Shrnutí: Zrada se neodpouští. Ne zrada lorda Voldemorta. Zrádce je(skoro) vždy po zásluze potrestán. Někdy u toho mohou umírat i nevinní\nPoznámky: Vy, kterým se líbila, mě prosím, neukamenujte. A vy, kterým ne, mne neukamenujte taky Navazuje na povídku Život není fér II: Až na krev\nŽivot není fér III: Do náruče smrti\nSiriusův mozek zarputile odmítal přijmout Severusovu smrt. Jeho ruku pěvně svíral ve své dlani, jako by chtěl svým teplem rozehřát chladnoucí tělo a očima, plnýma slz hleděl rozmazaně do jeho bílého, klidného obličeje, kterého už netížilo žádné trápení. Aura, která ho za života obklopovala a vyvolávala v člověku v jeho přítomnosti pocit bezbranné kořisti, strnule sledující přibližujícího se dravce, se rozplynula jako vánek.\nSirius políbil bezkrvé rty a prsty něžně přejel po otevřených víčkách. Obsidiánové oči se zavřely.\n„Mea culpa… mea culpa…“ drmolil dokola Brumbálův zlomený hlas. „Moje vina.“\n„Jeho poslední slova… zněla podivně…“ útrpně šeptal Sirius. „On se neloučil… jako by se chtěl…“ zděšeně pohleděl na Brumbála, „… vrátit.“\n„Co… co říkal?“\nBrumbálovi se slova těžce drala z úst.\n„Řekl… amulet… viteál… Reversio anima …“\nSirius zmučeně hleděl do prázdna.\n„Vi… viteál? Řekl viteál?“\nBrumbál ta slova přímo zakřičel.\nSirius sebou trhnul a překvapeně se na ředitele podíval.\n„Ano, řekl. Jeho poslední slova si pamatuji moc dobře,“ s nepředstavitelnou bolestí v hlase řekl Sirius.\n„To… to není možné,“ nevěřícně drmolil Brumbál. Najednou prudce zmáčknul Siriuse za ramena.\n„Siriusi! Máte ten amulet? Rychle, nemáme moc času!“ rozrušením mu přeskakoval hlas.\nV očích měl hrůzu, ale i… naději?\n„Ne... nemám ho. Dal jsem ho kdysi Severusovi. Co se děje?“ vystrašeně reagoval Sirius na Brumbálovu nečekanou reakci.\n„Víte, kde je? Rychle!“\nBrumbál jím divoce cloumal.\nSiriusovi se vybavily vzpomínky na ty chvíle, když mu Severus říkal, kam jeho dědictví schoval. Rychle kýval hlavou na znamení souhlasu a prstem ukazoval na dveře síně s lektvary.\n„Běžte pro něj. Hned!“\nSirius sice vůbec nechápal, o co jde, ale jako o život vletěl do dveří. V místnosti byly kolem dokola desítky regálů se stovkami polic. Jak to jen tehdy Severus říkal?\nJedenáctka má pro mne magickou moc.\nMyšlenky se mu honily hlavou rychlostí vichřice. Jedenáctý regál… jedenáctá police… zleva nebo zprava? Seshora nebo zespodu? Sakra!\nRychle začal počítat. Narazil na žlutou neprůhlednou lahvičku. Třesoucími prsty odšrouboval víčko a vylil obsah. Vytekla odporně páchnoucí hustá hmota. Vztekle s ní mrštil o zeď a zkusil počítat z druhé strany. Vzal do ruky drobnou lahvičku bez štítku. Zkusil ji otevřít. Uzávěr pevně držel, nepovolil. Praštil s ní na zem, až se roztříštila a vypadl z ní jeho amulet s řetízkem. Potěšen ho rychle vzal do ruky a utíkal zpátky. Cestou se ho pokusil otevřít. Víčko se ani nehnulo, bylo zaseknuté. Bleskově ho přinesl Brumbálovi.\nBrumbál s respektem chytil šperk do ruky a s posvátnou úctou se na něj zahleděl, v očích se mu zračila nepřehlédnutelná bázeň a neklid.\n„Vysvětlete mi, co….“ šokovaně pronesl Sirius.\n„Později. Není čas. Jak přesně znělo to zaklínadlo? Honem! Je to důležité!“\nSirius pomalu zopakoval magickou formuli.\nBrumbál vzal amulet mezi prsty, dotknul se ho špičkou své hůlky a téměř obřadně vyslovil: Reversio anima.\nVíčko s rubínem cvaklo a odklopilo se. Ozval se sotva slyšitelný, syčivý zvuk a zpod uvolněného rubínu vystoupal tenký proužek stříbrné mlhoviny. Lehounce se vznášel těsně nad drahokamem, pořád s ním spojen tenoučkým paprskem a chvěl se, jako kdyby někdo na něj jemně dýchl. Zprůhledněl a začal se shlukovat do obrazce.\nBrumbál i Sirius na tento ojedinělý úkaz koukali se zatajeným dechem a rozšířenými zřítelnicemi. Brumbál pomaličku amulet přisouval k Severusově bílému obličeji. Dával veliký pozor, aby nepřetrhl stříbrné pavučinkové vlákno. Když byl amulet těsně u Severusovy tváře, stříbřitý obrazec se rozechvěl, nit se přetrhla a oddělila od drahokamu. Mlhovina se ještě vteřinku třepetala nad Severusovou tváří a pak vklouzla do jeho pootevřených rtů.\nBrumbál se Siriusem ani nedýchali.\nPo chvíli, která se zdála věčností, se najednou Severusova hruď začala sotva znatelně zvedat a klesat. Sirius položil hlavu na jeho prsa a uslyšel tlukot srdce, i když velice slabý a nepravidelný. Přiložil ucho k Severusovým rtům a uslyšel slaboučký, téměř nepostřehnutelný dech.\nVytřeštil nevěřícně oči. Chytil Severusovu ruku do své dlaně a přitiskl si ji k ústům. Zdálo se mu, že už nebyla tak studená. Pomalu otočil hlavu k Brumbálovi a s obrovským otazníkem v očích žádal vysvětlení.\nBrumbál se ztěžka postavil na nohy, sám na první pohled vyveden z míry. Potřeboval aspoň chvíli na vypořádání se s tím, co teď zažili a na utřídění svých myšlenek.\nZmohl se jen na pouhých pár slov.\n„Musíme ho dostat do postele.“\nSirius mohl použít hůlku a nadnést Severusovo tělo do vzduchu, ale sklonil se k němu, vzal ho do náruče a přitiskl si ho pevně k tělu. Odnesl ho do jeho ložnice, kterou důvěrně znal. Jemně a opatrně ho položil do postele a pečlivě zakryl peřinami. Starostlivě přiložil ucho k jeho rtům, aby se přesvědčil, že dýchá a nahmatal tep. Vzal od Brumbála amulet Blacků a tak, jako kdysi před lety, mu ho pověsil na krk.\nZůstal u něj sedět.\nBrumbál stál u okna, zády k Siriusovi a zamračeně hleděl do tmy.\n„To, čeho jsme tady byli oba svědky,“ začal, „mně nepřekvapilo o nic méně, než vás… a upřímně řečeno, já sám jsem se s tím setkal poprvé ve svém dlouhém životě.“\nNa chvíli se odmlčel, sám ještě rozrušen z věcí minulých.\n„Když jsem se před chvílí dozvěděl, že Severus si vytvořil viteál, bylo to pro mě šokující zjištění.“\nBrumbál ještě pořád nevěřícně kroutil hlavou.\n„Co je to, ten viteál?“\n„Je to předmět, do kterého kouzelník uzamkne jednu část své duše, aby se po smrti té druhé mohla vrátit zpátky do jeho mrtvého těla a on mohl žít dál,“ snažil se to vysvětlit.\n„To bylo… to byla… Severusova duše?“ zakoktal Sirius ohromeně.\n„Zcela jistě. Za návrat do života zaplatil ale strašlivou daň, jen málokdo je toho schopen. Nejenom, že svoji duši má už navždy rozdrásanou na dva kusy, ale mohl ji rozpoltit jedině za cenu vraždy.“\n„Chcete říct, že Severus někoho… zabil?“ nevěřícně vytřeštil oči Sirius.\n„Ano. Ale řekl bych, že to bylo ještě v dobách, když propadl Zlu a sloužil lordu Voldemortovi,“ dodal zkroušeně. „Kdy že jste mu dal ten prsten?“\n„Ještě, když jsme byli studenti,“ zašeptal s ostychem Sirius.\n„Takže mé předpoklady jsou správné. Kouzelník Voldemortova formátu s mladým Severusem jistě snadno dokázal manipulovat, když to dokázal i se spoustou starších a zkušenějších kouzelníků. Nicméně ho to neomlouvá. Zabít člověka je neodpustitelný zločin, i když to vykonal pod silným vlivem Pána všeho Zla,“ smutně dodal.\nPřistoupil od okna k posteli.\n„Severusovi teď hrozí velké nebezpečí. Kromě Voldemorta, pokud vím, se žádnému kouzelníkovi ještě nepovedlo navrátit se z říše mrtvých. Jestli se Voldemort dozví, že Severus žije, podruhé už si dá záležet, aby nepřežil.“ Zachmuřeně si uvědomoval, že Voldemort neudělá stejnou chybu dvakrát. „Bude se muset skrývat, až dokud Voldemort nebude poražen.“\n„Schovám ho zatím ve svém domě a postarám se o něj,“ navrhl Sirius.\nBrumbál se na něj podíval přes okraje brýlí a Sirius se zarděl.\n„Výborný nápad, Siriusi. Až se trochu vzchopí po tom zmrtvýchvstání, předpokládám, že to bude nějakou dobu trvat, přestěhujeme ho k vám. Přesto, jakou má Severus černou a temnou minulost, včas pochopil, že to není cesta, po které chce jít. Udělal pro nás a pro Řád víc, než kdokoliv jiný. Musíme ho chránit,“ rozhodl Brumbál.\nO osudu Severuse Snapea bylo rozhodnuto na všech frontách. Nejen v této místnosti. Brumbál se zvedl k odchodu a rychle opustil Severusovy komnaty.\nSirius přistoupil k posteli, něžně se zahleděl do bledé bezvědomé tváře, špinavé od zaschlé krve, lemované slepenými pramínky černých vlasů.\nRty se mu pohybovaly beze slov.\nOdhrnul peřinu, svléknul mu zakrvácené oblečení, umyl ho, ošetřil a převléknul. Vyměnil čisté peřiny a opatrně ho položil do postele. Lehl si k němu, otočil si ho zády k sobě, aby se mohl na něj zezadu co nejvíc přitisknout, uložil si jeho křehké tělo do své náruče a zabořil obličej do mokrých, vonících vlasů.\nSirius Black, ten tvrdý, těžkým životem zkoušený chlap, přeživší všechny útrapy těžkého žaláře, kterého nezlomili ani mozkomorové, se nahlas rozbrečel, usedavým, srdcervoucím pláčem a máčel polštář hořkými slzami.\nPokojem se vznášela příjemná vůně cigaretového dýmu. Potemnělou místnost osvětlovaly pouze žlutooranžové plameny, plápolající v krbu. V přítmí v rohu, kam nedopadalo už téměř žádné světlo, stálo tmavé křeslo, přisunuté přímo k posteli a každou chvíli z něj zazářilo malinké červené světýlko cigarety.\n„… byl jsem šťastný, když jsem po svém útěku zjistil, že jsi na naší straně a hlavně, že jsi to přežil. Celá léta jsem se sžíral tím, jestli jsi vůbec živý. O spoustu vzpomínek na tebe jsem ve vězení přišel, ale ještě pořád mi jich zbývá dost, abych si pamatoval na naše nejšťastnější společné okamžiky. Ani mozkomorové mi nedokázali vysát vzpomínky na to, že jsi jediný tvor na světě, kterého jsem kdy miloval…“\nSiriusův pohled se upíral na nehybné tělo, ležící v jeho posteli. Tři dny si už takhle povídal se Severusem, od té doby, co si ho z Bradavic vzal k sobě. Téměř nespal, s výjimkou občasného zdřímnutí v křesle, když už se jeho tělo vzepřelo, ale při sebemenším zvuku se okamžitě probral.\nSeverus se od osudného střetu s Voldemortem ještě neprobral z bezvědomí a Sirius nechtěl propást ten okamžik. Bál se o něj, Severus pořád ještě stál na miskách vah mezi životem a smrtí. Vedl s ním tento dlouhý monolog, i když věděl, nebo možná právě proto, že věděl, že Severus ta jeho vyznání neslyší. Protože nahlas by mu je nikdy nedokázal říct. Muži si přece takové věci neříkají.