Peripeti. tidsskrift for dramaturgiske studier Kreative strategier - PDF\nPeripeti. tidsskrift for dramaturgiske studier Kreative strategier\nDownload "Peripeti. tidsskrift for dramaturgiske studier 16-2011. Kreative strategier"\n1 Peripeti tidsskrift for dramaturgiske studier Kreative strategier\n2 Peripeti Peripeti og forfatterne Temaredaktion Siemke Böhnisch, Rikke Gürgens Gjærum, Thomas Rosendal Nielsen og Erik Exe Christoffersen. Redaktion Janicke Branth, Erik Exe Christoffersen (ansv.), Michael Eigtved, Solveig Gade, Louise Ejgod Hansen, Falk Heinrich, Birgitte Hesselaa, Kjertsi Hustvedt, Thomas D. Kragebæk, Jens Christian Lauenstein Led, Thomas Rosendal Nielsen, Laura Schultz og Mads Thygesen. Layout: Christian Brink Christensen og Thomas D. Kragebæk Omslag: Hotel Pro Forma: Ellen, Foto: Roberto Fortuna Tryk: Werks Offset Oplag: 500 ISSN: Peripeti udgives af Afdeling for Dramaturgi (Aarhus Universitet) i samarbejde med Teatervidenskab (Københavns Universitet) og Dramatikeruddannelsen (Aarhus Teater). Tidsskriftet udgives med støtte fra Forskningsrådet for Kultur og Kommunikation. Alle temaartikler er fagfællevurderede. Redaktionsadresse Peripeti Afdeling for Dramaturgi Institut for Æstetisk og Kommunikation, Aarhus Universitet, Langelandsgade 139, DK 8000 Århus C. Bestilling og abonnement Abonnement (to numre): 150 kr. Løssalg 100 kr. Internet: Peripeti udkommer to gange om året.\n3 Indhold Redaktionelt forord 5 Temaartikler Tillid i kreative samarbejder 9 Af Eva Novrup Redvall og Sara Malou Strandvad Kreative prosesser i art-based-research 21 Af Rikke Gürgens Gjærum og Gro Ramsdal Kollektiv kreativitet i forestillinger 33 Af Siemke Böhnisch Kreativ scenekunstpolitik 43 Af Louise Ejgod Hansen Intuitiv eller konstrueret serendipitet? 55 Af Marion Vick Interviews Det Kongelige Teater og skabende strategier 67 Af Kathrine Winkelhorn og Erik Exe Christoffersen Det Røde Rum 81 Af Astrid Hansen Holm Den kreative proces på Odin Teatret 89 Af Erik Exe Christoffersen og Kathrine Winkelhorn Essays Vort kroniske liv 101 Af Roberta Carreri Menneske-specifikt teater 111 Af Thomas Rosendal Nielsen En montage om den kreative proces 117 Af Erik Exe Christoffersen og Kathrine Winkelhorn Spilleregler og benspænd 135 Af Erik Exe Christoffersen Fra utopi til metode 143 Af Barbara Simonsen A Secret Art of Rehearsal? 147 Af Niels Lehmann Portrættet Michael Thalheimer Klassikerbarber og gestuskoreograf 155 Af Solveig Gade Værket Hamlet Vagtskifte og magtskifte 163 Af Magnus Tessing Schneider Kritik og anmeldelser Det Røde Rum: Det gode menneske fra Sezuan 171 Af Thomas Rosendal Nielsen Odin Teatret: Det kroniske liv 176 Af Mia Mimi Boyding Husets Teater og Holland House: Den Gyldne Drage 179 Af Niels Lehmann Bent Holm: Tyrk kan tæmmes 187 Af Kela Kvam English Summaries 190 Tidligere udgaver af Peripeti 191\n5 Redaktionelt forord Teaterproduktion og kreative strategier Med dette nummer ønsker vi at belyse kreative strategier i forskellige teaterproduktioner. Bidragene spænder vidt: fra turboprocesser til årelange udholdenhedsprøver, fra konceptudvikling til interaktion med publikum i færdigprøvede forestillinger, fra Det Kgl. Teater til projektteater med drop-out-ungdom i udkants-norge eller Hotel Pro Formas forestilling i fem forskellige byer. Vi ser både på konkrete processer og på overordnede organisatoriske og scenekunstpolitiske rammer. Flere tekster går i dybden med udvalgte instruktørers særegne arbejdsmåder. Spørgsmålet er, om der findes en fællesnævner for kreative strategier. Under alle omstændigheder er den klassiske produktionsform på 6-8 uger med læseprøve, arrangementsprøver, kostumeprøver, lysprøver etc. under kraftig transformation. Teaterproduktion bliver en stadig mere kompleks proces. Det skyldes ikke blot, at de enkelte processer altid er unikke i forhold til tid, rum og deltagernes kropslige tilstedeværelse. Det skyldes også, at processen og håndværket ofte har karakter af en omvej, som er baseret på tavs viden. Hvad gør man fx ved prøvestart? Serverer man kaffe og kage rundt om et bord i tilknytning til en læseprøve? Eller modtager man skuespillerne med musik i et tomt rum? Ved man på forhånd, hvad stykket handler om? Eller er der lavet en form for social kontrakt om i et givet tidsrum at skabe en teaterforestilling? Er deadline på forhånd fastlagt, eller er det noget som besluttes hen ad vejen? Der er en række usikkerhedsfaktorer, som skal håndteres, og valg, som skal træffes for at skabe rammerne for produktionen, hvor der foregår en tilegnelse og transformation af tekst, rum, medvirkende og tilskuere. Hvilke kunstneriske valg får betydning for det kunstneriske resultat, og hvilke valg træffes af hensyn til omgivelserne? Der er ikke tvivl om, at der er et markant behov for at prøvens tavse viden transformeres til eksplicitte manifester, principper, værdisætninger, hierarkier etc. Selvom feltet er bredt og divergent, er der en del temaer, som går igen. For det første er der spørgsmålet om tid og strukturering af prøvens tid. Findes der produktive begrænsninger med hensyn til tiden, som er til rådighed for den kreative proces? Hvordan kan vi tolke den erfaring, at man ofte gerne ville have én uge til, når deadline er nået? Hvilke restriktioner eller friheder vælger kunstnerne selv og hvorfor? Hvilke kommer fra institutionel eller kulturpolitisk hold, og hvordan påvirker disse de kreative processer? Men det handler også om, hvordan tiden bliver struktureret. Flere lægger op til arbejde i tidsmæssigt adskilte faser. Spørgsmålet om faser i processen er kendt fra kreativitetsteori. Og hvordan reflekteres denne i teatermediets specifikke rammer? Et andet tema, som danner en rød tråd gennem dette nummer, er relationer, samarbejde og ledelse. Teaterprocesser er som regel kollektive og baseret på samarbejde. Det betyder ikke, at flade hierarkier bliver foretrukket. Flere bidrag omhandler det, vi kan kalde en autokratisk ledelsesstil, med en instruktør som har stærke og ledende visioner, som definerer ufravigelige spilleregler og tager autoritative afgørelser, som ikke diskuteres undervejs i processen. Samtidig bygger denne form for ledelse på tillidsfulde relationer. Instruktøren er orienteret mod alle gruppemedlemmer og deres unikke og individuelle bidrag til processen og gruppen. Det gælder både primadonnaens behov for at føle sin særegenhed og sit kunstneriske kald tilgodeset, samtidig med at processens pragmatiske behov for planlægning imødekommes fx PR afdelingens behov for en forestillingsbeskrivelse længe før man ved, hvad resultatet bliver. Stærk styring indebærer paradoksalt nok en høj grad af responsivitet. 5\n6 Redaktionelt forord Dette leder videre til det tredje gennemgående tema: Selve tendensen til paradoksalitet i kreative processer og håndtering af paradoksalitet bliver af flere bidragsydere tolket som en central udfordring i kreative processer. Det hænger sammen med, at kreative processer forudsætter en affirmativ og besluttet tilgang, uden at man på forhånd ved, hvad målet er, og ofte vil man så at sige finde noget andet, end det man ledte efter. Paradoksalitet handler også om, at kreative processer beskrives som både frem og tilbageskridende. Projektformen er et fjerde gennemgående tema. Der er en udbredt tendens til at projektformen på en række forskellige måde præger teaterproduktioner. Det betyder, at den enkelte produktion er specifikt designet i forhold til rammer, økonomien, ansættelser, samarbejdspartnere etc. Projektformer åbner op for forskellige kreative tiltag, som får konsekvens for den endelige produktion. Odin Teatrets samarbejde med Grotowski Instituttet i Wroclaw, Polen, betød at en gruppe tilskuere påvirkede processen. Det Røde Rum på Det Kgl. Teater er i sig selv et projekt, hvor ledelse, organisering og arbejdsdeling er til forhandling. Produktionens koncept er et femte tema. Artiklerne viser mange eksempler på, hvordan det ikke blot er kunstnerens personlige egenskaber eller de organisatoriske rammer, der styrer og bærer processen, men også det kunstneriske startpunkt, der ligger i den indledende konceptuelle afgræsning, idé eller materiale. Sådanne koncepter kan have vidt forskellige udformninger: Det kan være et manifest, der intervenerer i vante produktionsformer som hos Catherine Poher, det kan være forsøget på at gøre noget med en bestemt målgruppe som hos Rikke Gürgens Gjærum og Gro Ramsdal, det kan være mødet mellem et navn og et sted som hos Hotel Pro Forma, eller det kan være bestræbelsen på at overskride sin egen biografi som hos Odin Teatret. Spørgsmålet er, hvordan man bestemmer sig for og genkender det potente koncept, dvs. finder et sted at starte, når ingen produktionsmetoder i sig selv leverer svaret? Et sjette tema er processens grad af risiko, interaktion og benspænd: Risikomomentet er et kreativt moment i Hotel Pro Formas Ellen, hvor der i udstrakt grad blev arbejdet med improvisatoriske momenter via inddragelse af publikum i forestillingen. Odin Teatret arbejder med et risikomoment i forhold til selve prøvens udstrækning i tid og den intentionelle ikke-styring af processen. Fx ved ikke at fastlægge tekst og tema. Endelig kunne man pege på et syvende tema: Teaterproduktioner forbindes ofte eksplicit med et laboratorium. Odin Teatret taler om et væksthus, Det Røde Rum definerer sig som et rum for eksperimenter. Pointen er at produktionen så at sige kaster mere af sig end en forestilling; den skaber også en indsigt og erfaring, som har et videre liv i form af manifester, metoder og spilleregler. Bidrag: I den fagfællebedømte sektion analyserer Sara Malou Strandvad og Eva Novrup Redvall i artiklen Tillid i kreative samarbejder sammensatte tillidsformer og deres konsekvenser i en række projekter i den danske filmbranche. Rikke Gürgens Gjærum og Gro Ramsdal beskriver i Kreative processer i art-based research, hvordan forskning og kunst sættes i dialog med hinanden gennem etnoteater-produktionen Ufrivillig Utenforskap. I Kollektiv kreativitet i forestillinger analyserer Siemke Böhnisch, hvordan også forestillingen i sig selv kan anskues som en kreativ proces, der tager form i interaktionen mellem skuespillere og tilskuere. Louise Ejgod Hansen anvender kreativitetsbegrebet på et kulturpolitisk niveau i artiklen Kreativ scenekunstpolitik, idet hun diskuterer de ideer om kreativitet, der er på spil i scenekunstudvalgets rapport Scenekunst i Danmark Veje til udvikling og i høringssvarene på rapporten. Endelig sammenligner Marion Vick tre forskellige tilgange til den kreative proces i projektet Den glemte by på Teatret Gruppe 38 artiklen hedder Intuitiv eller konstrueret serendipitet? 