteno 1 000 bodů.\n4.8 Po plánovaném datu letu není možné bonusovou letenku měnit ani refundovat. V takovém případě je možné vyžádat vrácení pouze nevyužitých letištních poplatků. Body, ostatní poplatky a servisní poplatek jsou již nevratné.\n4.9 V případě jakýchkoliv pochybností týkajících se cestování na bonusovou letenku může být cestující požádán, aby prokázal svou totožnost.\n4.10 Užití odměny osobou, která na ni z hlediska Pravidel OK Plus Corporate nemá nárok, bude mít za následek odebrání odměny. Jestliže neoprávněná osoba již započala cestu na bonusovou letenku, veškerá započatá a následná přeprava bude provedena na náklady této osoby.\n4.11 Body nelze vyměnit za hotovost, nejsou převoditelné a nemohou být prodány nebo vyměněny, ani převedeny do zůstatku OK Plus Corporate jiné Firmy.\n5. Závěrečná ustanovení OK Plus Corporate\n5.1 Registrací do programu OK Plus Corporate se Firma zavazuje řídit se platnými Pravidly programu včetně dodatečně zveřejněných změn. České aerolinie a.s. si vyhrazují právo kdykoliv změnit Pravidla, včetně systému získávání a využívání bodů i bez předchozího oznámení.\n5.2 O změnách Pravidel programu je Firma informována prostřednictvím internetu na stránkách programu OK Plus Corporate. Změny jsou účinné okamžikem zveřejnění, pokud není stanoveno jinak. České aerolinie a.s. vyvinou veškeré přiměřené úsilí za účelem informovat Firmy o změnách nebo o ukončení Programu OK Plus Corporate a nenesou odpovědnost za žádné ztráty nebo škody způsobené uvedenými změnami.\n5.3 Firma, která poruší Pravidla, bude odpovídat za škody nebo ztráty, které Českým aeroliniím a.s. tímto jednáním vzniknou.\n5.4 V případě ztráty nebo vyzrazení hesla je Firma povinna ihned informovat České aerolinie a.s. České aerolinie a.s. nenesou odpovědnost za případné škody vzniklé zneužitím hesla.\n5.5 Každé porušení Pravidel programu OK Plus Corporate může vést k zániku práv plynoucích z nashromážděných bodů, k nepřiznání odměn nebo k jejich odejmutí – včetně již vystavené bonusové letenky nebo jiné odměny.\n5.6 Poskytnuté firemní údaje mohou být použity k marketingovému výzkumu, reklamě a navázání obchodů v souladu s § 7 zákona č. 480/2004 Sb. pro stávající i budoucí projekty, popř. služby v rámci Českých aerolinií a.s. Údaje budou využívány společností České aerolinie a.s. a mohou být poskytnuty třetím osobám pouze pro potřeby zajištění výhod vyplývajících z členství v Programu. Firemní údaje je možné nechat kdykoliv změnit nebo vymazat.\n5.7 Informace o ochraně osobních údajů ve společnosti České aerolinie a.s. naleznete zde. (odkaz)\n5.8 Program OK Plus Corporate se řídí právními předpisy České republiky. České aerolinie a.s. mají právo ukončit smlouvu s Firmou, a/nebo zrušit body dle bodu 2.12 těchto Pravidel.\n5.9 Tato Pravidla nabývají platnosti a účinnosti 18. dubna 2018 a nahrazují veškerá předchozí ujednání mezi Firmou a společností České aerolinie a.s.


Zdravotní pojištění českých studentů v zahraničí - Poraď.cz\nPoraď.cz > Škola a vzdělání > Jiné škola > Návod > Zdravotní pojištění českých studentů v zahraničí\nVyjet za prací či studiem do zahraničí obnáší i řádně se vypořádat se závazky, který má český občan vůči státu, a to zejména otázku zdravotního a sociálního pojištění. Zatímco při pobytu v republice jdou tyto věci tak nějak samozřejmě stranou, při výjezdu do zahraničí to je jinak.\nKrátkodobé stáže, výměny studentů apod. – studenti českých škol vyjíždějí na pár týdnů za poznáním a zlepšením jazykových vědomostí a přitom zůstávají studenty české školy. Pro tyto studenty se nic nemění, nadále zůstávají českými pojištěnci. Vyjíždějí vybaveni Evropským průkazem zdravotního pojištění (EHIC) nebo Potvrzením dočasně nahrazujícím EHIC, které jim umožní v případě potřeby čerpat v zahraničí nezbytnou péči po dobu plánovaného pobytu.