Potrebe | Anarhistička biblioteka\nTema: kritika razvoja\nIzvor: Ivan Illich, „Needs“, Wolfgang Sachs (ed.), The Development Dictionary: A Guide to Knowledge as Power, Zed Books, New York, 1999, str. 95–110.\nNapomene: Priredio, uz razne korekcije i dopune, AG (2021), na osnovu ranijeg prevoda Ljubice Stanković iz izdanja Volfgang Zaks, Rečnik razvoja, Svetovi, Novi Sad, 2001, Ivan Ilič, „Potrebe“, str. 145–161.\n„Osnovne potrebe“ su možda najpodmuklije zaveštanje koje je razvoj ostavio za sobom.\nBez obzira gde putujete prizor je isti. Svet je pretrpan rashladnim dimnjacima i parkinzima, agrobiznisom i ogromnim gradovima. Ali sada, kada se razvoju bliži kraj – ispostavilo se da je Zemlja bila pogrešna planeta za takvu građevinu – projekat rasta se ubrzano pretvara u ruševine, u starudiju, s kojom moramo naučiti da živimo. Još pre dvadeset godina primećeno je da su se posledice obožavanja rasta pokazale „suprotne očekivanjima“. Magazin Time ih danas iznosi u apokaliptičnim pričama s naslovne strane. Niko ne zna kako živeti s tim novim, zastrašujućim jahačima apokalipse, kojih ima znatno više nego četiri – klimatskim promenama, genetskim iscrpljivanjem, zagađenjem, slomom različitih imuniteta, podizanjem nivoa mora i milionima izbeglica. Čak i kada se ta pitanja postave, zatičemo se u nemogućoj dilemi, da li da se prepustimo panici ili cinizmu. Ali mnogo gori od preživljavanja s tim promenama životne sredine jeste užas življenja s naviknutošću na potrebe koje je ustanovilo razdoblje četvorodecenijskog razvoja. Potrebe koje je ples na kiši razvoja rasplamsao nisu samo opravdanje za pustošenje i trovanje zemlje; one su delovale i na dubljem nivou. One su preobrazile ljudsku prirodu. Preoblikovale su um i razum homo sapiensa u um i razum homo miserabilisa. „Osnovne potrebe“ su možda najpodmuklije zaveštanje koje je razvoj ostavio za sobom.\nPreobražaj je trajao nekoliko vekova. U tom periodu, izvesnost je bila ukorenjena u promeni, koja se ponekad nazivala progresom, ponekad razvojem, a ponekad rastom. U tom sekularnom procesu, ljudi su tvrdili da su otkrili „resurse“ u kulturi i prirodi – u onome što je bilo njihovo zajedničko dobro – i pretvorili ih u ekonomske vrednosti. Istoričar oskudice pripoveda priču. Kao što se umućena pavlaka iznenada pretvara u puter, tako se i homo miserabilis nedavno pojavio, gotovo preko noći, iz mutacije homo economicusa, glavnog junaka oskudice. Posleratna generacija bila je svedok te promene u ljudskoj prirodi, od običnog čoveka do čoveka potreba. Polovina svih pojedinaca rođenih na zemlji kao homo pripada toj novoj vrsti.\nArheološka procena je da ukupan broj odraslih pojedinaca homo sapiensa koji su ikada živeli ne prelazi pet milijardi. Oni su živeli od vremena slika lova iz pećine Lasko, iz mlađeg kamenog doba, do godine kada je Pikaso šokirao svet užasom Gernike. To su desetine hiljada generacija koje su živele hiljadama različitih životnih stilova i govorile nebrojeno mnogo različitih jezika. To su bili arktički narodi i stočari, Rimljani i Moguli, pomorci i nomadi. Svaki način života je na različit način zaokruživao jedan uslov da se bude ljudsko biće: oko motike, vretena, drveta, bronze ili gvozdenih oruđa. Ali u svakom od tih slučajeva, biti ljudsko biće značilo je zajedničko pokoravanje vladavini nužnosti na određenom mestu, u određenom vremenu. Svaka kultura je tu vladavinu nužnosti prevodila u drugačiji idiom. A svako shvatanje nužnosti izražavalo se na drugačiji način, bilo u sahranjivanju mrtvih ili isterivanju strahova. Ta ogromna raznolikost kultura svedočanstvo je plastičnosti želje i čežnje, koja je imala drugačiji ukus za svakog pojedinca i za svako društvo. Mašta je navela Tongance da u kanuima pređu hiljade milja okeana. Ona je navela Tolteke iz Meksika da sagrade hramove u Viskonsinu, muslimane iz Mongolije da obiđu Kabu, a Škote da krenu u hodočašće u Svetu zemlju. Ali i pored svih oblika koje su poprimali patnja i strahopoštovanje, strahovlada i ekstaza, ili ono nepoznato što dolazi posle smrti, ništa ne ukazuje na to da je predačka polovina čovečanstva iskusila bilo šta slično onome što mi podrazumevamo pod izrazom „potreba“.\nDrugi i veći deo čovečanstva rođen je u epohi koje se i ja sećam, posle Gernike 1936. Danas većina odraslih ljudi zavisi od električne energije, sintetičke odeće, nezdrave hrane i putovanja. Oni zaista duže žive; ali ukoliko verujemo osteopaleontolozima, koji čeprkaju po grobljima da bi proučavali kosti, kod tog drugog dela čovečanstva proporcionalno veći deo ljudi je neuhranjen i ima smanjene fizičke mogućnosti. A većina od danas živih pet milijardi ljudi bez dvoumljenja prihvata svoje stanje kao stanje zavisnosti od roba i usluga, zavisnosti koju nazivaju „potreba“. U samo jednoj generaciji, čovek potreba – homo miserabilis – postao je norma.\nIstorijsko kretanje Zapada, pod barjakom evolucije, progresa, rasta i razvoja, otkrilo je, a zatim i propisalo potrebe. Možemo posmatrati kako se u tom procesu odvijao prelaz od čoveka kao traljavog radnika ka čoveku zavisniku o potrebama. Podelio sam ovaj esej u dva dela. U prvom sam sakupio neka zapažanja o fenomenologiji potreba, a u drugom ulazim u trag istoriji homo miserabilisa u svetlosti pojma „potrebe“, u kontekstu zvaničnog diskursa razvoja koji počinje s predsednikom Harijem Trumanom.\nTeško je uverljivo govoriti o istoričnosti potreba. Postojanje odredivih i izmerljivih ljudskih potreba shvata se kao nešto toliko prirodno da smo spremni da nekim bakterijama pripišemo „potrebu“ za kiseonikom, dok u isto vreme za Alberta Velikog, koji je govorio o želji velikog kamena da pada sve dok ne dostigne središte Zemlje, imamo samo snishodljiv osmeh.\nLjudsko stanje je počelo da se definiše prema zajedničkim potrebama članova zajednice. Za novu generaciju, potrebe koje su zajedničke muškarcima i ženama, žutim i belim – pre nego zajedničko dostojanstvo ili zajedničko iskupljenje u Hristu ili nekom drugom Bogu – znak su i ispoljavanje zajedničke čovečnosti. Potrebe se s bezobzirnom blagonaklonošću podmeću drugima. Novi moral, zasnovan na nametanju osnovnih potreba, daleko je uspešnije pridobijao opšte poverenje nego njegov istorijski prethodnik, nametanje katoličke potrebe za večnim spasenjem. Zahvaljujući tome potrebe su postale svetska osnova opštih društvenih izvesnosti, zbog kojih se one nasleđene kulturne i religijske pretpostavke o ljudskim ograničenjima potiskuju u oblast takozvanih ličnih vrednosti, koje, u najboljem slučaju, zavređuju tolerantno poštovanje. Širenje potreba koje je iskovao moderni razvoj neće se zaustaviti pre kraja diskursa razvoja.\nLakše je sravniti sa zemljom nedovoljno klimatizovane solitere u San Huanu u Portoriku nego ugasiti žudnju za veštačkom klimom. Čim takva žudnja postane potreba, pronalaženje komfora na nekom ostrvu izloženom pasatnim vetrovima biće veoma teško. Pravo na punu zaposlenost još dugo će izgledati kao neostvariva težnja, sve dok se ne demontira potreba žena za poslovima s punim radnim vremenom. Dvadeset godina posle javnog priznanja da su medicinske usluge od marginalnog značaja za zdravlje nacije, troškovi nezdrave profesionalne medicine nastavljaju da premašuju troškove zdravog načina života. Mnogo je lakše postići konsenzus u UN da je epoha razvoja okončana, da je vreme da se potraga za mirom i pravdom odveže od organizovanog zadovoljavanja potreba, nego očekivati opšte prihvatanje ideje da su potrebe društvena navika nastala u dvadesetom veku, koje se u sledećem treba otarasiti.\nZa ljude oblikovane moralnom klimom iz poslednjih pedeset godina, pitanja o pojmovnom statusu potreba zvuče neumesno gladnima, razorno po naše zajedničke moralne temelje i povrh svega besmisleno. Te ljude treba podsetiti da je društvena rekonstrukcija homo sapiensa (mudrog čoveka ili čoveka od ukusa) u čoveka potreba preinačila status osnovnih potreba. Od sastavnog dela ljudskog stanja, osnovne potrebe pretvorile su se u neprijatelja ili zlo.\nDecenije razvoja mogu se shvatiti kao epoha tokom koje se, uz ogromne troškove, širom sveta izvodila ceremonija ritualnog okončanja oskudice. Škole, bolnice, aerodromi, kazneno-popravne ustanove, instituti za mentalno zdravlje i mediji, mogu se posmatrati kao mreža hramova posvećenih dekonstrukciji nužnosti i rekonstrukciji želja u potrebe. Čak i u poodmaklo industrijsko doba, za većinu ljudi koji su živeli u kulturama s naturalnom ekonomijom („subsistence cultures“), život se još uvek zasnivao na priznavanju granica koje se jednostavno nisu mogle prekoračiti. Život je bio ograničen na oblast nepromenljivih nužnosti. Tlo je rađalo samo poznate useve; za putovanje do pijace bilo je potrebno tri dana; sin je po ocu mogao videti kakva ga sudbina očekuje. Naime, „potreba“ je značila nužnost u smislu „potreba kakve moraju biti“. Takve potrebe, koje su značile nužnost, morale su se trpeti.\nSvaka kultura je bila društveni geštalt (celina, konstelacija) koji pretpostavlja prihvatanje potreba na datom mestu, u jednoj određenoj generaciji. Svaka je bila istorijski izraz jedinstvenog slavljenja života u okviru veštine patnje koja je činila mogućim da se slave nužnosti. Ono što je posredovalo između želje i patnje razlikovalo se od kulture do kulture. To su mogle biti povoljne ili nepovoljne zvezde – ili lična karma; veštičarenje i zli duhovi; ili proviđenje. U moralnoj ekonomiji opstanka, postojanje želja uzimalo se zdravo za gotovo, baš kao i uverenje da se one ne mogu umiriti.\nMeđutim, kada su se u modernom diskursu razvoja pojave potrebe, one nisu ni nužnosti, niti želje. Razvoj je reč koja znači obećanje – zajamčenu mogućnost da se prekrši pravilo nužnosti uz pomoć novih moći nauke, tehnologije i politike. Pod uticajem tog obećanja, došlo je i do promene statusa želja. Nada za dostizanjem dobra, zamenjena je očekivanjima da će potrebe biti jasno definisane i zadovoljene. Očekivanja naglašeno upućuju na „još ne“ drugačije od nadanja. Nada izvire iz nužnosti koja hrani želju. Nada je usmerena ka nepredvidljivom, neočekivanom, iznenađujućem. Očekivanja izviru iz potreba koje pothranjuje obećanje razvoja. Ona se okreću ka potraživanjima, pravima i zahtevima. Nada se poziva na proizvoljnost neke druge ličnosti, bilo ljudske ili božanske. Očekivanja se zasnivaju na delovanju bezličnih sistema, koji bi trebalo da obezbede hranu, zdravstvenu zaštitu, obrazovanje, sigurnost i drugo. Nada gleda u nepredvidljivo, a očekivanja u verovatno.\nNade su mutirale u očekivanja. Kada nužnosti počnu da blede pod svetlošću razvoja želje se preobražavaju u potraživanja. Kada se to desi, nada i želja se ukazuju kao iracionalni ostaci mračnog doba. Ljudski fenomen je prestao da se definiše veštinom trpljenja nužnosti; sada se shvata kao mera imputiranih nedostataka koji se prevode u potrebe.\nTaj prelaz se za većinu ljudi na svetu dogodio tokom poslednjih trideset godina. Potrebe su tek nedavno postale univerzalno iskustvo, a ljudi su tek sada počeli da govore o svojim potrebama za skloništem, obrazovanjem, ljubavlju i ličnom intimom. Danas je postalo gotovo nemoguće poricati postojanje potreba. Pod prećutnom pretpostavkom razvoja, srčani bajpas se više ne vidi kao bezobzirna želja ili pomodni prohtev bogatih. U kontekstu tvrdoglave pobune protiv nužnosti, stranac je postao katalizator koji želju i greh integriše u opipljivu realnost potrebe. Paradoksalno, ta realnost svoj puni legitimitet postiže samo kada se potrebe koje osećam pripišu strancima, čak i kada je očigledno da većina te potrebe jednostavno ne može da zadovolji. Potreba, dakle, predstavlja normalno stanje homo miserabilisa. Ona označava nešto što je definitivno izvan domašaja većine. Da bismo videli kako se zapalo u taj ćorsokak, poučno je pratiti etape kroz koje se, u proteklih nekoliko decenija, predstava o potrebama povezivala s ekonomskim i društvenim razvojem.\nPolitičko stremljenje ka razvoju uvelo je potrebe u politički diskurs Zapada. U svom pristupnom govoru, američki predsednik Hari Truman zvučao je potpuno uverljivo kada je zastupao potrebu za američkom intervencijom u stranim zemljama u ime „industrijskog progresa“, u cilju „podizanja životnog standarda“ u „nerazvijenim područjima“ sveta. Nije pominjao revoluciju. Njegov cilj bio je da „olakša teret siromašnih“, što se može postići proizvodnjom „više hrane, više odeće, više građevinskog materijala i više mehaničke snage“. On i njegovi savetnici videli su „veću proizvodnju kao ključ prosperiteta i mira“. Govorio je u okvirima „legitimnih težnji“, a ne o „potrebama“. Truman je zaista bio veoma daleko od toga da svim ljudima pripisuje univerzalni skup jasno definisanih potreba, čije bi zadovoljenje mogao doneti samo razvoj.\nU vreme Trumanovog govora, siromaštvo – u smislu tržišne ekonomije – još uvek je bilo uobičajena sudbina velike većine svetskog stanovništva. Za divno čudo, nekoliko nacija kao da je umaklo toj sudbini, da bi onda počelo da istu želju pothranjuje i kod drugih. Trumanov zdrav razum navodio ga je da veruje kako univerzalni zakon progresa ne važi samo za izolovane pojedince ili grupe, već, preko nacionalnih ekonomija, i za čovečanstvo u celini. Zato je koristio izraz „nerazvijeni“ za kolektivne društvene entitete, i govorio o potrebi da se stvori „ekonomska osnova“ koja bi mogla da zadovolji „očekivanja koja je moderni svet probudio“ u narodima širom planete.\nDvanaest godina kasnije, Amerikanci su čuli kako se „Ljudi u kolibama i selima na polovini Zemljine kugle bore da raskinu okove masovne bede… Zavetujemo se da ćemo im pomoći da bi pomogli sami sebi… Na to se zavetujemo ne zato što su nam potrebni njihovi glasovi, već zato što je tako ispravno“. Tako je govorio Džon F. Kenedi 1961. u svom pristupnom govoru. Tamo gde je Truman uočio buđenje očekivanja, Kenedi je opazio sekularnu borbu ljudi protiv loše stvarnosti. Pored zadovoljavanja novih očekivanja, razvoj je, shodno tome, morao da uništi i nasleđene odnose. Njegov govor simboliše sve veću saglasnost u Sjedinjenim Državama oko toga da većina ljudi ima potrebe, da im te potrebe daju prava, koja se opet prevode u pravo na brigu i kao takva nameću dužnosti bogatima i moćnima.\nPrema Kenediju, te potrebe nisu samo ekonomske prirode. „Siromašne“ nacije „su prepoznale potrebu za intenzivnim programom za samopomoć“, potrebu „za društvenim progresom koji je neizbežan uslov rasta, a ne zamena za ekonomski razvoj… Bez društvenog razvoja velika većina ljudi ostaje u siromaštvu, dok privilegovana manjina uživa u pogodnostima sve većeg obilja“.\nGodinu dana po Kastrovom dolasku na vlast, Kenedi je obećao više od puke ekonomske ili tehničke pomoći; svečano se obavezao na političku intervenciju – na „pomoć mirnoj revoluciji nade“. Pored toga, u potpunosti je prihvatio prevladavajuću konvencionalnu retoriku političke ekonomije. Morao se složiti sa Hruščovom, koji mu je u Beču rekao: „Neprekidni revolucionarni proces u različitim zemljama jeste status kvo, i svako ko pokuša da zaustavi taj proces ne samo da menja status kvo već je i agresor.“ Tako je Kenedi naglasio „šokantno i hitno stanje“ i potrebu za „savezom za društveni progres“. Za Trumana, moderni svet je „probudio nove težnje“, dok se Kenedi usredsredio da ljudima „olakša breme njihovog siromaštva“. Kenedi je verovao da polovina sveta „živi u okovima bede“, sa osećanjem nepravde „koja rađa politički i društveni nemir“. Iz ugla Bele kuće šezdesetih godina, siromaštvo je prestalo da bude sudbina; postalo je operativni koncept – rezultat nepravednih društvenih i ekonomskih uslova, nedostatka modernog obrazovanja, prevage neodgovarajuće i zaostale tehnologije. Na siromaštvo se tada gledalo kao na kugu, nešto podložno terapiji, na problem koji treba rešiti.\nUjedinjene nacije su 1962. godine počele da operacionalizuju siromaštvo. Generalni sekretar je govorio o „ljudima koji žive ispod prihvatljivog minimuma životnog standarda“. Verovao je u dve ideje: čovečanstvo se sada može razdvojiti na one iznad i one ispod merljivog standarda; a nova birokratija je imala zadatak da uspostavi kriterijum za određivanje toga šta je prihvatljivo, a šta nije. Prvi instrument stvoren da bi se ustanovio taj standard nazvan je BNP (bruto nacionalni proizvod). To sredstvo, prvi put javno upotrebljeno krajem četrdesetih godina dvadesetog veka, predstavlja začuđujući mentalni mikser koji meša sve robe i usluge koje ljudi proizvode i tako dobijeni omlet definiše kao bruto vrednost nacije. Taj bruto nacionalni bućkuriš cedi iz stvarnosti samo one karakteristike koje ekonomisti mogu da svare. Već krajem sedamdesetih godina postalo je jasno da pod okriljem razvoja većina ljudi postaje sve siromašnija kako BNP raste.\nPredsednik Svetske banke je 1973. godine izjavio da je „progres meren samo jednim etalonom, BNP, značajno doprineo povećanju nejednakosti u raspodeli prihoda“. Iz tog razloga, Maknamara je objavio da centralni cilj politika razvoja treba da bude „napad na apsolutno siromaštvo“, koje je posledica ekonomskog rasta i koje pogađa „40% od skoro dve milijarde pojedinaca koji žive u zemljama u razvoju“. Po njemu, ta nuspojava razvoja je „tako ekstremna da degradira živote pojedinaca ispod minimalne norme ljudskog dostojanstva“. On je u okviru Svetske banke oformio trust mozgova koji je počeo da te „norme ljudskog dostojanstva“ prevodi u tehnička merila za izdvojene, specifične potrebe, koje se mogu izraziti u monetarnim terminima. Pozivanje na „potrebe“ postalo je metod s kojim su sociolozi i birokrate od sada mogli da razlikuju puki rast od pravog razvoja.\nSve dok je siromaštvo bilo sinonim za ljudsko stanje, na njega se gledalo kao na sveprisutnu crtu društvenog pejzaža svake kulture. Pre i iznad svega, ono se odnosilo na nesigurne uslove u kojima je većina ljudi, tokom većeg dela vremena, preživljavala. Siromaštvo je bilo opšti koncept za specifično kulturno tumačenje nužnosti življenja u veoma skučenim granicama, različito definisanim u svakom datom mestu i vremenu. To je bio naziv za jedinstven i ekološki održiv stil suočavanja sa istorijski datom, umesto tehnički konstruisanom nužnošću, za „potrebu“ za suočavanjem s neizbežnim, a ne s nekim nedostatakom. Siromaštvo se, makar u hrišćanskoj Evropi, shvatalo kao neizbežna sudbina nemoćnih. Ono označava ontološku situaciju svih onih koji „moraju umreti… ali ne još“. U svakom slučaju, ni moć, ni bogatstvo, niti siromaštvo nisu se povezivali s produktivnošću ljudskih grupa.\nTo shvatanje o nužnosti prihvatanja sudbine, kismeta, proviđenja, Božje volje, bilo je podriveno širenjem prosvetiteljstva. Početkom 20. veka, kada je progres počeo da označava tehnološku i političku pobunu protiv svih ideologija koje priznaju pravilo nužnosti, ono je izgubilo veliki deo svog legitimiteta. Već u doba parne mašine, inženjer je postao simbol oslobodioca, mesija koji će povesti čovečanstvo u osvajanje prirode. Do početka 20. veka i samo društvo je postalo predmet manipulativnog inženjeringa. Ali tek je društveno prevođenje progresa u profesionalno usmeravani razvoj od pobune protiv nužnosti napravilo programiranu zarazu. To najbolje pokazuje poistovećivanje milosrđa s tehničkim pokroviteljstvom progresa, izraženo u socijalnim enciklikama pape Pavla VI (1897–1978). Taj papa je bio duboko posvećen svetom Franji Asiškom – vereniku Gospe Siromaštine. A ipak je svoje vernike podučavao dužnosti da povećavaju produktivnost i pomažu drugima u razvoju.\n„Pojedinačne nacije moraju povećati nivo kvantiteta i kvaliteta proizvodnje da bi život svih svojih građana učinile istinski dostojanim čoveka, i doprinele zajedničkom razvoju ljudskog roda.“\n„Potpuni razvoj pojedinca mora biti praćen razvojem ljudskog roda i mora se postići zajedničkim naporom.“\nU takvim rečenicama, verske vođe svih veroispovesti, nijansi i političkih opredeljenja blagoslove pobunu protiv ljudskog stanja. Papa Pavle VI je značajan jer je, na neki način, preuzeo vođstvo na levoj strani. U toj enciklici, međutim, papa još uvek govori jezikom pedesetih godina. Kao i za Trumana, siromaštvo je za njega još uvek predstavljalo neku vrstu zajedničkog dna: stanje od kojeg počinje progres.\nSedamdesetih godina siromaštvo je u javnom govoru steklo novu konotaciju – ekonomskog praga. I to je u svesti modernih ljudi promenilo njegovu prirodu. Siromaštvo je postalo mera za nedostatak koji neka osoba ima u smislu „potrebne“ robe, a još više „potrebnih usluga“. Definisanjem siromašnih kao onih kojima nedostaje ono što bi mogli kupiti novcem, kako bi postali „uistinu ljudi“, siromaštvo, u Njujorku baš kao i u Etiopiji, postaje apstraktna univerzalna mera smanjene potrošnje. Oni koji opstaju i pored indeksirane smanjene potrošnje, time se smeštaju u novu, podljudsku kategoriju i posmatraju kao žrtve dvostruke nevolje. Njihovo de facto preživljavanje postaje gotovo neobjašnjivo u ekonomskim okvirima, dok se njihovo stvarno preživljavanje označava kao podljudsko, ukoliko ih već otvoreno ne posmatramo kao neljudske i nedolične.\nPolitičari su uključili frazu o siromaštvu u svoje platforme, a ekonomisti su počeli da izučavaju teorijski značaj tog neelastičnog praga. U ekonomskoj teoriji se ne može govoriti o (ekonomskim) prohtevima ispod nivoa prihoda na kojem potrebe postaju nesamerljive u pogledu izdržavanja. Ljudi koji su izgubili svoja sredstva za izdržavanje izvan ekonomije gotovog novca i koji pod tim uslovima samo povremeno i minimalno imaju pristup gotovom novcu, ne mogu da se ponašaju u skladu sa ekonomskom racionalnošću; oni, na primer, ne mogu da sebi priušte da hranu razmene za sklonište, odeću ili oruđe. Niti su deo ekonomije, niti su sposobni da žive, osećaju ili se ponašaju kao što su to činili pre gubitka podrške moralne ekonomije osnovnog izdržavanja. Ekonomski bogalji, iz te nove kategorije, tako definisane, u stvari mogu opstati, ali oni ne učestvuje u potpunosti u karakteristikama homo economicusa. Oni postoje – svuda na svetu – ali kao marginalci, ne samo u odnosu na nacionalnu ekonomiju, već i na samo moderno čovečanstvo, od kada je ovo drugo, još od vremena Mandevila, definisano u okvirima sposobnosti pravljenja izbora pod pretpostavkom oskudice. Za razliku od svojih predaka, oni imaju hitne ekonomske potrebe, a za razliku od legitimnih učesnika u modernoj ekonomiji – ma koliko siromašnih – bilo kakav izbor između alternativnih zadovoljenja, sadržan u konceptu ekonomske potrebe, za njih ne važi.\nNije čudno što su „karakteristike populacije“ počele da se unose u razvojne proračune. Populacija prestaje da bude egzogeni objekat za koji se razvoj mogao planirati. Umesto toga ona počinje da se računa kao endogena varijabla, zajedno s kapitalom i prirodnim resursima. Dok se početkom pedesetih godina na problem zemalja u razvoju suštinski gledalo kao na problem produktivnog bogatstva, krajem iste decenije bilo je opšteprihvaćeno da ključni faktor nije proizvodnja, već pre sposobnost za proizvodnju svojstvenu ljudima. Ljudi tako postaju legitimni sastojak ekonomskog rasta. Tako se više nije morala praviti razlika između ekonomskog i društvenog razvoja, budući da je razvoj – za razliku od rasta BNP – automatski morao uključivati i jedno i drugo. Nedovoljno kvalifikovani ili iskorišćeni (kapitalizovani) ljudi sve više su se spominjali kao breme ili kočnica razvoja. Taj treći evolutivni korak, koji u računicu ekonomskog rasta uključuje ljudski faktor, imao je istoriju koja osvetljava semantiku reči „potrebe“.\nSredinom pedesetih godina ekonomisti su pod uticajem V. Artura Luisa počeli da smatraju kako na određene komponente medicinskih i obrazovnih usluga ne treba gledati kao na ličnu potrošnju, zato što su to nužni preduslovi ekonomskog razvoja. Velike razlike u rezultatima sličnih razvojnih politika u zemljama na istom nivou monetarnih prihoda ne mogu se objasniti ako se ne obrati pažnja na investicije u ljude. Kvalitet i raspodela obuke, fizičko blagostanje, društvena disciplina i participacija počeli su da se nazivaju „rezidualni faktor“. Nezavisno od raspoložive količine kapitala i radne snage, izgledalo je da ekonomski razvoj zavisi od tih društvenih kvalifikacija ljudi u smislu njihove relevantnosti za ekonomiju. Sredinom šezdesetih godina ekonomski progres je zavisio od sposobnosti da se u velike grupe stanovništva usadi potreba za „kvalifikovanom radnom snagom“. Obrazovanje, zdravstvena služba, javno informisanje i menadžment ljudskih resursa uveliko su se razmatrali u mnogim područjima „planiranja radne snage“. Vođe narodnih pokreta koji su promovisali „konscijentizaciju“ (podizanje svesti, osvešćivanje), od Trivandruma (Thiruvananthapuram, Indija) do Brazila, zapravo su podržavali istu ideju – sve dok ljudi ne promene i ne prepoznaju svoje potrebe, ne mogu doprinositi rastu produktivnih snaga.\nTa euforija nije dugo trajala. Tokom sedamdesetih godina dva empirijska zapažanja izmenila su shvatanje „ljudskog kapitala“ razvijeno šezdesetih godina. S jedne strane, pretpostavka da se vrednost obrazovanja ili medicinskih usluga neposredno odražava na kvalifikovanost radne snage izgubila je dosta na svom kredibilitetu. Nije se moglo dokazati da su investicije u škole ili klinike bile uzročno povezane s pojavom produktivnijih ljudi. S druge strane, radna teorija vrednosti je izgubila svoje značenje, čak i u onom oslabljenom smislu u kojem je ušla u glavni tok ekonomske misli. Postalo je očigledno da, bez obzira na raspoloživost kvalifikovane radne snage, modernizovani sektor ne može biti dovoljno radno intenzivan da bi stvorio dovoljno radnih mesta koja bi opravdala ekonomski neophodnu preraspodelu prihoda koju podrazumevaju troškovi socijalnih usluga. A nijedna zamisliva razvojna strategija usmerena na zapošljavanje ne može stvoriti plaćena radna mesta za najugroženiju trećinu stanovništva u bilo kojoj zemlji u razvoju, osim nekoj najizuzetnijoj. Posledica toga bila je da su planeri tokom osamdesetih godina melodiju razvoja prebacili u dublji tonalitet. Pod različitim znamenjima, upustili su se u ekonomsku kolonizaciju neformalnog sektora. Neka ljudi koji su postali svesni svojih „potreba“ sami vide kako će ih zadovoljiti.\nNovi naglasak je stavljen na podsticanje delatnosti koje će ljude uposliti na crnom tržištu, u razmenskoj ekonomiji ili u samodovoljnom „tradicionalnom sektoru“. Iznad svega, rad u senci je postao kvantitativno značajniji ne samo u praksi već i u politici. Pod radom u senci podrazumevam obavljanje neplaćene delatnosti koja je, u tržišno intenzivnom društvu, neophodna da bi se kupljena dobra preobrazila u potrošnu robu. Konačno, delatnosti povezane s raznim oblicima samopomoći, koje su se šezdesetih godina smatrale drugorazrednim, tokom osamdesetih godina su za planere i organizatore postale omiljeni sektor rasta. To je kontekst u kojem se mora tumačiti oživljavanje diskursa o potrebama.\nRazvoj se može predstaviti kao proces lišavanja ljudi zajedničkih dobara iz njihovih tradicionalnih kultura. Tokom tog prelaznog razdoblja, kulturne spone se kidaju, iako na površan način kultura može i dalje da nijansira razvoj – treba samo pogledati ljude sa sela nedavno presađene u ogromne gradove Trećeg sveta. Razvoj se može zamisliti kao udar vetra koji ljude obara s nogu, čupa ih iz njima bliskog okruženja i baca na veštačku podlogu, u novu životnu strukturu. Kako bi opstali na tim izloženim i uzdignutim temeljima, ljudi su prisiljeni da dostignu novi minimalni nivo potrošnje, na primer, u formalnom obrazovanju, merama zdravstvene zaštite, čestom korišćenju transporta i iznajmljivanju stambenog prostora. Ukupan proces se obično opisuje jezikom inženjerstva – stvaranje infrastruktura, izgradnja i koordinacija sistema, različiti stadijumi rasta, društvene stepenice napredovanja. Čak se i o ruralnom razvoju govori tim urbanim jezikom.\nPod velikom težinom novih struktura, kulturni kamen temeljac siromaštva ne može ostati netaknut; on se lomi. Ljudi su prisiljeni da žive na krhkoj pokorici, ispod koje vreba nešto potpuno novo i nehumano. U tradicionalnom siromaštvu, ljudi su mogli računati da će pronaći neki kulturni oslonac. I uvek je postojao neki osnovni nivo u koji se moglo uzdati, kao u slučaju bespravnih stanara ili prosjaka. S ove strane groba niko nije mogao potonuti. Pakao je bio prava jama koja je čekala posle smrti, ali samo one koji nisu delili sa siromašnima u ovom životu. To više ne važi. Modernizovani otpadnici nisu ni prosjaci ni skitnice. Oni su žrtve potreba koje im je pripisao neki od „podvodača siromaštva“. Pali su ispod granice siromaštva, i iz godine u godinu imaju sve manje šanse da se ponovo uzdignu iznad te granice i zadovolje potrebe koje sada sami sebi pripisuju.\nSocijalna zaštita nije kulturni oslonac. To je nečuveni tip posredovanja oskudnim resursima preko činilaca koji ne samo što određuju šta je to potreba i utvrđuju gde se ona javlja, već i pomno nadziru njeno zadovoljavanje – sa ili bez odobrenja onoga čija je ta potreba. Socijalno osiguranje nije oslanjanje na podršku zajednice u slučaju nesreće. Ono je pre jedan od krajnjih oblika političke kontrole u društvu u kojem se zaštita od budućih rizika ceni više od omogućavanja sadašnjeg zadovoljstva ili sreće. Jasno je da potrebe, shvaćene kao kriterijum za razvojne strategije, nemaju ništa zajedničko s tradicionalnim nužnostima ili željama, kao što sam već napomenuo. A ipak, tokom druge i treće „razvojne dekade“, milioni ljudi su naučili da svoje siromaštvo doživljavaju kao nezadovoljene operacionalizovane potrebe.\nParadoksalno, „potrebe“ su postale najmoćniji amblem uprkos činjenici da za konvencionalnog ekonomistu reč „potreba“ ne postoji. Ekonomska teorija ne priznaje postojanje nečeg kao što je „potreba“. Takođe, ekonomija može reći mnogo toga korisnog o prohtevima, sklonostima i potražnji. Ali „potreba“ je moralni, filozofski ili fizički imperativ koji ne trpi nikakav kompromis ili prilagođavanje – ili (ekonomsku) analizu.\nVećina ekonomista se sve do danas deklarisala kao nekompetentna za uključivanje potreba u svoje analize i radije prepušta raspravu o potrebama filozofima ili političarima. S druge strane, sve veći broj ekonomista, kritičara konvencionalne razvojne teorije i prakse, smešta „osnovne potrebe“ u temelje onoga što će početi da se zove „novi ekonomski poredak“. U potrebama pronalaze termin za nesavladive, međusobno nesamerljive zahteve ljudske prirode. Oni snažno ukorenjuju ekonomsku teoriju u ontološki status ljudskog bića. Smatraju da se, sve dok se osnovne potrebe ne zadovolje pomoću ekonomije, ekonomske sklonosti, izbori i prohtevi jednostavno ne mogu efikasno formulisati. Njihov novi svetski poredak je izgrađen na temeljima čovečanstva čije su osnovne potrebe zadovoljene zahvaljujući novoj vrsti ekonomije, koja priznaje njihovo postojanje.\nAli pre nego što bi se koncept potreba mogao uključiti u ekonomska razmatranja, on se mora definisati i klasifikovati. Za taj poduhvat, teorija o hijerarhiji potreba Abrahama Maslova postigla je svoj veliki uticaj pomalo kasno. Zaista, potrebe za fizičkom sigurnošću, naklonošću, poštovanjem i konačno za samoostvarenjem, obeležavaju aktuelne rasprave kao ključne kategorije. Za razliku od prohteva, koji su još od vremena Hobsa smatrani za međusobno istovetne – „pošto su oni jednostavno ono što ljudi hoće“ – potrebe se kontinuirano izučavaju kao nešto što pripada hijerarhiji koja ima objektivan i normativni status. O njima se obično govori kao o činjenicama koje stručnjaci za potrebe moraju objektivno proučavati. Neki od novih ekonomista idu dotle da od te hijerarhije potreba prave kamen temeljac nove etike. Na primer, Erih From je verovao da je\n„zdravo društvo ono koje odgovara potrebama čoveka, ne obavezno onome što on oseća kao svoje potrebe – zato što se čak i najbolesniji ciljevi subjektivno mogu doživljavati kao nešto što se najviše želi – već onome što njegove potrebe objektivno jesu, koliko se proučavanjem čoveka to može dokučiti.“\nDo sada najpotpuniju kritičku studiju diskursa potreba i njegovih implikacija sačinila je Marijan Gronemejer. Ona smatra da su potrebe, u sadašnjem smislu, nov način formulisanja pretpostavke o univerzalnoj oskudici. Na osnovu njene argumentacije prilično je izvesno da javni kredibilitet ekonomskih pretpostavki, koji je već poljuljan, može opstati samo ako se nova ekonomija rekonstruiše na pretpostavci odredivih „osnovnih potreba“. Gronemejer dalje pokazuje da potrebe, definisane u okvirima navodno naučnih kriterijuma, zahtevaju redefinisanje ljudske prirode prema konvencijama i interesima profesionalaca koji upravljaju i služe tim potrebama. Ekonomija zasnovana na prohtevima – bilo za terapijom, obrazovanjem ili prevozom – sada neizbežno vodi do društveno nepodnošljivog nivoa polarizacije. Suprotno tome, ekonomija zasnovana na potrebama – uključujući njihovu identifikaciju od strane eksperata i dobro upravljanje njihovim zadovoljavanjem – može pružiti legitimitet bez presedana korišćenju te nauke u službi društvene kontrole čoveka „potreba“.\nPotrebe, kao izraz i kao ideja, imaju svoje mesto u okviru sadašnje mentalne topologije koja nije postojala u konstelaciji značenja prethodnih epoha. Tokom Druge razvojne dekade (1970–1980, prema UN), predstava o potrebama obasjala je semantičko nebo kao supernova. Kao što kaže Gronemejer, sadašnje insistiranje na osnovnim potrebama određuje sam ljudski fenomen kao deljiv – diskurs potreba podrazumeva da se ljudsko biće može postati manje ili više. To je kao oruđe normativno i dvoseklo isto koliko i neka snažna droga. Time što našu zajedničku ljudskost definišemo zajedničkim potrebama, pojedinca svodimo na puki profil njegovih potreba.\nKao što je prosvetiteljska ideja progresa pripremila teren za nešto što bi se gotovo sigurno ionako dogodilo, tako je i upravljanje društvenim promenama u ime razvoja pripremilo političko okruženje za redefinisanje ljudskog stanja u kibernetičkom smislu – kao otvoren sistem koji optimizira održavanje privremene otpornosti pojedinaca svedenih na podsisteme. I kao što su potrebe postale značajan amblem koji je menadžerima dopuštao da obezbede filantropska opravdanja za uništavanje kultura, tako su one sada zamenjene novim amblemom „osnovnih zahteva“, pod kojim se može opravdati novi cilj, „opstanak planete“.\nTokom sedamdesetih godina eksperti su se predstavljali kao sluge koje su pomagale siromašnima da postanu svesni svojih istinskih potreba, kao neki Veliki Brat koji im pomaže da formulišu svoje težnje. Taj san o ljudima mekog srca i plavookim dobročiniteljima danas se može lako raspršiti kao stara besmislica. „Potrebe“, u daleko više međuzavisnom, složenom, zagađenom i prenaseljenom svetu, ne mogu se više utvrditi i kvantifikovati, osim kroz mukotrpni timski rad i ispitivanje sistemskih specijalista. U takvom novom svetu, diskurs potreba postaje nenadmašno oruđe za svođenje ljudi na zasebne jedinice sa zahtevima za unos.\nKada se to dogodilo, odjednom se videlo da je homo economicus zastareo mit – planeta više ne može da dozvoli sebi takav rasipnički luksuz – i zamenio ga je homo sistematicus. Potrebe ovog drugog izuma preobrazile su se iz ekonomskih prohteva u sistemske zahteve, određene isključivom profesionalnom hegemonijom koja ne trpi nikakva odstupanja. Činjenica da mnogi ljudi danas već prepoznaju svoje sistemske zahteve glavni je argument u prilog moći profesionalnog prestiža i pedagogije – i konačnog gubitka lične autonomije. Proces je prvobitno započeo gubitkom zajedničkih dobara, a sada je izgleda okončan, budući da su ljudi pretvoreni u apstraktne elemente matematičke stagnacije. Poslednja konceptualizacija tih apstraktnih elemenata nedavno je postignuta kroz reinterpretaciju „običnog čoveka“, koji se sada vidi kao krhki i samo privremeno funkcionalni imuni sistem uvek na ivici sloma. Literatura o tom razvoju precizno odražava ezoterični karakter njegove konceptualizacije. Stanje postmodernog čoveka i njegovog univerzuma postalo je, prema tom shvatanju, toliko složeno da danas samo vrhunski specijalizovani eksperti mogu delovati kao sveštenstvo sposobno da razume i definiše „potrebe“.\nLjudski fenomen tako više nije određen onim šta jesmo, s čime se suočavamo, što možemo podneti, o čemu sanjamo, čak ni modernim mitom da možemo proizvesti sebe iz oskudice, već po meri onoga što nam nedostaje i stoga predstavlja našu „potrebu“. A ta mera, određena razmišljanjem u okviru teorije sistema, podrazumeva radikalno novo shvatanje prirode i prava, i propisuje politiku koja se više bavi obezbeđivanjem profesionalno definisanih zahteva (potreba) za opstanak, nego ličnim težnjama ka slobodi koje bi podstakle autonomno suočavanje sa problemima.\nNalazimo se na pragu još uvek neprepoznatog prelaska s političke svesti zasnovane na progresu, rastu i razvoju – ukorenjene u snovima prosvetiteljstva – na novu, još uvek neimenovanu svest definisanu kontrolnim mehanizmima koji obezbeđuju „održivi sistem“ za zadovoljenja potreba. Da, razvoj je mrtav. Ali dobronamerni eksperti koji propagiraju „potrebe“ sada užurbano rade na novoj konceptualizaciji svog otkrića i tako opet redefinišu ljudsko biće. Građanin se sada definiše kao kiborg. Ranija individua, koja je kao pripadnik „populacije“ postala „slučaj“, sada se oblikuje prema slici imunog sistema koji se privremeno može održati u funkciji ako se održava u ravnoteži pomoću odgovarajućeg upravljanja.\nPre trideset godina, „potrebe“ su bile jedan od desetak koncepata s kojima je oblikovan globalni pogled na svet. Izrazi kao što su „populacija“, „razvoj“, „siromaštvo“ ili „planiranje“ spadaju u kategoriju reči koje smatram skrivenim neologizmima – starim rečima čije je sadašnje uobičajeno značenje novo, mada oni koji ih koriste i dalje imaju utisak da govore ono što se oduvek govorilo. U okviru diskursa razvoja, reč i pojam „potreba“ postajali su sve privlačniji. To je postao najpogodniji izraz za imenovanje moralnih odnosa među strancima u svetu iz snova sačinjenom od država blagostanja. Takav svet je izgubio kredibilitet u matrici novog sveta koji se sada zamišlja kao sistem. Kada se danas, u tom novom kontekstu, koristi izraz „potrebe“, on „funkcioniše“ kao eufemizam za upravljanje građanima, koji su ponovo konceptualizovani kao podsistemi u okviru „populacije“.\nPrilog Ivana Ilića\nMarijev (Murry) originalni Oxford English Dictionary (OED) iz 1892, deli odrednicu o imenici „potreba“ samo na dva dela: a) nužnost da se nešto uradi, i b) zahtev vlasti da se nešto učini. Tokom vekova, „imati potrebu“ značilo je biti u neizbežnoj nužnosti da se nešto uradi ili postigne. OED iz 1929. pruža prvi dokaz trećeg značenja, c) stanje fiziološke ili psihološke želje koje motiviše ponašanje ka njenom zadovoljenju. Tada se „potreba“ prvi put odnosi na želju ili pretenziju ka nečemu. Sličan zaokret u Nemačkoj, doduše mnogo ranije, zabeležio je J. B. Muller, u eseju „Bedurfhis“, u okviru zbornika O. Brunner, W. Conze i R. Koselleck (eds.), Geschichtliche Grundbegriffe (Stutgart, Klett, 1972, Tom 1, str. 440–89). Izgleda da je knjiga P. Springborga, The Problem of Human Needs and the Critique of Civilization (London, Allen and Unwin, 1981), jedini monografski pokušaj praćenja razvoja shvatanja analognih „potrebi“ u zapadnoj misli od starih Grka do danas.\nRasprave o pravim ili lažnim potrebama, osnovnim ili društvenim potrebama, za razliku od individualnih potreba, obično se ne bave robnim intenzitetom društva. One su stoga irelevantne za gore navedene tvrdnje. W. Leiss, The Limits to Satisfaction: An Essay on the Problem of Needs and Commodities (Toronto University Press, 1976), izučava genezu potreba u preobražaju želje u zahtev za robama. Ubedljiv prikaz čovekovog pada iz kraljevstva preferencija u ropstvo potreba napisao je D. Baybrooke, „Let Needs Diminish that Preferences May Prosper“, u N. Resher (ed.), Studies in Moral Philosophy (Oxford, Blackwell, 1968). U sličnom maniru, objavio sam određeni broj eseja, naročito u knjizi Towards a History of Needs (New York, Pantheon, 1978).\nIznenadno oživljavanje rasprave o potrebama tokom šezdesetih godina dvadesetog veka bilo je odgovor na vrednosno neutralan pristup ortodoksne sociologije. Prvi su je pokrenuli C. W. Mills i G. Myrdal u političkoj ekonomiji, a nastavili A. Maslow i E. Fromm sa stanovišta psihološke antropologije. Sva četvorica autora centralni značaj pridaju stavu mladog Marksa, nasleđu koje je podrobno analizirano u A. Heller, The Theory of Needs in Marx, London, Allison and Busby, 1976. Zahvaljujući toj tradiciji, izraz „osnovne potrebe“, kada se koristio u diskursu razvoja, mogao je da zvuči humano. P. Streeten, Development Perspectives, London, Macmillan, 1981, i J. Galtung, „The Basic Needs Approach“, u K. Lederer et al. (eds.), Human Needs: A Contribution to the Current Debate, Konigstein: Athenaeum, 1980, str. 55–128, bili su glasovi od autoriteta, dok B. Wisner, Power and Need in Africa, London, Earthscan, 1988, ukazuje na duboku ambivalentnost „strategija“ koje su se sprovodile pod tom parolom. U svakom slučaju, izgleda da se o „osnovnim potrebama“ ne može govoriti bez podrazumevanja robno orijentisane ljudske prirode. To je snažno zastupala M. Gronemeyer, u Die Macht der Bedurfnisse, Reinbek, Rowohlt, 1988. M. Ignatieff, The Needs of Strangers, London, Chatto, 1984, briljantno je ukazao kako je „potreba“ izraz za označavanje moralnih odnosa između ljudi koji su jedni za druge stranci.\nDa bi se razumelo kako se potrebe danas pretvaraju u zahteve, da bi odgovarale mentalnoj konstrukciji sistemskog razmišljanja, vredi pogledati uvide iz J. D. Bolter, Turing's Man: Western Culture in the Computer Age, Chapel Hill, University of North Carolina Press, 1984, i M. Berman, Corning To Our Senses: Body and Spirit in the Hidden History of the West, New York, Simon & Schuster, 1989.\nIsto tako, radovi W. R. Arney & B. Bergen, Medicine and the Management of Living, University of Chicago Press, 1984. i D. Haraway, „The Biopolitics of Post-modern Bodies: Determinations of Self in Immune System Discourse“, Differences, 1 (1989), str. 3–43, obezbeđuju oruđa koja mogu poslužiti u analizi fenomena medikalizacije planete.\nSuptilne i asimetrične odnose moći koji se podrazumevaju u konceptu potreba jasno je uočila Simon de Bovoar u knjizi Drugi pol (Simone de Beauvoir, Le Deuxième Sexe, Gallimard, Paris, 1949, „Introduction“): ,,U odnosu gospodara i roba, gospodar ne ističe svoju potrebu za drugim; on ima moć da zadovolji tu potrebu i ničim je ne posreduje; s druge strane, rob, u svom zavisnom položaju, u nadi ili iz straha, potpuno internalizuje potrebu za gospodarom; hitnost potrebe, čak i kada je kod obojice jednaka, uvek radi u prilog ugnjetača, a protiv ugnjetenog.“\n H. S. Truman, „Inaugural Address“, 20. I 1949. (Sve napomene, Ivan Illich, osim gde je navedeno drugačije.)\n H. S. Truman, „Message to Congress on Point Four“, 24. VI 1949.\n J. F. Kennedy, „Inaugural Address“, 20. I 1961.\n J. F. Kennedy, „Special Message to Congress Requesting Appropriations for the Inter-American Fund for Social Progress and for Reconstruction in Chile“, 14. III 1961.\n Navedeno u Richard Nixon, 1999: Victory Without War, London, Sidgwick, 1988, str. 48.\n R. S. McNamara, „Address to the Board of Governors, World Bank“, Nairobi, 24. IX 1973.\n Ilić ovde koristi izraz „disembedded (potrebe)“, pozajmljen od Karla Polanjija, u smislu gledanja na „potrebe“ nezavisno od specifičnih društvenih, istorijskih i kulturnih uslova; doslovno, na potrebe se gleda kao na nešto „neugrađeno“ u specifične ljudske kontekste. (AG)\n Pope Paul VI, „On Promoting the Development of Peoples“, Encyclical Letter, Rome, 26. III 1967, str. 20.\n Ibid., str. 18–19.\n Prema New Oxford English Dictionary, koncept „linije“ ili „granice siromaštva“ skovao je 1901. B. S. Rauntri (Benjamin Seebohm Rowntree), proizvođač čokolade, kvekerski filantrop i prijatelj Lojda Džordža. Sinonim „nivo siromaštva“ usvojen je znatno kasnije, 1976.\n The United Nations Development Decade: Proposals for Action, New York, UN Department of Economic and Social Affairs, 1962.\n Videti R. Findlay, „On W. Arthur Lewis Contribution to Economics“ (1980), Journal of Economics, 1, 1982, str. 62–76.\n Videti „Solow factor“ (po američkom ekonomisti Robertu Solowu i njegovoj novoj teoriji ekonomskog rasta, prvi put izloženoj 1957) ili „total-factor productivity (TFP)“, „ukupni faktor produktivnosti“; ne mere se više prost input i output već se gledaju svi faktori koji doprinose produktivnosti (kvalifikovana radna snaga, nauka, tehnologija, inovacije) i koliko se efikasno koriste. (AG)\n Taj koncept je, u svoj njegovoj brutalnosti, definisao Sherwin Rosen, „Human Capital: A Survey of Empirical Research“, Ronald G. Ehrenburg (ed.), Handbook of Labour Economics, vol. I, Greenwich: Jai Press, 1972.\n Izrazi „podvodač siromaštva“ („poverty pimp“) i „osiromašitelj“ („povertician“) skovani su tokom kampanje Edvarda Koha (Edward Koch) za gradonačelnika Njujorka 1988.\n Na primer, M. Lutz i K. Lux, Humanistic Economics: The New Challenge, New York, The Bootstrap Press, 1988.\n Abraham Harold Maslow, „A Theory of Human Motivation“, Psychological Review, 50, str. 370–396, 1943.\n Erich Fromm, „The Psychology of Normalcy“, Dissent, New York, Vol. 1, Spring 1954, str. 139–143.\n Marianne Gronemeyer, Die Macht der Bedürfnisse: Überfluss und Knappheit, Reinbeck, Rowohlt, 1988.