6\n7 Essay-sektionen byder først og fremmest på en række interviews med kunstnere om deres kreative arbejde i forbindelse med aktuelle produktioner og projekter: Erik Exe Christoffersen og Kathrine Winkelhorn har talt med Kirsten Dehlholm, Ellen Friis, Ellen Hillingsø, Sara Anker-Møller og Maja Nydal Eriksen om Hotel Pro Formas forestilling Ellen, som blev særligt tilpasset til de fem forskellige byer, den spillede i Foruden Christoffersen og Winkelhorn bidrager Jørn Erslev Andersen, Morten Søndergaard og Ansa Lønstrup med refleksioner over projektet. Christoffersen og Winkelhorn har desuden interviewet Eugenio Barba, Ursula Andkjær Olsen og Thomas Bredsdorff om arbejdet med Odin Teatrets seneste forestilling, Det kroniske liv. Roberta Carreri, skuespiller fra Odin Teatret, bidrager med sine oplevelser og erfaringer fra processen. Endelig har Christoffersen og Winkelhorn talt med Catherine Poher og Emmet Feigenberg om strategierne og rammerne for produktionen af forestillingen På den anden side på Det Kongelige Teater i Astrid Hansen Holm har talt med Elisa Kragerup, Palle Sten Christensen, Maria Rossing og Solveig Gade om Det Kongelige Teaters projekt med at skabe en form for gruppeteater i Det Røde Rum. Barbara Simonsen præsenterer den omfattende vidensbank om prøveprocesser, Rehearsal Matters, som Laboratoriet ved Entrescenen har lavet gennem interviews med 37 anerkendte scenekunstnere fra hele Europa. Niels Lehmann bidrager med en diskussion af projektets perspektiver. Erik Exe Christoffersen har sammenfattet en slags katalog over forskelige benspændstrategier, og Thomas Rosendal Nielsen analyserer et internationalt laboratorieprojekt, arrangeret af Teater Carte Blanche i Viborg, der har arbejdet med at udvikle strategier for interaktivt teater med børn. Dette nummers Portræt, skrevet af Solveig Gade, er af den tyske instruktør Michael Thalheimer, som i øjeblikket er aktuel med en iscenesættelse af Gengangere på Det Kongelige Teater, og Værket er intet mindre end Shakespeares Hamlet, analyseret af Magnus Tessing Schneider. Til sidst bringer vi som altid en række anmeldelser af aktuelle teaterforestillinger og bøger.\n9 Tillid i kreative samarbejder Af Eva Novrup Redvall og Sara Malou Strandvad Artiklen diskuterer tillid som et centralt element i kreative samarbejder. Igennem en række casestudier fra udviklingsarbejdet i den danske filmbranche eksemplificerer analysen tre former for tillid: 1) kalkulationsbaseret tillid i nye samarbejder, 2) relations- eller identitetsbaseret tillid ietablerede samarbejder, og 3) vidensbaseret tillid i det institutionelle felt. Når man læser om kreative samarbejder i aviser, ugeblade og biografier, er der ofte tale om gode, kulørte historier. Omdrejningspunkterne i historierne kan være følelsesudbrud, aftalebrud og heureka-øjeblikke. Intense momenter, der pludseligt og uforudsigeligt fører arbejdet nye steder hen. Når man læser om kreative samarbejder i den teoretiske litteratur, ser billedet noget anderledes ud. Her er kreative processer sædvanligvis beskrevet som faseinddelte forløb, hvor viden akkumuleres efterhånden, og der sker en løbende progression. I denne artikel forsøger vi at integrere disse to modbilleder og vise, hvordan udfordrende momenter er en del af kontinuerlige, kreative udviklingsforløb. Artiklen stiller skarpt på spørgsmålet om tillid som centralt i arbejdet med at udvikle i fællesskab, hvilket andre før os har påpeget (fx Ekvall 1996; Ekvall & Ryhammar 1999; Johnson & Johnson 2006; John-Steiner 2000). Med empiriske eksempler fra casestudier i den danske filmbranche analyserer vi, hvilken rolle tillid spiller for samarbejder, samt hvilke problemer mistillid kan medføre. Vi argumenterer for, at tillid gør sig gældende på mange forskellige planer. Både tillid til egne kompetencer i en proces og tillid til selvvalgte samarbejdspartnere, men også ekstern tillid til, at et projekt i en omkostningstung kunstart som film vil kunne blive realiseret på overbevisende vis. Artiklen er baseret på vores ph.d.-afhandlinger, der begge undersøger udviklingsarbejdet i den danske filmbranche (Redvall 2010; Strandvad 2008). Vi har, med henholdsvis en filmvidenskabelig og en sociologisk baggrund, studeret filmprojekter under deres udvikling fra at være ideer frem mod at blive færdige manuskripter. I alt har vi fulgt syv projekter, hvoraf fem er blevet til færdige film. Metodisk har vi undersøgt filmprojekterne ved hjælp af interviews og deltagerobservation, suppleret med analyse af manuskripter, støtteansøgninger, sagsbehandlinger samt interne og eksterne mails. Ved siden af casestudierne har vi lavet supplerende interviews med centrale aktører i branchen. Vi har valgt at anonymisere alle projekter. På tværs af de syv udviklingsforløb viser der sig en række fællestræk, blandt andet spiller spørgsmål om tillid en afgørende rolle. Analyser af tillid var ikke omdrejningspunktet i vores afhandlinger, men retrospektivt har vi i sammenstillingen af vores materiale kunnet konstatere, at informanterne igen og igen bringer tillid op som tema i alle cases. Spørgsmål om tillid manifesterer sig løbende på forskellige måder i kreative udviklingsforløb. Derfor har vi i denne artikel valgt at stille skarpt på, hvad tillid betyder for kreative samarbejder. Med sit fokus på tillid sigter artiklen på en generalisering over nogle af de problemer, der opstår i kreative samarbejder. Filmproduktion adskiller sig naturligvis fra eksempelvis teater på en lang række områder. Alligevel mener vi, at artiklens fokus på samarbejde i udviklingsfasen indeholder relevante pointer for teaterfolk såvel som filmfolk og andre, der indgår i kreative samarbejder. Håbet er, at de beskrevne casestudier indeholder stof til eftertanke, som kan anvendes i lignende processer. 9\n10 Eva Novrup Redvall og Sara Malou Strandvad Udviklingsarbejdet Udviklingen af spillefilmsprojekter betegner i denne sammenhæng forløbet fra fremkomsten af en ide til en film indtil forekomsten af et manuskript, som kan gå i produktion. Dette er et forløb præget af stor usikkerhed, eftersom manuskriptet, som fx manuskriptforfatteren Jean-Claude Carrière har formuleret det, er første led i en metamorfose (Carrière 1995, s. 148). Manuskriptet er ikke et færdigt værk, men et tidligt led i skabelsen af et muligt værk. Som Carrière har uddybet det, er manuskriptet ikke kun drømmen om en film men dens barndomstid. Den gennemgår en stolprende, stammende periode, hvor den efterhånden finder sine styrker og svagheder (ibid., s.172). Under udarbejdelsen af et manuskript hersker der således stor usikkerhed om, hvad man egentlig er i gang med at skabe. Den amerikanske manuskriptforfatter William Goldman er bl.a. kendt for at have knæsat ideen om, at den ene vigtigste kendsgerning i hele filmindustrien er, måske, at ingen ved noget som helst ( ) Ikke en eneste person i hele filmfeltet ved med sikkerhed, hvad der kommer til at virke. Hver gang er det et gæt og, hvis man er heldig, et kvalificeret gæt (Goldman 1983, s. 39). Goldmans berømte udsagn om, at ingen ved noget som helst, fremhæver præmissen om risiko og usikkerhed i udviklingsarbejdet. Ifølge Goldman ved ingen, hvilke film der bliver vellykkede eller mislykkede. Dermed bliver selve processen omkring at udvikle filmprojekter indhyllet i en aura af mystik, hvor det er svært gennemskueligt, hvad der foregår, og hvad der virker. Denne holdning har præget og præger stadig opfattelsen af udviklingsarbejdet, og ofte har de involverede aktører selv svært ved at sætte ord på fremgangemåderne eller forløbene. Som manuskriptforfatter og underviser i manuskriptskrivning på Den Danske Filmskole Mogens Rukov har udtryk det: Inde i mit hoved blander sig tanken om, hvor simpelt det er, og hvor svært det er. Det er simpelt, det er svært. Jeg prøver at sætte fingeren på, hvordan det er. Nogle gange lykkes det, og nogle gange lykkes det ikke. Det er ikke så nemt. Jeg har faktisk ingen anelse (Rukov i Redvall 2010, s. 6). Samtidig med at det er uklart, hvad der virker, og denne uklarhed nærmest er blevet ophøjet til et