\nJste řádným studentem české školy: Tato situace nastává většinou při účasti na evropském programu, kdy zůstáváte řádným studentem české VŠ a studujete určitou dobu na zahraniční univerzitě. V tomto případě zůstáváte českým pojištěncem a do 26 let věku za vás platí zdravotní pojištění stát. Osoby starší 26 let bohužel nelze podle zákona považovat za studenty. Tito lidé pak mají dvě možnosti. Buď si platí zdravotní pojištění samy jako osoby bez zdanitelných příjmů a mohou využívat Evropský průkaz zdravotního pojištění (EHIC), nebo se odhlásí ze zdravotního pojištění v ČR z důvodů dlouhodobého pobytu v zahraničí (musí být delší než šest měsíců) a následně doloží zdravotní pojišťovně doklad, že byli v zahraničí pojištěni. Českou pojišťovnou vydaný EHIC je však nutno před odjezdem vrátit. Přesné informace lze získat u zdravotní pojišťovny, u které jste zaregistrovaní.\nJste řádným studentem zahraniční školy: Aby za vás bylo zdravotní (a sociální) pojištění hrazeno v celé výši státem, musíte doložit zdravotní pojišťovně rozhodnutí ministerstva školství o postavení studia na vysokých školách v cizině na roveň studia na vysokých školách v České republice. Poté co MŠMT tuto žádost schválí, vybaví zdravotní pojišťovna studenta Evropským průkazem zdravotního pojištění (EHIC), který by měl být dostatečným podkladem k čerpání nezbytné zdravotní péče v zahraničí. Osoby starší 26 let nelze podle zákona považovat za studenty, tyto osoby pak mají dvě možnosti. Buď si platí zdravotní pojištění samy jako osoby bez zdanitelných příjmů a mohou využívat průkaz EHIC, nebo se odhlásí ze zdravotního pojištění v ČR z důvodů dlouhodobého pobytu v zahraničí, který musí být delší než 6 měsíců, a následně doloží zdravotní pojišťovně doklad, že byly v zahraničí pojištěny. Českou pojišťovnou vydaný EHIC jsou ovšem před odjezdem povinny vrátit. Přesné informace lze získat u zdravotní pojišťovny, u které jste zaregistrovaní.\nSociální pojištění českých studentů v zahraničí. Zákony o státní sociální podpoře a o důchodovém pojištění umožňují lidem ve věku do 26 let studujícím na středních nebo vysokých školách v zahraničí uplatňovat nárok na dávky státní sociální podpory a důchod z důchodového pojištění. Jejich studium v zahraničí však musí být rozhodnutím ministerstva školství postaveno na roveň studia na středních nebo vysokých školách v České republice. Vedle dávek státní sociální podpory (přídavek na dítě, sociální příplatek) lze rozhodnutí ministerstva využít i pro uplatňování dalších nároků podle jiných zákonných norem, zejména pro: dávky nemocenského pojištění (peněžitá pomoc v mateřství), zdravotní pojištění, důchodové pojištění (sirotčí důchod, starobní důchod), podpora v nezaměstnanosti.\nučení se nesmyslů\nKategorie: Jiné škola | Počet odpovědí: 0\nPřidáno 04.11.2014 22:36\nneumim malovat jak se to naučit\nPřidáno 03.10.2014 14:40


Recenze nápoje kombucha: Zázvor, klasik i yerba maté | Bezhladoveni.cz\nKombuchu lidé pijí už přes 2 000 let. Že jste o osvěžujícím šumivém nápoji ještě neslyšeli? Tak to musíte napravit a nejlíp i ochutnat. Prospějete své imunitě i trávení.\nPřísady a složení nápoje\nDále v mnoha zdrojích najdete, že:\nPřírodní probiotika: Podpora trávení a imunity\nPříprava nápoje fermentací\nBakterie mléčného kvašení a trávení\nTest 3 druhů kombuchy Loklok\n1. Loklok Zázvor ve skle – vítěz testu\n2. Loklok Originál v plechovce – 2. místo\n3. Loklok Yerba Maté v plechovce – 3. místo\nHodnocení Bezhladoveni.cz: Kombuchou proti únavě i trávicím problémům\nChcete taky ochutnat? Využijte 10% slevu na celý nákup\nSladkokyselý osvěžující nápoj připravený fermentací čaje. Jako první jej připravovali staří Číňané. Odsud se dostal do Japonska a Ruska. V Evropě se rozšířil až počátkem 20. století. Jeho popularita už roste i v USA, kde platí za zdravé pití, vhodné k doplnění energie a živin.\nVyznavači tohoto nápoje tvrdí, že pomáhá s léčbou i prevencí různých nemocí – od vypadávání vlasů přes rakovinu až po AIDS. Potvrzených vědeckých studií na téma účinky kombuchy zatím moc není.\nÚčinky na své trávení a podporu energie si snadno ověříte i sami. Stačí se napít a poslouchat své tělo.\nPodíváte-li se na složení kombuchy Loklok, najdete tam: výluh z čaje (voda, černý/zelený čaj), třtinový cukr, mikrobiologická kombuchová kultura. Tato značka vyrábí své nápoje bez pasterizace, přidaných konzervantů a barviv.\nTIP: Máte-li v obchodě na výběr, volte co nejméně průmyslově zpracované produkty.