Paradissos Neos Marmaras apartmani i smeštaj — leto 2022 | Nikana.gr\nParadissos Neos Marmaras apartmani i smeštaj — leto 2022\nSmeštaja pronađeno: 25\nMeliton Inn Hotel & Suites je porodično odmaralište u Neos Marmarasu, izgrađeno u prvom redu do mora u oblasti Paradisos. Smeštaj je u vrlo dobrom... Ostatak teksta\nVEĆ OD55€ REZERVIŠI\nAreti Hotel na plaži Paradisos u Neos Marmarasu je primer kvalitetnog i modernog smeštaja na odličnoj lokaciji. Nalazi se u prvom redu do mora, a... Ostatak teksta\nVEĆ OD75€ REZERVIŠI\nParadisos Holiday Apartments je pristojan i veoma uredan objekat za izdavanje, izvanredno pozicioniran na samoj plaži u mirnom okruženju i najlepšem delu oblasti Paradisos. Raspolaže... Ostatak teksta\nRegos Resort Hotel se nalazi u prvom redu do mora, uz šetalište, kod plaže Paradisos u Neos Marmarasu. Raspolaže klimatizovanim sobama sa bežičnim internetom, TV-om... Ostatak teksta\nStar Paradise Hotel se nalazi u Neos Marmarasu, nadomak popularne plaže u oblasti Paradisos. Delimično je renoviran, fino je opremljen i dobro se održava. Gostima... Ostatak teksta\nParadise Maisonettes je novi smeštajni objekat, na mirnoj lokaciji u oblasti Paradisos u Neos Marmarasu. Komforan je i lepo opremljen modernim i kvalitetnim komadima nameštaja.... Ostatak teksta\nVEĆ OD130€ REZERVIŠI\nRahona Beach Hotel kod Neos Marmarasa pravi je dragulj za ljubitelje mira i privatnosti. Hotel je van naseljenog mesta, na plaži sa kristalno čistim morem,... Ostatak teksta\nVEĆ OD43€ REZERVIŠI


