Få trykt balloner, og design dem selv online på PRINT24\nForventet levering Tirsdag, 02.08.2022\n874,78 kr | 1.093,48 kr\n1 side , 1/0-farvet fuldtone sort, Model Pastell, Påtrykt, Æblegrøn, Diameter 27 cm, Serigrafi, 100 Styk, 1 Motiv, Levering i Danmark, Forventet levering Tirsdag, 02.08.2022, Overfør trykdata senere, Gratis printdatatjek\nFå dine balloner trykt\nBalloner er perfekte dekorationsprodukter til firmafester, bryllupper, fødselsdage eller jubilæer. De er også velegnede til festlig indretning af forretningsåbninger, messestande eller som trykte reklameballoner til markedsføringskampagner. Desuden er balloner praktiske gaver på messer.\nHos print24.com kan du få balloner trykt med dit motiv, logo eller anden grafik. Du kan vælge mellem mere end 50 ballonvarianter i over 30 forskellige farver. Vi trykker balloner fra 100 stk., men vi har kapacitet i vores trykkeri til ordrer på op til 45.000 stk. Har du allerede et motiv i tankerne? Derefter kan du konfigurere din printordre online her!\nBalloner af høj kvalitet med dit personlige påtryk\nDu kan designe dine balloner i tre forskellige varianter: Pastel, krystal og metallic. Pastelserien ser særlig frisk og venlig ud og fås i 29 farver. Farverne er ideelle til fester, arrangementer eller festligheder som f.eks. et bryllup. Hvis du ønsker, at dine motiver eller logoer skal se særligt elegante ud, anbefaler vi metallicballoner. Her kan du vælge mellem 24 farver til trykning. En let og luftig dekoration er mulig med vores Crystal balloner.\nDisse produkter er farvede, men stadig gennemsigtige. De fås i 9 farvevarianter og kan tilpasses. Alle balloner er fremstillet af 100 % naturlatex og er derfor fri for giftstoffer og 100 % biologisk nedbrydelige. Ballonerne er fremstillet i Europa og opfylder alle kravene i EN-71-3. Hvis du ikke har brug for dine balloner med det samme, er det ikke noget problem, for produkterne kan opbevares i op til to år.\nVores balloner har en diameter på 27 centimeter, så der er plads nok til dine motiver, tekster eller logoer. Hvis du ønsker det, kan du få trykt en eller to sider, f.eks. et nummer på forsiden og et grafisk billede på bagsiden til en rund fødselsdag.\nScreentryk i fuld tone for den bedste farvegengivelse\nVi bruger serigrafi til at printe dine balloner. For at opnå optimal farvegengivelse bruger vi ensfarvede farver. Du kan oprette to forskellige farver pr. trykklar side. Bemærk venligst, at der kan forekomme farveafvigelser efter udskrivning på grund af det elastiske materiale.


Den rette lift til arbejde med el- og hybrid-biler / Blog\nAf Motormagasinet, 06/11/2020\nHvilken lift skal man vælge, hvis man skal arbejde med el- og hybrid-biler? Det spørgsmål bliver mere og mere aktuelt, efterhånden som disse biltyper indtager markedet.\nDet store batteri på el-bilerne ligger i hele bunden af køretøjet, hvilket kan gøre det vanskeligt at finde gode løftepunkter. Der er ingen standarder for placering af løftepunkter. Derfor er det vigtigt at have en autolift der er fleksibel i rækkevidde og bevægelighed og som er velegnet til forskellige typer arbejde.\nEl-biler behøver nødvendigvis ikke en særskilt arbejdsstation\nDet er nemlig ikke nødvendigt at investere i en særlig specialbygget lift som er begrænset til arbejdet på el-biler.\nFor at et værksted skal være velfungerende og have et godt workflow, er det afgørende at der er biler på liftene hele tiden. Der er ikke plads til at have en arbejdsstation der er 100% dedikeret til arbejde på el-biler, hvis der ikke kommer nok el-biler ind på værkstedet til at holde liften beskæftiget.\nLøsningen kunne være en AUTOPSTENHOJ Masterlift 2.35, der er en all-round undergulvsløfter med så stor fleksibilitet, at ethvert løftepunkt er muligt at nå, samtidig med at den kan fungere som en almindelig arbejdsstation der indgår i det daglige arbejde på værkstedet.