dogme, er udviklingsfasen altafgørende. I dag er filmmanuskriptet en institutionaliseret instans, som er fundamentet for finansiering af filmprojekter. I filmbranchen bruges der således mange ressourcer på at formulere manuskripter for at få bevilget midler til at lave film. Mange er derfor interesserede i at finde ud af mere om udviklingsforløbs natur. Det Danske Filminstitut har de seneste år sat fokus på denne centrale fase, og der er kommet øget fokus på manuskriptskrivning som et håndværk med regler, der kan læres. Betydningen af den sociale del af processen er imidlertid stadig sparsomt belyst, selv om den danske model bygger på et centralt samarbejde mellem i hvert fald tre funktioner i forløbet: en instruktør, en manuskriptforfatter og en producer (Mathieu & Strandvad 2008). I europæisk film har instruktøren traditionelt været i fokus som den skabende kraft med andre i mere assisterende roller som fødselshjælpere. Tidligere filmkonsulent Vinca Wiedemann har beskrevet, hvordan værker i 1960 ernes auteur-højtid blev betragtet som skabt inde i hovedet på en instruktør, der skulle bruge nogle jordiske mennesker til at få den ud. I den forbindelse blev produceren anset som hovedfjenden frem for en hjælpende aktør (Wiedemann 2005). I dag betragtes producerne i højere grad som medspillere, og i flere sammenhænge opereres der med termen kreativ producer for at fremhæve producerens rolle som en del af den kreative proces, og der undervises nu decideret i trekantsamarbejdet mellem instruktør, manuskriptforfatter og producer på Den Danske Filmskole (Redvall 2010b; Philipsen 2005). Underviser på produceruddannelsen på Den Danske Filmskole, Ole John, har beskrevet trekantsamarbejdet som det bedste bolværk i forhold til at komme igennem udviklingsprocesser, hvor man ofte bliver udfordret og 10\n11 Tillid i kreative samarbejder angrebet fra mange sider (interview med Ole John). Både producere og forfattere har de senere år beskrevet, hvordan de nu er en mere integreret del af udviklingsprocesserne i dansk film, og udviklingsfasen er således præget af centrale samarbejder, hvor instruktøren imidlertid stadig lader til at være i centrum. Tillidsbaseret kreativitet Mens der er skrevet meget om det frugtbare i triangelsamarbejder, er der få konkrete analyser af, hvordan de fungerer i praksis. Vores casestudier viser, at de kan tage sig meget forskelligt ud men at tillid eller mistillid er en central faktor i dem alle. Derfor vil vi i det følgende stille skarpt på spørgsmålet om tillid. Mens der inden for organisationsteori og management-litteratur de senere år har været fokus på begreber som tillidsbaseret ledelse, burde man efter vores mening i højere grad også fokusere på betydningen af tillid i forhold til kreative samarbejder. Både i forhold til sociale mekanismer mellem forskellige parter i en samarbejdsrelation og i forhold til de strukturer, som skal støtte og fremme disse relationer. Klassiske studier om gruppeteori og gruppekompetencer fremhæver, at fælles mål, social afhængighed og tillid spiller en stor rolle i gruppeinteraktion (fx Johnson & Johnson 2006, s. 66). Betydningen af tillid er ikke mindst central, hvis man bevidst arbejder mod at skabe noget nyt. Professor i lingvistik og pædagogik Vera-John Steiner har på baggrund af studier af markante intellektuelle og kunstneriske samarbejder argumenteret for, at generative ideer opstår igennem fælles tænkning, i betydningsfulde samtaler, og gennem kontinuerlige kollektive kampe for at opnå nye indsigter, som føres af flere der tænker på samme måde (John-Steiner 2000, s. 3). Ud fra den russiske psykolog Lev Vygotskys kulturhistoriske teorier understreger hun betydningen af en dynamisk afhængighed af sociale og individuelle processer, som fører til fælles konstruktioner af viden, redskaber og genstande (ibid., s. 5). Med fokus på aspekter som fælles visioner og fælles vækst introducerer John-Steiner fire mønstre for partnerskaber som former for tanke-fællesskaber, hvor aktører i modsætning til i samarbejdende teams løber følelsesmæssige og intellektuelle risici for at konstruere empati og produktiv gensidig afhængighed. Deres mål er at udvikle en fælles vision og samtidig nå resultater igennem forhandlende samarbejder (ibid., s. 196). At engagere sig i forløb præget af både følelsesmæssige og intellektuelle risici kræver tillid til andre i processen. Efter John-Steiners mening er de bedste vilkår for fremkomsten af nye tankemønstre eller kunstformer, når man gennem længere tid engagerer sig i det, hun beskriver som integrerede samarbejder, hvor man på baggrund af fælles visioner sammen kan møde den modgang og usikkerhed, som nye ideer uvilkårligt render ind i (ibid., s. 203). Det kan være svært at håndtere byrden af det, hun kalder disciplinær og kunstnerisk socialisering alene. Derfor mener hun, at tillidsbaserede samarbejder er centrale. Tillidsbegrebet kan ifølge lektor i organisationsstudier Søren Jagd defineres som min tro på din evne eller dit ord i en konkret sammenhæng (Bracey i Jagd 2009, s. 11). Denne definition understreger, at tillid er baseret på, at den ene part stoler på, at vedkommendes interesser imødekommes af den anden part. Med andre ord indgår der i tilliden til andre, at man gør sig sårbar over for deres handlinger. Jagd skitserer en opgørelse over fem grader af tillid, der er opstillet af ledelsesforskerne Graham Dietz og Deanne Den Hartog på baggrund af tidligere forfatteres definitioner af tillidsbegrebet (Jagd 2009, s. 11f). Den første grad af tillid er afskrækkelsesbaseret tillid, hvor tilliden er resultat af frygt for sanktioner. Den anden grad af tillid er kalkulationsbaseret tillid, hvor tilliden baserer sig på en rational afvejning af fordele og ulemper samt en grundlæggende skepsis over for andres motiver. Den tredje grad af tillid er vidensbaseret tillid, der funderer sig på en viden om den anden part. Den fjerde grad af tillid er relationsbaseret tillid, der opstår over tid baseret på 11\n12 Eva Novrup Redvall og Sara Malou Strandvad konkrete erfaringer med den anden. Den femte grad af tillid er identifikationsbaseret tillid, hvor parterne deler en fælles identitet og begge kan repræsentere den andens interesser. Dietz og Den Hartog betragter afskrækkelsesbaseret tillid og kalkulationsbaseret tillid som udtryk for mistillid. Der går således en skillelinje mellem de to første og de tre sidste grader, hvor den egentlige tillid starter. Ifølge Jagd har flere tillidsforskere argumenteret for, at tillid udvikles over tid som en gradvis proces. Det vil sige, at relationer starter med kalkulationsbaseret tillid, hvor der indgår en vis skepsis over for den anden parts motiver. Konkrete interaktioner mellem de to parter kan føre udviklingen af tilliden videre til de næste grader vidensbaseret, relationsbaseret og i sjældne tilfælde identifikationsbaseret tillid. Relationen kan imidlertid også stagnere på et af de tidligere trin eller helt strande (Jagd 2009). I denne artikel har vi med inspiration fra de af Jagd skitserede typologier valgt at præsentere pointer fra vores casestudier ud fra tre, overordnede former for tillid: 1) Den kalkulationsbaserede tillid, som ofte præger nye samarbejder, hvor samarbejdsparterne skal finde hinanden. 2) Den relations- eller identitetsbaserede tillid i etablerede samarbejder, hvor samarbejdsparterne kender hinanden godt. 3) Den vidensbaserede tillid, som både præger de kreative samarbejder internt, og som også er central i forhold til det, man kan beskrive som institutionel tillid. Kalkulationsbaseret tillid i nye samarbejder Lad os tage mistilliden først, da de mange film, som aldrig ser dagens lys, oftest bliver forbigået i tavshed, men tit er lærerige eksempler på vigtige elementer i processen. I et af vores casestudier (case A) finder en producer sammen med en manuskriptforfatter om en ide, som manuskriptforfatteren kommer med. Samarbejdet er funderet på kalkulationsbaseret tillid: Produceren øjner chancen for at lave en succesfuld film, manuskriptforfatteren ser muligheden for at få realiseret sin ide. Manuskriptforfatteren har imidlertid en grundlæggende mistillid til produceren, som tidligere har flere kuldsejlede samarbejder bag sig. Som han retrospektivt fortæller om processen, forventede han fra starten, at det på et eller andet tidspunkt ville gå galt: Fra første sekund, jeg hørte navnet [navn på producer], vidste jeg, på et eller andet tidspunkt går det her galt (interview med manuskriptforfatter). Alligevel valgte han at indgå i samarbejdet, fordi han var bange for at gå glip af en chance. Som han forklarer, var han nervøs for, at andre i stedet ville lave det, som han så sig selv som den rigtige til at lave og havde sporet sig ind på. Man kan betragte manuskriptforfatterens holdning som et udtryk for afskrækkelsesbaseret tillid, idet han vælger at indgå i projektet af frygt for slet ikke at få mulighed for at lave projektet, hvis han takker nej. Produceren fortæller, ligesom manuskriptforfatteren i bagklogskabens klare lys, at han fandt den overordnede ide til filmen god, men derudover var loren ved projektet. Fra starten tvivlede han på manuskriptforfatterens evner og egeninteresser, og denne tvivl blev kun værre, som processen skred frem. Da manuskriptforfatteren afleverede en gennemskrivning af manuskriptet på baggrund af kommentarer fra Filminstituttets