Handsome Furs u Sarajevu – SARAJEVO.co.ba\nObjavljeno 29. 04. 2011 28. 04. 2011 od sarajevo.co.ba\nHandsome Furs u Sarajevu\nNakon odličnih koncerata u prepunim klubovima u Skopju i Prištini, Handsome Furs su se uputili u Dubrovnik i Sarajevo koje će im i biti posljednja stanica na ovoj mini balkanskoj turneji. Njihov koncert će se održati u petak 29. aprila 2011. godine.\nOvo će biti prvi nastup u Bosni i Hercegovini kanadskog indie elektro rock dvojaca kojeg čine bračni par Dan Boeckner (također član benda Wolf Parade) i Alexei Perry.\nDo sada su objavili dva albuma „Plague park“ i „Face control“ za nezavisnu izdavačku kuću Sub Pop Records za koju izdaju i čuveni Iron & Wine, a trenutno rade na novim pjesmama koje će čuti i sarajevska publika.\nMeđutim, ono što ih krasi jesu njihove konstantne koncertne aktivnosti tako da su većinu svog bračnog i umjetničkog života proveli na turnejama po svim dijelovima svijeta.\nNa ovom koncertu će im podršku pravit karizmatični makednoski sastav Bernays Propaganda kojima ovo neće biti prvi nastup pred sarajevskom publikom, obzirom da ovaj skopski bend već ima svoju bazu fanova u Bosni i Hercegovini.\nVrijeme: 29. april 2011 @ 21:00h\nNazad Da su nam živi i zdravi naši William od Walesa i Catherine Middleton\nNaprijed Znate li ko je Graham Bamford?