\n„… vím, že jsi měl od dětství těžký život a nikdy sis nikomu ani slůvkem nepostěžoval. Všechnu bolest jsi uzavřel do sebe…“\nUhasil cigaretu, naklonil se v křesle a chytil do dlaní Severusovu ruku, ležící bezvládně vedle jeho těla.\n„Možná, že kdybys jakkoliv projevil své emoce, dal jim volný průchod a nedržel to v sobě, možná by se z tebe nikdy nestal Smrtijed… a nikdy by to nedopadlo takhle…“\nHlas se mu zadrhal a bylo v něm slyšet hluboký smutek a emoce.\n„Zažil jsi ve svém životě málo lásky a hodně utrpení, ale dávám ti slib, že až tohle všechno skončí, postarám se o to, abys už byl až do konce života jen a jen šťastný… vynahradím ti všechnu bolest, kterou jsi v životě protrpěl… nikdy tě neopustím… a nedovolím, abys zase opustil ty mně… budu se za tebe rvát… proti všem…“\nSlova se mu těžce vyslovovala, hrdlo měl vyprahlé.\n„Slibuji ti, můj drahý Severusi, že jestli se z toho dostaneš… jestli budeš teď bojovat za svůj život… pro nás oba… přísahám, že tě zahrnu láskou, jakou jsi nikdy nepoznal… a budeme žít už stále spolu a rozdělí nás jen smrt… Severusi… prosím… bojuj…“\nPoslední slova už jen šeptal, neschopen mluvit dál. Přitiskl rty na Severusovu ruku, sklonil hlavu a opřel o ni své rozpálené čelo.\n„A to budeme žít tady v té polorozpadlé barabizně?“ ozval se najednou z peřin tichý hlas.\nSirius prudce sebou škubnul a málem vyskočil z kůže. Vylítl z křesla, jako kdyby si sedl do vosího hnízda.\n„Severusi… bože, Severusi…“ neschopen jakéhokoliv dalšího slova se vrhnul na něj s takovou radostí, až Severus zalapal po dechu.\n„Pomalu, Blacku, nebo mě udusíš a já zpátky už nechci,“ zasténal Severus.\nSeverus Snape se definitivně vrátil mezi živé.\nSirius se rozesmál, jako už velice dlouho ne. Byl to nervózní smích, promíchaný napětím a strachem minulých dnů, ale šťastný. Přešel ke krbu, vzal pochodeň a zapálil svíčky na pětiramenném svícnu u postele. Místnost se rozjasnila, Siriusova tvář ještě víc. Pomohl Severusovi opřít se a upravil mu za zády polštář. Přinesl mu vodu a pomohl mu napít. Přisedl si k němu na postel a šťastně koukal do bledé tváře, ale už se slabým náznakem ruměnce.\n„Siriusi, ty ses oholil,“ hlubokým sametovým barytonem promluvil Severus.\n„To kvůli tobě.“\n„Bylo už načase.“\n„Co na to říkáš?“\n„Jenom přijatelně, ty prevíte?“\n„Cos čekal, že padnu do mdlob?“\n„Akorát nevím, čím mě teď budeš lechtat po zádech.“\n„Poradím si. Mám ještě více možností.“\n„Ty bych chtěl zažít.“\n„No ne, a mne jsi taky sjel,“ překvapeně řekl Severus, když si rukou přejel po hladce oholené bradě.\n„A kde ještě, ty nemravo?“\n„Věnoval jsem péči celému tvému tělu,“ spiklenecky mrknul Sirius.\n„Doufám, žes nezneužil toho, že jsem byl mimo vědomí a nemohl jsem se bránit.“\n„To se už asi nedozvíš.“\n„Poznám to, až si sednu.“\n„Nepoznáš, dal jsem si záležet.“\n„A udělej něco s tou barabiznou, jestli chceš, abych s tebou tady žil.“\n„Mám vymalovat na růžovo?“\n„To se opovaž.“\n„Dobře, na černo.“\n„Tak si to udělej sám.“\n„Jen počkej, až ti bude líp.“\n„Hmm, už se těším.“\n„Moc se netěš.“\n„A vyhradíš mi jednu místnost pro mé lektvary,“ zvedl výhrůžně ukazováček Severus.\n„Jdi se vycpat s tvými lektvary.“\n„Taky po tobě toužím.“\nDeset sekund se snažili tvářit vážně, ale pak se oba najednou hlasitě rozesmáli.\nPo chvíli nezbytně přišlo to, co přijít muselo. Severusův veselý obličej se pomalu začal zatahovat mraky.\n„Siriusi,“ pohled upřel přímo do modrých očí. „Musím ti něco říct. Vzhledem k tomu, že jsem zase zpátky na tomhle slzavém světě… je mi jasné, že už víš, jak strašlivou věc…“ hlasitě polknul, „… jsem kdysi udělal. Nikdy jsem ti to nemohl říct, moc jsem se bál, že bych tě ztratil a…“\nSirius mu přiložil ke rtům prst, aby je umlčel.\n„Nechci slyšet nic o tvé minulosti, ať je jakákoliv. Žijme přítomností a budoucností. Miluji tě a pokud to tak cítíš i ty, nic jiného mne nezajímá. Chci být s tebou, dokud jeden z nás nezemře,“ mluvil k němu něžně, jako k dítěti. „Jen doufám, že až to přijde, já budu ten první.“\n„Prosím, to neříkej, Siriusi.“\n„Co my víme, jaký nás čeká osud. Zítra můžu být už mrtvý. Nebo ty… nebo oba…“\n„Nesmíš se takhle rouhat, smrt je… děsivá.“ Severus se celý zachvěl. „Přesto… kdybys byl první… přišel bych brzy za tebou.“\nSirius se k němu naklonil a objal ho. Položil si jeho hlavu na své rameno a hladil ho po vlasech. Ústa si zahrabal do dlouhých vlasů.\n„Siriusi…“ šeptal mu tiše do ramene Severus, „… byl jsem… v předpeklí. Stál jsem před samotnou bránou pekla.“\nTělo se mu roztřáslo, jako nahému v mrazu. Sirius si ho přitáhl silněji do náruče a kolébavě ho konejšil.\n„Všechno nejlepší k narozeninám!“\nSirius vtrhl jako vichřice do pokoje, na hlavě nakřivo naraženou barevnou papírovou čepici a pískal jako o život na papírovou píšťalku, která se každým fouknutím natáhla a pak zase stáhla.\n„Zbláznil ses, Blacku? Úplně jsem se lekl. Mohl jsem tě zabít,“ řekl nevrle Severus a rychle schoval hůlku zpátky do kapsy. Stál u okna a sledoval hustě se valící sněhové vločky.\n„Severusi, dnes ti je čtyřiatřicet! A to se musí oslavit!“\n„Co bych měl jako slavit? Že se mi druhý břeh zase o kus přiblížil? Stárnout není zase tak fajn.“\n„Severusi, nebuď tak protivný. Tady máš dárek.“\nSeverus rozbalil krabičku. Drahá kolínská. Připomnělo mu to zašlé časy s Luciusem.\n„Tos nemusel, ale děkuji,“ řekl studeně.\n„Mám pro tebe ještě jeden dárek.“\nV Siriusově hlase bylo patrné nadšení, v nebeské modři jeho očí se mu blýskalo. Vzal vzpouzejícího se Severuse za ruku, dovedl ho k posteli a přinutil si sednout. Dal mu malý balíček a Severus do něj nahlédl. Vytáhl černý šátek a kožený řemínek.\n„To si mám uvázat na hlavu, nebo co?“ zeptal se s pozvednutým obočím.\n„Ne tak docela,“ mazaně odpověděl Sirius a mrknul na něj levým okem.\nSvým šarmem přinutil Severuse, aby si lehnul na záda a dal ruce za hlavu. Severus ho neochotně poslechl.\n„S novým věkem… nové zážitky,“ tajemně se usmál Sirius.\nObemkl Severusova zápěstí, ovinul kolem nich řemínek a pevně ho upnul dozadu ke kovové pelesti. Severus se překvapeně na něj podíval a pokusil si vymanit ruce z pout.\n„Co to má znamenat, Blacku?“\nNěkolikrát zacloumal zápěstími, až se zatřásla pelest. Nikdy nikomu nedovolil, aby ho spoutal a tento pocit bezmoci se mu ani trochu nezamlouval.\nSirius neodpověděl. Políbil ho na dlouhé řasy, zblízka se podíval do té hloubky černých očí a jasná modř těch jeho byla poslední, co Severus uviděl. K očím se mu znenadání přiblížila černá páska a vše zahalila neproniknutelná tma. Počáteční panika, která se Severuse začala zmocňovat, když se ocitl připoutaný, ho teď opanovala v plné síle. Žaludek se mu svíral, jako by se uvnitř těla obracel naruby a na hrudi mu sedělo něco neviditelného a těžkého, co mu nedovolovalo nadechnout se. Začal sebou prudce házet.\nZalehlo ho Siriusovo tělo.\n„Přestaň, nebo si ublížíš,“ šeptal mu konejšivě do ucha uklidňující Siriusův hlas. „Věř mi.“\nByla to otázka bezmezné důvěry. Severus byl úplně bezmocný a bezbranný, neuviděl by, kdyby ho někdo chtěl napadnout, nebo mu ublížit, nemohl použít nitrozpyt a jako spoutaný se nemohl ani jakkoliv bránit. Byl zcela v Siriusově moci.\nHbité prsty mu začaly rozepínat košili. Vklouzly pod ni na holou kůži a dotýkaly se hrudi, zvedající a klesající nervozitou. Prsty sjely níž, naučeným pohybem, snad tisíckrát opakovaným, rozeply pásek a poklopec a zbavily ho kalhot a spodního prádla.\nDoteky ustaly. Jelikož nic neviděl, sluchový smysl napínal k prasknutí. Otáčel hlavu na všechny strany ve snaze zachytit jakýkoliv zvuk. Dřív, než cokoliv uslyšel, ucítil těsně u obličeje vůni své kolínské. Nevědomky se mu zvedly koutky. Hned nato se mu rtů dotkl vlhký polibek. Něčí jazyk mu pootevřel rty a z cizích úst mu do těch jeho vtekl lahodný nápoj.\nNa jazyku ucítil palčivou chuť whisky. S požitkem polkl. Měkká ústa se mu přisála k jeho rtům jako pijavice a zahltila ho vášnivým polibkem. Jazyk, nasáklý skotskou, mu zaplnil celá ústa. Nasál. Sevřel v ústech Siriusův horní ret a on zase jeho dolní. Rty se něžně spojily. Pohybovali pomalu rty a jemně je navzájem vtahovali do sebe. Hladová ústa se odtrhla od těch jeho a stáhla se, jemně tahajíc mezi zuby jeho spodní ret.\nPřitisklo se na něj nahé tělo a prošla ním mohutná vlna nastupujícího vzrušení. Nervozita ustupovala do nenávratna.Ve slabinách ucítil něčí pevnou erekci, pomalým pohybem se otírající o jeho nabuzený penis.\n„Ssseverusi… Sssnape… uslyšel tichý, smyslný sykot.\nTěsně pod uchem ústa ucítil znovu, jak pomalu jezdí po krku a zuby, tisknoucí jeho kůži nezbednými kousnutími. Jeho tělo začalo vytvářet endorfin, který zablokoval receptory bolesti a toto malé fyzické násilí v něm vyvolalo erotický zážitek. Na jeho hrdlo dýchl horký dech a nad tepnou ho zalechtal třepetající se jazyk. Vzrušením stiskl v pěst spoutané ruce.\nŠpička jazyka začala prozkoumávat jeho tělo. Nedůvěra a strach zmizely v nedohlednu. Pomalu začínal přicházet na chuť výhodám pásky přes oči. Dvojnásob vnímal všechny doteky rukou, úst i jazyka, když nebyl rozptylován zrakem. Vzrušovalo ho, když netušil, které části jeho těla se Sirius hodlá věnovat, dokud to neucítil. O to víc doteky a laskání prožíval.\nJazyk se přesunul na druhou stranu hrdla a zanechával za sebou chladivou vlhkou stopu. Na dvou drobných, téměř zahojených rankách se mu jazyk zastavil. Rty se přilnuly a tisíci polibky zasypaly místo, odkud mu nedávno unikal život.\n„Můj Severusi… jenom můj,“ tiše mluvící rty se dotýkaly pokožky a způsobovaly jemné vibrace na hrdle. Naskočila mu husí kůže a vlna vzrušení mu proběhla tělem až ke konečkům prstů na nohou.