bedømmere på 60/40-ordningen samt en læser fra en tv-station, blev produceren stærkt utilfreds: Det, vi læser, det er eddermame, det er ikke godt, det er næsten [som] det første ( ) vi vil få nej på instituttet på det ud fra de pointer, det vil du kunne se, de ting de angriber har han ikke rettet. Så vi er rigtig fucked ( ) Så det var spild af tid, hvis vi ikke gjorde noget (interview med producer). Produceren besluttede, uden at orientere forfatteren, at lade instruktøren lave en ny gennemskrivning, som han også selv var inde over. Da manuskriptforfatteren erfarede, at produceren og instruktøren havde skrevet manuskriptet om, blev han stærkt oprørt. Forfatteren kontaktede produceren, som forsøgte at klinke skårene for at kunne fortsætte, men det ville forfatteren ikke, fordi tilliden er jo på en eller anden måde røget (interview med forfatter). Manuskriptforfatteren oplevede det som et tillidsbrud og udtryk for manglende respekt, at produceren og instruktøren havde skrevet manuskriptet om uden hans vidende. Han stoppede 12\n13 Tillid i kreative samarbejder derfor samarbejdet, og projektet bliver lagt ned. I denne case bliver den kalkulationsbaserede tillid således ikke ført videre i et egentligt tillidsforhold. Tværtimod er graden af tillid helt i bund, da projektet stopper. Ved slutningen af samarbejdet er der tale om et eksempel på den afskrækkelsesbaserede tillid, hvor frygten for hvad den anden part kan finde på, får manuskriptforfatteren til at trække sig fra samarbejdet. Mistilliden til produceren vinder. I et andet casestudie (case B) forsøger en producer at etablere nye samarbejder. Efter et års arbejde er ingen af projekterne ført videre til næste stadie; ingen er blevet til færdige manuskripter. Produceren fortæller om to af de initierede projekter for at forklare, hvorfor det er tilfældet. Det første projekt var ansporet af selskabets ledelse, som fandt et særligt miljø interessant. En manuskriptforfatter formulerede et oplæg. Det blev præsenteret for en instruktør, som indvilligede i at gå ind i projektet, men instruktøren bidrog ifølge produceren ikke nok til projektet. Samtalerne mellem forfatteren og instruktøren førte ikke frem til afleveringen af en ansøgning til Filminstituttet, og projektet stagnerede. Produceren forklarer det i høj grad med instruktørens manglende motivation. Der blev holdt mange gode møder, som gav mange ting, men der blev aldrig rigtigt skrevet. Han mener, at det er tydeligt fra starten, om nogen vil et projekt eller ej, og at instruktøren skal drive projektet. Det skete ikke her, men produceren betragter ikke forløbet som en fiasko. Han fremhæver derimod de mange gode samtaler, som har udviklet forholdet mellem deltagerne. Projektet har været med til at opbygge en relationsbaseret tillid mellem deltagerne, og produceren har indtryk af, at instruktør og manuskriptforfatter på et tidspunkt vil færdiggøre en ansøgning sammen, men han kan ikke forcere det. Deres motivation til at føre samarbejdet videre må vokse langsomt frem. På den måde satser produceren på at udvikle en relationsbaseret tillid, som formes over tid og bygger på erfaringer med den anden part. Samme ansporing til at vække den relationsbaserede tillid præger det andet projekt, produceren fortæller om, hvor han sammen med en instruktør havde nogle uformelle samtaler om ideer, løse temaer og skuespillere, instruktøren gerne ville arbejde med. De talte om, hvor instruktørens lyst lå henne, og produceren beskriver det som en coaching-snak, hvor man på et tidligt stadie taler om, at man gerne vil lave et eller andet sammen og lufter andre mulige samarbejdspartnere. På baggrund af en sådan snak kan en fælles ide opstå over tid. Med andre ord var den relationsbaserede tillid i centrum; den var udgangspunktet for at lave et projekt sammen. For at videreudvikle ideen inviterede produceren og instruktøren en manuskriptforfatter med ombord. Han kom imidlertid med egne ideer frem for at bidrage til det tænkte udgangspunkt, hvor han skulle hjælpe med at lokalisere instruktørens lyst. Ifølge produceren åbnede manuskriptforfatteren den tvivl hos instruktøren, som produceren netop havde forsøgt at skrinlægge. Derfor besluttede instruktøren og produceren at skille sig af med manuskriptforfatteren igen. I samme ombæring gik de bort fra den første ide, og ved det udførte interview arbejdede de nu på andre ideer. Produceren indrømmer, at man kan beskrive forløbet som negativt, fordi projektet ikke blev til noget. Han konkluderer imidlertid samtidig, at: relationen og vores indbyrdes erfaring og indbyrdes tillid, som hele tiden var imellem [os] vil vi det samme? blev i det her tilfælde bestyrket af, at den tredje energi, der kom ind i form af en forfatter, rent faktisk ikke korresponderede med vores værdier eller vores lyst i forhold til projektet. Så man kan sige, vi havde en god erfaring sammen, og tilliden blev kun styrket, fordi det handlede ikke om, at når projektet er dødt, at relationen så også er død (interview med producer). 13\n14 Eva Novrup Redvall og Sara Malou Strandvad Den relationsbaserede tillid voksede således, på trods af at projektet strandede. Dermed er arbejdet ikke spildt. Tværtimod er samarbejdsparterne blevet en erfaring rigere, og deres indbyrdes forhold er blevet styrket. Ifølge produceren er dette netop, hvad der skal til for at udvikle et solidt samarbejde og skabe gode projekter sammen i fremtiden. Med andre ord er logikken bag den relationsbaserede tillid styrende for denne producers tilgang til de projekter, han forsøger at starte, mens dette afsnits første eksempel som kontrast var et eksempel på en tro på en ide, men en grundlæggende mistillid i relationerne. Relationel og identitetsbaseret tillid i etablerede samarbejder Som beskrevet af en række filmforskere i forbindelse med strukturerne i filmbranchen er den i høj grad præget af det, Helen Blair har beskrevet som netværksbaserede, semi-permanente arbejdsgrupper (Blair 2001, 2003). Netværk spiller en stor rolle i sammensætningen af kreative hold fra projekt til projekt. Man prøver at sætte et hold med dygtige folk, man har tillid til, og tidligere, gode erfaringer er naturligvis en fordel. I interviewbogen Danish Directors 2 (Hjort, Jørholt & Redvall 2010) beskriver en række instruktører værdien af at have mere eller mindre faste samarbejdspartnere som en tryghed i en proces, som let kan virke uoverskuelig og kaotisk. Flere beskriver imidlertid også behovet for ind imellem at søge nye veje og bevidst bryde ud af faste samarbejder for at kunne forny sig kunstnerisk. Som påpeget af Lily Kong i en analyse af de sociale strukturer i Hong Kongs filmindustri, glemmer man ofte betydningen af social viden og gensidig tillid i mange kulturpolitiske forsøg på at fremme forskellige kulturindustrier (Kong 2005). Mange samarbejder i dansk film bliver etableret allerede i filmskoleregi, hvor folk har god tid til at lære hinanden at kende både socialt og i arbejdssammenhæng, men de senere år er der også blevet afholdt flere dating-arrangementer bl.a. på Filmværkstedet hvor man forsøger at introducere potentielle samarbejdspartnere for hinanden ud fra tanker om, at samarbejder som udgangspunkt bygger på en god relation på baggrund af personlighed såvel som respekt for hinandens faglige kompetencer. I vores cases er det gang på gang blevet fremhævet, at det skal være rart at drikke kaffe sammen (interview med manuskriptforfatter, case C). Den konkrete formulering af, at det skal være rart at drikke kaffe sammen, stammer fra en etableret manuskriptforfatter, som påpeger, at det for ham er blevet stadig vigtigere med årene. Ikke mindst fordi man uvilkårligt bliver uvenner undervejs, og så er det vigtigt som udgangspunkt at kunne lide hinanden for at kunne løse konflikterne på en god måde. Samtidig beskriver han, hvordan en vigtig del af processen for ham er at skabe en tillidsfuld relation, hvor man kan tillade sig at sige dumme ting. I et af hans samarbejder opererer han sammen med instruktøren med det dumme rum, hvor man må foreslå alt: fordi man ved aldrig, hvor ideen springer fra, og hvem der får noget på det dumme. En del af undersøgelsen opstår ved, at man tør være dum og gøre det konkret: Her! Pitch! Den er på femten linjer. Den lyder virkelig bøvet, men hvad? Er der noget, du synes, ringer i den her? Og så pitcher vi frem og tilbage. Med fuld accept af dumhed (interview med manuskriptforfatter). Hans erfaring er, at man kan jo samle de fineste hoveder omkring et bord, men hvis man sidder og er bange for at kvaje sig eller tænker, at de andre er sikkert meget mere begavede og sådan noget, så dur det ikke. Så sker der ingenting. At turde det dumme kræver tillid, og den tillid vokser bl.a. ud af en relation, hvor man ikke oplever at skulle overbevise andre om, at man dur i processen. Kun en enkelt af vores cases (case C) bygger på et samarbejde, hvor parterne har arbejdet sam- 14\n15 Tillid i kreative samarbejder men adskillige gange, og produceren, instruktøren og manuskriptforfatteren er et stærkt sammentømret team. Det beskrives af dem fortrinsvis som en styrke, men også som en potentiel svaghed. Styrkerne handler i høj grad om den tillid, som er oparbejdet gennem de tidligere processer. Som manuskriptforfatteren beskriver det, har instruktøren og han gennem årene fået en gensidig tillid: Jeg ved, hvad hun står for og