Toshiba - strana 1 - Od Igle Do Lokomotive\nPrikazano 0 - 13 od ukupno 13 pronađenih 1\nTablet računar AT10-A-104 TOSHIBA\nTablet računar AT10-A-104 TOSHIBA10" tablet sa NVIDIA® Tegra® 3 mobilnim procesorom od 1.3GHz i 1GB DDR3 1333MHz, Ekran 10“ WXGA LED 1280x800, tablet poseduje ulaze Micro USB, Micro HDMI, Micro SD kao i mrežu 802.11a/b/g/n, Bluetooth ...\ncena: 42.383,00 din\nTablet računar AT300SE-101 TOSHIBA\nTablet računar AT300SE-101 TOSHIBAUltratanki, ultračvrsti tablet računar Toshiba AT300 na platformi Android™ stavlja vas u središte akcije. Debljine tek 8,95 mm, to nije samo jedan od najtanjih tablet računara od 25,7 cm (10,1 inča) na s ...\nTablet Encore Mini WT7-C-100 7" 1.33GHz (1.83GHz) 1GB 16GB Windows 8.1 beli TOSHIBA\nTablet Encore Mini WT7-C-100 7" Intel Atom Z3735G Quad Core 1.33GHz (1.83GHz) 1GB 16GB Windows 8.1 beli TOSHIBAEkranVeličina ekrana7.0"Rezolucija ekrana 1.024 x 600Format rezolucije WSVGATip ekranaLCD TFTTip panelaTNPozadinsko osvetljenje& ...\nToshiba NB500-108 Intel Atom N455(1.66GHz)/10, 1"/1GB/250GB/Win 7 Starter Netbook\ncena: 35.719,00 din\nToshiba NB520-10C Intel Atom N550(1.50GHz)/1GB/250GB/Win 7 Starter Netbook\ncena: 36.531,00 din\nToshiba NB550D-109 AMD C50/10, 1"/1GB/250GB/ATI HD 6250M/Win 7 Starter Netbook\ncena: 39.467,00 din\nOsnovana 1875. godine, Toshiba korporacija je nastala spajanjem dve kompanije: Shibaura Engineering Works (Telegrafska oprema) Tokyo Electric Company (Sijalice) Danas je Toshiba jedna od najvećih multinacionalnih kompanija na svetu i uključena je u veoma veliki broj različitih industrija kao što su vozovi, nuklearne elektrane, računari, memorije, elektronske komponente, liftovi, medicinska oprema, kopiri i multifunkcionalni uređaji itd. Sve ove industrije omogućavaju Toshibi da ima veoma visok nivo znanja.U Srbiji su poznati po proizvodima:multifunkcionalni uređaji (print/copy/fax/scan/mail), LCD televizori, projektori, notebook računari, mobilni telefoni i veliki LED ekrani.