\nSiriusova kolena mu roztáhla od sebe stehna a klekla si mezi ně. Ruce odhrnuly košili z hrudi až na ramena. Teplé dlaně hladily jeho kůži na prsou, bocích a ve slabinách. Hladily ho něžně, jemně, zlehka, sotva se ho dotýkaly. Oddával se tomu laskání a přerývaně dýchal.\n„Jsi nádherný… úchvatný… jedinečný…“ šeptal mu rozechvělý Siriusův hlas do ucha.\nUž jenom ten jeho šepot ho vzrušoval do krajnosti.\n„Rozkošný… obdivuhodný…“ hladce oholená tvář se dotkla té jeho.\nZbaven zraku potmě tápal ústy po šeptajících rtech.\n„Úžasný… sladký… fascinující…“ mumlající rty sklouzly níž a spolkly jeho bradavku.\nUcítil příjemné mravenčení v podbřišku. Nadané ruce sevřely jeho chvějící se penis. Hlasitě zasténal.\n„Skvostný… oslňující…“ tichý hlas umlkl, když se ústa zaplnila jeho erekcí.\nSeverusova záda se nečekaným slastným prožitkem prohnula. Horká dlaň ho jemně zatlačila na břicho a vmáčkla zpátky do matrace. Ze všech sil se snažil zachovat si zdravý rozum. Šlo to dost obtížně, když vnímal sající ústa a špičku své erekce hluboko v Siriusově krku. Škubal zápěstími ve snaze vysvobodit se z pout, až se mu řemínek hluboce zařezával do kůže.\n„Odvaž mě, Siriusi, prosím!“\nTrhaně začal dýchat a stehna se mu neovladatelně rozechvěla. Rychle letěl k vrcholu.\nSirius to vycítil vibrací a silnějším ztuhnutím penisu a pohotově včas odtáhl obličej z jeho slabin. Severus rozčarovaně zakňučel.\n„Nechci, aby ses udělal, dokud neřeknu,“ uslyšel Severus z druhého konce postele nelítostný hlas.\n„Blacku, ty bestie!“ zaskuhral bolestně.\nSeverus se nadechnul a snažil se nad sebou znovu získat kontrolu. Sirius se po čtyřech přesunul ze slabin zpátky k jeho obličeji. Záměrně oddaloval jeho vyvrcholení. Severus letargicky visel v poutech a rozdýchával ustupující orgasmus.\n„Siriusi, ty bídáku…“ supěl vzteky, „…pusť mě, ať tě můžu rozdrtit.“\n„Ještě nepřišel čas, chci, aby sis to užíval co nejdéle,“ zbavil ho iluzí neúprosný Siriusův hlas.\nZklamaně zaúpěl. Jako slabou satisfakci ho Sirius odměnil náruživým polibkem. Přisál se mu na rty a pomaličku do sebe vtahoval všechen vzduch z jeho plic, až ho úplně vysál. Ústa se oddělila a Severus zalapal po dechu z nedostatku vzduchu. Několikrát se zhluboka nadechl.\nSirius se vzdálil. Severusovy smysly byly napjaté očekáváním, co bude dál. Matrace se prohnula a Sirius si přisedl k ležícímu tělu.\n„A teď tě čeká špetka exotického koření, která zvýrazní chuť sexu,“ řekl tajemně. „Připrav se, bude to možná trochu bolet,“ varoval ho Siriusův hlas.\nSeverus zmateně napnul všechny svaly v předzvěsti neznámého.\n„Siriusi, jestli se mi to nebude líbit, budeš toho litovat,“ výstražně zavrčel.\nZaslechl Siriusovo ušklíbnutí.\n„Bude se ti to líbit, slibuji.“\nPrsty mu masírovaly hruď a nehty jemně škrábaly napjatou kůži v přípravě na akt. Tušil, které místo bude postižené bolestí. Napnul prsní sval, v nevědomí, co ho čeká.\nRuka se stáhla pryč. Těsně před tím, než se mu rozletěla do kůže pálivá bolest, ucítil vůni zapáleného knotu. Sykl bolestí a zatnul zuby. Prsty se mu ovinuly kolem koženého řemínku a pevně ho stiskly v dlaních. V místě, kam dopadly kapičky žhavého vosku, se mu okamžitě rozeběhly do nervů ohnivé jiskřičky. Prvotní bolest po chviličce polevila a ustoupila příjemnému teplu, rozlévajícímu se po celé hrudi.\n„Jsi v pořádku?“ přerušil Sirius zasvěcování do metody tekutého vosku.\n„Pokračuj, nejsem z těsta,“ netrpělivě ho pobízel Severus.\nCítil, jak na jeho hruď a břicho dopadají rozžhavené kapky, zaštípaly a téměř ihned tuhly v malé kulaté ostrůvky. Syčel počátečnou bolestí, aby se pak poddal vzrušujícímu horku, prostupujícímu mu pokožkou přes dermis až ke konečkům nervů.\nSirius sfoukl svíčku a odložil ji. Opět si klekl mezi Severusova stehna, naklonil se nad jeho tělo a jazykem začal přejíždět mezi hromádkami ztuhlého vosku, přilepenými na Severusově kůži. Bral mezi zuby ztvrdlé kapky a opatrně je odlupoval od kůže. Na porušené kůži zůstávaly po nich červené skvrny. Tělo jimi bylo přímo poseto. Každou z nich Siriusovy rty políbily a jazyk polaskal. Severus předl jako kotě.\nPak si uvědomil vlhkou dlaň na svém ztopořeném penisu a špičku žaludu mezi Siriusovými rty. Celým tělem mu projela vlna vzrušení, silnější než mořský příboj. Zcela jí podlehl. Zhluboka dýchal a nabíral nosem takové množství vzduchu, že ho nosní přepážky už nestačily pobrat. Otevřel rty, aby se nezalknul. Opojenými smysly vnímal Siriusova nemravná ústa, snažící se vysát z jeho penisu kapku touhy a dlaň, nelítostně svírající jeho erekci. Začal se propadat do propasti neovladatelného chtíče, vášně a rozkoše.\n„To bude moje smrt, Siriusi,“ sténal, opilý slastí.\nÚsta se odtáhla od žaludu a přesunula se k Severusovým rtům. Nestydatý jazyk vklouznul mezi jeho zuby, pootevřel je a vyhledal Severusův. Dotknul se ho a předal mu kapku touhy. Severus ucítil na špičce slanou chuť a divoce nasál. Jazyky a zuby jim pak v jeho ústech sváděly kousající bitvu. Siriusův to vzdal první a pomalu vyklouzával ze Severusových úst.\nSeverus si olízl rty. Měly nasládlou chuť krve. Postřehnul Siriusův nepatrný pohyb a uslyšel otvírat stolek vedle postele.\nPak najednou, zcela neočekávaně, do jeho análního otvoru vklouzl prst. Bylo to tak překvapivé, že instinktivně stáhnul kolena k sobě. Narazil na Siriuse, klečícího mezi jeho stehny.\n„Klid, Severusi, nejseš přece panic,“ uklidňoval ho konejšivý Siriusův hlas. „Vím o tom své.“\n„Bylo to… nečekané,“ nevrle odpověděl Severus. „Kdybych viděl, co chceš dělat, tak by se to nestalo. Sundej mi to z očí.“\nStyděl se za to, že ucukl, jako nějaký začátečník, obzvlášť, když už to takhle dělali aspoň stokrát.\n„Uvolni se,“ smyslně zašeptal Sirius a pomalu mu roztáhl stehna.\nPoučen předchozí zkušeností začal nejdřív s externí masáží. Jemným kroužením mu začal masírovat G-bod na hrázi pod varlaty. Severus tiše sténal, když mu Sirius zvenčí stimuloval prostatu. Když se uvolnil na maximum, Sirius přesunul prsty blíž k otvoru a začal provádět thajskou masáž. Kluzký prst opět vnikl dovnitř, až na doraz. Severus nahlas zasténal a penis se mu zachvěl vzrušením. Počáteční napětí trvalo jen krátce. Pohyb prstu dovnitř a ven mu rozehříval elastické a přizpůsobivé svaly svěrače a ty se mírně rozšířily. Poskytly možnost vzápětí přidat hned další dva prsty najednou. Lehce vklouzly roztaženým otvorem. Prsty v jeho těle dělaly divy.\nSeverus vymazal z mysli všechny myšlenky a soustředil se jen na pohyb ruky ve svém těle a blaženě pohyboval pánví, aby ji cítil co nejhlouběji. Sirius přesně věděl, kterých míst se má dotýkat a když pohladil měkký, kulatý objekt velikosti kaštanu, Severus se mu začal pod jeho druhou rukou neovladatelně kroutit a svíjet. Sirius volnou rukou objal kolébající se penis a začal ho pomalým pohybem třít. Severusovi na čele vyrazily kapky potu a zmítal se ve spalující touze.\n„Siriusi… chci se tě dotýkat… uvolni ta pouta… dělej... “\nZoufale se snažil uvolnit ruce z pout, aby je mohl zapojit do tohoto opojného rituálu sexuální magie. Cloumal s nimi, nejdříve Siriuse prosil, pak sprostě klel a nakonec vyhrožoval, ale jeho prosby, ani výhružky nebyly vyslyšeny.\n„Siriusi, prosím… pusť mě…“ škemral, ovšem bez odezvy. „… Blacku, ty parchante… rozvaž ta pouta!“ škubal zoufale spoutanýma rukama, „… ty ničemo… aspoň mi sundej tu pásku, ať tě vidím… zabiju tě, až budu zase schopen racionálně uvažovat… Siriusi, chci tě moc…“ úpěl neovladatelnou touhou.\n„Ještě jsem nedovolil, aby ses udělal,“ připomněl mu Sirius, ale hlas se mu zastřeně chvěl a nedokázal skrýt své vlastní vzrušení ze Severusových spontánních projevů.\nVytáhl prsty a sáhnul po svíčce. Opatrně ji zasunul do otvoru a začal jí lehce uvnitř pohybovat. Nárazy nesměřoval přímo na prostatu, ale hlouběji do útrob. Severusovou reakcí byl extatický pocit na samé hranici vědomí.\nSirius taky jen velice stěží ovládal své libido, už jen Severusovo zmítající tělo ho přivádělo do stejné extáze. Povytáhl svíčku ven, zdeformovanou, jak teplo útrob rozehřálo vosk a její špičkou jemně narážel na prostatu. Severus už úplně ztratil kontrolu nad svým tělem, zduřené a tvrdé bradavky ho bolely, uvědomoval si příznaky blížícího se orgasmu. Rychlá výměna vzduchu v plicích, zvýšená oběhová činnost, pocení, zrychlená činnost srdeční a vysoká tepová frekvence. Byl totálně nadranc.\n„Siriusi… Siriusi, odvaž mě…“ namáhavě sténal touhou před samou hranicí vyvrcholení. „… sundej mi ta pouta … prosím… chci tě líbat… chci tě objímat… osvoboď mě, sakra!“\nZuřivě mlátil pelestí. Sirius jako by neslyšel, nemilosrdně pokračoval pomalým tempem, bez ohledu na vlastní vůli.\n„Ty prevíte…“ zasípal Severus a vzpíral se divoce v poutech. „…to je horší, než galeje… rozvaž mě, ať tě můžu rozcupovat… uškvařím tě ve vlastní šťávě, bastarde…“ zatínal pěsti a snažil se přetrhnout ta zpropadená pouta. „…Siriusi… prosím… chci tě hluboko v sobě…“ ochraptěle sténal. „… ty neřáde …chci tě … chci tě moc…“\nNedokázal se už nijak ovládat.\nSirius konečně uznal, že už Severuse nehodlá dále trápit oddalováním jeho vyvrcholení a odměnil ho.\n„Udělej se, Severusi… pro mě… teď…“ zašeptal Sirius a obklíčil svými ústy jeho penis. Začal s nimi jezdit nahoru a dolů po celé délce štíhlého penisu a silným sáním během pár vteřin přivodil Severusovi velkolepý, grandiózní orgasmus.\n„Já tě zabiju, Blacku!“ zařval Severus vítězným výkřikem opičího samce. Sirius přitiskl jazyk proti otvoru v žaludu a přijal tak celý výstřik na jazyk. I tak se zalykal prudkým výstřikem semene a jeho množstvím. Namáhavě polkl.\nSeverus ve výbuchu vyvrcholení sevřel pěsti kolem pout a trhnul s nimi, až se mu zařízly hluboko do zápěstí a do krve rozřízly pokožku. Kožený řemínek se přetrhl a Severus osvobozen strhnul pásku z očí. Pevně sevřel do dlaní Siriusovu hlavu a prudce pánví přirazil do jeho úst, až mu špička pronikla až do hltanu. Tlačil mu hlavu dolů. Když se Sirius začal dusit, teprve uvolnil tlak.