sådan noget. Der er ikke noget værre, end hvis man begynder at tøve i en proces med en instruktør og tænke: Er hun fed? Eller er det fedt? Det er svært, ikke? Lige pludselig sidder man med helt vildt meget arbejde, og der skal man have den der følelse af, at vi kommer til at gøre det godt, eller vi kan noget sammen. Det synes jeg bestemt, jeg oplever, i vores. Der har vi optjent en fælles tillid (interview med manuskriptforfatter). Instruktøren beskriver på lignende vis den gensidige tillid som en stor styrke. Det konkrete case studie voksede ud af klart definerede fælles mål, hvor instruktør, manuskriptforfatter og producer sammen formulerede, hvad den film, de ville skabe, skulle kunne. Historien blev siden bygget op fra nul, og en af grundene til, at instruktør og forfatter trives i samarbejdet, er, at de oplever at kunne skabe noget sammen, som de aldrig selv ville have kunnet skabe, og sætter stor pris på den andens kompetencer. Det konkrete samarbejde kan ses som et eksempel på det, Vera John-Steiner har beskrevet med begrebet tankefællesskaber, som er kendetegnet ved, at aktørerne løber både en emotionel og intellektuel risiko, når de konstruerer et fællesskab ud fra en fælles vision og med et defineret mål for øje (John-Steiner 2000, s. 196). Begrebet kan sammenstilles med den identifikationsbaserede tillid, hvor partnere deler identitet og repræsenterer hinandens interesser. I denne case har parterne igennem adskillige samarbejder fået et indgående kendskab til hinanden. De indleder processen med at definere fælles mål, som de arbejder sammen om at nå, og de oplever, at de kan noget særligt sammen. Samarbejdet har derved fået en karakter, som kan siges at være præget af den identifikationsbaserede tillid. En mulig svaghed ved de lange samarbejder, som både instruktør, forfatter og producer berører, er imidlertid, at man kan få brug for at udfordre sine rutiner, og at en proces altid er farvet af det forrige samarbejde. I dette tilfælde blev den forrige film ikke, som de havde tænkt sig, og en del af processen har været præget af at ryste fiaskoen af sig. Der var så at sige en mistillid til, om deres fælles proces denne gang ville give et bedre resultat, og efter manuskriptets færdiggørelse er der stor tilfredsstillelse over oplevelsen af ikke at have ladet det forrige projekt tynge processen. Man kan nemt blive forsigtig, hvis man ikke har tillid til sin proces, men her har der hele tiden være følelsen af at blive klogere og bevæge sig fremad i stoffet. Som forfatteren formulerer det, løber man altid en kunstnerisk risiko med et nyt projekt. Derfor er det essentielt at have tillid til de mennesker, man skal skabe noget nyt sammen med. En anden svaghed, som både instruktør og manuskriptforfatter fremhæver, er, at deres gensidige forståelse og graden af fordybelse gennem et længerevarende parløb, også kan skabe visse problemer. Blandt dem er, at de ikke har behov for at formulere alting i manuskripterne, for de ved jo godt, hvordan alt skal være. På grund af denne indforståethed bliver manuskripterne sværere at læse for andre, hvilket bringer os videre til en diskussion af institutionel og vidensbaseret tillid. Et vigtigt element i diskussioner af tillid i en kreativ proces som filmskabelse er nemlig oplevelsen af tillid mellem de kreative aktører og de institutioner, som undervejs skal vurdere kvaliteten af deres ideer til en mulig film. 15\n16 Eva Novrup Redvall og Sara Malou Strandvad Institutionel og vidensbaseret tillid Ifølge informanterne i samtlige cases er tillid ikke kun et internt spørgsmål på et projekt, men et anliggende, der strækker sig til også at omfatte gatekeepere og investorer, som eksempelvis repræsentanter fra Det Danske Filminstitut, TV-selskaber og distributionsselskaber. Da manuskriptet kun er en beskrivelse af en mulig film, som skal forløses, tildeles støtte ofte på baggrund af tillid til personerne bag projektet såvel som opfattelsen af et foreslået projekts kvalitet. På den måde kommer en vidensbaseret tillid i spil, hvor financierer vurderer deltagerne ud fra viden om deres kompetencer og tidligere projekter. Der er ikke noget overraskende i, at folks track record spiller ind, men i flere cases har vægtningen af hhv. personen bag projektet og det foreslåede projekt været interessant at følge. Manuskriptforfatteren fra det foregående casestudie (case C) er af den overbevisning, at nogle filmkonsulenter kører en tillids-metode, hvor de prioriterer at støtte etablerede navne ud fra en tillid til, at de igen vil skabe noget interessant. Manuskriptforfatteren har selv tidligere fået støtte på tillid. Han mener, at det bestemt er en fordel at hedde Lars von Trier, hvis man skal vinde forståelse for en fundamentalt nyskabende ide om fx at skabe film ud fra kridtstreger på gulvet som i Dogville; men tillidsmetoden er ifølge ham problematisk, hvis for mange film ender med ikke at leve op til tilliden, måske fordi der er blevet stillet for få kritiske spørgsmål i processen. Han bakker gerne op om tillid i systemet, men projekter skal ikke køre ukritisk igennem. En etableret instruktør fra en anden case (case D) arbejder i det analyserede forløb bevidst med at udfordre sine vante fremgangsmåder. Der er her tale om en instruktør, som tidligere har lavet succesfulde film. Vurderingerne af hans foreslåede projekt var præget af en tillid til, at han ville kunne forløse et manuskript, som ellers mødte skeptiske kommentarer fra de projektselekterende læsere: Læserne havde svært ved at se den foreslåede film for sig, men stolede på, at den pågældende instruktør på baggrund af de tidligere succeser ville kunne skabe en seværdig film. Mens den etablerede manuskriptforfatter fra case C fremhæver det problematiske i at få støtte på tillid, mener flere andre, at der mangler tiltro til de kreative kræfter. Instruktøren, som manuskriptforfatteren samarbejder med, efterlyser en tillid fra manuskriptets læsere til, at hun har tænkt manuskriptet igennem og kan forløse det, selv om andre læsere ikke forstår alt i detaljer. Flere af de analyserede cases vidner om en stor mistro over for manuskriptet som det endegyldige udgangspunkt for en film. Dels fordi både instruktører, producere og forfattere tvivler på folks evne til at læse deres intentioner fra papiret, dels fordi de oplever, at visse historier gør sig bedre på papir end andre. Fra de kreative aktørers side efterlyses en tillid til, at de vil kunne forløse en ide, selv om den måske ikke fremstår helstøbt eller fuldt forståelig i den skrevne hensigtserklæring. Samtidig er der som nævnt skepsis over for ukritiske støttetildelinger på tillid, og den balance er naturligvis svær at definere. Generelt oplever de kreative aktører, at der de senere år er blevet mindre tillid i støttesystemerne, som i højere grad løbende efterlyser en række kontroldokumenter for at prøve at sikre kvaliteten i de komplekse processer. Flere tvivler på det hensigtsmæssige i de mange dokumenter, og visse fremhæver, at deres bedste processer har været præget af indledende tillid, hvor man ikke har behøvet præsentere del-resultater eller har skullet overbevise nogen undervejs. Som Anders Thomas Jensen fortæller i Danish Directors 2, var det fx tilfældet med dogmefilmene, hvor pengene var der fra starten, og man derfor bare kunne gå i gang og hvile i, at filmene ville blive til noget. Per Fly beskriver på lignende vis det kreativt tilfredsstillende ved at lave en tv-serie som Forestillinger, hvor DR på forhånd havde givet tilsagn om penge, og han havde frie hænder til at skabe en serie. Det er dejligt at stå på et fundament af (finansieret) tillid frem for løbende at skulle overbevise en række 16\n17 Tillid i kreative samarbejder parter om værdien af ens projekt og vide, at man når som helst kan blive stoppet i forløbet, hvilket er et grundvilkår i mange af filmverdenens udviklingsforløb. Med en statsstøttet filmindustri er branchens tillid til gatekeepernes kompetencer central. I den danske model kan man diskutere, hvorvidt de blot er projektselekterende gatekeepere, eller snarere en form for medspillende cultural intermediaries, som tager del i processen frem for udelukkende at sige ja eller nej til mulige projekter (Strandvad 2009). Medspillende financierer stiller ikke mindst krav til en tillidsfuld proces, hvor de kreative aktører har frihed til at gå med deres fornemmelse af det rigtige for et projekt, selv om indflydelsesrige sparringspartnere foreslår noget andet. I støtteordningen New Danish Screen, som har til formål at støtte og inspirere udviklingen af kreative talenter samt filmens formsprog og fortælling, har man forsøgt at skabe en struktur, som skal forstå at udnytte talenternes energi og retning frem for at styre talenterne i bestemte retninger (DFI). Støtteordningen skal så at sige have tillid til talenterne og deres tanker for, at det nye skal kunne opstå. Fra et kulturpolitisk synspunkt er det interessant, hvordan man på den måde søger at skabe en institutionel tolerance for det, ordningens første kunstneriske leder, Vinca Wiedemann, har kaldt risikoen for interessante fiaskoer (Redvall, udkommer 2012). Diskussion/konklusion Som det er fremgået, er tillid værd at diskutere både i forhold til konkrete, kreative samarbejder og i forhold til de strukturer, som skal være med til at sikre fremkomsten af de bedst mulige film. Der