O nama - Skočko Hop\nSkočko Hop vrtić i rođendaonica se nalazi na Sentandrejskom putu 105, u novosadskom naselju Klisa. Sa radom je počeo u novembru 2011. godine i uspeo je da izmami pregršt dečijih osmeha uz zadovoljstvo kako i dece tako i roditelja.\nPrelep ambijent Skočko Hop-a je u potpunosti prilagođen potrebama deteta. Prostor je pretvoren u maštovito dečije carstvo, stimulativno za celokupan razvoj deteta, kako i psihičkog tako i fizičkog.. Pored unutrašnjog prostora, deca imaju priliku da vreme provode i u dvorištu koje se prostire na više od 500m2, ispunjeno zelenilom, drvećem, cvećem, jednostavno rečeno- prelepom prirodom, uz razne dečije rekvizite za kvalitetnu igru dece.


Šabački vanzemaljci, kako ovu ekipu i danas zovu, imali su navijače koji su bili toliko verni, da je hala “Zorka” bila puna i na treninzima.\nU razgovoru za RTS Veselin Vujović je govorio o tome gde je bio i šta je radio tokom vanrednog stanja, kako vidi budućnost rukometa, ali i o svom shvatanju politike. Njegovi saigrači iz Metaloplastikine zlatne generacije okušali su se u politici. On nije želeo...\n- Treba da budem mnogo dobar ili mnogo loš da bih bio političar. Politika je kao krava na krovu, gledate je i kažete – kako se ovo govedo popelo ovako visoko. Ne mislim da sam rođen za političara, ja sam čovek direktan. Nekoliko puta je pokušao pokojni Zoran Đinđić da me angažuje, ali kada je došlo da naprave koaliciju sa SPS-om, koji je do tada bio najljući protivnik, trudili su se da ga ruše, ja sam rekao - Šta je bre ovo? I od tog trenutka sam shvatio da ja nisam za politiku, ja ću uvek reći, ako je nešto belo, da je belo, ako je crno, da je crno, jer tako sam vaspitavan, tako razmišljam, a političar ipak mora da ima neku granicu, da napravi kompromis, da kaže nekad nešto i što nije kako on misli, ili da slaže. Veoma često se koriste predizbornim trikovima u obećanjima, evo recimo ja kad bih bio političar, ja bih recimo rekao da ću izgraditi metro u Beogradu - rekao je Vujović, a preneo “Nedeljnik”.\nO jednom od najvažnijih političkih pitanja u regionu, odnosima Beograda i Podgorica i pitanju zakona o slobodi veroispovesti, kaže, ne zna puno.\n- Šta bih ja mogao da vam kažem kao čovek koji se oseća Jugoslovenom, malo Makedoncem, malo Slovencem, Crnogorcem, Hrvatom, Srbinom. Rođen sam na Cetinju, oženjen sam ženom iz Šapca. Godinama su bile dve crkve gde su se u doba božićnih praznika ložila dva badnjaka – Srpska i Crnogorska. Ja pravu istoriju ne znam - tvrdi Vujović i dodaje:\n- Ja ne bih ulazio u tu temu. Ja sam Cetinjanin, Crnogorac i ponosam sam time. Ali kako neko može da razdvoji braću? Ja ću uvek zastupati stav da sam Cetinjanin i Crnogorac, ali isto tako smatram da smo mi isti narod. Zašto je to tako, zašto se te stvari dešavaju u Crnoj Gori, neko će sigurno zbog toga platiti ili će svoje ime ukaljati na jedan jako ružan način.\n- Imam ponudu Saudijske Arabije, da budem selektor. Sad, teško je kažu raditi i živeti, specifični su to zakoni. Verovatno bi to bila neka kombinacija, da neke akcije koje mogu da se odrade, odradim u Sloveniji, Srbiji i u kući fudbala recimo, dođu tu desetak dana, odrade, vrate se, ja ostanem ovde, ako budem uspeo da na takav način to rešim, onda ću biti selektor Saudijske Arabije, ako ne, sačekaću negde potrebu za nekim prosečnim trenerom, pa će me angažovati neko - zaključio je Vujović.


Naprednjaci i socijalisti prikupljali potpise podrške za izbornu listu - East Side portal\nI dok pojedine stranke tek formiraju odborničke liste sa kojima će učestvovati na prevremenim lokalnim izborima 24. decembra u opštini Negotin, naprednjaci i socijalisti već imaju zajedničku izbornu listu.\nIako se zvanično ne zna ko su kandidati za odbornike izborne liste „Aleksandar Vučić-Srpska napredna stranka Socijalistička partija – Ivica Dačić” izvesno je da je prvi na listi Vladimir Veličković, poverenik negotinskih naprednjaka i predsednik Privremenog organa.\nSudeći po prvim podacima, socijalistima i njihovim koalicionim partnerima pripala su devet mesta na izbornoj listi. Socijalisti su na prošlim lokalnim izborima imali zajedničku listu sa Jedinstvenom Srbijom, a naprednjaci sa Socijaldemokratskom partijom Srbije, Novom Srbijom, Srpskim pokretom obnove i Pokretom socijalista. Sada im se pridružuju, sa po jednim kandidatom, Partija ujedinjenih penzionera Srbije, koja je na prošlim lokalnim izborima bila u koaliciji sa demokratama i Vlaška stranka koja je marta 2014. imala svoju listu.\n“Pored naših kandidata devet mandata od 45 je pripalo koalicionom partneru Socijalističkoj partiji Srbije i imamo stranke koje su nam prišle bez koalicionog sporazuma i dali nam punu podršku. To su PUPS i Vlaška stranka sa po jednim kandidatom. Podršku imamo i od svih partija sa kojima već sarađujemo. Što se tiče izborne liste ona će biti upravo ovakvog formata. Naravno, posle izbora, biće tu prostora, najverovatnije, i za saradnjom sa nekim drugim političkim opcijama koje nas podržavaju”, rekao je Vladimir Veličković, poverenik Srpske napredne stranke u Negotinu.\nPrikupljanje potpisa podrške ovoj izbornoj listi obeležio je veliki odziv Negotinaca, koji su od jutarnjih sati dolazili u prostorije SNS, često i u grupama da svojim potpisima podrže listu koju predvodi Vladimir Veličković, a čiji su nosioci Aleksandar Vučić i Ivica Dačić. Formulare je, uz overu nadležnih iz negotinske kancelarije javnog beležnika, popunjavalo dvadesetak aktivista SNS.\n“Interesovanje je odlično. Građani su prepoznali važnost pružanja podrške našoj listi. Potrebno je da prikupimo 1350 potpisa naših građana ali imaćemo sigurno i više” izjavio je Veličković.\nRokovi za obavljanje izbornih radnji već su počeli da teku, objavljivanjem Odluke o raspisivanju izbora u “Službenom glasniku”.\n“Izborna kampanja će trajati 35 dana, biće dosta aktivna uz podršku samog vrha države, pre svega zato što smo dosta toga i odradili i dosta toga se isplaniralo, tako da su oni prepoznali naš rad i trud”, ističe Veličković.\npolitika\tNegotin\tSrpska napredna stranka (SNS)\tVladimir Veličković\n02 # Ana 13-12-2017 02:00\nIli potpisi ili letis sa posla ! Jadna im je lista, kad je nosilac Aleksandar Vucic i mali Ivica! Pa ko ce biti predsednik opstine Vucic ??? Ljdi nedajte se zavarati ! Merlina ce va poltronisati !\n01 # mrki 14-12-2017 23:52\nEJ znam ko je predsednik opstine Karlo ! al ce cveta cvece ha ha ha .\n05 # perica 01-12-2017 18:21\nste uzeli sendviči sa djerdapa da jedete sns partija,mnogo vas gladni\n011 # neko ko je ostao 14-11-2017 20:21\nOn je u razgovoru sa novinarima, nakon posete Mionici i susreta sa stranačkim aktivistima i građanima, rekao da je Srpska napredna stranka iskoristila Mionicu, Negotin i Pećince da bez ikakvog razloga raspiše izbore.\n- Očigledno je to pokušaj naprednjaka da naprave neki uspeh pre beogradskih izbora, jer u Beogradu jako loše stoje. Sada u strahu od tih izbora ponižavaju građane ovih opština. Bilo je tragikomično slušati predsednike opština koji nisu umeli da objasne zbog čega podnose ostavke.\n112 # đomla 13-11-2017 10:28\ne jadna si Srbijo\n255 # mihajlo 11-11-2017 11:48\nOsim njih zaista nema za koga da se glasa. Svidja mi se sto na listi ima dosta mladjih ljudi, kako je receno, ipak buducnost na njima ostaje i oni su ti koji imaju najbolju energiju i volju, i sto je najbolje nisu iskrvareni.\n23 # zlata 16-11-2017 20:27\ntvoji mladi su obični neradnici!\n133 # Mile 13-11-2017 15:25\nTacno tako. Potrebne su godine marljivog rada da bi se dostigao takav nivo. Nikada nijedna partija nije imala bolje kadrove i veci broj akademika, posebno doktora nauka medju clanovima. Da bude jos bolje po drzavu (ova partija gleda samo interes drzave) broj doktora nauka ce se jos i povecati, tako da nema vise vracanja na starao kada su razni majstori vodili drzavu.\n17 # zlata 16-11-2017 20:27\nmile,jel ti verujes ovo što pišeš?\n212 # pn 13-11-2017 12:08\nmihajlo,znaš šta? sve ovo što si napisao poštujem ,ali ti pišeš malo ali glupo!\n230 # np 10-11-2017 14:19\njel ovo radna obaveza?


KSB u Srbiji | KSB\nKSB pumpe i armature d.o.o. specijalizovao se za prodaju pumpi i armatura sa aplikacijama u industriji, energiji, proizvodnji i distribuciji vode, otpadne vode, kanalizacionim sistemima, rudarstvu, stambeno-poslovnoj izgadnji. Naša namera je da svakom kupcu ponudimo odgovarajuća rešenja i da budemo pouzdani regionalni partner do koga se može doći lako i brzo. Bez obzira na prirodu konkretnog posla KSB pumpe i armature d.o.o. pridaje veliki značaj održivom razvoju i ekološkoj svesnosti. Dodatno, brojni sertifikati koji su nam dodeljeni dokaz su naših strogih standarda kvaliteta.\nKSB pumpe i armature d.o.o. u Srbiji\nOdlične usluge i prvoklasno savetovanje – to je KSB pumpe i armature d.o.o. u Srbiji. KSB pumpe i armature d.o.o. se specijalizovao za prodaju pumpi i armatura sa aplikacijama u industriji, energiji, proizvodnji i distribuciji vode, otpadne vode, kanalizacionim sistemima, rudarstvu, stambeno-poslovnoj izgadnji.\nProfil to KSB pumpe i armature d.o.o. u Srbiji\nPouzdano, brzo i na dohvat ruke - vaši regionalni kontakti\nKSB razvija i proizvodi individualna rešenja po meri korisnika i nudi prvoklasne usluge na globalnom nivou. U Srbiji, KSB pumpe i armature d.o.o. podržava svoje kupce kao kompetentan regionalni partner.\nLokacija to Pouzdano, brzo i na dohvat ruke - vaši regionalni kontakti\nKorporativna društvena odgovornost u KSB-u\nKorporativna društvena odgovornost u KSB-u to Korporativna društvena odgovornost u KSB-u\nNajviši standardi kvaliteta – nacionalni i međunarodni sertifikati\nKSB uvek radi u skladu sa najnovijim standardima, u svim oblastima širom sveta. KSB takođe daje najveći značaj visokom kvalitetu. Ovo je dokazano mnogobrojnim sertifikatima.\nNajviši standardi kvaliteta – nacionalni i međunarodni sertifikati to Najviši standardi kvaliteta – nacionalni i međunarodni sertifikati\nBrendovi i proizvodi raspoloživi uz KSB pumpe i armature d.o.o.\nKSB matični brend sastoji se od niza brendova tj. marki koji predstavljaju visokokvalitetne proizvode i usluge KSB Grupe. Evo pregleda brendova KSB pumpe i armature d.o.o.\nBrendovi i proizvodi to Brendovi i proizvodi raspoloživi uz KSB pumpe i armature d.o.o.\nUpravljanje privrednom društvom KSB pumpe i armature d.o.o.\nOdgovorno upravljanje kompanijom se visoko rangira u KSB Pumpe i Armature d.o.o.. Ova filozofija je podržana od tome posvećenih ljudi u njihovom svakodnevnom radu.\nUpravljanje to Upravljanje privrednom društvom KSB pumpe i armature d.o.o.\nSa prihodom od prodaje koji iznosi do oko 2,2 milijarde evra, KSB Grupa je jedan od vodećih isporučilaca pumpi, armatura i pružanja servisa. Širom sveta, KSB zapošljava više od 16.000 ljudi – posvećenih obezbeđivanju izvrsnih usluga i proizvoda najvišeg kvaliteta.\nGrupa KSB to KSB – predstavljanje globalne grupe


eKapija | Šta će biti sa zaštićenim gradskim jezgrom Subotice?\nIzvor: RTV | Četvrtak, 18.03.2021.| 09:25\nŠta će biti sa zaštićenim gradskim jezgrom Subotice?\nSuboticia (Foto: Srdjan Randjelovic/shutterstock.com)\nŠta će biti sa zaštićenim gradskim jezgrom Subotice? Novi plan detaljne regulacije centra grada otvara mogućnost rušenja više od pedeset objekata, a sa ovim se ne slažu brojni građani, nevladine organizacije, pa i koalicioni partner naprednjaka u vlasti - Savez vojvođanskih Mađara. Svi oni su svoje primedbe mogli da iznesu na javnoj sednici Komisije za planove, gde je većina njih - odbijena.\nUlica Petra Drapšina nalazi se na dvadesetak metara od Gradske kuće u Subotici, a ukoliko se usvoji novi plan mogla bi dobiti potpuno nove obrise. Umesto zanatskih radnji u jednoj od poslednjih kaldrmisanih ulica u gradu, stvoriće se mogućnost za podizanje višespratnica. Ne samo u ovoj, već i u nizu okolnih ulica, gde se stvaraju preduslovi za rušenje više od pedeset objekata. Sa ovim planom se ne slaže Petar Stajić, koji je putem onlajn peticije prikupio potpise podrške više stotina sugrađana.\n- Beograd i Novi Sad vode računa o tome, a našim Subotičanima je samo u interesu neko rušenje i uništavanje našeg dragog centra grada - smatra on.\nStajić i drugih više od 20 građana i organizacija podneli su primedbe na plan, koje su mogli da iznesu na sednici Komisije za planove. Primedbe su podneli i Republički zavod za zaštitu spomenika kulture, ali i čelnici Saveza vojvođanskih Mađara, pokrajinske i gradske skupštine, Ištvan i Balint Pastor, u svojstvu građana.\n- Stav obrađivača na ovu primedbu je da je primedba neosnovana - redom je, jednu po jednu primedbu, uz iznošenje argumenata, uglavnom odbijala predstavnica obrađivača plana, Javnog preduzeća za upravljanje putevima, urbanističko planiranje i stanovanje, Dragana Mijatović.\n- Mi smo ovde došli da iznesemo stavove, da saslušamo, a ne da praktično budemo verbalno tučeni dok ne pristanemo. Nećemo pristati zbog toga što mislimo da se na ovaj način, sprovođenjem ovoga što je planirano, čini zlo - poručio je Ištvan Pastor.\nSvoj stav o primedbama komisija će dati na narednoj sednici.\n- Stav komisije i stav obrađivača ne mora da bude isti, samo da znate. Mi ćemo sve saslušati i onda ćemo doneti jedno stručno mišljenje, jer tu su ljudi koji su od struke - poručila je predsednica Komisije za planove Zagorka Panić.\nUkoliko ga usvoje, biće upućen Gradskom veću, a konačnu reč o dokumentu daće Skupština grada Subotice.\nUlica Petra Drapšina\nplan detaljne regulacije centra Subotice\nzaštićeno gradsko jezgro Subotice