\n„Ty bastarde, to ti nedaruji,“ zavrčel Severus, když se trošičku vzpamatoval. „vymlátím z tebe tu hříšnou duši.“\nRychle se zvedl, klekl na kolena a se zvířecí divokostí hrubě přinutil Siriuse lehnout si na břicho. Ruku ho objal kolem pasu a velkou sílou, zcela neodpovídající jeho proporcím, ho nadzvedl do vzduchu a na všechny čtyři. Popadl lahvičku lubrikantu, vylil obsah na prsty a hojně potřel gelem Siriusův anální otvor.\n„Já nejsem žádný takový romantik, jako jsi ty, Blacku… to já nikdy nebyl,“ mluvil temným, záhadným hlasem.\nZasunul hned dva prsty do Siriusova těla a rychle s nimi šoustal otvor. Brzy přidal další a všechny tři od sebe roztáhl. Druhou rukou zároveň přiváděl ke vzrušení naučenými pohyby svůj ochablý penis.\nSirius hekal a supěl blahem, jeho vzrušení, celou poslední hodinu potlačované, nabývalo na intenzitě, zesilovalo a vystupňovávalo se. Ruce se mu nezkrotně třásly a hrozily, že se v loktech podlomí. Nespoutaně přirážel svým zadkem na prsty.\n„Žádná poetika nebude, Blacku. Předvedu ti… animální sex,“ ďábelsky se zašklebil Severus a dal volný průchod svým nízkým pudům a neovladatelné tělesné žádostivosti. Najednou vytáhl prsty a do kluzkého, roztaženého otvoru vrazil svůj vztyčený, ztopořený penis. Sirius zařval a padl na lokty. Severus to ignoroval a pekelným tempem přirážel do hlubin jeho těla.\n„Ošukám tě do bezvědomí, Blacku… za to, jak jsi mě celou hodinu mučil,“ chraptivě oddechoval.\nPevně obejmul Siriusovy boky a zuřivě si je narážel do svých slabin. Jejich hlasité vzdechy a sténání se míchaly do jediného souzvuku. Severus se naklonil na Siriusova záda a sevřel chumáč černých, zpocených vlasů ve své pěsti a zamáčkl mu hlavu do matrace.\n„Zašukám tě až na dno postele, ty mizero…“ trestajícím tempem pohyboval svou pánví dopředu a dozadu. Druhou ruku ovinul kolem Siriusova pasu a přitiskl ji k jeho houpající se erekci. Stejným šíleným tempem mu ji začal honit. Siriusovy nádherně slastné výkřiky tlumila matrace, do které měl obličej zabořený Severusovou tlačící dlaní. Na záda mu dopadaly kapky potu ze Severusova propoceného těla. Divoké, zvířecí řádění obou lesklých těl se nezadržitelně blížilo k vyvrcholení. Severus posledními náruživými přírazy sebe i Siriuse přivedl na okraj propasti, odkud už není cesty zpátky. Oba dva téměř najednou vybuchli ve víru orgasmu, silnějšího než erupce sopky.\nSvalili se k smrti vyčerpaní vedle sebe na postel, Severus svou erekcí pořád ještě spojen se Siriusem. Zhluboka dýchali a popadali dech. Tep se zklidňoval, činnost srdce se zpomalovala a plíce pomalu nabíraly běžný objem vzduchu.\nSeverus vytáhl svůj ochablý penis a přitiskl se na zpocená Siriusova záda. Odhrnul mu pramen vlasů, potem přilepený ke krku a vtisknul lehký polibek na šíji.\n„Chtěl bych mít narozeniny častěji,“ zašeptal mu do vlasů. Ucítil, jak se Siriusovo tělo chvěje tichým smíchem.\n„Nerad to říkám… ale byl to ten nejkrásnější sex, jaký si vůbec pamatuji. Takový orgasmus jsem ještě nezažil, ty prevíte,“ přiznal se mu Severus a kousnul ho do ucha.\n„Kdo umí, ten umí,“ chlubivě prohlásil Sirius. Ucítil jemné plácnutí po zadku a zachechtal se. Severusův prst mu kreslil po mokrých zádech.\n„Jsem konečně v životě šťastný, Siriusi a to jen díky tobě. Moc tě miluji,“ předl Severus a pevněji si přitiskl Siriuse do náruče.\n„Stává se z tebe romantik, Severusi,“ ušklíbl se Sirius a otočil se k němu.\n„To tedy ne,“ zaprotestoval Severus. Políbil ty smyslné rty, které se mu tak nabízely. Chutnaly hořce, po jeho semenu.\n„To tedy ano. Vystavuješ všem na obdiv svůj vzhled tvrdého, chladného, nepřístupného chlapa, uzavřeného do sebe a přitom hluboko pod krunýřem skrýváš romantickou dušičku a citlivé, vnímavé srdce. Copak bys jinak takhle škemral a prosil, abych ti sundal pouta a mohl jsi mě hladit a líbat, ty romantiku?“ usmál se na něj krásně Sirius a vrátil mu polibek.\nSeverus se nabubřele odtáhl, Sirius odhalil jeho tajemství.\n„Počkej, až budeš mít narozeniny ty,“ vyhrožoval mu Severus.\nV očích mu najednou zaplály veselé plamínky a tajemně se usmál.\n„Vlastně… na co čekat?“\nOtočil se a sáhl po svíčce.\n„Budete se muset co nejrychleji vrátit do Bradavic, Severusi. Samozřejmě za přísných bezpečnostních opatření. I když Voldemort nemá ani tušení, že jste naživu, musíte se i nadále skrývat.“\nBrumbál ráznými kroky přecházel od jednoho rohu místnosti do druhého a zpátky.\n„Voldemort se pokouší narušit zvenčí Harryho mysl a prorazit do ní. Pokud se mu povede vidět a slyšet to, co on, Harry se může stát jeho tajnou zbraní. Nevím, jak dlouho mu ještě Harry dokáže vzdorovat. Musíte okamžitě začít se soukromými hodinami nitrobrany.“\nSeverus pozoroval rozžhavené uhlíky ve vyhasínajícím ohništi a zamračeně poslouchal zprávy o hrozícím nebezpečí. Sirius stál zachmuřeně opodál, ruce nacpané v kapsách kalhot a nohou urovnával třásně na koberci.\n„Jak si přejete. Začneme hned zítra,“ chladně odpověděl Severus.\nOpanoval ho nepříjemný pocit, že se vrátí na místo, kde před časem vypustil duši. Necítil se ještě připravený.\n„Děkuji Vám, Severusi. Buďte opatrný,“ starostlivě dodal Brumbál, vykročil k odchodu a byl pryč.\n„Zdá se, že nám začínají opět krušné časy,“ konstatoval Sirius smutně, přistoupil blíž k Severusovi a opřel si hlavu na jeho rameno. Severus pořád zamyšleně hleděl do krbu.\n„Obávám se, že ten spratek nezvládne ani základy nitrobrany a už vůbec ne, aby dokázal svoji mysl před Pánem Zla úplně uzavřít,“ chmurně přemýšlel nahlas Severus.\n„Tohle o Harrym neříkej. Je to šikovný a bystrý kluk,“ zastával se svého kmotřence Sirius.\n„To vidíš ty. Já ho učím už léta a znám ho lépe, než ty. Je namyšlený a arogantní, jako jeho otec, nijak zvlášť chytrý, provokuje, neustále porušuje školní řád, naparuje se, je drzý. To má být náš zachránce světa,“ pohrdlivě prsknul Severus.\n„Severusi, když ho budeš denně učit, zvládne to, uvidíš.“\n„Denně s Potterem?“ Severus pozvedl obočí nad jedním okem. „Asi budu zvracet,“ znechuceně se zatvářil, až svým výrazem vyloudil slabý úsměv na Siriusově obličeji.\n„Jdu si zabalit,“ ukončil dialog Severus a hlasitě prásknul za sebou dveřmi.\n„Vstaňte!“ vyštěkl ostře Snape. „Tak vstaňte! Necháváte mě volně vstupovat do vaší mysli. Dáváte mi do rukou zbraň!“ vztekle stiskl úzké rty, dlouhými kroky proběhl učebnou k ležícímu Harrymu, zlostně ho popadl za rukáv hábitu a vytáhl na nohy.\n„Soustřeďte se, Pottere. Braňte se! Legilimens!“\nSnape zaútočil dřív, než se Harry stačil připravit k obraně.\nHarrymu najednou probleskla jizvou nepředstavitelná bolest. Měl pocit, že mu někdo chce vyrvat mozek z hlavy. Vytřeštil dokořán oči na Snapea, mířícího na něj hůlkou.\nVoldemort stál v majestátném postoji uprostřed trůnního sálu. Ruce doširoka rozpažené, s roztaženými dlouhými prsty, vybělenou lebku zakloněnou dozadu, záda prohnutá do oblouku, jako luk, krutá ústa dokořán otevřená, s dlouhým hadím jazykem, vystrčeným daleko dopředu. Rudé oči soustředěně upíral přes zdobený strop do nesmírné dálky, maximálně se koncentroval. Zorničky na krvavých bulvách se stáhly do svislých, úzkých štěrbin a jeho vnitřní zrak pronikl do mysli jeho největšího nepřítele.\nZaměřil pozornost na to, co viděl on.\nVoldemort nevěřil vlastním očím. Přímo proti němu stál Severus Snape, s hůlkou útočně namířenou na něj a se vzteklým výrazem v černých očích.\nZaměřte své myšlenky k obraně, Pottere! slyšel ho, jak na něj řve.\nPak vše najednou prostoupila neproniknutelná tma.\nŠtěrbiny se roztáhly zpátky do kulatých černých zornic v červených duhovkách. Voldemortovu smrtelně bledou znetvořenou tvář proťala křeč. Nemohl uvěřit, že Snape, kterého nechal chcípat na samém pokraji smrti, žije.\nPak se mu v mysli vybavilo, jak Severuse, ještě jako mladého Smrtijeda, zasvěcoval do tajů černé magie a tajemství nesmrtelnosti. Měl pro něj slabost a ve své slabé chvilce prozradil zvědavému oblíbenci zaklínadlo k uchování duše do viteálu.\nNajednou pochopil. Zhluboka se nadechl a z plných plic vztekle zakřičel: NEEEE!\nHlasitý řev se rozléhal po celém polorozpadlém hradě, i mimo něj.\nSnape sklonil hůlku k zemi a přiběhl k ležícímu Harrymu. Několikrát ho pleskl po tváři.\n„Jste v pořádku, Pottere?“ proti své vůli uslyšel ve svém hlase obavy.\nHarry se probíral z bezvědomí, dezorientovaně se kolem sebe rozhlížel a pak jeho zelené oči spočinuly na profesorovi lektvarů.\n„Viděl jsem, kde se schovává Voldemort.“\nSnape se na něj znepokojeně ve zlém tušení podíval.\nHarry se neklidně mrskal v posteli a čelo měl celé orosené kapičkami potu. Opět se mu zdál ten živý sen, kterého byl součástí. Jako před tím, když ve snu kráčel ztemnělými chodbami odboru záhad a otevřel zakázané dveře.\n„Musíte ho okamžitě najít, ať je kdekoliv, třeba v samotném pekle!“ slyšel Harry temný, silný hlas, plný zlosti a vzteku, vycházející jakoby z jeho úst.\nPřed ním stál v půlkruhu zástup půltuctu postav v černých pláštích a kápích.\n„Jste mí nejlepší Smrtijedi, elita mé armády, tak doufám, že to ve vlastním zájmu nezkazíte.“\nHarry uviděl ve svém zorném poli ruku s vyzáblými dlouhými prsty, které do rytmu výhružně poklepávaly na bílou hůlku se složitě vyřezávanou rukojetí.\n„Mistře, jestli je ale pod ochranou Brumbála v Brada…“ odvážil se protestovat jeden z hloučku Smrtijedů, ale větu už nedokončil.\n„Námitky nepřijímám, Luciusi.“\nVoldemort na něj líně namířil hůlku a Smrtijed klesl v trýznivých mukách na studenou černou dlažbu. Svíjel se a sténal v nepředstavitelných bolestech. Ostatní zahalené postavy instinktivně ustoupily krok dozadu.\n„Vycvičil jsem vás tak, že žádné ale pro Smrtijeda neplatí. Uděláte přesně to, co vám přikážu.“\nVoldemortův rozzlobený hlas se rozléhal po celé dvoraně.