\nVědeckých studií sice zatím moc není. Výrobci i nestranné magazíny opakovaně proklamují pozitivní účinky kombuchy na:\nPodporu trávení, úlevu při bolestech břicha a podrážděném žaludku\nPůsobí jako prevence i podpůrná léčba vysokého krevního tlaku a srdečních chorob\nPodporuje prevenci rakoviny\nNa podporu těchto tvrzení ale zatím chybí spolehlivé důkazy.\nTvrzení o účincích kombuchy na trávení vychází ze základního z principu přípravy. Při procesu vznikají přírodní probiotika. Pomáhají při průjmech i syndromu dráždivého tračníku (IBS). Protože velké procento naší imunity sídlí ve střevech, podporují probiotika i celkovou obranyschopnost organismu.\nZákladní ingredience představují kvasinkové a bakteriální kultury, cukr a čaj – nejčastěji černý. Směs musí týden nebo déle pracovat. Během této doby vznikají v nápoji bakterie, kyseliny a také malé množství alkoholu. Tento proces se nazývá fermentace. Všichni ho známe například z přípravy kysaného zelí, kimchi nebo klasického jogurtu.\nNa povrchu vytvářejí bakterie film zvaný SCOBY – symbiotická kolonie bakterií a kvasinek. Ty stačí odebrat a fermentovat další várku nápoje.\nV tomto fermentovaném, lehce šumivém nápoji nenajdete jen tak ledajaké bakterie, jakých se bojíme, ale naopak ty přátelské – konkrétně jde o produkty mléčného kvašení – tedy procesu fermentace. Bakterie mléčného kvašení fungují jako přírodní probiotikum, často silnější než drahé doplňky stravy z lékárny. Nápoj tak kromě probiotik obsahuje i slušnou dávku B vitaminů.\nPak už stačí „jen“ udržovat zadělanou limonádu a užívat si osvěžení a zdravotních benefitů.\nNápoj jde vyrábět z obou druhů. Někteří výrobci je kombinují, jiní volí jen jeden. Většinou jde o čaj černý, známý pozitivními účinky proti únavě a trávicím problémům.\nZelený čaj zase díky antioxidantům – polyfenolům – chrání buňky před poškozením oxidačním stresem a předčasným stárnutím. Zelený čaj také podporuje spalování tuků při hubnutí.\nNápoj skladujte v ledničce při teplotě do cca 7 stupňů Celsia. Domácí vám vydrží několik týdnů, kupovaný zhruba 3 měsíce. Pasterizované kupované nápoje vydrží ještě déle, ale zbytečně přicházíte o část cenných mikroživin.\nK testu jsme přizvali celkem 4 zástupce 3 věkových generací: 3 ženy a 1 muže. Všichni se, až na drobnosti, shodli v hodnocení chutí, vůní i obalu výrobků.\nZnačka Loklok aktuálně nabízí 3 příchutě – originál, zázvor a yerba maté. Testu jsme podrobili všechny 3. Mají stylové skleněné balení připomínající dřívější doby. Výhodou je i zatmavená barva skla. K dostání jsou také v plechovkách. Ty působí naopak velmi moderně. Pěkná je i volba barev.\nTesteři hodnotili na balení jedinou nevýhodu – a to je nemožnost opětovného uzavření u plechovek. U skla stačí víčko zamáčknout na své místo a můžete otevřenou limonádu vrátit ještě na chvíli do lednice.\nVůně: jemná, je lehce cítit zázvor\nChuť: lehká, osvěžující, slabě šumí v ústech\n„Nápoj příjemně osvěží, na léto bude super.“\n„Zázvor je příjemně cítit. Celá limonáda je slabě šumivá, není sladká a dobře zahání žízeň.“\n„Koupil bych si ji, oceňuji lehkou kombinaci černého a zeleného čaje.“\nVůně: tradiční, je víc cítit tradiční mléčné kvašení\nChuť: mírně nasládlá, typická chuť kombuchy, slabě šumí v ústech\n„Kdo chce ochutnat kombuchu, měl by asi začít u této klasiky.“\n„Osobně mi víc chutná zázvorová varianta, je lehčí.“\n„Chuť i vůně jsou neutrální, slabě nápoj cítím v hlavě.“\nVůně: jasně patrné aroma zeleného čaje yerba maté\nChuť: šumivá, poměrně výrazná chuť po zeleném čaji, mírně natrpklá\n„Výrazná chuť osloví milovníky zeleného čaje.“\n„Nejméně se podobá klasické kombuche, je hodně jiná.“\n„První setkání s ostřejší příchutí hodnotím jako nezvyk, ale časem ji člověk ocení.“\nNaše šéfredaktorka a vedoucí testu Zuzka dodává:\nKombuchu znám už od mala. Tehdy ji vyráběla babička ze speciální houby metodou pokus-omyl. Ale už tuhle první verzi jsem ráda pila a pomáhala mi na trávení. Sama si nápoj nepřipravuji, ale kupovala jsem jej ve zdravých výživách. Tam vidím nevýhodu ve velkém rozptylu kvality. Jinak nápoj jako takový mi zklidňuje žaludek a dodává energii. Nápoje Loklok cením pro způsob přípravy bez pasterizace, dobrou chuť a 100% přírodní složení.\nDobrá zpráva: Loklok.cz nabízí slevu všem našim čtenářům. Stačí na konci nákupu zadat kód: BEZHLADOVENI. Z nákupu se vám automaticky odečte 10 %.\nčaj imunita kombucha loklok probiotika trávení zdravé nápoje