er ikke noget at sige til, at der skrives meget om tillidsbaseret ledelse i øjeblikket. Tillid er et komplekst begreb, og i forhold til heuristiske, kunstneriske processer er der brug for en god portion af det. Derfor er det vigtigt at analysere gode såvel som dårlige processer og blive klogere af dem for at generere viden om de mange situationer, som er præget af forskellige behov for tillid i skabelsesprocesserne bag scenen. Hvilke tillidstyper er der tale om? Hvem har man tillid til? På baggrund af hvilke vurderinger? Hvordan udmønter tilliden sig? Mens det umiddelbare fokus i vores afhandlinger ikke var spørgsmål om tillid per se, stod det gradvis stadig mere klart, hvor stor betydning tillid har i kreative processer. Man kan ønske sig mere forskning i tillidsbaseret kreativitet de kommende år, hvor der ikke mindst er interessante problemstillinger i at undersøge tillidsforhold mellem kreative aktører i internationale eller digitale projekter, hvor forskellige produktionskulturer mødes, eller hvor folk rent faktisk aldrig befinder sig i samme rum og kan hygge over en kop kaffe. Som påpeget af kirurgen og forfatteren Atul Gawande i bogen The Checklist Manifesto, kan det i mange processer spille en væsentlig rolle at huske små ting, som i farten kan virke ubetydelige. Ifølge ham gør det fx en forskel, om folk i et operationsrum hilser på hinanden, inden de påbegynder deres arbejde. Det skulle ifølge Gawande medføre en 30% nedgang i fejl, fordi dét, at man kort har talt sammen inden operationen, giver folk større mod til at sige til, hvis de bemærker problemer undervejs (Gawande 2009). Mens vores forskning peger på behovet for yderligere studier af tillid og kreative processer, er en konkret pointe, at der er god grund til at diskutere filmmanuskriptets status i forhold til udviklingsprocesser i dansk film. Tillid spiller en væsentlig rolle i de institutionelle strukturer omkring manuskriptudvikling og produktionsstøtte, fordi produkt og person er stærkt forbundet både i den kunstnerisk orienterede konsulentordning og i den kommercielt orienterede markedsordning (den tidligere 60/40-ordning). Den stærke forbindelse mellem produkt og person indebærer, at gatekeepere i den danske tilgang til projektudvikling ikke vurderer færdige manuskripter; de forholder sig snarere til åbne, ufærdige ideer. Derfor udvides spørgsmålet om tillid til at omfatte ikke kun det 17\n18 Eva Novrup Redvall og Sara Malou Strandvad interne samarbejde mellem instruktør, manuskriptforfatter og producer, men også andre aktører i feltet. Feltets aktører læser foreslåede manuskriptudkast ud fra en tillid til, eller mistillid til, at personerne bag i den videre proces vil kunne arbejde sig frem til et overbevisende resultat ikke kun ud fra, om udkastet i sig selv er overbevisende. På den måde risikerer tillidstilstanden i den danske filmbranche at lukke af for nye kræfter, som endnu ikke har bevist deres værd. Det kan på den ene side være en god model for at udvikle et stærkt miljø baseret på en høj grad af tillid til hinanden. På den anden side kan det risikere at udelukke ideer, som ikke bakkes op af velkendte aktører, selv om de muligvis kunne blive til fornyende film. Litteratur: Blair, H., You re Only as Good as Your Last Job : The Labour Process and Labour Market in the British Film Industry. Work, Employment and Society, 15:1, pp Blair, H., Winning and Losing in Flexible Labour Markets: The Formation and Operation of Networks of Interdependence in the UK film industry. Sociology, 37:4, pp Carrière, J., The Secret Language of Film. London: Faber and Faber. Ekvall, G., Organizational Climate for Creativity and Innovation. European Journal of Work and Organizational Psychology, 5(1), pp Ekvall, G. and Ryhammar, L., The Creative Climate: Its Determinants and Effects at a Swedish University. Creativity Research Journal, 12(4), pp Gawande, A., The Checklist Manifesto. New York: Metropolitan Books. Goldman, W., Adventures in the Screen Trade. London: Macdonald & Co (Publishers) Ltd. Hjort, M. Jørholt, E. and Redvall, E.N., Danish Directors 2: Dialogues on the New Danish Fiction Cinema. Bristol: Intellect Press. Jagd, S., Tillidsbaseret ledelse en ny udfordring for ledere? Ledelse og erhvervsøkonomi 78(3), pp Johnson, D.W. and Johnson, F.P., Joining Together. Group Theory and Group Skills. Upper Saddle River, NJ: Pearson Education. John-Steiner, V., Creative Collaboration. Oxford: Oxford University Press. Kong, L., The Sociality of Cultural Industries. International Journal of Cultural Policy 11(1), pp Mamet, D., Bambi vs. Godzilla. On the Nature, Purpose, and Practice of the Movie Business. New York: Pantheon Books. Mathieu, C. and Strandvad, S.M., Is this what we should be comparing when comparing film production regimes? A systematic typological scheme and application. Creative Industries Journal 1(2), pp Philipsen, H., Dansk films nye bølge: Afsæt og aftryk fra Den Danske Filmskole. Ph.d.afhandling. Odense: Center for medievidenskab, Syddansk Universitet. Redvall, E.N., 2010a. Manuskriptskrivning som kreativ proces: De kreative samarbejder bag manuskriptskrivning i dansk spillefilm. Ph.d.-afhandling fra Det Humanistiske Fakultet, Københavns Universitet. Redvall, E.N., 2010b. Teaching Screenwriting in a Time of Storytelling Blindness: The Meeting of the Auteur and the Screenwriting Tradition in Danish Film-Making. Journal of Screenwriting 1(1), pp Redvall, E.N., udkommer Encouraging Artistic Risk-taking Through Film Policy: The Case of New Danish Screen. In: M. Hjort, ed. Film and Risk. Detroit: Wayne State University Press, pp\n19 Tillid i kreative samarbejder Strandvad, S.M., Inspirations for a new sociology of art: A sociomaterial study of development processes in the Danish film industry. Ph.d.-afhandling fra Institut for Organisation, CBS, Handelshøjskolen i København. Strandvad, S.M., New Danish Screen an Organizational Facilitation of Creative Initiatives: Gatekeeping and Beyond. International Journal of Cultural Policy, 15(1), pp Wiedemann, V Immaculate Conception: Scriptwriting at the National Film School of Denmark. FILM 41, pp Eva Novrup Redvall Ph.d. i filmvidenskab. Adjunkt ved Institut for Medier, Erkendelse og Formidling, Københavns Universitet. Har publiceret i en række tidsskrifter og bøger om dansk film og kreative processer, senest i bogen Danish Directors 2: Dialogues on the New Danish Fiction Cinema (med Mette Hjort og Eva Jørholt, Intellect Press, 2010). Sara Malou Strandvad Cand.scient.soc. i sociologi og ph.d. i organisationsstudier. Adjunkt ved Institut for Kommunikation, Virksomhed og Informationsteknologier på Roskilde Universitet. Har skrevet om kreativt arbejde, organisering og socio-materialitet i blandt andet European Journal of Cultural Studies, STS Encounters og Tidsskrift for Arbejdsliv. 19


ufiltreret øl – Side 2 – Kajs Ølblog\nKategori: ufiltreret øl\nSweet Tooth, Black Cat Brewery\nØl: Sweet Tooth\nKære minder …\nSå opslugt blev jeg af indspilningen af min seneste video, at jeg rent glemte at knipse et billede af det skænkede øl i processen. Så hvis man vil se, hvordan øllet rent faktisk ser ud – i levende billeder, nota bene – ja, så må man altså smutte over til min seneste video på min YouTube-kanal.\nDet kører derudad i øjeblikket – bogstaveligt talt, eftersom jeg i gør hentede min lille bil. Mit nye job er jeg fortsat kisteglad for – også selvom jeg nogle gange må arbejde om lørdagen. Ja, jeg ser det faktisk som en fordel, nu hvor jeg igen har gæld (på grund af bilkøbet) hvilket jeg egentlig havde forsvoret nogensinde at have igen.\nPå min førnævnte YouTube-kanal går det også godt. Siden jeg startede i arbejde for under fjorten dage siden, har jeg udgivet hele tre videoer, hvilket blot er én mindre, end jeg indtil videre har udgivet resten af året. Jeg vil prøve at se, om jeg kan udgive mindst én video om ugen om onsdagen. Ikke bare for at få lidt struktur på den aktivitet, men også fordi det angiveligt skulle være godt algoritmemæssigt, at udgive videoer med regelmæssige intervaller.\nNøj, hvor bliver man da egentlig kedelig af at være en voksen med (undtagelsesvis) styr på sagerne. Jeg må hellere skride videre til anmeldelsen, før læserne begynder at bruge mine indlæg som sovemedicin.\nI en af donationspakkerne fra Drikbeer.com var der to øl fra det russiske mikrobryggeri Black Cat Brewery (bemærk den manglende artikel. Den slags har man ikke på russisk – eller så vidt jeg ved på nogen andre slaviske sprog). Mine russiskkundskaber fra gymnasiet rækker imidlertid ikke til, at jeg kan læse den lange smøre, bryggeriet har vedhæftet dåsen – jeg holdt 25 års dimissionsjubilæum for to år siden. I øvrigt står teksten med så små typer, at mine læsebriller næppe er nok – og så gider jeg sgu ikke rigtigt.\nUntappd kommer til undsætning med en væsentlig kortere beskrivelse på et sprog, jeg forstår: “Pastry stout with browny & vanilla” – spørg ikke hvorfor ‘brownie’ staves på en bøvet/popsmart måde, for jeg ved det præcis lige så godt som dig.\nAlt dette havde jeg ikke engang slået op før jeg skred til videoanmeldelse. Pastry stout skabte dog stadig forventning om en fortrinsvis sød stout. En Russian Imperial stout måske endda, idet disse er kendt for deres søde smag – og lette krop i øvrigt.