\n„Kdo se mi vzepře, seznámí se s celami v podzemí mého hradu do té doby, než dostane rozum. Anebo tam ztrouchniví navěky.“\nVoldemort byl vzteky bez sebe.\n„A ty nejzatvrzelejší… dám na hraní tady mému drahému Mortiferovi.“\nOtočil hlavu a podíval se na sotva dospělého černovlasého chlapce s hezkým obličejem, ale nelítostnýma, krutýma očima, stojícího vedle trůnu. Hřbet kostnaté ruky pohladil jemný obličej a ruka sklouzla po rameni k jeho téměř dětské dlani. Na prstu kluka se leskl prsten ve tvaru hada, sám sebe od ocasu polykajícího.\nPostavy v kápi strachy sklonili hlavy až na hruď.\n„Ticho!“ zahřměl Voldemort a otočil krvavé oči na sténajícího trestaného Malfoye. Odklonil paprsek kletby a zmučená postava přestala kvílet, zkroutila se do klubíčka a těžce oddechovala. Černé leštěné dlaždice se pod jeho dechem zamlžily.\n„Jak jsem již řekl…“ vrátil se Voldemort zpátky ke svému původnímu záměru, posadil se do královského křesla a zklidnil hlas, „… najdete ho a přivedete mi ho sem. Živého. Jestli ho někdo z vás zabije, pak zabiju já jeho. Počítejte s tím, že se bude určitě urputně bránit a do krve bít. Nic vám nedá zadarmo, vycvičil jsem si ho tak sám.“\nVoldemort si přejel dlouhým prstem po spodním rtu.\n„Opravdu velká škoda, že mě zradil,“ řekl potichu a téměř nostalgicky dodal. „Měl jsem ho rád.“\nRychle se vzpamatoval. Oční víčka se mu zúžila do škvír a tichým, naléhavým hlasem šeptal.\n„Chci ho živého, chci se s ním vypořádat osobně. Chci si s ním před smrtí ještě pohrát, aby mě sám prosil na kolenou o ránu z milosti, chci, aby pochopil, že smrt bude pro něj vysvobození… nikoli trest. Chci, aby jeho umírání bylo bolestivé, brutální a nesnesitelné. Chci, aby moje tvář bylo to poslední, co ve svém mizerném životě uvidí.\nChci… Severuse Snapea.“\nHarry se prudce probudil ze živého snu a posadil se na posteli, celý promočený od potu. Myšlenky se mu zběsile honily hlavou. Voldemort vynesl nad Snapem ortel smrti a posílá na něj celou smečku Smrtijedů. Přes veškeré nesympatie k profesorovi lektvarů Harry vklouznul do pantoflů a jen tak v pyžamu rychle utíkal z ložnice ztemnělými chodbami hradu k Brumbálovým komnatám.\nSiriusův obličej brázdil hodně ustaraný výraz a nedokázal skrýt svůj strach.\n„Jak se to jen mohl dozvědět?“ nechápavě pořád kroutil hlavou. „Budeš muset být teď obzvlášť obezřetný.“\nSeverus se tvářil lhostejně, ale Sirius vycítil, že je to jen maska. Zastíral tím své vlastní obavy a strach. Severus nikdy nedává najevo své vnitřní pocity.\nSeverus mlčel a byl zahloubán do svých vlastních myšlenek. Žít s vědomím, že Voldemort na něj pořádá štvanici a pronásledují ho jeho vycvičení slídící psi Smrtijedi, není ani pro takového černokněžníka, jako je Severus Snape, moc nadějná vyhlídka na dlouhý kouzelnický život.\n„Nemám dobrý pocit z toho propojení Harryho mysli s Voldemortovou, i když teď se to hodilo,“ s obavami říkal Sirius. „Mohlo by se to obrátit proti nám.“\n„Takhle mám aspoň výhodu,“ přetrhl Severus nit svých myšlenek. „Vím přesně, co mě čeká, pokud mě Voldemort dostane do rukou. I když… nejsem si zase tak jist, jestli je to výhoda. Mám se opravdu na co těšit,“ polkl naprázdno. „Stal jsem se druhým nejpronásledovanějším kouzelníkem současnosti. Na černé listině jsem hned na druhém místě za Potterem.“\n„Dokud jseš v Bradavicích, tak se ti nic nestane. Budu sem za tebou často chodit a až to všechno skončí, přestěhuješ se natrvalo ke mně a budeme spolu žít, už navždy. A pak všem řeknu, že tě miluji, ať si každý myslí, co chce,“ plánoval jejich společnou budoucnost Sirius. „Ale teď nesmíš, Severusi, nesmíš za žádných okolností opustit školní pozemky, dokud nebude po všem. Slib mi to.“\nKleknul si k němu a políbil mu ruce. „Už nikdy nechci zažít tvou smrt. Nikdy.“\nModré oči se mu leskly nadměrnou činností slzných váčků.\n„Neboj se o mne, ty romantická duše. Od jisté doby si vážím života,“ chlácholil ho Severus a prsty přejel po jeho obličeji.\n„Chci, abys mi to slíbil. Chci, abys přísahal. Na moji… smrt,“ řekl potichu Sirius.\n„Siriusi, to nemůžu…“ rázně odmítl Severus.\n„Přísahej!“ vyžadoval si Sirius neporušitelný slib.\nSeverus se mu něžně zahleděl do očí a pochopil ten obrovský Siriusův strach o něj a jeho život, když si vynutil neporušitelný slib za cenu své vlastní smrti. Nemůže ho zklamat.\nByl rozhodnut. Slib neporuší, dokud nebude Voldemort poražen. Políbil Siriuse na čelo.\nSeverus Snape kráčel ztichlými bradavickými chodbami k učebně Obrany proti černé magii. Od té doby, co tady vládla despotickou rukou ta růžová semetrika Umbridgeová, škola připomínala, víc než cokoliv jiného, káznici. Ani za bílého dne nebylo nikde vidět žádné skupinky jindy hlučných studentů. Všude bylo mrtvo.\nSnape ťuknul kloubem prstu na dveře a jako duch vešel do přeslazeného, provoněného, růžového kabinetu. S nelibostí pokrčil nos. Zrak mu spočinul na scéně uprostřed místnosti. Umbridgeová zrovna svými miniaturními dlaněmi fackovala Pottera, zjevně z něj chtěla něco vymlátit. Mimoděk se mu nadzvedly koutky rtů nahoru.\n„Volala jste mě?“ ozval se po chvilce, když jí dal dostatečný čas k jeho trestání.\nProfesorka otočila hlavu k němu a ihned zavřeštěla.\n„Snape, okamžitě mi přineste veritasérum, potřebuji z Pottera dostat jisté informace.“\n„Obávám se, že jste všechny moje zásoby spotřebovala na výslechy studentů,“ říkal monotónním hlubokým hlasem Snape. „Pokud ho nechcete otrávit… a ujišťuji vás, že kdybyste chtěla, měla byste moje vřelé sympatie… tak vám… nepomohu,“ zvedl jedno obočí, zavlál pláštěm a otočil se k odchodu.\n„ON má Tichošlápka!“ zakřičel za ním rozrušený Potterův hlas.\nSnape se zastavil ve dveřích.\n„On má Tichošlápka… tam, kde se schovává!“ naléhavě se mu Potter snažil předat skrytou indicii.\nSnape stál zaraženě na prahu a myšlenky se mu zběsile honily hlavou.\n„Co to má znamenat?“ vřískala Umbridgeová.\nSnape se velice pomalu otočil a pronikavým zrakem pohleděl přímo do Harryho vytřeštěných očí. Nitrozpytem vstoupill do jeho vzpomínek.\n„Mám s ním nevyřízený dluh, který musí splatit “obrovským prostorem se nesla ozvěna dominantního hlasu. „Přivedeš mi ho sem.“\nSirius klečel spoutaný na studené černé dlažbě. Ve tváři neměl ani nejmenší náznak strachu.\n„To mě radši zabij,“odhodlaně odmítl Sirius.\n„Taky že zabiju,“ šeptal tyranský hlas. „Nejdřív mi ho ale sem přivedeš.“\nZa Siriusovými zády ze tmy vystoupil černovlasý chlapec. Kruté oči mu svítily v přítmí, jako oči dravce na lovu.\n„Nikdy. To radši zemřu.“\n„Jsi hlupák,“ vysmál se mu temný Voldemortův hlas.\nChlapecká ruka, lehce svírající mahagonovou hůlku se napřáhla. Zaleskl se prsten s hadem, který sám sebe požírá.\n„Crucio!“ zazněl povel a přítmí ozářil třeskot odlétající kletby.\nSiriuse zasáhl bílý blesk a tvář mu protnula bolestná grimasa. Jeho mučivý křik se odrážel od černě vydlážděných zdí sálu a pronikal až do morku kosti.\nPo nekonečných minutách Voldemortovy dlouhé bílé prsty objaly chlapeckou ruku a pomalu ji sklonily. Paprsek mučící kletby se přerušil.\n„To stačí, můj milý Mortifere.“\nOtočil se na bezmocně ležící, třesoucí se tělo Siriuse Blacka.\n„Přivedeš ho ke mně, dříve, než zemřeš.“\nVoldemortův šepot se nesl černě vydlaždičkovaným sálem.\n„Přivedeš mi Severuse Snapea. Nebo přijde sám.“\n„O čem to mluví, Snape?“ ječela Umbridgeová.\nSnape odtrhl zrak od Potterových vyděšených očí a lhostejně otočil hlavu na profesorku.\n„To netuším,“ odpověděl nezúčastněně, temnýma očima ještě na chvíli zavadil o Pottera a definitivně opustil kabinet.\nZavřel dveře a opřel se zády o ně. Spadla z něj maska lhostejnosti a klidu. Chytil se za hruď. Srdce mu divoce tlouklo a ve spáncích bušil šíleně vysoký tep. Lapal po dechu, nemohl se zděšením ani nadechnout. Děsivý strach o Siriuse mu svíral hruď. Můj Sirius… ve spárech Voldemorta…\nZe rtů se mu vydral nesmírně bolestný a mučivý sten. Přinutil se zachovat si chladnou hlavu. Horečně přemýšlel. Musí ihned zburcovat Fénixův Řád. Hořce zalitoval, že dal neporušitelný slib a nemůže jít sám Siriuse zachránit.\nOdlepil se ode dveří a rozeběhl se tmavou chodbou.\nVoldemortovy zorničky se ze štěrbin roztáhly zase do kulatého tvaru a jeho vnitřní zrak, doteď spojený s Potterovou myslí, se zastřel tmou. Rudé oči upřel na zkroucené, těžce oddechující Siriusovo tělo. V kostnatých prstech sevřel svoji hůlku a pobaveně si s ní hrál.\n„Doufám, že lest se vydařila a Severus padne do pasti,“ promluvil spokojeným hlasem k tělu, ležícímu mu u nohou. „Varoval jsem ho, že láska nemá místo v citech Smrtijeda. Neposlechl mě.“\n„Nikdy ho nezlomíš,“ posměšně se zasmál Sirius.\n„Ten ubohý zrádce přijde na pomoc svému milovanému příteli. Chudák, ještě netuší, že pozdě.“\nVoldemort se hlasitě rozesmál a jeho štěkavý smích se zabodával až do mozku. Štěkot najednou ustal. Voldemort se s přivřenými víčky podíval dolů na zem a líně pronesl.\n„Už tě nepotřebuji, Blacku.“\nSeverus stál u vysokého okna v Brumbálově pracovně a stejně, jako před léty, když se na tomhle místě dozvěděl o smrti Lily a zradě Siriuse, pozoroval za vzdálenými vrcholky hor zapadající slunce. Mělo barvu krve. Stejně, jako zpráva, kterou se právě teď dozvěděl od Brumbála.\nSirius Black zemřel, Severusi.\nTa tři strašlivá slova se mu nemilosrdně vpalovala jako rozžhavený cejch do mozku, do srdce, do mysli a způsobovala nesmírná muka. Každičká část jeho těla chtěla křičet bolestí. Plíce mu praskaly pod náporem vzduchu, který potřeboval ventilovat ve výkřiku ven. Severus ale jen tiše stál a zmučenýma černýma očima upřeně hleděl do dáli, ruce pevně sevřené v pěsti a nedal ničím najevo, co se v něm odehrává za boj. Z koutku oka se vydrala slza a stekla po tváři. Vzápětí zmizela, jako kdyby nikdy neexistovala.\n„Je mi to… moc líto, Severusi,“ promluvil Brumbál tichým, žalem prosáklým hlasem.