Sony Xperia poslovanje opstaje zahvaljujući investicijama u 5G tehnologije – BiGportal.ba\nSony Xperia poslovanje opstaje zahvaljujući investicijama u 5G tehnologije\nSony je svojevremeno najavio da će smanjiti poslovanje svog Xperia odeljenja, kako bi ovaj sektor načinio profitabilnijim.\nJapanska kompanija ipak ne odustaje od smartfon divizije iako ovaj segment već dugo vremena donosi gubitke firmi.\nPrema svemu sudeći, Sony je isporučio samo 13,5 miliona Xperia telefona tokom prethodne fiskalne godine, što je oko 500.000 manje od originalno predviđenog rezultata. Ovo je najmanji broj prodatih telefona koje je kompanija imala, a poboljšanje se ne očekuje ni u budućem periodu.\nSony je predvideo da će isporučiti 10 miliona telefona u aktuelnoj fiskalnoj godini, što je za četiri miliona manje nego prošle godine. Zbog ovoga se postavlja pitanje, zbog čega je Sony odlučio da smanji svoju Xperia diviziju umesto da je proda ili ugasi?\nPrema svemu sudeći, Sony je zainteresovan za 5G tehnologije i održavanje sopstvene proizvodnje će smanjiti troškove, a ponudiće poboljšanja u svim kompanijinim poslovanjima. Hiroki Totoki, CEO kompanije, ukazao je na važnost 5G tehnologija za Sony ukazujući i na to kako smartfon poslovanje može biti iskorišćeno za 5G razvoj i komercijalizovanje u budućnosti.\nSmanjenje Xperia poslovanja svakako znači da će Sony objavljivati manje telefona. Veliki deo kompanijinih modela iz srednjeg i donjeg segmenta bi mogao biti u potpunosti odbačen, kako se kompanija bude fokusirala na 5G koji je podržan samo od strane premijum uređaja.


PU Foča: Duge cijevi i fantomke u cilju bezbjednosti građana | Herceg Televizija Trebinje\nIzvor: Radio Foča | Datum:19.02.2020.\nPatrole policije ulicama Foče sa dugim cijevima i fantomkama na glavi, kod građana su izazvale nelagodu i uznemirenost.\nNa više lokacija u Foči, pripadnici policije sa maskama na licu i dugim cijevima juče su u poslijepodnevnim i večernjim časovima, zajedno sa saobraćajnim policajcima, vršili kontrolu saobraćaja.\nRadio Foča obratila se Policijskoj upravi dopisom u kojem je, u cilju informisanja javnosti, tražila pojašnjenje razloga za ovakav vid akcije.\nU odgovoru Policijske uprave Foča se navodi:\nZbog izvršavanja policijskih poslova, prvenstveno operativno-stručnih, a sve u cilju obezbjeđenja zaštite života, lične bezbjednosti, sprečavanja vršenja krivičnih djela, pronalaska, hvatanja i predaje izvršilaca krivičnih djela nadležnim organima, održavanja javnog reda i mira i drugih sličnih poslova, pripadnici policije planski i po ukazanoj potrebi, realizuju operativno taktičke mjere i radnje na području svoje nadležnosti.\nNavedene aktivnosti podrazumijevaju realizaciju aktivnosti kao što su: racije, blokade, pregled određenih prevoznih sredstava i lica, vršenje potjera i sličnih aktivnosti. U skladu sa procjenom, pripadnici operativnog sastava policije angažuju se u izvršenju složenijih poslova naoružani i pored ostalog naoružanja i sa službenim puškama, tzv. „dugim cijevima“ ali i adekvatno obučeni u službenim uniformama što podrazumijeva i korištenje dodatne službene opreme.\nKonkretno, pored redovne službene uniforme u radu policije predviđena je i posebna uniforma koja je namijenjena pripadnicima određenih službi. U posebnu uniformu Jedinica Žandarmerije spada i „fantom kapa“, u javnosti poznata kao „fantomka“ ili „maska za lice“. Navedena oprema, naoružanje i uniforma, služi da se što uspješnije izvrše povjereni poslovi i zadaci ali ujedno i kao lična zaštita angažovanih policijskih službenika.\nDakle, vrsta uniforme, opreme i naoružanja policijskih službenika, određuje se shodno specifičnosti poslova koji se obavljaju, tj, primjereni tim poslovima. Vrijeme trajanja angažovanja i korišćenja naoružanja, opreme, vrste i dijelova uniforme zavisi od namjene i konkretnih zadataka a po pravilu, ovakvo angažovanje i upotreba u izvršavanju specifičnijih poslova i zadataka je iznenadno i traje vremenski ograničen-kraći period.\nS tim u vezi, obavještavamo javnost da nema potrebe za bilo kakav vid nelagode i straha kod građana u pogledu aktivnosti koje se planiraju i realizuju od strane pripadnika organizacionih jedinica PU Foča jer su navedene aktivnosti usmjerene u cilju zaštite građana i njihove lične i imovinske sigurnosti, navodi se u dopisu PU Foča.


NACRT ZAKONA O NACIONALNOM OKVIRU KVALIFIKACIJA REPUBLIKE SRBIJE: NOKS je osnova za primenu koncepta celoživotnog učenja i od uticaja je na unapređenje sistema obrazovanja Republike Srbije, kao i na razvoj pojedinca. Zakonom su takođe predviđeni i nivoi NOKS-a od 1 do 8, njihovo upoređenje sa postojećim i ranijim nivoima obrazovanja i stručne spreme\nNacrt zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije predstavlja instrument kojim se uređuje oblast kvalifikacija i povezanost sa tržištem rada. NOKS je osnova za primenu koncepta celoživotnog učenja i od uticaja je na unapređenje sistema obrazovanja Republike Srbije, kao i na razvoj pojedinca.\nNacrtom zakona uspostavlja se jedinstveni i integrisani nacionalni okvir kvalifikacija koji obuhvata sve nivoe i vrste kvalifikacija, bez obzira na način sticanja i nezavisno od životnog doba u kome se kvalifikacije stiču.\nIzvor: Vebsajt Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, 13.11.2017.


MUP zatrpan žalbama vozaèa zbog neosnovanog vraæanja sa tehnièkih pregleda - B92\nServisima koji "cepidlaèe" preti zatvaranje.\nIzvor: B92, Novosti.rs petak, 23.07.2021. | 09:32 -> 12:45\n"Pozvaæemo sve vozaèe koji su sa tehnièkih pregleda vraæani zbog nebitnih stvari na svojim vozilima, poput nedostatka teènosti za brisaèe, kapice na ventilima ili razlièitih presvlaka. Protiv tih tehnièkih pregleda æemo pisati prekršajne prijave i oduzimati ovlašæenja", kaže za Novosti Nebojša Arsov, naèelnik Uprave saobraæajne policije.\nDodaje da Zakon mora da se poštuje i da æe biti registrovana samo ispravna vozila. Uprava, kaže, potencira tri stvari - ispravnost ureðaja za upravljanje, zaustavljanje i da vozila nemaju dubinsku koroziju na noseæim elementima.\n"Veæ imamo poveæan broj žalbi na postupanje ovih firmi, a naglašavamo da je izdavanje potvrde o neispravnosti ako je neosnovano, jednako kažnjivo kao i davanje potvrde da je vozilo ispravno a da to nije", kaže Arsov i dodaje da oèekuje da od sadašnje 1.204 firme koje obavljaju tehnièki pregled u Srbiji, od kojih je 251 u Beogradu, u narednih šest meseci bez licence ostane nekoliko stotina.\nZa deset godina tehnièki poskupeo za 600%\nVozaèi u pohodu na potvrdu o tehnièkoj ispravnosti svojih vozila, od ovog jula, moraju da se naoružaju ne samo živcima, veæ i debljim novèanikom.\nOd kada su poèeli tehnièki pregledi po novim strožim pravilima, poslednjih oko dve nedelje, cena je skoèila za 1.500 do 2.000 u odnosu na lane, a 600 odsto za poslednju deceniju.\nTako sada u Beogradu tehnièki za putnièko vozilo košta oko 6.000 dinara, za teretna oko 7.500 dinara. U Vojvodini je cena viša za oko 1.000 dinara nego u Beogradu, a na jugu Srbije nešto niža.\nKako na tehnièkim linijama kažu, pre decenije pregled je bio samo forma, pa je logièno bio jeftin.\nCenu opravdavaju velikim ulaganjima, obaveznim snimanjem toka pregleda odnedavno i gužvama poslednjih dana. Oèekuju da se do kaja godine cene sa sadašnjih oko 50 evra vrate na 4.500, kao pre primene Pravilnika o tehnièkim pregledima, 6. jula.\nDok se nekad, vele, radilo nekoliko desetina dnevno, sada se jedva u obe smene obavi deset tehnièkih pregleda. I sa tih deset dnevno, smatraju vozaèi, zarada im je bezobrazno visoka.\nTehnièki pregledi u Srbiji sada koštaju više nego bilo gde u regionu. U Sloveniji, gde je proseèna plata 1.280 evra, ova godišnja obaveza vozaèa je 35 evra - dvostruko niža nego u Srbiji.\nU Albaniji i Bugarskoj ova usluga košta 20 evra, u Svernoj Makedoniji je od 20 do 30 evra, u BiH od 28 do 30, Crnoj Gori 11 do 30 evra, Hrvatskoj 38 do 45 evra, a u Maðarskoj - 25 evra.\n"Veæina nas je morala da uloži poslednjih godina nekoliko desetina hiljada evra u kupovinu novih softvera, mašina, alatki, a neko ko bi sada pokretao biznis bez 200.000 ne bi mogao da uðe u posao", kaže Siniša Todoroviæ, koji tehnièke preglede radi u Beogradu.\n"Osim velikih ulaganja, smanjen je obim posla drastièno jer sada duplo duže traje pregled, najmanje 70 minuta, a kontrolori traže veæe plate jer više rade."


Granična policija spriječila 120 migranata da iz Srbije uđu u BiH | MONDOBA\nGranicna policija sprijecila 120 migranata da iz Srbije udju u BiH\nGranična policija spriječila 120 migranata da iz Srbije uđu u BiH 0 Podijeli Podijeli na facebook Podijeli na twitter Podijeli na viber Pošalji na mail\n30.05.2020. / 22:26 22:30\nAutor SRNA 30.05.2020. / 22:26 22:30\nNa području Zvornika spriječen je ulazak 120 migranata iz Srbije, rekao je savjetnik direktora Granične policije BiH Svevlad Hofman.\n"Migranti su pokušali preći rijeku Drinu na području gdje je veoma plitak nivo vode", rekao je Hofman za portal "Kliks".\nMigranti su uhvaćeni u mjestu Debela Međa.\nNJihov ulazak spriječili su pripadnici Granične policije BiH.\nUpravo gledate "Momci iz Vojvodine nisu zasluženo pobedili!" 0 Video Pre 30 min Mladi fudbaler Partizana žali za propuštenim u finalu Kupa Srbije. Postigao je gol za 1:2, stiglo se i do penala,...