\nLetflydende er brygget i hvert fald. Jeg nød at se, hvordan løbet fra dåsen slog et par nydelige skruer før det endte i det til lejligheden fremfundne drageglas. Ganske sort er brygget, omend gennemskinneligt klart. Allerede ved åbning af dåsen breder bryggets søde duft af vingummi og lakrids sig ud i lokalet og indfrier allerede da forventningerne om en sød oplevelse.\nI smagen er det nu lidt andre former for slik, der er i front. Mørk chokolade med en snert af mokka giver en velkendt, omend væsentlig sødere, bund end hvad man oplever i de fleste stouts – selv de søde af slagsen.\nEfterhånden som det lette – og meget smagfulde – bryg glider hen over tungen, træder mere krydrede noter af lakrids og fennikel frem. I et glimt er jeg tilbage i min næsten spæde barndom i badeværelset i stueetagen på det hus, jeg voksede op i. Der hang medicinskabet, hvor hostesaften blev opbevaret – og lidt … eller faktisk ret meget som den hostesaft smager denne øl.\nJeg var bestemt ikke ked af den hostesaft. Og hvor er det skønt, at en øl kan vække minder om noget, der ligger så langt tilbage. Ikke mindst, når det er noget, er smager dejligt.\nHydra Blackberry + Pineapple + Raspberry, Mortalis Brewing\nFortune & Glory …\nSå kunne det ellers være, at mit lille hobbyprojekt her nåede ud til de brede masser! Efter et halvandet timer langt interview i onsdags har Nicolai Sebastian Holle, journalist ved Danmarks Radio, skrevet denne artikel om mig. Og det må godt nok siges at have boosted bloggens popularitet – i hvert fald lige for øjeblikket.\nOver 4.000 hits på én dag! Og klokken er i skrivende stund ikke engang tolv middag, dagen efter at artiklen blev offentliggjort. Det er flere besøgende, end der ramte bloggen i hele februar måned – og mange andre måneder i øvrigt gennem bloggens historie. Hidtil havde min blog fået flest hits den dag hvor jeg bekendtgjorde at jeg skulle skilles. Jeg er ikke ked af, at den rekord blev slået i en langt mere glædelig anledning.\nJeg må hellere få leveret noget underholdning til alle de nye læsere.\nEfter en uge hvor jeg mestendels har været på natarbejde, hvilket ikke levner nogen huller til afprøvning af nye bryg, tog jeg en tørn fredag og lørdag, hvor tre for mig hidtil ukendte øl røg i glasset og i svælget.\nDen første var denne Fruited Sour på behersket høje 7%. Brygget indeholder hindbær, ananas og brombær, hvilket giver brygget en nydelig mørkerød kulør, aldeles uigennemskinneligt og næsten grødagtigt i sin substans. Bekymringen melder sig spagfærdigt efter mango/ananas-fiaskoen forleden, men da når den lifligste duft af de sødeste hindbær i sukkerlage næseborene. Det er ikke ulig Faktas økologiske hindbærsyltetøj, som jeg og børnene elsker på pandekager og rundstykker.\nI modsætning til supermarkedernes børnevenlige smørepålæg er brygget dog mere tilpasset voksne smagsløg. Don’t get me wrong – der er rigeligt med bærsødme og frugtaroma, igen primært fra hinbærrene i denne supertætte ølsmoothie. Humlen, til gengæld, mærker man ikke meget til. Og det er her, brygget primært adskiller sig fra The Motive, der gerne både ville være en frugtøl og en IPA og en sour på én og samme tid.\nMortalis Brewing har begrænset sig til det sure og det søde, og afvist det bitre. Forræderi vil nogen måske hævde. I min mund fungerer det imidlertid rigtig godt! En sur bund holder en intens, men ikke for intens bærsødme oppe, og de to elementer blander sig aldeles nydeligt idet de ikke kun komplimenterer hinanden, men også holder hinanden i skak.\nSvulstigt, dekadent og voldsomt … men så alligevel kunne jeg måske godt ønske, at brygget havde lagt en kende mere vægt på bærsødmen. Kvalmt skal det selvfølgelig ikke være, men gerne næsten. Alternativt kunne syren også have fået et nøk opad, så ansigtet blev krænget bare en anelse i retning af en fornærmet Pia Kjærsgaards ansigtsudtryk (udenyderligeresammenligning udenyderligeresammenligning udenyderligeresammenligning!).\nI stedet for at lege med, hvor meget man kan trække aromaen i nærheden af grænsen for, hvor udfordringerne begynder og industrifolket for alvor falder fra, holdes bryggets aromaprofil pænt inden for skiven. En fryd for ganen, bestemt – men der er, hvis man absolut skal finde hår i suppen (og jeg ville ikke være mig, hvis ikke jeg kunne det) også en bufferzone, som det kunne have været spændende at gå på opdagelse i.\nMen som mere antydet er vi nede i småtingsafdelingen.\nOude Geuze Platinum Blend, 3 Fonteinen\nSå hellere guld …\nPlatin er mere værd end guld. Alligevel er der aldrig nogen, der vinder en platinmedalje, fordi … det er bare ikke sådan, klaveret spiller. Men fair nok – hver gang prisen på [indsæt variabel] substans overstiger guldprisen, kan man næppe forvente at samtlige forbund inden for alle sportsgrene i alverdens lande laver medaljerne om. Sikke et artigt kaos det ellers ville skabe. Underholdningen ville sikkert være større end selve sportsudøvelsen … og der må jeg så modstræbende indrømme min egen bias.\nOg alligevel – jeg kan godt lide at se sport en gang imellem. Og jeg holder da også stadig med Fremad Amagers fodboldhold også selvom det efterhånden er mere end en håndfuld år siden, jeg boede på den grønne ø syd for hovedstaden. Men det er ikke noget, jeg går synderligt meget op i.\nDet er sikkert tradition, eller sådan noget, der byder at førstepladsen får guld, andenpladsen sølv og tredjepladsen bronze. Og resten af rosset taler vi ikke om, for det er også tradition – og så må det som bekendt ikke laves om, for så kollapser galaksen som bekendt … eller den hvide mand mister en flig af sin magt, og det er jo mindst lige så slemt, hvis ikke endda værre.\nOg før jeg fuldstændig mister tråden og falder uigenkaldeligt ned i kaninhullet, må jeg hellere legitimere min lange tirade med – hvis læserne ikke allerede skulle have gennemskuet det – at dagens øl er et platinblend af friske, sure, lagrede (ja okay, altså friske i smagen ikk’ å’) vildgærsøl fra Belgien. Den sidste i en serie af tre, jeg modtog fra en anonym donor.\nSerien har endeligt overbevist mig om, at rigtig champagne er noget opreklameret fis der ikke når denne Bruxelles champagne eller studenterchampagne som en af udlangerne af brygget ved Ølfestivalen i Esrum vist nok fik kaldt det for et par år siden. (I ved, før den der Mexicanske øl, alle render og snakker om, blev så rasende populær.)\nSå vidt stilen – nu mangler jeg bare at finde ud af, om dette individuelle eksemplar nu også virkelig fortjener en betegnelse, der er bedre end guld. Om brygget fortæller producenten, at den ældste lambic, der indgår i blended her, er tilbage fra 2014. Altså længe længe før Coronavirus (og for mit vedkommende før Husum og Thisted).\nUmiddelbart forekommer brygget i champagneskålen (fordi – af en sådan skal dette bryg naturligvis nydes) lidt mørkere end de foregående geuzes – eller også er brygget bare mørkere end øjnene husker det, friskt og perlende som det altid er i sin sprudlende vederkvægethed. Blankt kobberfarvet med platinblondt skum fremstår det i modstrid med den evige forventning om et lyst bryg med lød af mousserende hvidvin. Duften er mere end bare i den tørre ende, næsten eddikeagtig i sin stikkende syrlighed.\nDette kommer også til udtryk i smagen. En bund af umodne stikkelsbær veksler med en kant af eddike. Et skarpere og mere krasbørstigt udtryk, end jeg har været vant til i serien. Sværere tilgængeligt er ikke lig med ringere – især ikke i denne bloggers gane, men jeg kan alligevel ikke helt se dette bryg fri for at være en anelse ude af balance, krængende til den lige lidt for fandenivoldske side.\nOg gu’ skal geuze være surt, men det skal stadig kunne skelnes fra de foedere, det er en blanding af. Blandingen skal udtrykke en fin, letdrikkelig forening af de rå vildgærede produkter, og her synes vægten mere at være lagt på at bevare syren intakt på bekostning af drikkeligheden.\nSåledes ender platinblended faktisk med den laveste karakter af de tre bryg. Uden at det er decideret dårligt vel at mærke. Men et i min mund disharmonisk udtryk, der ikke tilpas vægter kernen i geuzekonceptet – friskhed og letdrikkelighed – fortjener ingen guldmedalje.


Villa dans l'Esterel i Saint-Raphael til Bedste Pris-garanti | Agoda.com\n980 Rue Sully Prudhomme, Vallon du Mal Temps, Saint-Raphael, Frankrig, 83700 - Se på kort\nMere om Villa dans l'Esterel\nVilla dans l'Esterel, der er ideelt til sjov og afslapning, ligger i området Saint-Raphaël i Saint-Raphael. Herfra har gæster glæde af nem adgang til alt, hvad denne livlige by kan tilbyde. Med sin praktiske beliggenhed tilbyder dette hotel nem adgang til byens vigtigste seværdigheder.\nVilla dans l'Esterel tilbyder fremragende service og et bredt udvalg af bekvemmeligheder og forpligter sig til at sikre sine gæster et så behageligt ophold som muligt. Dette hotel tilbyder talrige faciliteter på stedet, som vil glæde selv den mest kvalitetsbevidste gæst.\nAtmosfæren på Villa dans l'Esterel afspejles på hvert eneste værelse. privat pool, altan/terrasse, fjernsyn LCD-/plasmaskærm, satellit-/kabel-tv, dvd-/cd-afspiller er blot nogle af de faciliteter der kan findes på ejendommen. Hotellet tilbyder fantastiske faciliteter inklusive golfbane (inden for 3 km), udendørs pool, dykning, hesteridning, have, der vil hjælpe dig med at slappe af efter en begivenhedsrig dag i byen. Villa dans l'Esterel er det eneste sted, du behøver, når du søger kvalitetsindkvartering i Saint-Raphael.