\nPřistoupil k Severusovi a položil mu dlaň na rameno.\n„Chápu váš zármutek. Věděl jsem o tom, že jste ho miloval a on velice miloval vás. Navzdory krutému osudu se musíte vzchopit a jít dál. Musíme vymítit to zlo, kvůli kterému zemřelo již tolik lidí. Siriusova smrt nesmí být zbytečná.“\nSeverus dlouhé minuty mlčky sledoval rudý kotouč, jak pomalu mizí za obzorem, až se úplně ztratil. Den zemřel, přichází doba temna. Jak symbolické, pomyslel si. Západem slunce se i jeho smysl života roztříštil na kousky a rozplynul do nenávratna.\n„Jeho tělo jsme přenesli do rodinné hrobky rodu Blacků. Zítra ho pohřbíme.“\nBrumbál mluvil do Severusových zad, vysoká postava v černém plášti se ani nehnula.\nMístnost se zahalila do šera, osvětloval ji jen slabý žár uhlíků v krbu a pár vyhasínajících plamenů.\nBrumbálovi se nezamlouvalo, že Severus nedal najevo jakékoliv emoce. Měl by křičet bolestí, plakat žalem, vzlykat zármutkem, dostat to utrpení ze sebe ven. On ale nehybně stál, zabrán do svých myšlenek a všechnu bolest a utrpení dusil v sobě.\n„Severusi, řekněte aspoň něco, prosím.“\nSeverus se konečně otočil. Na smrtelně bledé masce se mu téměř strašidelně mihotaly odrazy plamínků z krbu. Tvář měl kamennou, rty pevně semknuté a jen hluboké černé očí ho prozradily. Vyzařovala z nich obrovská bolest.\n„Mohu odejít?“ neznatelně pohnul rty a bez toho, aby čekal na odpověď, vykročil ke dveřím.\nBrumbál se za ním znepokojeně díval.\nSeverus Snape pospíchal z ředitelny dlouhými chodbami dolů do sklepení. Cestou ho zdravilo několik studentů a s údivem se otáčelo za ním, ale on nic neslyšel, ani neviděl. S neproniknutelnou tváří svůj pohled upíral do neviditelného bodu před jeho obličejem a vše ostatní vytěsnil z hlavy. Došel až ke dveřím svých pokojů, rychle vplul dovnitř a zavřel za sebou. Opřel se zády o dveře a rozpažil ruce, jako kdyby bránil dveře, aby se sem nikdo nedostal. Shodil svůj výraz nepřístupnosti a všechna bolest a utrpení, co v sobě namáhavě dusil, vyplavala na povrch. Obličej mu rozřízla bolestná křeč a z úst se vydral chraptivý sten.\nOči měl zamlžené závojem bolesti. Na hrdlo mu sáhla ledová ruka a sevřela ho do svých pařátů. Bolestný vzdech mu uvízl v krku a nemohl popadnout dech. Obě dlaně zkřížil na prsou a snažil se nabrat trochu vzduchu do plic. Přerývaně dýchal.\nZavřel oči. Pod víčky se mu začal zběsile promítat celý jeho společný život se Siriusem.\nRozesmátý hezký chlapec, sedící s ním ve vlaku… Sirius, zasažen kletbou s otevřenou ránou na hrudi… objímající se těla při jejich prvním milování na ošetřovně… Sirius, proměněný v černého psa, zachraňující ho ze spárů vlkodlaka… slzami zmáčená, krásná tvář, loučící se s ním ve sklepeních… zralý přitažlivý muž, opět mu nemilosrdně vstupující do života… Sirius, sklánějící se nad ním v jeho posledních okamžicích života… věčný romantik, smyslně mu předvádějící své umění milovat…\nPrsty nahmataly Siriusův amulet. Oči se mu zalily množstvím slz, jakoby se snažily tu bolest vyplavit ven z těla. Sundal ho z krku a snažil se na něj zaostřit svůj zrak, zastřený clonou slz. Sevřel ho v dlani.\nNadechnul se, roztáhl ruce nad hlavou a z hrdla se mu vydral šílený, nelidský výkřik. Víc, než cokoliv jiného, to připomínalo nářek raněného zvířete. Mísila se v něm všechna ta muka, bolest, utrpení, zármutek a trýzeň, která v sobě dusil a teď ve výbuchu agónie explodovala na povrch.\nOzvěna výkřiku se odrážela od zdí jako kámen, hozený do studny a pronikala do všech koutů a rozléhala se hluboko do temných chodeb sklepení. Za okny se rozletělo hejno vyplašených vran.\nDlaň se křečovitě otevřela a amulet z ní vyklouzl. Dopadl na leštěnou dlažbu a červený rubín se na ní roztříštil. Kousky broušeného drahokamu se rozprskly na všechny strany. Na černém mramoru vypadaly jako kapky krve.\nSeverus klesl na kolena. Schoval obličej do dlaní a… poprvé ve svém životě se rozplakal.\nNa ztichlé hroby hřbitova se vznášela neproniknutelná tma. Nebe bylo zatažené, nesvítila ani jediná hvězda. Mrtvé ticho přerušovala jen zurčící kamenná fontána uprostřed svatého pole.\nV rohu u hřbitovní zdi stála majestátní hrobka starobylé kouzelnické rodiny Blacků. Pečeť na mohutných dubových vratech byla rozlomena a zámek otevřený.\nPo příkrých schodech dolů kráčela vysoká zahalená postava a špičkou hůlky si svítila na cestu. Uvnitř krypty, po stranách ve výklencích stály rakve, většina byla opředená pavučinami a zaprášená staletým prachem, ve kterých odpočívali svůj věčný klid předkové rodu Blacků. Tmavá postava nevnímala ponurou atmosféru pohřebiště a svůj pohled upírala doprostřed hrobky, osvícené světlem pochodně. Na nízkém katafalku stál kamenný sarkofág. Bílé, mramorové víko náhrobku bylo ještě z větší části odsunuté a leželo napříč.\nKouzelník pomalu přistoupil k němu a nahlédl dovnitř. Z jeho úst se vydral mučivý vzdech. Padnul na jedno koleno a tělo se mu otřásalo tichým, usedavým pláčem.\nPo dlouhé chvíli se utišil a vzhlédl k zesnulému. V bílém obličeji v rakvi se zračil klid a vyrovnanost. Vypadal, jakoby jen spal. Severus vzal jeho studenou ruku do svých horkých dlaní.\n„Přišel jsem se s tebou rozloučit, Siriusi,“ zašeptal.\nPřiložil si jeho ruku ke svému rozpálenému obličeji. Sálal z ní chlad.\n„Ten, co mi tě vzal, za to zaplatí… i když mě to bude stát život,“ mluvil tiše a klidně, bez jakékoliv známky strachu, nebo obavy z věcí příštích. Byl smířen s tím, co ho čeká. „Slíbil jsem ti, že přijdu brzy za tebou.“\nPoložil mu na prsa černou růži.\n„Teď už mohu přísahu, kterou jsem ti dal, porušit, když…“ slova se mu zadrhla v krku.\nUtřel si zmáčenou tvář a sáhnul do kapsy hábitu. Chvíli v dlani svíral amulet Blacků, který mu zachránil život. Namísto rudého rubínu, symbolu krve, se na zlatém šperku třpytil černý onyx, znamení smrti. Vložil amulet Siriusovi do dlaně, něžně mu ji zavřel a překřížil mu ruce na hrudi.\n„Brzy se uvidíme. Už musím jít,“ políbil ho na čelo. „Miluji tě.“\nPoslední slza skanula na černou růži, třpytila se na ní jako kapka rosy.\nVstal a rychlým krokem vystoupal z krypty ven.\nVdechoval zhluboka noční vzduch, naposled se opájel svobodou a životem.\nPak se s třesknutím přemístil do zchátralého hradu.\nŠel vstříc smrti.\nKdyž se Severus Snape neobjevil ráno ve Velké síni a nedostavil se ani na svoji hodinu lektvarů, Brumbál projevoval veliké znepokojení, když rozrážel dveře jeho pracovny. Místnost byla prázdná. V neblahém tušení se pozorně rozhlédl kolem. Na dubovém ležel srolovaný zapečetěný pergamen, vedle něj brk a převržená lahvička s inkoustem. S pocitem úzkosti k němu přistoupil a rozlomil pečeť.\nZačal číst. Už první slova, psaná latinsky, mu vyrazila dech a ruce se mu roztřásly. Po přečtení posledních hrůzných slov, taky latinských, mu pergamen vypadl z ruky.\nTy, jenž čteš tyto řádky, věz, že v tuto chvíli jsem již s největší pravděpodobností mrtvý.\nMůj život ztratil veškerý smysl. Voldemort mě připravil o světlo mého života, vzal mi to jediné, co jsem na tomhle zatraceném světě měl, to jediné, co jsem kdy miloval.\nVe svém prokletém životě jsem udělal spoustu špatných věcí, které bohužel již nejdou odčinit. Svým způsobem života jsem se sám odsoudil k věčnému zatracení. Než ale předstoupím před boží soud, musím ještě na tomhle světě udělat poslední věc. Pomstít se za smrt toho nejdražšího, co mě v mém mizerném životě potkalo. Jsem si vědom toho, že jdu na popraviště, ale dřív, než mě Voldemort umučí k smrti, zničím jeho viteál.\nVoldemort mě před lety udělal Strážcem tajemství a proto jsem musel zemřít, aby se jeho tajemství nikdy neprozradilo. Před osmnácti lety zplodil syna, za jediným účelem, udělat z něj živý viteál. Polovina chlapcovy duše je Voldemortova a v žilách mu koluje polovina Voldemortovy krve. Dokonalý objekt k převtělení. Jeho matku, čistokrevnou čarodějku, hned po jeho narození nemilosrdně zavraždil, aby chlapec patřil pouze jemu. Ne kvůli citům, žádné k němu nikdy necítil, ale potřeboval z něj udělat rafinovaný předmět k uložení části své duše. Předmět, který se bude umět v případě pokusu o jeho zničení dokonale bránit. Mortifer nemá jméno ďábla, nesoucího smrt, nadarmo. Voldemort ho od dětství cvičil k zabíjení a k mistrné obraně. Naučil ho všemu, co jen černá magie může nabídnout. Vytvořil z něj smrtonosnou zbraň, vraždící stroj, neschopný jakéhokoliv citu.\nNebude lehké se k němu dostat a ještě těžší ho zabít. Ale žene mě touha po pomstě, která je silnější, než moc lorda Voldemorta. Jsem si vědom toho, že zabití Mortifera bude to poslední, co ve svém zatraceném životě udělám a že mě za to čeká krutá, dlouhá a bolestivá smrt z rukou Voldemorta.\nJít do náruče smrti jsem se rozhodl dobrovolně a tím, že svým následným skutkem dopomohu k vymítění zla, sobecky doufám, že tím očistím svou černou duši, abych se po smrti mohl setkat se Siriusem. Pokud ne, navěky shniju v pekle. Severus Snape.\nMorituri te salutant.2\nBrumbál klečel v rohu krypty a hlavu měl skloněnou v tiché motlitbě za klid duší zemřelých. Drsnou, vrásčitou dlaní pohladil bílou, mramorovou desku náhrobku. Svůj věčný klid pod ní odpočíval Sirius, poslední potomek rodu Blacků. Rod Blacků vymřel po meči.\nPohled mu sklouzl na vedlejší náhrobek, jehož černá, leštěná deska se dotýkala té bílé. Pod ní tiše spočívalo tělo Severuse Snapea, které Brumbál našel měsíc po jeho zmizení hned za branami školních pozemků pohozené, nahé, mrtvé. Zvrácený dárek od lorda Voldemorta. Neslo známky ukrutného mučení a týrání. Před smrtí zažil neskutečné peklo a musel trpět hodně dlouho. Smrt byla pro něj vysvobozením.\nSvou pomstu Severus ale vykonal. Když ho Brumbál našel, svíral v dlani, tak pevně, že mu dalo velkou námahu otevřít ji, prsten ve tvaru požírajícího se hada, s vyrytým monogramem M na vnitřní straně, důkaz zničení Voldemortova viteálu. Už nikdy se, bohužel, nedozví, jak se mu ten zázrak vůbec podařil.\nBrumbál položil na černou desku svoji druhou dlaň a s hlubokou úctou vzdal hold mrtvým, kterým tato ponurá svatyně poskytla útočiště na konci jejich pouti životem. Na náhrobcích nebyla žádná jména, nebylo potřeba. Albus Brumbál byl posledním živým tvorem, který kdy vstoupil do hrobky.\nBrumbál se namáhavě zvednul a s pietou se oběma hrobům uklonil.\nPomalu vyšel ven a kouzlem navěky uzamknul místo posledního odpočinku Siriuse Blacka a Severuse Snapea. Budou navždy spolu, jak to vždy chtěli.\nŽivot k nim nikdy nebyl fér, smrt bude snad milosrdnější.\n1) po smrti\n2) ten, co jde na smrt, tě zdraví