Intervju Florijan Biber: Balkanski princ ne može da uvede državu u Uniju\nKrizni štab odlučio: Đaci do četvrtog razreda u učionicama, stariji i u školi i onlajn |\nPreminuo Vladica Popović |\nŽigmanov: Predsednik Srbije da dođe na komemoraciju Hrvatima stradalim u Sremu |\nU bejrutskoj luci još najmanje 20 kontejnera s opasnim hemikalijama |\nNDNV: Zaštititi novinare i medijske radnike RTV-a od otpuštanja |\nViše od 20 miliona zaraženih, broj udvostručen za 45 dana |\nUhapšen osumnjičeni za tešku nesreću u Kneza Višeslava |\nOko sokolovo uočilo 305 prekršaja, 1.000 manje nego pre dve nedelje |\n► Intervju Florijan Biber: Balkanski princ ne može da uvede državu u Uniju\n"Mislim da se na Zapadu polako shvata da se Vučić igra. Nijedan od režima ne može trajati zauvek. Uostalom, ne može Vučić ili neko drugi da kaže da neće biti izbora, tako da će pojedine tekovine demokratije sigurno opstati. On ili neki drugi političari svakako moraju da glume demokratiju", kaže Biber za Novi magazin\n"Teško je zamisliti da će jedan balkanski princ, koliko god bio uspešan, uvesti svoju zemlju u Uniju. Evropska unija može da radi s njima na približavanju ka EU, ali neće dozvoliti da oni sednu za isti sto u Briselu. Uostalom, evropski zvaničnici razgovaraju i sa Đukanovićem, Ramom, Vučićem ili Dodikom, ali je teško zamisliti da bi oni pristali da za istim stolom s njima odlučuju jednog dana o, na primer, evropskom budžetu. Tako je bilo i u Hrvatskoj. Ta vrsta političara može da uradi mnogo na približavanju ka Uniji, ali ne i taj poslednji korak – članstvo", kaže za Novi magazin Florijan Biber, profesor Centra za jugoistočne evropske studije Univerziteta u Gracu.\nBiber je prošle nedelje u Beogradu održao predavanje “Kompetitivni autoritarizam i erozija demokratije: Obrasci i mehanizmi u Srbiji i na Zapadnom Balkanu” u Centru za kulturnu dekontaminaciju (CZKD) u čast preminulog Vojina Dimitrijevića iz Beogradskog centra za ljudska prava.\nU razgovoru za Novi magazin Biber je ocenio da se u državama na Zapadnom Balkanu, kao što su Makedonija, Srbija ili BiH, "stvara osećaj straha uz pomoć kojeg se vlada, ali i da EU treba jasnije da ukaže na probleme vezane za zemlje Zapadnog Balkana": “Kraj balkanskog princa će doći kada na vlast dođu oni koji žele da promene svoju državu nabolje, da je reformišu i izgrade demokratske institucije. Državama na Zapadnom Balkanu ne trebaju oni koji žele da vladaju 20 godina, da se obogate, već oni koji žele da budu zapamćeni kao oni koji su unapredili svoje države. Čak i dužina vladavine nije ključna jer, na primer, Angela Merkel je na vlasti duže od mnogih balkanskih prinčeva. Ali Merkel zbog te vlasti nije urušila demokratske institucije Nemačke. Prinčevi uživaju da vladaju kroz podele u društvu. Na Zapadnom Balkanu neće biti bolje sve dok jedan princ zamenjuje drugog. Suština je da treba graditi institucije, i to je moguće samo ako to žele političari. Takođe, taj proces promene mora doći iz unutra jer iz inostranstva samo može da se pomogne. Ali promena dolazi iz samih država i od samih građana.”\n*Zašto EU ignoriše promene na Zapadnom Balkanu?\nMislim da se na Zapadu polako shvata da se Vučić igra. Nijedan od režima ne može trajati zauvek. Uostalom, ne može Vučić ili neko drugi da kaže da neće biti izbora, tako da će pojedine tekovine demokratije sigurno opstati. On ili neki drugi političari svakako moraju da glume demokratiju.\n*Zašto se menja forma pregovora Beograda i Prištine?\nDosad je Vučić uvek mogao da kaže da je spreman za pregovore, dok Priština nije. Na Kosovu, za razliku od Srbije, jedna partija nema većinu. U Vladi Kosova uvek postoji više partija, što je stvaralo nejedinstvo po pitanju pregovora i načina njihovog vođenja. Ta situacija omogućila je Vučiću tvrdnju da se s Prištinom ne može pregovarati. U tom smislu, što duže ostaje nejasnost i podela u Prištini, to će biti lakše Vučiću da ponavlja priču o tome da je krivica u Prištini. Kada bi u Prištini pokazali da su ozbiljno spremni za pregovore, to može dovesti do toga da se jasnije vidi da je srpska strana nespremna za kompromis. Tada će možda biti i jasnije da Vučić ne može da bude partner jer nema interes da reši pitanje Kosova.\n*Zašto je došlo do zastoja u razvoju demokratije na prostoru Zapadnog Balkana\nZajedničko za države na Balkanu jeste prolazak kroz ratove, tako da je zajednički i trenutak početka razvoja demokratije posle 2000, koji je bio lakši za Hrvatsku jer je ona po svom tumačenju pobedila u ratu. Proces suočavanja s prošlošću bio je težak i u Hrvatskoj i u Srbiji, s tim što je bilo teže u Srbiji zbog tog osećaja da su rat izgubili. Srbija, za razliku od Hrvatske, nije rešila sva pitanja vezana za granice. Upravo ta otvorena pitanja u vezi s Kosovom i Crnom Gorom tada su sprečila Srbiju da se priključi talasu pridruživanja Uniji. Hrvatska je suštinski tada uhvatila poslednji voz. Zato što je ubrzo posle njihovog članstva počela ekonomska kriza, pa migrantska, pa grčka, kao i Bregzit, što bi sve dovelo do toga da i Hrvatska bude na istom nivou kao Srbija i Crna gora danas kada je reč o članstvu. Hrvatska, zapravo, nije uhvatila poslednji voz već poslednji vagon u poslednjem vozu. Sa druge strane, Makedonija je počela ranije s približavanjem Uniji, a sada je u gorem položaju od Srbije i Crne Gore zbog problema sa imenom. Upravo zbog tog problema počeo je i rast autoritarizma u toj državi.\n*Zašto se vratio autoritarizam na Balkanu?\nTo je delimično vezano za lokalnu dinamiku na Balkanu. Tokom prve decenija nakon 2000. postojala je prilika da se te države reformišu, ali to nije urađeno. Reforma i razvoj demokratskih institucija nije bio dovoljno brz. Možda je bilo dovoljno hrabrosti da se tada krene u intenzivniju izgradnju demokratskih institucija, tako da su one suštinski napravljene slabe, i kao takve vrlo brzo su urušene.\nImali smo, na primer, dualitet kada je predsednik Srbije bio Boris Tadić, koji je kroz tu funkciju i funkciju predsednika stranke imao moć i tako otvorio vrata za zloupotrebe, koje su još gore danas. Suština je da tadašnje vlasti nisu dovoljno ulagale vremena i snage da izgrade demokratske institucije. Upravo zbog toga bilo je lako da se sve to uruši. Osim ovog lokalnog okvira, na rast autoritarizma na Zapadnom Balkanu uticao je i međunarodni okvir, povratak autoritarizma na ovom području ima svoje partnere i u svetu. Između ostalog, imamo Mađarsku, Poljsku, pa i Trampa u SAD.\nTaj razvoj autoritarizma sada je isplativiji nego nekada. Da smo devedesetih imali ovakvu konstelaciju snaga u svetu, pritisak na Miloševića i Tuđmana bio bi znatno manji i bili bi mnogo prihvatljiviji nego što su bili 90-ih. Danas je mnogo lakše za lidere da vladaju u svojim državama tako što uništavaju demokratske institucije negoli pre dvadeset godina.\n*Treba li u tom kontekstu shvatiti insistiranje Mađarske da oni daju komesara za proširenje?\nOrban ima interes da širi svoje vizije u Evropi. Želja da pomogne Srbiji da postane članica Unije zasniva se na sebičnoj želji da imaju partnera u Uniji koji im je sličan. Njega ne interesuje da pomaže Srbiji u približavanju Uniji da bi stanovništvo ove države živelo bolje. U okviru Unije imamo mehanizam za sankcije za one koji ne poštuju vladavinu prava, koji je trenutno moguće sprovoditi samo uz saglasnost svih ostalih članica.\nTakođe, Mađarska trenutno ima podršku Poljske, ali ne može uvek da računa na to. Zato Orban ima lični interes da ima i druge koji će njega braniti u okviru Unije. Orban jeste model za političare na Zapadnom Balkanu jer dobija velika finansijska sredstva od Unije, ali i ujedno ima i priliv inostranih investicija zbog kojih se Orbanu gleda kroz prste jer im daje dobre uslove, na primer, za izgradnju fabrika. On je našao neku vrstu ravnoteže između kontrole i slobode. Orban, takođe za razliku od političara na Zapadnom Balkanu, ne mora da pažljivo postupa jer ima i neki vid zaštite Unije. Na primer, oni koji su se zalagali za Bregzit pričali su da Unija smanjuje suverenitet države, što se u slučaju Mađarske ne vidi jer je Orban upravo zaštićen kao član EU i time mu je povećano polje delovanja.\nOni koji žele da uđu u EU pod većim su pritiskom i podložniji kritici negoli Orban. Zbog svega toga jeste Orban model za državnike sa Zapadnog Balkana.\n*Kakva će biti budućnost Zapadnog Balkana? Hoće li Srbija postati članica Unije?\nU Srbiji je veliki broj ljudi koji ne veruju da će Srbija postati članica EU. To je razumljivo, a proces umnogome zavisi i od samog razvoja EU. Imamo paradoks, ali i skepsu po pitanju proširenja i razvoja Unije, pogotovo kod elite, dok, sa druge strane, imamo da znatno veće poverenje građana Unije u institucije EU negoli pre desetak godina.\nElite su skeptične prema EU, a građani vide benefite Unije, odnosno najveći broj građana se vidi kao građani Unije. Što se tiče proširenja, datum 2025. za članstvo Srbije nije realan. Nikada nije ni bio realan.\nSmatram i da je, uprkos nekima, EU zdrava institucija i da će preživeti sadašnju krizu. Trenutni problem je taj što smo prilikom izbora Evropske komisije videli pojačani uticaj država članica u odnosu na prethodne evropske izbore. Ako pogledamo slučajeve Severne Makedonije i Albanije, može se videti da su članice EU, kao što su Francuska i Nemačka, blokirale njihov evropski put uprkos pozitivnim preporukama EK. To je to jačanje uticaja članica EU. I ono može znatno da da uspori proces proširenja.\nŽigmanov: Predsednik Srbije da dođe na komemoraciju Hrvatima stradalim u Sremu\nPredsednik Demokratskog saveza Hrvata u Vojvodini (DSHV) izjavio je da bi u bliskoj budućnosti želeo da vidi da predsednik Srbije, ma ko bio na toj funkciji, prisustvuje komemoraciji stradanja...\nNekoliko meseci činilo se da Balkan s pandemijom koronavirusa dobro stoji, ali je sada među deset zemalja sa najbrže rastućom stopom zaraze u Evropi - osam sa Balkana, piše britanski Ekonomist...


Najava mera u populacionoj politici: Rad od kuće, stimulacije odgovornim firmama, skraćeno radno vreme\nIzvor: Radio 021, 14.Jan.2018, 08:41\nStopa prirodnog priraštaja neće još dugo biti dobra, jer smo stara nacija, kaže ministarka bez portfelja zadužena za demografiju Slavica Đukić Dejanović.\nPrirodni priraštaj (odnos rođenih i umrlih) bio je najlošiji 2016. godine, a te godine je i najmanje beba rođeno u poslednjih 112 godina. Demografska slika se za nijansu popravila 2017. godine.\n"Bebi bum generacija sada ima više od 65 godina. Smrtnost se povećava i zbog toga nam je indeks loš. Jako >> Pročitaj celu vest na sajtu Radio 021 << je važno da se rađa više beba, da zaustavimo pad rađanja, koji je godinama bio naša realnost", rekla je Đukić Dejanović.\nPosebno se, kako kaže, moraju uključiti lokalne samouprave da pomognu kroz razne projekte. Za te namene prošle godine je 15 lokalnih samuoprava dobilo 130 miliona dinara nepovratnih sredstava.\n"Sada su planirana sredstva pet puta veća, oko 600 miliona dinara i obuhvatićemo neuporedivo veći broj opština", rekla je ministarka.\nUrađen je i prateći akcioni plan šta su zaduženja svakog ministarstva pojedinačno. Fokus Strategije je, kako kaže, usklađivanje rada i roditeljstva, rad od kuće dok su deca bolesna u firmama gde je to moguće, skraćeno radno vreme za roditelje, finansijski podsticaj porodicama sa decom, borbu protiv neplodnosti (biomedicinski potpomognutu oplodnju).\nPo prvi put se, kako je rekla, vodilo računa i o migracijama u dokumentu koji predviđa aktivnosti za narednih 10 godina.\nIstiče da država traži modalitet kako da se stimulišu odgovorni poslodavci, koji zaposlenima olakšavaju roditeljsku poziciju. Razmatraju se i opcije da se takvim firmama pomogne kroz određene subvencije ili olakšice od poreza, a možda čak i kroz marketing proizvodnje kojom se bave.\nPodsetimo, Đukić Dejanović nedavno je poželela da u Srbiji ima više studentskih trudnoća, te da je potrebno podsticati i taj uzrast žena da ostvari trudnoću. Ova izjava u Novom Sadu izazvala je reakciju dela javnosti. Zbog čega taj deo javnosti smatra da rađanje "akademskih beba" ne sme da bude deo državne politike čitajte OVDE.\nZbog čega se broj sklopljenih brakova u Srbiji iz godine u godinu smanjuje i ko je zapravo odgovoran čitajte u našem tekstu OVDE.\nB92: O kritikama SPC:"Neotuđivo pravo žene da odluči o rađanju"\nBlic: Đukić Dejanović: Neotuđivo pravo žene je da ona odlučuje o rađanju


SAGRADI RAKETU - Mojaknjiga Katarina Zrinski\nVaša lokacija: Početna / Proizvodi / Knjige za djecu / SAGRADI RAKETU\nSAGRADI RAKETU količina\nŠifra: 2804 Kategorija: Knjige za djecu\n/ 3D knjige\nUz pomoć ovog jedinstvenog interaktivnog vodiča u svijet raketa sastavit ćete model snažne rakete Saturn V i doznati očaravajuće činjenice o istraživanuju svemira.\nKoliko brzo mora letjeti raketa da bi se oslobodila Zemljine gravitacije?\nKoja je raketa bila 18 metara viša od Kipa slobode?\nKako će izgledati raketa u budućnosti?\nOdgovore na ova pitanja i još puno više – doznajte dok gradite svoju raketu Saturn V !\nUKLJUČUJE KNJIŽICU SA 32 STR. + 88 DIJELOVA MODELA\nBudite prvi koji će recenzirati “SAGRADI RAKETU” Otkaži odgovor