Každý den non-stop panická porucha | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Poradna lékaře Každý den non-stop panická porucha\nKaždý den non-stop panická porucha\nPsychiatrie Štěpán 7.7.2015\nDobrý den , je mi 14 let za 2 měsíce 15 . Už 3 měsíce nebyl ani jeden den , kdy bych necítil příznaky a to strašné motání hlavy , pocitu na omdlení , furt mě všude něco šimrá a já už to nezvládám už mě to štve , nevíte čím by to mohlo být ? :( byl jsem u doktorky ta mě prohlédla krev : v pořádku , EEG: v pořádku :/ každý den se bojím že umřu ve spánku :/ prosím poradte mi , jsem objednaný 4.7 na EKG vyšetření srdce ale nevím od čeho to je :/ nebo možná dospíváním já fakt nevím\ns ohledem na příznaky - cituji - motání hlavy, pocit na omdlení, šimrání, obava ze smrti - nezbývá , než došetření po interní a neurologické stránce a pokud je vyloučeno, že příčina obtíží nemá základ v tělesném onemocnění, pak se zabývat i možnou příčinou psychickou, např. panická porucha. Pro doplnění - panická porucha je onemocnění spojené se atakami tak intenzivní úzkosti, že může imitovat např. srdeční infarkt a pacient zažívá pocit na omdlení, ztráty kontroly, obavu, že zešílí či zemře.\nMUDr. Ivana Palčíková\nStopy na kůži\nDobrý den, Byla jsem na horách a po příjezdu na hotel...\nDobrý den, užívála jsem rok amisuprid mylan 50. ..v...\nStopy krve na papíře, zácpa\nDobrý den, Asi před týdnem jsem na toaletním papíře...\nZdravím, Chcem sa spýtať či je možné že po týždni...\nDobry den, tri roky jsem se lecila na panickou poruchu....\nKaždodenní nutkání se zhluboka nadechnout\nDobrý den, můj problém s dýcháním začal před rokem kdy to bylo snesitelné bez...\nKaždodenní pití zeleného čaje\nDobrý den. Každý den vypiju 2 litry zeleného čaje. Teď přes léto jsem ale pití...\nKaždodenní silná bolest hlavy\nDobrý den paní doktorko, mám tento problém: bolesti hlavy trvají od 8/2014,...\nKaždodenní silná bolest páteře\nDobrý den. Lékařská zpráva zní: CT a MR lat. až forminální výhřez disku C5...\nDobrý den, potřebuji poradit. Dotaz se týká stresu a psychiky. Když jsem ve...\nDobrý den,mám přítele,který má už dva měsíce teploty. Přes den jen někdy,ale...\nDobrý den, je mi osmnáct let a už minimálně rok se potýkám s velkou únavou....\nKaždodenní zvracení batolete\nDobrý den, dotaz se týká mé kamarádky, která má 20měsíční holčičku. Holčička...\nDobrý den, od r. 2002 trpím kašlem, který se opakuje každoročně v různých obdobích...\nKaždoročný letný problém s potničkami\nPríjemný deň prajem. Kedže sa blíži leto, hneď mi na um prišiel môj každoročný...\nKaždý měsíc ten samý problém..\nPřed 2 roky jsem byla v nemocnici se zánětem ledvin(levá ledvina) a od té doby...\nDobrý den, chci se zeptat jestli se můžou oči kazit např. po delším sezení u...\nDobrý den. Chtěla bych prosím vysvětlit zprávu, cituji: vpravo v úrovni C6/C6...\nKd jsem otěhotněla?\nDobrý den, chtěla bych se zeptat kdy jsem otěhotněla, já měla styk 30.8. a menstruaci...\nKde delaji vasektomii a za kolik\nDobrý den, chtěla bych se zeptat kde všude se u nás v ČR dělá vasektomie a...\nKde hledat komplexní pomoc a léčbu?\nDobrý den, mám následující problém. V roce 2007 se mi spustil čirý vazký výtok...\nKde je ,,zakopaný pes,,?\nDobrý den, mám nějaké urologické problémy které se vyznačují nutkáním k močení...\nKde je děložní čípek\nDobrý den,chtěla bych se zeptat na to jak hluboko je děložní čípek a jak hluboko...\nKde je možný screening na pohlavní choroby?\nDobrý den, kde by mi provedli prosím screening na pohlavní choroby? Mám zejména...\nZarudnutí na prsou\nDobrý den asi před 3 dny se mi objevila na prsu (při menstruaci) tato červená...\ndobry den je mi 16 a pri erekci meri muj penis 18 centimetru myslite ze je to...\nPuchýřky, loupající se kůže po sundání sádry\nDobrý den, dítě (1,5 roku) má po sundání sádry na dlani červené puchýřky a lehce...\nDobrý den, s pletí jsem nikdy problém neměla ani při užívání antiko, ani po...\nZlomenina kotníku a bolest\nZdravím, mám dotaz. Před 3 roky jsem si v zimě zlomila levý kotník. Podstoupila...\nDobrý večer, mám měsíc starou holčičku a kojím. Už delší dobu mám problém s...