Podporujeme petici STOP PETARDÁM – Město SEZEMICE\nPodporujeme petici STOP PETARDÁM\nDomovská stránka Aktuality Městský úřad Podporujeme petici STOP PETARDÁM\nBylo rozhodnuto zřídit podpisové místo v Městské knihovně v Sezemicích, kde mohou občané podepsat petici za zákaz používání a prodeje zábavní pyrotechniky.\nPetiční archy budou v městské knihovně připraveny od čtvrtka 9.1.2020.\nCelé znění petice naleznete ZDE.\nVeškeré informace STOP PETARDÁM.\nVytvořeno: Irina Rálišová Vloženo: 7. ledna, 2020 v Městský úřad


Vánoční program v kostele sv. Jiljí\nV úterý 10.12. půjdou děti ze 3. a 4. třídy na "Vánoční program" do kostela sv. Jiljí ve Vlašimi. Z důvodu, že program začíná v 9:00, je nutné přijít do MŠ do 8:00. Programem nás bude provázet pan Jaroslav Konečný, vikář. Těšíme se , třídní učitelky.\nZpívání koled u Pampelišky 1. 12.\nVybrané děti ze 3. a 4. třídy vystoupí v neděli 1. 12. od 13:55 - 14:15 u fontány u vlašimského parku. Prosíme rodiče, aby své děti přivedli nejdéle ve 13:45. Děkujeme, třídní učitelky.\nVýlet do Trhového Štěpánova 1. třída\nDěti z 1. třídy pojedou v pondělí 25. 11. vlakem na výlet do Trhového Štěpánova, kde navštíví Spolkový dům. Návrat je naplánován ve 12:30, proto děti s dopolední docházkou vyzvedávejte až kolem 13:00. S sebou batoh, pití, pláštěnku. Svačina je zajištěna. Výlet je hrazen ze SRPDŠ. Bližší informace u třídních učitelek.\nPředstavení v KD Blaník\nV pondělí 25.11. navštíví děti ze 3. a 4. třídy představení s názvem Jů a Hele v KD Blaník ve Vlašimi. Vybírat budeme 50 Kč.\nO první adventní neděli proběhne ve Vlašimi na Husově náměstí rozsvícení vánočního stromu, kde vystoupí se svým pásmem koled děti ze 3. a 4. třídy.\nČas začátku bude upřesněn.\nVíce info na: http://kalendar.blanicti-rytiri.cz/pro-deti/rozsviceni-vanocniho-stromu\nRozsvícení vánočního stromečku MŠ Kolonka\nVážení rodiče, srdečně Vás zveme na slavnostní rozsvícení vánočního stromečku, které proběhne v pátek 29. 11. od 16,30 hod. Těšit se můžete na vánoční koledy, básničky i sladké občerstvení.\nKolektiv MŠ Kolonka\nDivadelní představení 14. 11.\nVe čtvrtek 14. 11. proběhne v 10:00 divadelní představení s názvem " O kouzelné vodě." Budeme vybírat 40 Kč.\nVýlet Šestajovice 3. a 4. třída\nDne 13. 11. pojedou děti ze 3. a 4. třídy na výlet do výrobní dílny v Šestajovicích u Prahy, kde je čeká výroba vlastní čokolády.\nOdjezd od MŠ v 7,45, plánovaný návrat do 13:00.\nS sebou do batohu: pití, kapesníky, (a v případě nevolností prášek a igelitový sáček)\nSvačinu dostanou děti v MŠ. Vše je hrazeno ze SRPDŠ.\nDivadelní představení 11.10.\nV pátek 11. 10. navštíví naši MŠ divadlo s pohádkou "O Honzovi," v pátek ráno budeme vybírat 45 Kč.\nDivadelní představení v KD Blaník\nVe čtvrtek 10.10. se děti ze 3. a 4. třídy zúčastní divadelního představení v KD Blaník s názvem "Škola hrou na druhou." Vybíráme 50 Kč.\nPlavání 4. třída\nTermíny plaveckého výcviku: 1.10., 8.10., 15.10., 22.10., 5.11., 12.11. a 19.11.\n7. 10. 2019 navštíví 3. a 4. třída Dopravní hřiště ve Vlašimi. Odjez v 8:45 od MŠ, s sebou batoh s pitím a kapesníky (svačinu děti dostanou). Všechny helmy musí být podepsané. Těšíme se, třídní učitelky\nFotografování 30. 9.\nV pondělí 30. 9. proběhne v MŠ fotografování s podzimní tématikou.\nDivadelní představení 19.9.\nVe čtvrtek 19. 9. nás čeká první divadelní představení v letošním roce s názvem Pes a drak (45 Kč). Připomínáme, že peníze na divadlo vybíráme vždy až ráno v den představení.\nVážení rodiče, ve středu 11. 9. proběhne od 15:00 schůze SRPDŠ v jídelně MŠ. Následovat budou třídní schůzky v jednotlivých třídách.\nMilí rodiče, přejeme Vám krásné prázdniny plné sluníčka a odpočinku. Těšíme se na další spolupráci s Vámi. Kolektiv MŠ Kolonka\nVe středu 26.6. pojedou děti z 1. a 2. třídy na výlet na Loretu. S sebou batoh, pití, kapesníky a tepláky, svačinu děti dostanou v MŠ. Vybírat budeme 50 Kč.\nRozloučení s předškoláky - akce 4. třídy\nV úterý 18.6. od 15:00 proběhne na školní zahradě "Rozloučení s předškoláky."\nVe čtvrtek 30. 5. proběhne dopolední program k oslavě Dne dětí - Jóga a tanec, který je hrazen ze SRPDŠ.\nV úterý 4. 6. proběhne FOTOGRAFOVÁNÍ TŘÍD.\nVe čtvrtek 13. 6. nás čeká poslední divadelní představení tohoto školního roku - "O ptačím sněmu" 40 Kč.\nV pondělí 17. 6. Bezpečný pes, vybíráme 50 Kč.\nVe středu 26. 6. pojedou děti z 1. a 2. třídy na závěrečný výlet na Loretu, kde je čeká prohlídka stájí a projížďka na koních. Vybíráme 50 Kč.\nSetkání s PaedDr. Zdeňkem Martínkem\nVe čtvrtek 30. 5. od 16:30 proběhne již 3. setkání z projektu MŠ Kolonka 22, který je financován z EU. Tentokrát je pro rodiče zajištěn specialista z oblasti etopedie- PaedDr. Zdeněk Martínek. Hlavním tématem setkání budou děti s ADHD, děti hyperaktivní a agresivní.\nTěšíme se na Vaši účast, kolektiv MŠ Kolonka


SVĚT BOILIES: Netradiční příchutě boilies, které fungují i na velké kapry! Zkuste chytat jinak! | InRybar.cz\nDomů Akční nabídka SVĚT BOILIES: Netradiční příchutě boilies, které fungují i na velké kapry! Zkuste...\nBoilies se v současnosti vyrábí v „nekonečném“ množství příchutí. Rybářské firmy se většinou drží těch „klasických“ druhů, které jsou už léty osvědčené. Ale! V pultech rybářských obchodů můžeme najít i poměrně neobvyklé kombinace příchutí, které při lovu kaprů perfektně fungují. Jelikož kaprařská sezóna teprve začíná, sepsali jsme seznam zajímavých typů příchutí boilies, které výborně fungují i na začátku sezóny. Tyhle příchutě fakt jezdí!\nAno. Je zapotřebí si říci, že příchutě nejsou jediným „faktorem úspěchu“. Je důležité se například dívat i na průměr kuliček nebo jejich složení. Směs je pro úspěšný lov v daném období klíčová! Ale naštěstí na toto mnoho firem pamatuje, a proto dané příchutě kombinuje s vhodnými směsmi. Přesto, i příchuť a vůně boilies jsou důležitou součástí, které vedou k úspěšnému lovu kaprů. Na jakou příchuť v aktuálním období vsadit?\nI když sluníčko už docela příjemně hřeje, tak pořád to nestačí k tomu, aby byla voda v našich revírech teplá. Proto je nutné sáhnout po takovém boilies, které dobře „pracuje“ i za nízkých teplot, a které má intenzivní vůni, jež se dokáže šířit i ve studené vodě. Připravili jsme pro vás seznam povedených kuliček, na které si na začátku sezóny moc dobře zachytáte!\nBoilies MIVARDI Rapid Easy Catch\nCena: 138 korun\nVynikající boilies od firmy MIVARDI. Tyto kuličky jsou poskládány z výborné směsi, která velmi dobře „pracuje“ i za nízkých teplot vody. Díky tomu je toto boilies velmi vhodné pro jarní vycházky k vodě. Na těchto kuličkách od firmy MIVARDI je perfektní jejich výrazná pachová stopa. Boilies MIVARDI Rapid Easy Catch obsahuje prvotřídní esenci, která má velmi intenzivní vůni. Navíc, k ještě vyšší\natraktivitě přispívá i výrazné zbarvení těchto povedených kuliček. Skvělá práce!\nZe všech dostupných druhů tohoto boilies se nám nejvíce líbí příchuť Česnek&Chilli. Jedná se opravdu o povedenou kombinací příchutí, která nabízí intenzivní odér. Výrazná pachová stopa těchto chilli-česnekových kuliček se velmi dobře šíří i ve studené vodě a dokáže přimět k záběru i pasivní kapry. Tohle je fakt povedené boilies! A co je nejlepší? Nízká cena! Skoro kilogram těchto kuliček vás vyjde na pouhých 138 korun. Bomba!\nBoilies NIKL READY KrillBerry\nTohle boilies od firmy NIKL je legendární! Na tyhle kuličky rybáři nachytali jak na\nčeských, tak i zahraničních vodách obrovské množství kaprů. V čem tkví to tajemství úspěchu? V nakombinování perfektní směsi s výraznými esencemi. Směs tohoto boilies je postavena na krill-mixu. A právě tato směs je dobře známá svým intenzivním pachem a opravdu nabušenou nutriční hodnotou. Tohle kapři prostě zbožňují!\nŠéfkuchař Karel Nikl pak tuto směs z intenzivního krill-mixu „řízl“ výraznou esencí z lesních plodů. Světlo světa tak spatřilo perfektní boilies, které nabízí výtečné vlastnosti při lovu kaprů. Pokud pojedete na silně pochytávanou vodu, tohle boilies s unikátním složením určitě zaboduje!\nO tomhle boilies jsme toho napsali už hodně. Ale my prostě nemůžeme jinak. Podle našeho skromného názoru se jedná o jedny z nejpovedenějších kuliček pro jarní chytání kaprů. Toto boilies má základ v perfektní směsi, která výborně pracuje i za nízkých teplot. Směs má zajímavou vůni, krásnou strukturu a výborné vlastnosti. Proto tohle boilies na jaře tak výborně funguje! Tyhle kuličky mají na „svědomí“ už hodně kapitálních kaprů.\nBoilies MIKBAITS Fluo Mirabel je k dostání v několika příchutích. K těm zajímavějším\nurčitě patří příchutě pikantní švestka, máslová hruška nebo česnek. Ale! Podle nás je prostě nejpovedenější příchutí pampeliška. Toto boilies má krásně nasládlou vůni s jemným „perníkovo-pendrekovým“ ocasem. Tohle je fakt povedená nástraha! Pokud si chcete na jaře zachytat, po tomhle boilies od renomované společnosti MIKBAITS sáhněte. Je neuvěřitelně účinné!\nPředchozí článekRYBÁŘSKÝ TRH: Zaujalo nás! Rybářský přístřešek za pár korun! Tohle nepřehlédněte!\nDalší článekTROFEJNÍ KAPŘI: Super! Rybáři vysadili do svazovky kapitální kapry!