Grupa zemalja EU traži otvaranje poglavlja sa Albanijom i Severnom Makedonijom | Ekspres.net\nTrinaest zemalja EU, uglavnom novih članica iz srednje i istočne Evrope, kao i Austrija i Italija, pripremilo je nacrt dokumenta sa ciljem da ožive politiku proširenja Unije, prvenstveno kada je reč o Zapadnom Balkanu, prenosi Euroaktiv.\nEstonija, Litvanija, Letonija, Češka, Poljska, Slovačka, Mađarska, Bugarska, Italija, Austrija, Hrvatska, Slovenija i Malta planiraju da takozvani "non paper" predstave na sastanku ambasadora EU sutra u Briselu.\nPovezane vesti - Zaev: Zamenio bih dva nobela za početak pregovora\n"Ideja je da se pokrene poziv za otvaranje pregovora o pristupanju sa Albanijom i Severnom Makedonijom. Ukoliko ova dva procesa ne idu ruku pod ruku, EU će se uskoro ponovo suočiti sa zapadnim Balkanom, ali nažalost na zahtevniji i bolniji način za obe strane", rekao je diplomata iz jedne od 13 zemalja za Euroaktiv.\nPovezane vesti - Nemački Bild o sprezi albanske vlasti i mafije\nEvropska komisija je zvanično preporučila otvaranje pregovora sa Skopljem i Tiranom, ali odluku moraju potvrditi sve države članice Veća, gde Francuska i Holandija predvode opoziciju. U Nemačkoj je proširenje podelilo vladajuću koaliciju.\nmakedonija eu pregovori albanija non paper


pink.rs | Da li znate koliko je cink važan po opšte zdravlje, a naročito zdravlje usne duplje?\nDa li znate koliko je cink važan po opšte zdravlje, a naročito zdravlje usne duplje?\nJedno bitno istraživanje se fokusiralo na cink i pokušalo je da dokaže njegovu delotvornost na zdravlje usne duplje.\nZnačaj cinka za naše zdravlje je dobro poznat. Ovaj element često nije odovoljno prisutan u našim namirinicam , a jako je bitan za očuvanje otpornosti organizma i odbrani od infekcija. Takođe, doprinosi zarastanju rana, kao i normalnom radu urogenitalnog sistema muskaraca. Pored toga učestvuje u stvaranju vezivnog tkiva, zuba, kostiju i kože. Treba pomenuti i njegovu bitnu ulogu u normalnom razvoju fetusa kao i proizvodnji mleka u periodu laktacije.\nAteroskleroza: Kako nastaje i koliko je opasna po vaše zdravlje?\nNISAM PROSTAKUŠA DA SE SVAĐAM ZBOG MUŠKARACA: Miljana ubeđivala Anu da se sa njom NIKAD nije svađala zbog Zole, pevačica uzvratila: Ali jesi zbog Miše\nOVO MORATE DA URADITE DOK PIJETE KAFU! Dr Perišić objasnio: VAŽNO JE za zdravlje, a svi to preskaču


UEFA odlučila: Crvena zvezda putuje u Jermeniju | Infomedia Balkan\nFudbal | 29.Sep.2020 - 11:03 h\nUtakmica protiv Ararata igra se u četvrtak 16 časova. Iako u Jermeniji vlada ratno stanje zbog sukoba u Nagorno-Karabahu, UEFA je odlučila da Crvena zvezda ipak putuje u glavni grad te zemlje Jerevan gde će u četvrtak od 16 časova igrati meč kvalifikacija za Ligu Evrope protiv domačeg Ararata.\nIako je postojala mogućnost da dođe do promene domaćinstva, kao i rezervna opcija mesta odigravanja meča na neutralnom terenu što je u ovoj situaciji bio Kipar, evropska kuća fudbala nije se odlučila na taj potez.\nFubdaleri Crvene zvezde u ovim trenucima se testiraju na korona virus i u sredu će čarter letom otputovati u glavni grad Jermenije.


Klagenfurt 2022 Putovanje Celovec Austrija | Turistički vodič | Aranzmani 2022 Klagenfurt Austrija Celovec - Klagenfurt - Celovec - Austrija - 2022\nKlagenfurt - panorama trg - Austrija - Photo: PlanetaPutovanja\nKlagenfurt - Celovec\tAustrija Letovanje 2022, mapa, auto karta\nKlagenfurt se nalazi u južnom delu Austrije u pokrajini Koruška, udaljen od slovenačke granice oko 25 km. Grad je smešten u koruškoj kotlini na nadmorskoj visini od 446 metara, okružen planinskim vencima Alpa i na obali Vrpskog jezera (Wörthersee). Ovo veliko jezero se od Klagenfurta prostire prema zapadu u dužini od 20 km, dok mu je prosečna širina od 1 do 2 km. Zahvaljujući čistoj vodi koja tokom letnjih meseci dostiže temperaturu do 25C, Klagenfurt je, zajedno sa čitavom obalom Vrpskog jezera, veoma posećena turistička destinacija i u prošlosti je nosio epitet austrijskog Monte Karla. Jezero poseduje i najveću plažu u Evropi koja nije na morskoj obali.\nSam grad je pun istorijskih i kulturnih atrakcija od kojih su najposećeniji stari grad i stari trg, nekadašnja gradska kuća, katedrala, Landhaus...sa arhitekturom različitih istorijskih epoha i stilova. Na samoj obali jezera nalazi se Minimundus, park minijatura sa preko 150 modela najčuvenijih svetskih građevina u razmeri 1:25.\nNeposredno nakon I svetskog rata Klagenfurt je bio deo Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, sve do plebiscita 1920.godine kojim je većina stanovništva odlučila da grad pripadne Austriji.\nDanas je ovaj grad, poznat i pod slovenskim imenom Celovec, administrativni, univerzitetski i kulturni centar celog regiona, sa izuzetnom geografskom pozicijom, manje od jednog sata vožnje udaljen od Italije i Slovenije ali i u relativnoj blizini značajnih evropskih destinacija kao što su Beč, Salcburg, Budimpešta, Bratislava... što ga naravno čini još privlačnijim.\nPoslednja promena: Yesterday, 16:42\nKlagenfurt - Celovec turistički vodič:\nKlagenfurt - Celovec - Mapa\nKlagenfurt - Celovec - Slike\nKlagenfurt - Celovec - Vremenska prognoza\nBeograd - Klagenfurt - Celovec kilometraža - auto karta - udaljenost - mapa - ruta\nKlagenfurt - Celovec - info\nPozivni broj:+43 463


Novi SKF CE kosi kuglični kontaktni dvoredni ležajevi su sada dostupni\nPromenite lokaciju: Србија и Црна Гора\nMy SKF: Prijavljivanje\nCentar za učenje\nVesti i mediji\nSKF CE dvoredni ugaoni kontaktni kuglični ležaj\n2013 новембар 18, 14:00 CET\nGeteborg, 18. novembar, 2013: Kompanija SKF objavila je da su razvijeni novi ekonomični kosi kuglični kontaktni dvoredni ležajevi koji su pogodni za upotrebu kod kamiona i u poljoprivrednim aplikacijama - gde su izdržljivost i pouzdanost presudni - od glavčina, glavčina ventilatora i sejalica do tanjirača i drugih oruđa.\nOni su nedavno predstavljeni na sajmu Agritechnica u Hanoveru, Nemačka.\nNovi SKF CE dvoredni ugaoni kontaktni kuglični ležajevi dostupni su u serijama 32 i 33 sa opsegom prečnika otvora od 20 do 50 mm. Ograničeni spektar CE ležajeva omogućava kompaniji SKF da pruži klijentima ekonomična rešenja za posebne zahteve prilikom upotrebe. CE ležajevi su standardno opremljeni kućištima od poliamida ojačanog staklenim vlaknima koja imaju mali stepen trenja i nizak nivo buke. Opcionalno, oni su dostupni sa presovanim staklenim kavezima.\nSKF CE kosi kuglični kontaktni dvoredni ležajevi dostupni su kao otvoreni ili zatvoreni zaptivkom ili štitnikom. I otvoreni i zatvoreni ležajevi su zamenljivih dimenzija i imaju iste sposobnosti za velika opterećenja.\nCE ležajevi sa zaptivkama imaju zaptivke od nitrilne butadienske gume (NBR) ojačane čelikom, koje vrše lagani kontaktni pritisak na unutrašnji prsten ležaja u cilju efikasnog sprečavanja gubitka sredstava za podmazivanje i ulazaka kontaminanata. CE ležajevi sa zaptivkom imaju niže ograničene brzine od otvorenih ležajeva, ili ležajeva sa štitnikom zbog dodatnog trenja ležaja.\nCE ležajevi sa štitnikom imaju čelične štitnike koji se nastavljaju u žlebovima unutrašnjeg prstena ležaja u cilju dobrog zadržavanja sredstava za podmazivanje i smanjenja ulazaka kontaminanata. CE ležajevi sa štitnikom imaju istu naznačenu ograničenu brzinu kao i otvoreni ležajevi.\nCE kosi kuglični kontaktni dvoredni ležajevi sa zaptivkom i štitnikom napunjeni su standardno poliurea mazivom (GXN) visokih performansi.\nOtvoreni i CE ležajevi sa zaptivkom dostupni su u klasi normalnih (CN) aksijalnih odstojanja. Ležajevi sa zaptivkom i štitnikom dostupni su u klasi odstojanja većoj od normalne (C3).\nZa više informacija, kontaktirajte: Odnosi sa štampom: Monik Turner, +1 267 436 6836, +1 610 613 0386, Monique.Turner@skf.com\nSKF je vodeći svetski dobavljač ležajeva, zaptivki, mehatronike, sistema za podmazivanje i usluga koje uključuju tehničku podršku, održavanje i usluge za održavanje pouzdanosti, inženjersku konsultaciju i obuku. Kompanija SKF ima predstavništva u više od 130 zemalja i više od 15.000 distributera širom sveta. Godišnja prodaja u 2012. bila je 64.575 miliona švedskih kruna, a broj zaposlenih bio je 46.775. www.skf.com\n® SKF je registrovani zaštitni znak SKF Group.\nPreuzmite komplet promotivnih materijala za medije\nSKF CE dvoredni ugaoni kontaktni kuglični ležaj (2.2 MB) pregled\nKomplet promotivnih materijala (1.6 MB)\nPomoć za pristup\nKako možemo da pomognemo?\nŽeleo bih da saznam... Gde mogu da pronađem detaljne informacije o proizvodu?Kako da me neko kontaktira brzo?Kako da prijavim kvar ili ostavim komentar na internet sajtu?Kako da povećam veličinu slova na internet sajtu?Kako mogu da nađem SKF sajt na drugom jeziku? Želeo bih da saznam...\nVi ste ovde > Србија и Црна Гора\nOdaberite lokacijuAfricaAfriqueShqipëriArgentinaAustralia & New ZealandÖsterreichBeneluxBosna i HercegovinaBrasilБългарияCanada (en) Canada (fr) CaribbeanChile中国ChinaHrvatskaČeská republikaDanmarkEestiSuomiFranceDeutschlandΕλλάδαMagyarországIndiaIndonesia (en) Indonesia (id) Italia日本한국LatvijaLietuvaМакедонијаMalaysiaMaltaMéxicoMiddle EastNorgePakistanPhilippinesPolskaPortugalRomâniaРоссияСрбија и Црна ГораSingaporeSlovenská republikaSlovenijaEspañaSverigeSchweizSuisse台灣ThailandTürkiyeУкраїнаUnited KingdomUnited StatesUruguayVenezuelaVietnamViệt Nam\nLežajevi, ležajne jedinice i kućišta\nRešenja za podmazivanje\nProizvodi za održavanje\nOprema za testiranje i merenje\nRezervni delovi za automobile\nSKF inženjerske konsultantske usluge\nUsluge reparacije i održavanja\nSKF mreža distributera\nFabrika rešenja SKF\nVazdušno kosmički program\nAutomobili i laki kamioni\nIndustrijski prenosni sistemi\nMedicinska i zdravstvena nega\nRudarstvo, prerada minerala i cementna industrija\nPrenosni električni alati\nIndustrija pulpe i papira\nKamioni, prikolice i autobusi\nDvotočkaši i trotočkaši\nO kompaniji SKF\n© Autorska prava\nVlasništvo nad sajtom


julijanski prevod | srpski-engleski rečnik | recnik.org\nSistem za računanje datuma koji pojednostavljuje rad sa datumima na računaru. U julijanskom sistemu svaki dan ima svoj broj. Dan 1 je 1. januar 4713. godine pre nove ere. Dan 2448299 je 11. februar 1991. godine. Programeri često koriste julijanski sistem za predstavljanje datuma pošto računari sa njim lako rade. Ako pokušate da pogodite k oji je dan 100 dana posle 23. januara 1964, shvatićete koliko su nepraktični obični kalendari.\n/ dʒuːliən /\nOf or relating to or characteristic of Julius Caesar.


Ivanić: Okrenuti se unutrašnjem dijalogu uz mnogo veći stepen povjerenja – dijalogin.tv\nIvanić: Okrenuti se unutrašnjem dijalogu uz mnogo veći stepen povjerenja\nPredsjedavajući Predsjedništva Bosne i Hercegovine Mladen Ivanić kazao je u uvodnom obraćanju na otvaranju IX sastanka na visokom nivou “The European Peace: What is the Recipe for a Strong Union for All”, koji je danas u Sarajevu organizirao Međunarodni centar “Nizami Ganjavi”, da je prošlost pokazala da su promjene moguće ako postoji volja i zajednički interes te da se trebamo okrenuti unutrašnjem dijalogu i pokušati doći do rješenja unutar nas samih, za što je potreban mnogo veći stepen povjerenja nego što je trenutni.\nIstakao je da, iako situacija u BiH nije ni blizu normalne, pogotovo u ekonomskom i političkom smislu te da postoji još mnogo izazova, činjenica je da se u BiH 21 godinu nakon rata živi u miru i da nema sukoba niti etnički uvjetovanih konflikta već dugo vremena.\nDejtonski sporazum možda nije idealno rješenje, ali Ivanić je mišljenja da nema uvjeta za novi Dejton, jer za to nema saglasnosti u međunarodnim institucijama, a ako uvjeta za novi Dejton igdje i bude bilo, prije će ih biti unutar BiH, nego u međunarodnim situacijama.\nČlan Predsjedništva Bosne i Hercegovine Dragan Čović, naveo je da je Dejton učinio dosta toga te da će ova konferencija to na različite načine analizirati, i dodao da ne vjeruje da će bilo ko u ime BiH zakazivati Dejton II ili III.\nPredsjednik Crne Gore Filip Vujanović naglasio je da EU nije cjelovita bez zapadnog Balkana, dok države iz ove regije, da bi pokazale EU da je zapadni Balkan nužno njen dio, moraju prije svega definirati vrijednost dobrosusjedskih odnosa te pokazati da su u stanju da same rješavaju svoja otvorena pitanja.\nVukota Govedarica saslušan u Tužilaštvu BiH kao svjedok