\nDobrý den , mam 3 týdenní miminko a udělala se mu boule na krku , podle umístění...\nBolesti v pravé jámě kyčelní a v levém podžebří, plynatost\nDobrý den, Měla bych na Vás vcelku rozsáhlý dotaz...\nVnitřní lékařství 6.8.2020 Pavlína\nDiscitida, vysazení kortikoidů\nDobry den,rada bych pozadala o radu k dobrani kortikoidu...\nMozek a nervy 6.8.2020 Dan\nRozškrábaná piha, pálící kůže\nDobrý den měl bych dotaz rozškrabl jsem si omylem pihu...\nVýtok z pochvy, alergie, bolesti v krku\nDobrý den, Jsem žena, následujícími problémy trpím...\nVnitřní lékařství 6.8.2020 Anna\nJiž zhruba měsíc mám po každém probuzení ráno oteklé všechny prsty na rukou, brní a bolí\nDobrý den, již zhruba měsíc mám po každém probuzení...\nRevmatologie 6.8.2020 Zuzana


Hlavní událostí uplynulého víkendu byl v českém prostředí sjezd KDU-ČSL ve Žďáru nad Sázavou, tedy na památném místě, kde byl před dvaceti lety zvolen lidoveckým předsedou Josef Lux. Protože jsem byl na celé akci přítomen v roli pořadatele (tedy nikoli delegáta), stručně shrnu své dojmy, především z volby nového předsedy a následných reakcí některých médií. Pro pořadatelský tým, jehož jsem byl součástí, začínala akce již v pátek přípravnými pracemi. Zahájení samotného sjezdu bylo v sobotu v devět hodin. Před samotnou volbou předsedy vyslechli delegáti projevy předsedkyně strany a hostů, pozvaných odstupujícím vedením strany, mezi kterými vzbudil velké kontroverze v sále Lubomír Mlčoch. Tento profesor ekonomie z VŠB-TU Ostrava je znám především jako autor významných keynesiánských studií a bývalý děkan FSV UK. Ve svém projevu tvrdě kritizoval aktivity o.s. Mladých křesťanských demokratů (MKD), jehož členy jsou téměř všichni členové strany mladší 35 let a také dnes již čerstvě zvolený předseda strany, Pavel Bělobrádek. Tím udělil Michaele Šojdrové, která jej pozvala, ale také Jaroslavu Orlovi a Ludvíku Hovorkovi, kteří prosazují levicovější tendence v rámci KDU-ČSL, polibek smrti.\nKaždý si asi dovede představit, jak se zachová delegát sjezdu strany, jež má stigma přestárlosti, a je médii i politickými oponenty prohlašovaná za relikt minulosti, když slyší tvrdou kritiku MKD od pozvaného hosta. Pokud nebyl rozhodnutý, koho podpoří, má od dané chvíle alespoň jasno, proti komu má volit. Zdůvodnění Mlčochovy kritiky MKD v danou chvíli není pro řadového delegáta sjezdu podstatné, podstatné je to, že téměř každý delegát ví, z práce na okresní a krajské úrovni, jak je těžké získat nového mladého člena, a zároveň ví, že většina z nich je zároveň členy MKD.\nDůvod kritiky nebyl natolik významný, jako její předmět. Lubomíru Mlčochovi vadí aktivní účast členů MKD na akcích Občanského institutu (OI), který má být navázaný na ODS. Zde je třeba oddělit dvě podstatné skutečnosti. S OI nespolupracují MKD, jako celek, nýbrž jejich členové. Některé aktivity OI nemají v českém prostředí obdobu a člověk si tedy nemůže mezi akcí v OI a v jiném prostředí. Konkrétně Mária Pešeková a Matyáš Zrno potom přímo působili v OI, jenže MKD má stovky členů, takže tito dva jsou spíše příslovečnou kapkou v moři. Co se týče navázání OI na ODS, členové OI mají skutečně dobré vztahy s křesťansko-konzervativní částí ODS, což ilustruje například jmenování jeho ředitele poradcem premiéra Nečase. Vedle toho však spolupracují i se členy dalších politických stran a s nestraníky. Propojení OI a ODS tedy existuje, jde však o volnou spolupráci jednotlivců a ne stabilní partnerství politického subjektu a výzkumně-vzdělávací instituce.\nO několik hodin později byl v tajné volbě Pavel Bělobrádek zvolen jasnou většinou 280 z 425 platných hlasů v první kole. Nelze tedy pochybovat o jeho značné podpoře napříč celou KDU-ČSL. Pro Pavla Bělobrádka se již dlouho před sjezdem vyslovovali členové MKD či KDU-ČSL s jinak naprosto odlišnými postoji, například velmi liberální křesťansko-demokratická aktivistka Lucie Kmentová a tradicionalistický publicista Ignác Pospíšil, zakladatel webzinu Duše a hvězdy.