\nDet handler om at finde de rette løftepunkter\nDe fleksible svingarme er dobbelt teleskopiske, hvilket giver stor spændvidde i forhold til placering af løftepunkter og kan netop tage hensyn til, at løftepunktet ikke kan ligge inde under bilen pga. batteriet, men skal findes på panelerne.\nLiften har en meget lav minimumshøjde på kun 70 mm hvilket gør, at den kan komme under selv meget lave sportsmodeller.\nDen store afstand på op til 2.600 mm mellem stemplerne giver gode indkørselsforhold.\nSkulle løftepunkterne være helt umulige at placere, så tilbyder Masterliften muligheden for, nemt og hurtigt, at udskifte konsollerne med hjulgafler der løfter direkte på hjulet.\nHerudover er liften velegnet til generelt arbejde med reparation og vedligehold, hvor der er brug for at kunne placere løftepunkterne fleksibelt. Derfor en den også særlig velegnet til pladeværkstedet.\nVed svære løftepunkter kan bilen løftes direkte på hjulene ved hjælp af hjulgafler.\nDobbelt teleskopiske svingarme giver mulighed for at ramme ethvert løftepunkt.\n16. Oktober 2020 | By: Madan Mantri\nOktober , 2020 (2)


Praktisk rengøringsskraber fra Fackelmann.\nLuksus rengøringsskraber fra Fackelmann. Rengøringsskraberen er især velgenet til at rengøre kogeplader, vinduer og andre glatte overflader med. Med denne rengøringsskraber har du ligeledes mulighed for at fjerne malingrester samt flueskidt, m.m. Det er endvidere muligt at købe ekstra klinger til skraberen.


Dato: 14.11.2015 - 15.11.2015\nTidspunkt: 14-11-2015 12:00:00\nSted: DOKK1 på Århus Havn\nArrangør: Folketinget i samarbejde med DR, Gallup og professor Kasper Møller Hansen\nDen 14.-15. november 2015 afholder Folketinget i samarbejde med DR, Gallup og prof. Kasper Møller Hansen en folkehøring om den kommende folkeafstemning om retsforbeholdet på Dokk1 i Aarhus.\nEn folkehøring er en meningsmåling tilsat information og dialog. De ca. 380 deltagere på høringen er repræsentativt udvalgt af Gallup, så de svarer til et ”mini-Danmark”. Formålet er at give den danske befolkning en ekstra mulighed for at sætte dagsordenen frem mod folkeafstemningen. Målet er derudover at komme i dybden med nogle af argumenterne i debatten om retsforbeholdet og få sat lys på de mellemregninger, som leder frem til ja eller nej. Folkehøringen skal give plads til detaljerne og tid til at lytte, diskutere og blive klogere. Det er deltagerne på høringen, som med deres spørgsmål bestemmer, hvad høringen kan give svar på.\nUnder høringen diskuterer deltagerne med hinanden, og formulerer spørgsmål til politikere, forskere og interesseorganisationer. Folkehøringen vil vise, hvad hele Danmarks befolkning ville stemme – hvis de havde været igennem det samme forløb.\nDer er to gange tidligere afholdt folkehøringer i Danmark, første gang forud for folkeafstemningen om euroen i 2000, og anden gang ifm. EU’s tænkepause i 2006.\nLæs mere om folkehøringen


Liberal tænketank er den røde regerings nye blå væbnere | Information\nLiberal tænketank er den røde regerings nye blå væbnere\nI øjeblikket er der langt mellem de rosende kommentarer til regeringens udspil og politik. Men regeringen har fået en ny trofast væbner fra uventet kant: Den liberale tænketank Cepos\nNår nøden er størst, er det oftest ens nærmeste, der træder til med en hjælpende hånd. Men der er langt mellem de hjælpende hænder til regeringen fra dens nærmeste venner. I medierne hagler kritikken ned over regeringen fra både opposition og det parlamentariske grundlag, Enhedslisten, mens der også er uro i regeringspartiernes bagland. Det er samtidig så som så med opbakningen fra interesseorganisationer eller den røde regerings traditionelle gode venner i fagbevægelsen. I stedet kommer rosen fra uventet kant: Den borgerligt-liberale tænketank Cepos har vist sig som en af regeringens mest trofaste støtter.