Naše nejstarší vzpomínky mohou být fiktivní | Nedd.cz\nNaše nejstarší vzpomínky mohou být fiktivní\n26. 7. 2018 – 18:27 | Člověk | Ladislav Loukota | Diskuze:\nVzpomínky z nás dělají osobnosti, kterými jsme - již dlouho však neurověda s psychologií tuší, že mnohé ze "vzpomínek" mohou být čistou fikcí. Nyní se k nim připojuje i pravděpodobnost, že ani nejstarší vzpomínky většiny z nás se nikdy doopravdy nestaly.\nPráce Londýnské univerzity k tomu došla průzkumem u 6641 respondentů, kterých se tázala na nejstarší vzpomínku, kterou si jsou s to vybavit. Obecně se neurověda shoduje na tom, že náš mozek si vytváří kapacitu na formování dlouhodobých vzpomínek teprve v průměru kolem třetího roku života. Mohou existovat i starší vzpomínky, prakticky nikdo si však nepamatuje období před druhým rokem svého života.\nVedle biologického argumentu (mozek potřebuje čas na růst a dosažení všech schopností) tento argument podporuje i fakt, že vzpomínky z útlého dětství si většina z nás jednoduše není schopná vybavit, popřípadě si vybavuje jenom jejich malý počet. To celé v období, kdy je přitom každý podnět pro mozek unikátní a dlouhodobé vzpomínky by tak měly být formovány neustále.\nNepřekvapí proto, že skoro 40 procent lidí v dotazníku uvedlo, že si pamatuje události před druhým rokem svého života, a někteří z nich i z roku prvního.\nCelkem 2489 lidí patří do první kolonky, 893 pak do kolonky druhé. Platilo to zejména pro lidi středního věku a starší.\nDalší detailnější průzkum ukázal, že jistá část zpomínek může být založena na epizodické paměti a mít tak racionální základ. Většinu z nejstarších vzpomínek si však mozek musel nejspíše dokreslit sám, tedy vymyslet, obvykle na základě informací o jejich dětství, ke kterým se dostali až v pozdějším věku.\n"Je pravděpodobné, že mozek si vybavuje fiktivní nepravděpodobné počáteční vzpomínky. Ty jsou složeny z epizodické paměti, která se skládá z fragmentů raných zkušeností a některých skutečností nebo informací o vlastním dětství," říká hlavní autor studie Shazia Akhtar.\nLondýnská studie samozřejmě zkoumala jenom statistickou odezvu a srovnávala ji s tím, co o formování vzpomínek víme z neurovědy. Proč a jak vlastně mozek šálí falešnými vzpomínkami sám sebe?\nOdpověď v zásadě spočívá v tom, že vytváření a ukládání vzpomínek je samo o sobě extrémně komplikovaný bioelektrický proces - filozoficky by se navíc dalo polemizovat o tom, jsou-li vůbec všechny vzpomínky autentické.\nNapříklad záznamy události z krátkodobé paměti jsou odlišné od záznamu téže události z paměti dlouhodobé - stejná vzpomínka se zřejmě ukládá paralelně do krátkodobé i dlouhodobé paměti, při čemž dochází na zkreslování obou kopií. Teprve po čase jedna (či obě) vzpomínky vyšumí. Mozek musí navíc neustále filtrovat nové podněty.\nPsychologické studie proto zjistily, že je poměrně snadné nám vnutit vzpomínku na něco, co se nikdy nestalo - stačí lidem předložit, že kdysi prožili nějakou generickou situaci (například, že se jako děti ztratily v obchodním centrum) a prokázat to generickou fotografií.\nNespolehlivá a přehlcená paměť si dovede generovat vlastní scénáře (stejně vznikají sny), přidáme-li navíc možné vzpomínky na filmy a knihy, chaotický svět našeho mozku se s chutí pustí na autorskou stezku.\nJistá míra "chybovosti" mozku je však paradoxně obvykle prospěšným ukazatelem - ilustruje schopnost mozku uvažovat v paralelních scénářích, zjednodušeně mít fantazii k tomu, aby si představil možná ohrožení.\nPředstavte si, že kráčíte džunglí a opodál se podezřele pohne list - okamžitě si začnete vytvářet scénáře, v nichž za ním čeká predátor, ačkoliv v 99 případech ze sta za pohyb mohl vítr. "Mozek je připravený udělat 99 chyb, aby nás zachránil před tygrem, protože mozek není počítač - pracuje s iracionálními předpoklady, je náchylný k chybám a potřebuje zkratky," řekl pro BBC neurovědec Sergio Della Sala z Edinburghské univerzity.\nStudie vyšla v Psychological Science.\nVěda paměť lidské tělo věda a poznání


Pozastavení činnosti kontrolního technika na základě propadnutí jeho profesního osvědčení nehrozí. Musí to však ohlásit - MotoFocus.cz\n› Jiné info / zajímavosti › Pozastavení činnosti kontrolního technika na základě propadnutí jeho profesního osvědčení nehrozí. Musí to však ohlásit\nAnM , 2. dubna 2020, 13:42\nV případě, že nastane situace, že u kontrolního technika, kterému končí platnost profesního osvědčení, a to v době nařízené karantény, kdy tento kontrolní technik nemůže absolvovat prohlubovací kurz nebo vykonat přezkoušení, právě z důvodu nařízené karantény, nebo v souvislosti s vydanými mimořádnými opatřeními (dále jen „karanténa“), oznámí tuto skuečnost ministerstvu e-mailem na jednu z uvedených e-mailových adres.\n>ASEM ještě před zpřísňujícími omezeními navrhoval Ministerstvu dopravy zavést možnost školení kontrolních techniků online, např. formou video školení a dalších interaktivních aplikací, které by neřešilo jen otázku přezkoušení, jenž je problematikou poměrně komplexnější. Online školení by dle ASEM měla i další přidané hodnoty, jak ve zvýšení kvality školení a naopak snížení ceny a nároku na čas, které tíží kontrolní či emisní techniky. Proto tuto připomínku ASEM předalo MDČR i v rámci mezirezortního připomínkovacího řízení k nově připravovaným vyhláškám.\nKompletní dopis ke stažení ve formátu PDF.\nTagy: asem, dopis, kontrolní technik, ministerstvo dopravy


Guitart Central Park | Rainbowtours.sk\nRodinný FIGLO KLUB s polskými animátory Mezinárodní animace Posilovna Bazén se sladkou vodou\nOd 01.08.2018 Zmeniť\nDo 15.08.2018 Zmeniť\nHotelový komplex Guitart Central Park se nachází asi 600 m do centra Lloret de Mar (velký výběr restaurací, barů a diskoték). Nedaleko hotelu jsou kavárny, obchody a bary. Na letiště ve městě Gerona je to asi 30 km a na letiště v Barceloně asi 90 km od hotelu Guitart Central Park.\nAsi 400 m od hotelu Guitart Central Park se nachází dvě široké písečno-oblázkové pláže (Fenals a Lloret). Lehátka a slunečníky na pláži - za poplatek (cca 10 EUR/set). Hotel neposkytuje plážové osušky.\nRecepce, výtahy, restaurace, prosluněná terasa v zahradě, lehátka a slunečníky u bazénů. Jsou zde 3 bazény (z toho 1 krytý), 2 brouzdaliště, vodní park (přes 20000 m² pro hry a zábavu ve vodě). Splash Park - pro nejmenší děti, s bazénem (hluboký cca 30 cm) a vodními atrakcemi. Dále 2 skluzavky dlouhé přes 7 m a velký bazén. Ve všech bazénech je sladká voda. Mini klub, dětské hřiště, hlídání dětí (za poplatek), diskotéka (otevřená každou sobotu), konferenční místnosti, parkoviště (za poplatek). Hotel neposkytuje plážové osušky.\nUpozornění! Vodní park bude v provozu od 19.5.2018 do 16.9.2018 při čemž si hotel vyhrazuje právo na změnu termínu otevření i uzavření v případě špatných klimatických podmínek.\nHotel Guitart Central Park má 414 pokojů různých typů, renovovaných v roce 2010. Všechny pokoje jsou klimatizované, s částečně otevřenou koupelnou (vysoušeč vlasů), satelitním TV, trezorem (cca 20 EUR/týden), balkonem. Dětská postýlka do 2 let - zdarma (na vyžádání).\nStandardní pokoje (o rozloze asi 16 m²) - pro max. 4 osoby, jako přistýlku lze použít nízkou vysouvací postel nebo rozkládací pohovkou.\nAll Inclusive: snídaně, obědy a večeře jsou podávány formou bufetu, občerstvení mezi jídly, zmrzlina. Místní alkoholické a nealkoholické nápoje v barech v areálu hotelu (10:30 - 23:30).\nHotel Guitart Central Park organizuje denní a večerní animační program pro děti a dospělé, 2 kluby pro děti (ve věku 2 - 5 let a 6 - 12 let), živá hudba. Zdarma: stolní tenis, posilovna na čerstvém vzduchu. Za poplatek: wellness zóna (cca 15 EUR/den: krytý bazén, posilovna, sauna), masáže, kulečník.\nRecenze k tomuto hotelu najdete zde: https://r.pl/hiszpania-costa-brava-del-maresme/guitart-central-park\nRušný hotel pro všechny. Pro rodiny s dětmi - velké dětské hřiště, bazény a animace (také v polském jazyce). Pro ty, kteří hledají noční život - kluby a bary v Lloret de Mar. Pro aktivní - 2 posilovny a krytý bazén, a také možnost využití nabídky místních vodních sportů. Pro ty, kdo chtějí prozkoumávat - skvělá základna k objevování Divokého pobřeží. Srdečně zveme!


Epilační krém na obličej Epil Xpress redukuje nežádoucí chloupky. Při každodenní aplikaci krému Epil Express po dobu 2 měsíců dochází ke snižování růstu chloupků. Chloupky jsou stále jemnější a méně viditelné. Vyrobeno ve Francii. Blancheporte Epilační krém n.. Blancheporte >>\nHolící strojek ve tvaru rtěnky se snadno vejde do Vaší kosmetické taštičky a postará se o nežádoucí chloupky či drobné úpravy v obličeji. Okamžitě odstraňuje chloupky. Vhodný pro denní použití na každý typ pleti. Speciálně na obličej: oblast nad horním rtem, na.. Blancheporte >>\nSchovejte pinzety do šuplíku a zbavte se nežádoucích chloupků pohodlně a bezbolestně! Tento epilační krém na obličej nevzhledné chloupky bezpečně odstraní. Vyrobený ve Francii. Blancheporte Epilační krém na obličej 30ml od výrobce Blancheporte z kategorii Kosmetika a .. Blancheporte >>\nSnadno a rychle odstraní z obličeje nežádoucí chloupky i s kořínky. Vždy dokonalá tvář? Není nic účinnějšího než tento ruční epilátor se 3 pružinami, který pracuje na mechanismu pinzety. Ve tvaru kleštiček, se 3 pružinami. Pod tlakem se pružiny pohybují k sobě .. Blancheporte >>\nÚčinný zastřihávač chloupků, který je určen jak pro použití uvnitř nosu a uší, tak pro zastřihování bradky a kníru! Funguje na 1 baterii LR06 AA 1,5V (není součástí balení). Dodáváme se 2 různými nástavci z nerez oceli. S pouzdrem, které se zapíná na patent. .. Blancheporte >>


Místo lázní tenisová akademie? Noví majitelé Jánských Koupelí zatím mlčí - iDNES.cz\nMísto lázní tenisová akademie? Noví majitelé Jánských Koupelí zatím mlčí\n4. prosince 2016 13:55, aktualizováno 13:55\nAni tři čtvrtě roku od prodeje zchátralého lázeňského areálu v Jánských Koupelích na Opavsku není jasné, co noví majitelé s památkově chráněným místem zamýšlejí. Pravděpodobně nejprve požádají o vyjmutí místa z památkové ochrany.\nLetos v březnu se stali vlastníky známý tenista Tomáš Berdych a opavský podnikatel Petr Lex. Od té doby se však v Jánských Koupelích kromě oplocení u některých objektů nic nezměnilo.\nMF DNES zjistila, že jednou z možných variant budoucnosti je údajně přeměna na tenisovou akademii. K případné razantnější přestavbě by však majitelé museli dosáhnout zrušení platnosti památkové ochrany areálu. Nebo alespoň jeho části.\nZašlá sláva lázní\nSpolumajitel Lex zatím nechce o plánech hovořit. „Momentálně neposkytujeme žádné informace, protože vše je ve fázi přípravy. Poté vydáme tiskovou zprávu, abychom předešli spekulacím,“ sdělil.\nMinisterstvo zatím nic neřeší\nDodal, že nelze odhadnout, kdy se tak stane. „Záleží i na úřadech.“ Na dotaz, zda je pravdou, že majitelé žádají o konec památkové ochrany, Lex uvedl: „K tomu se nebudu vyjadřovat. Nechci ničemu předcházet.“\nStarosta Starých Těchanovic Luděk Kozák, pod které Jánské Koupele spadají, konstatoval, že podrobnosti budoucího využití také nezná. Potvrdil však snahu o změnu hájení budov. „Jakýkoliv záměr se bude odvíjet od případného vyjmutí památkové péče. Žádost je myslím podaná, ale nevím, v jakém to je stadiu,“ popsal starosta.\nNa ministerstvu kultury zatím o ničem nevědí. „Podle informací z odboru památkové péče v současné době žádný takový návrh na zrušení statutu kulturní památky neevidujeme,“ řekla mluvčí ministerstva Simona Cigánková.\nLázně, zotavovna... a nic\nJánské Koupele vznikly v 19. století zásluhou šlechtického rodu Razumovských. Svou polohou uprostřed lesů prý připomínaly Karlovu Studánku na Bruntálsku. Léčily se tam plicní onemocnění, nervy, oběhová soustava nebo srdeční problémy.\nZa druhé světové války se budovy přeměnily v zajatecký tábor spojeneckých důstojníků. Po osvobození fungovaly nejprve jako dětská ozdravovna a poté zotavovna odborářské organizace ROH.\nV devadesátých letech vlastnil soubor budov stát, které Jánské Koupele vysoudil, ale nakonec prodal v už neutěšeném stavu firmě Baneba. Původní majitel se marně pokoušel získat dotace nebo strategického partnera. Po několika neúspěšných pokusech o prodej Banebu koupili Lex s Berdychem. Stav mnoha objektů už je však velmi špatný.\n„Jánské Koupele představují velmi cenný soubor lázeňské architektury z konce 19. století,“ zdůraznil ředitel moravskoslezských památkářů Michal Zezula.\nJánské Koupele leží v nádherném údolí řeky Moravice na Opavsku.\nTémata: lázně, areál, Opavsko, Jánské Koupele, Tomáš Berdych, Roh, Karlova Studánka, Bruntálsko, Moravice, Moravskoslezský kraj, dotace, Opava, starosta, Ministerstvo kultury\nPo letech marných námluv s kupci se podařilo prodat zpustlé lázně Jánské Koupele na Opavsku. Dva noví vlastníci,...\nDo konce roku mají skončit rozhovory s investory, kteří projevili zájem o zchátralý lázeňský areál Jánské Koupele na...\nDříve bývaly chloubou, dnes jsou Jánské Koupele na Opavsku zajímavým cílem pro fotografy opuštěných míst. Opadaná...\nJako modrá stuha se napříč Nízkým Jeseníkem klikatí tok řeky Moravice. Čistá přírodní řeka v hlubokém zalesněném údolí...\nr.v. 2017, naj. 19 685 km, benzín