\nMediální výpady proti Pavlu Bělobrádkovi, které se objevily ZDE, ZDE a ZDE, mohou být různě motivované. Podstatné však je, že hlavní část jejich argumentace je založena na tom, jakou nový předseda strany poslouchá hudbu. Konkrétně Vratislav Dostál z Deníku Referendum rozhodně není zarytým odpůrcem lidovecké politiky, osobně mu však je nejbližší Jaroslav Orel, který u delegátů propadl s pouhými 20 hlasy z 425. Server Romea.cz kritizuje KDU-ČSL dlouhodobě, zůstává otázka, zda skutečně reprezentuje postoje významného počtu lidí, nebo pouze svůj nepočetný realizační tým.\nKdyž jsem o dané věci mluvil na závěr sjezdu s Pavlem Bělobrádkem, připomenul mi nedávný článek Petra Hájka. I když Petr Hájek sám neposlouchal Plastic People, je přesvědčen, že každý má právo se rozhodnout je poslouchat. Dát někomu moc posuzovat, co se smí zpívat či reprodukovat a co ne, znamená omezit svobodu všem. A to i v případě, že by za postih "nebezpečné" hudby nehrozil přímo trestní postih, nýbrž "pouze" vyřazení z politického života, což mi jako optimální řešení naznačil Vratislav Dostál v osobním rozhovoru. Vyřazování z politického života může být předzvěstí mnohem horších věcí, jako v letech 1945-1948, pro lidovce spojených jak s historicky největším úspěchem ve volbách roku 1946, tak s nástupem totalitních praktik uvnitř i vně strany krátce poté. Historie nás učí, že pokud dáme nějaké autoritě moc vylučovat druhé lidi ze společnosti za názory, většinou má tato autorita tendenci postupovat stále tvrději, až se stane nebezpečím pro názorovou pluralitu. Začne u posluchačů Orlíku a nikdo neví, kde se zastaví.\n(Autor je členem KDU-ČSL.)


Výstava v Drtikolově galerii představí slavné plakáty - Příbramský deník\nVýstava v Drtikolově galerii představí slavné plakáty\nPříbram - Evropský plakát je název výstavy, která bude v úterý 8. září zahájena v příbramské Galerii Františka Drtikola v Zámečku Ernestinu. Vernisáž začíná v 17 hodin a uvede ji kurátor sbírky plakátů a obrazů pražského Uměleckoprůmyslového musea Petr Štembera.\nNa výstavě budou k vidění i Lautrecovy plakáty | Foto: archiv Deníku\n„Moderní barevný plakát, začínající v dnešní podobě zhruba v 70. až 80. letech 19. století, je výsledkem průmyslové revoluce, rozvoje strojové výroby zboží, stejně jako vývoje technologie tisku i vzniku velkých měst. Bez stovek tisíců a pak i milionů koupěchtivých a zábavychtivých obyvatel by prostě neměl smysl. Ostatně, i samotný plakát je průmyslovým produktem a trvalo poměrně dlouho, než se zjistilo, že by vedle informační funkce mohl mít i určitou estetickou kvalitu,“ vysvětluje Petr Štembera.\nPrvním, kdo se o to zasloužil, byl Jules Chéret v Paříži 80. let 19. století. Původně řemeslník v tiskárně inovoval proces tisku s využitím tří či čtyř barev. Poměrně brzy, začátkem 90. let, se k němu a několika jeho konkurentům začali připojovat četní následovníci z řad především mladých, do té doby nepříliš známých umělců. Objevují se i první prodejci a sběratelé plakátů, autoři knih o nich, plakátové výstavy i specializované časopisy.\n„Ti všichni přispěli k tomu, že plakát, tedy reklama (vždy reklamou byl a je) byla povýšena na roveň ostatních umění,“ zdůrazňuje kurátor.\nPříbramská výstava bude průřezem plakátové sbírky Uměleckoprůmyslového musea, zdaleka největší u nás. Průřezem z jedné strany časovým, z druhé alespoň částečně tematickým. Před celkem obecně známou plakátovou historii, začínající Chéretem či Lautrecem, bude předsunuto několik neznámých děl, z nichž některá jsou naprostými světovými unikáty.\n„A ještě před Chéretem a spol. uvidíme plakáty vycházející z akademické, případně historizující tradice malby a grafiky - často opomíjené, vznikající v době formování secesního názoru. Nejvíce místa pochopitelně dostane plakát přelomu století, ztotožňovaný se secesí, z center jako Paříž či Vídeň a z jednotlivých belgických, německých a italských měst,“ poznamenává Petr Štembera.\nDruhou největší částí výstavy bude moderna 20. a začátku 30. let, doplněná párem plakátů masové popkultury té doby. „Nejčastěji zastoupenými tématy budou plakáty nejen uměleckých výstav, různých zábav, turistické plakáty a samozřejmě reklamní plakáty, předvádějící nejen nově se objevující předměty masové spotřeby, ale někdy i poměrně kuriózní záležitosti, dávno již zapomenuté,“ uzavírá kurátor.\nVýstava potrvá do 11. října a zájemci si ji mohou prohlédnout denně kromě pondělí od 9 do 17 hodin.