→ Bestil Bobles tumlerør (multi grøn) – 1055 kr.\nNavn: Bobles tumlerør (multi grøn)\nKategori: Hjem og have – Køkkenet – Bobles tumledyr – Multi grøn\nHjem og have – Køkkenet – Bobles tumledyr – Multi grøn fra Bobles\nFlere forhandlere på nettet yder i vore dage alverdens leveringsmidler. En der er meget anvendt er i øjeblikket levering til et afhentningssted, så du selv kan hente de bestilte varer når det passer ind i din hverdag. Fragtmuligheden er altså ualmindeligt smertefri, samt typisk endvidere den mest prisbevidste form for levering ved køb af Bobles tumlerør (multi grøn).\nDu kunne omvendt overveje at få pakken leveret hjem til dig selv eller ud til dit arbejdes adresse. Leveringsformen bliver som oftest en tand mindre prisbillig, men samtidig yderst praktisk. Den mindst kostelige form for fragt er dog at du selv henter produkterne, men dette står og falder med at du opholder dig i kort afstand af internet forhandlerens hjemsted.\nLeveringstiden på Hjem og have – Køkkenet – Bobles tumledyr – Multi grøn kan i nogle tilfælde være temmelig udslagsgivende såfremt man har brug for produkterne straks, og med det formål er det aldeles vigtigt at vi kontrollerer tidshorisonten for levering for den pågældende vare.\nEn del internet outlets frembyder levering efter en enkelt hverdag på de fleste varenumre, eksempelvis Bobles tumlerør (multi grøn), men vær på vagt da det står og falder med at handlen gemmenføres forud for et besluttet tidspunkt, således at de har udsigt til at kunne nå at få varen skippet afsted forinden pakkemedarbejderne har fri.\nEn hel del firmaer på nettet frembyder portofri levering, men tit forudsætter det at man bestiller for et fastsat beløb. Desuden bør man vælge den prisbilligste fragtform, hvilket gerne – uden hensyn til om du opholder sig i Odense, Vordingborg eller Humlebæk – vil blive at få dem til at levere bestillingen til et udleveringssted.\nDet er efterhånden ret så bekvemt for folk at søge sig frem til priser på forskellige e-butikker, og af den grund har mange Bobles e-forretninger ikke kunne slippe for at tvinge salgspriserne på en række af deres produkter – til babyer og børn, og ligeledes også til herrer og damer – kolossalt, og endda nogle gange yde portofri levering.\nTrods dette kan det stadigvæk vise sig rentabelt at studere visse internet forhandlere efter rabat på Bobles tumlerør (multi grøn) forud for at du placerer ordren, sådan at du er skråsikker på at få fat i den skarpeste pris.\nDu skal trods alt ikke overse, at såfremt en internet forhandler afhænder en vare til en udsalgspris som kan virke hamrende attraktiv, bør det for det meste være et signal om en uoprigtig internet webshop. Kortbestillinger er på den anden side omfavnet af et reglement, hvilket sikrer folk imod uærlige shops på nettet.\nVi anbefaler kortbetalinger eller mobilbetaling. Alternativt burde du anvende et afbetalingstilbud fra fx ViaBill, i tilfælde af at du har til hensigt at honorere prisen over en længere periode.\nInden nogen shopper på en Bobles e-forretning kan de på en vis måde studere dens forretningsbetingelser, det er dog oftest ikke videre spændende.\nEt andet alternativ kunne være at tjekke hvorvidt online forhandleren er e-mærke tilsluttet, fordi det er et billede på at internet forretningen lever op til dansk lovgivning, samt at internet forhandleren undertiden overværes af jurister som mestrer vilkårene. Desuden tilbydes du anledning til støtte, ifald du får udfordringer som følge af dit køb.\nDerudover er det anbefalelsesværdigt at man er påpasselig med de mest aktuelle retningslinjer der kan have indflydelse på købet, for eksempel hvilken ombytningspolitik online forhandleren har. I relation til det er det tillige relevant, at man stadigvæk bevarer ens købsbekræftelse, således man en anden gang vil kunne bevidne sin ordre af Bobles tumlerør (multi grøn), hvad end man er på gaveindkøb til en dame eller herre.\nTrustpilot frembyder regulære fordelagtige muligheder for at verificere adskillige tidligere køberes evalueringer og herved kan det være til hjælp, at du udforsker internet selskabets omtaler af Bobles tumlerør (multi grøn) forud for at du lægger din bestilling.\nFacebook byder på desuden fuldt ud hensigtsmæssige metoder til at få indtryk af internet shoppens kundetilfredshed. Derudover ses nogle e-firmaer hvor du kan publicere en vurdering af ordreforløbet, som tilmed burde benyttes til at danne dig et indtryk af hvor glade kunderne er.\nHjemmesiden er finansieret af annonceindtægter. Vi arbejder tæt sammen med mange butikker på nettet eftersom vi formidler butikkernes produkter, og høster godtgørelse for så vidt en bruger fra vores website laver en transaktion.\nViden om varer og internet firmaer vedligeholdes tit, men man kan ikke stille os ansvarlig for reguleringer der er blevet iværksat efter sidste opdatering af de anvendte data.


Regressions terapi - livstrappen\nClairvoyant krops analyse\nSådan foregår en clairvoyant krops analyse\nRegressions terapi ved John\nRegressions terapi – Sjælerejser – Livet mellem livene.\nRegressions terapi også kaldet en sjælerejse, er en terapi form, hvor det er dig der er på en rejse- enten til et tidligere liv eller til livet mellem livene.\nDet er dig, der rejser/oplever og mig der guider dig. Jeg er uddannet regressions terapeut hos Helle Odder, som har udviklet principperne.\nTil hverdag arbejder jeg som skolelærer og gift med Birgitte. På en regressions rejse starter du med en meditation hvor du slapper af, derpå tager vi kontakt med din skytsånd, som viser dig et tidligere liv.\nDet kan enten være en terapi rejse hvor vi sammen forsøger at finde årsagen til nogle af de problemer du har i dit nu liv, eller en turistrejse hvor vi går efter by- og gadenavne, kirker og andre google-bare kulturhistoriske ting.\nRejsen kan også kombineres, så vi går efter begge områder. På en rejse til livet mellem livene, oplever du stedet hvor din sjæl opholder sig imellem dine jordiske liv.\nDu ser hvad dine opgaver er i dit nu liv, møder måske dine afdøde kære og får healende bade. Du får en grundig vejledning i, hvordan du kontakter din skytsånd og bruger denne i din hverdag.\nEn sjælerejse tager 2½ – 3 timer. Rejsen bliver optaget og du får den med på USB-stik.\nRejsen starter med at du lander i dit tidligere liv som 12-årig.\nDu fortæller mig om hvordan du er klædt på. Hvilket tøj, sko, evt. smykker og dreng eller pige.\nDu møder dine forældre og søskende, ser din bolig og hvad I alle laver. Hvilken by /land bor du i og hvor gammel du bliver i det liv.\nBliver du gift og med hvem, børn og arbejde. Du fortæller om dine venner, dit evt. bryllup og hele dit liv. Jeg guider dig og spørger dig ud.\nMøder du nogle begivenheder, som har tråde til dit nu-liv, healer jeg dem, hvis de er negative. Jeg kan under hele sessionen flytte dig frem og tilbage i dit liv. F.eks. til din 4 års fødselsdag eller til dit 46. år.\nRejsen slutter med at du forlader dit tidligere liv og hænger over din daværende krop, forbundet med en sølvsnor. Nu kan du se om din familie og venner også er til stede i dit nu-liv.\nDin ægtefælle kan f.eks. have været din bror, din bedste ven kan have været din far osv. Til slut smutter du lige forbi ”Livet mellem livene”, stedet hvor din sjæl opholder sig mellem dine jordiske reinkarnationer. Her møder du dine afdøde kære og får at vide hvad du skal lære i dit nu-liv. Nogle af de ting mine klienter ofte spørger om er f.eks.:\n”Kan jeg huske noget af sessionen?”\nJa, du kan huske alt, du er ved fuld bevidsthed og hele tiden klar over hvad der sker i rummet.\n”Bliver jeg hypnotiseret?”\nNej, du bliver lagt i en let meditativ stilstand, hvor din skytsånd fortæller dig hvad du skal sige.\n”Gør det ondt at dø i slutningen af sjælerejsen?”\nNej, du føler ingen smerte overhovedet, tværtimod afhjælper det ofte en evt. dødsangst.\n”Er det farligt?”\nNej, derimod føler alle en stor glæde ved at have oplevet, i detaljer, hvordan et tidligere liv har været. ”Kan alle komme på en sjælerejse?”\nNej. Meget sjældent møder jeg klienter som ikke kan ”tælles ned”. Under 5 %.\n”Hvorfor er det relevant at forholde sig til tidligere liv?”\nDet er det, fordi dine tidligere liv, danner ramme for, hvordan dit nuværende liv fungerer.\nDe danner ramme for de mønstre du sidder fast i, de udfordringer du skal igennem, og de mennesker du møder. Din sjæl husker alle dine tidligere liv og bærer på et reservoir af visdom, som kan guide dig smukt gennem livet.\nBirgitte Baun Mikkelsen-Healings terapeut\nbj-baun@livstrappen.dk | tlf. 20460243\nSolgårdsvej 29a, 7800 Skive


Ribs- og solbærtærte med kokosmarengs opskrift - Hjemmet - ALT.dk\nRibs- og solbærtærte med kokosmarengs - opskrift fra Hjemmet\n16. jul. 2014 Mad Hjemmet\nPisk æggehviderne stive med salt, og pisk sukkeret i lidt ad gangen, til det bliver en luftig, sej og blank marengsmasse. Pisk fintrevet citrusskal og 2 tsk citrussaft i marengsmassen. Bland kokosmel med mel og bagepulver og vend det i marengsmassen.\nBred kokosdejen ud over bærrene, og lad den lukke til i dejkanten hele vejen rundt. Bag tærten midt i ovnen i 45-55 min. – til marengsmassen er gylden og gennembagt. Lad tærten afkøle min. 15 min. Server den lun eller kold.\nSe, hvad vi ellers skriver om: Solbær, Ribs, Tærte og Bageopskrifter