Ministerstvo dopravy šetří, nařídilo zhasnout některé dálniční nájezdy\nNa některých dálničních nájezdech a kříženích může brzy dojít kvůli úsporám ministerstva dopravy k nehodě. Úřad přikázal na těchto místech pozhasínat některá osvětlení. Podle policistů to už ale překračuje všechny meze a jde o hazardování se zdravím řidičů.\nSvícení na dálnicích\nTak jsem se díval, jak tady spousta diskutujících zametla s těmi, kdo opatření schvalují - ale já taky nevidím nic zásadně špatného na tom, že nebudou osvětlené nájezdy a hlavně dálnice jako taková. To co se dnes děje je nezřízené plýtvání - celý okruh okolo Prahy je osvětlený, všechny silnice ve městech, kolik energie se takto promrhá si vůbec nedovedu představit. Každé auto má snad světla - zatím jsem si nevšimnul, že by to bylo naopak.\nšetřit na úkor bezpečnosti je hazardování, které se nemusí vyplatit. A pokud jde o ten testovací provoz - na takové pojmy není radno příliš spoléhat. Až příliš často se z testovacího provozu stane stálý - po tom co opadne mediální zájem...\nRe: "testovací provoz"\nBavme se o tom, zdali je to štření na úkor bezpečnosti, nebo jenom odstranění naprosté zbytečnosti.\nnávrh pro pana ministra - co k problému přistoupit tak jak k odpočívadlům na D1, nastavět na dálniční nájezdy zábrany s odůvodněním že údržba je drahá a dál to neřešit, panečku to by byla úspora\nNapsáno, jak kdyby všude vypli světla..\nMinisterstvo se snaží šetřit a to je dobře, jestli se tenhle návrh osvědčí nebo ne se teprve ukáže. V článku se jasně píše, že se jedná o testování. Ale místní odborníci ho samozřejmě hned zavrhávají, oni by raději nedělali nic...\nOno zase testování... jak ten test bude probíhat? Pokud se nic nestane, je to OK, pokud dojde k bouračkám (a třeba i ztrátám na lidských životech), tak to zase rozsvítíme?\nOno jde o to, jak se k tomu lidé postaví. Pokud budou nadále jezdit jako čuňata, je pravděpodobné, že k nehodám dojde tak jako tak.\nVy tady diskutujete jako by na tom závisel náš rozpočet. A zatím je to naprosto směšná položka. Asi tak 10 hal z rodinného měsíčního rozpočtu. Nevím jestli si z vás dělá prču Bárta, nebo novináři. Ale je vidět výška vašeho intelektuálního rozhledu.\nTakže se šetří...není to náhodou to, co většina voličů v letošních parlamentních volbách chtěla? Já jsem taky byla pro, takže tohle mi vůbec nevadí. Řídit umím i za tmy, auto má vlastní světla.\nhm ty jahodo\nDrž se vařečky.\nA co ty Jahodo, když ti někdo bude ležet na vozovce. Třeba rozsekanej motorkář. To taky ubrzdíš. Asi ty rozumbrado.\nPodle tohoto názoru,máme dost peněz na to,abychom osvětlili všechny silnice kam je povolen vjezd motorových vozidel.Zatímco Jahodě to myslí tak o tobě s to říci nedá.\nSouhlas, podle mě je šetřit potřeba a zrovna některé úseky, kde je to všude nacpáno a přitom na plné osvětlení stačí i méně, tak proč tam nesebrat světla? Je to přece případ od případu...\nKomiku, podle této vlády není dost peněz na nic. Jestli tedy nejsou schopni zajistit základní chod státu, tak ať jdou od toho. Takto se prošetříme akorát tak do ........\nBerete to příliš pesimisticky, to chce klid\nNechápu, proč by se tento test měl neustále měřit na mrtvoly.\nMůže se přeci měřit i na uspořenou energii a peníze.\nNehodovost je především ukázka nepřizpůsobivosti řidičů - věřím, že osvětlení je především o zvyku. Tím nechci říct, že by se mělo zhasnout úplně, ale na některých úsecích každá druhá lampa není nijak dramatické snížení.\nNehledě na nějaké přesvětlené úseky\nnehodovost neni jen o "neprizpusobivosti ridicu" ale take o tristnim stavu komunikaci.\nnehlede na to, ze komunikace u nas nejsou bezne osvetlovane, jen v mistech, kde to ma opodstatneni, tedy pozhasinani nutne musi mit negativni vliv na bezpecnost provozu\nJasné k nehodovosti samozřejmě přispívá i stav vozovek. Ale tady to celé mělo být snad o tom, že se na dálnici pozhasíná, tam kde je přesvíceno, jednak by se tak dalo ušetřit a jednak není nijak přijemné ani pro řidiče vjíždět s příliš osvětlených úseků do těch méně osvětlených úseků.\nSouhlasím, vše je o řidičích :)\nKaždá druhá ano, ale ne zhasnout všechny!\nmrtvejch znamená, že se test nepovedl?\nVy neumíte jezdit po silnici osvětlené pouze vaším vozidlem? Vy k tomu potřebujete ještě další osvětlení? Pak vás prosím o jedno - jezděte jenom přes den. Děkuji.\nI na pražském okruhu přejíždíte z ostře osvětlených částí do úplně vypnutého osvětlení.\nA na nájezdech z principu nejezdíte 120, že?\nAno, tam se dá štřit\nKdo je z Olomouce, tak si určitě vzpomene na dálniční křižovatku R35 X R46 X II/570 u Nedvězí na jihu města. Tam je tolik ramp, často velmi málo využívaných (třeba ve směru Hněvotín - Ostrava) a v noci to svítí jak polární záře.\nRe: Ano, tam se dá štřit\nto je přesně jeden z těch případů ...\nTo by mě zajímalo, kdo z diskutujících je natolik kompetentní, aby dokázal zhodnotit odborně zhodnotit (pokud taková odbornost tedy existuje).\nMyslím, že i zaměstnanci ministertva jsou řidiči a jak už jsem někde říkal je lepší zkoušet najít řešení a opravovat chyby než nedělat vůbec nic.\nTady je lepší nedělat nic. Nebude tolik škod.\nOpět je vidět nekompetentnost\njak nového ministra dopravy, tak Hanzelky, který tam nemá vůbec co dělat.\nRe: Opět je vidět nekompetentnost\nJá teda nového ministra vnímám spíš pozitivně. Tenhle návrh mi také problém dělat nebude Jako řidič ho vnímám neutrálně, jako daňový poplatník pozitivně\nNaopak by se mělo rozsvítit, aby\nbylo vidět na ten binec, co v tomhle státě je...\nRE: Když nesvítit, tak nikde\nNo, jak jsem tak pochopil, tak právě tohle střídání se mělo alespoň částečně omezit - tam kde je přesvětleno, se mělo pár lamp zhasnout.\nKdyž nesvítit, tak nikde\nKaždý ze zkušenosti ví, že když přejde z osvětleného prostoru do tmy, chvíli trvá než se oči adaptují - než se "rozkouká". V zájmu bezpečnost by se nemělo svítit nikde.\nS první částí Vašeho příspěvku souhlasím. Pokud ale řidič pojede pomalu, nebude s tím mít problém. Tohle střídání světla a tmy je holt v noci normální.\nCo kdyby rejpalové třeba napsali na ministerstvo a navrhli, kde je zbytečně přesvíceno a kde by se naopak rozsvítit mohlo?\nRe: místo reptání\n.....a nebylo by jednodušší zakázat jízdu v noci?\nPro ty, kteří nejsou schopni řídit v noci by určitě bylo.\nNerozděluj lidí do skupin.\nKdyž se zakáže jízda v noci, nebudou problémy se svícením!\nNevím, proč bych nemohl řidiče rozdělit na schopné a neschopné. Ta druhá kategorie nemá na silnicích co dělat.\nBudeš jezdit MHD?\nTak zaprvé mi netykejte a zadruhé jsem schopen přizpůsobit svoji jízdu podmínkám na silnici, takže s tímhle návrhem opravdu nemám problém.\nJaké hazardování ? Mimo města se vůbec nesvítí\na taky se jezdí. Na okreskách chybí patníky a krajnice, jsou samý výmol. Když se vracíte z Německa, úroveň silnic je jako dříve přechod ze Slovenska na Ukrajinu. Bohužel už i v Užgorodu mají dnes lepší povrch silnic než na českých silnicích II.a III. třídy\nRe: Jaké hazardování ? Mimo města se vůbec nesvítí\nAsi tak ... jenže tam řidiči nemůžou jezdit, tak rychle, tak jim to nepřijde.\nNo a navíc už jsou všichni zvyklí.\nZvyknout si na něco novýho není zase až tak pohodlné.\nJe vidět, že prostě typickému českému hovňousku se opravdu nikdo nezavděčí, kdyby se žádné změny neděli, tak si bude stěžovat, že se nic neděje.\nKdyž se zase o změny snaží, tak si taky hnedka stěžují, že vše hned nedaří ...\nTobě se nedaří pravopis....\nKlasika. Když dojdou argumenty, začneme se ohánět pravopisem...