\nSenest har Cepos’ cheføkonom Mads Lundby Hansen rost regeringen for at invitere de økonomiske vismænd til at overvåge de statslige finanser:\n»Heldigvis har Thorning sagt, at hun overtager Løkkes sanktionsmekanisme. Lægges hertil vismændenes overvågning af kommunerne, så er der lagt et fornuftigt budgetspor,« sagde Mads Lundby Hansen til Berlingske Nyhedsbureau den 11. marts.\nOgså når det blandt andet gælder reformen af fleksjob- og førtidspensionsordningerne, en kommende reform af skatteområdet, eller Socialdemokraternes interne partidebat om, hvordan velfærdssamfundet skal se ud i 2032, har Cepos fundet de rosende gloser frem.\nMen hos Socialdemokraterne giver politisk ordfører Magnus Heunicke ikke meget for de rosende ord fra den blå tænketank:\n»Jeg anser Cepos for at være en ganske perifer organisation, der er placeret langt væk fra den politiske realitet – og efter valget er de markant længere væk. Vi er fundamentalt uenige med Cepos om, hvordan vi skal forandre vores samfund. Når vi vil forandringen, er det for at bevare et solidarisk velfærdssamfund, og det vil Cepos jo ikke,« siger Magnus Heunicke.\n– Men hvordan kan I være så uenige med Cepos, når de roser jer hele tiden?\n»De bruger det som et trick i den offentlige debat, at folk, som virkelig kæmper for et stærkt fællesskab og solidariske løsninger, er liberalister. De har gjort det med John Lennon, og nu gør de det med os,« siger Heunicke.\nOrdføreren vil dog på et punkt gerne roses af Cepos.\n»Hvis Cepos kvitterer for, at der rent faktisk foregår en debat om fremtidens velfærdssamfund i regeringen, så kan vi godt tage imod det, fordi det gør der hos os. Men det har intet på sig, at vi på nogen som helst måde skulle være borgerlige. Og at det skulle være speciel borgerlig politik at have styr på økonomien. Vi fører overhovedet ikke borgerlig politik. Der er stor forskel på alle områder. Vi skaber job, og vi skaber et mere retfærdigt samfund. Det er alt sammen noget, Cepos kæmper imod. Cepos har fået alt for meget opmærksomhed i flere år. De har ikke nogen som helst spændende bud på, hvordan vi skal løse fremtidens udfordringer,« mener Magnus Heunicke.\nTidligere kæmpede interesseorganisationer, fagbevægelse og centrum-venstre tænketanke om at komme hurtigst muligt ud i nyhedsstrømmen for at bakke op om S og SF’s politiske udspil. Men sådan er det ikke længere. Og det undrer ikke Enhedslistens gruppeformand Per Clausen.\n»Når man konsekvent roses for at føre en borgerlig og liberalt orienteret politik, som regeringen bliver rost for, bør det give stof til eftertanke. Cepos er jo så begejstrede for alt, hvad regeringen siger og gør,« siger han.\nNogle af dem, som regeringen kunne forvente at få skulderklap af, er Arbejderbevægelsens Erhvervsråd. Men direktør Lars Andersen afviser, at fagbevægelsens tænketank har ladet regeringen i stikken.\n»Jeg har ikke set Cepos rose regeringen for kickstarten og vækstpakken. Heller ikke afskaffelsen af fattigdomsydelserne. Det har vi. Men jeg tror, Cepos bliver ret skuffet i fremtiden. Jeg tror ikke, at der i sidste ende vil være meget at juble over for dem, når det kommer til konkret politik,« siger Lars Andersen. I det hele taget mener han, at Cepos kun roser for at komme i medierne.\n»Det er et led i deres strategi, hvor de kører parløb med Venstre. Cepos mener enten, at det er godt, fordi det er borgerligt, eller også er det tosset, hvad regeringen gør. Det, tror jeg, er helt bevidst fra Cepos’ side,« siger han.\n– Hvorfor roser I ikke regeringens udspil og politik, hvis I mener, de foreslår og gør det rigtige?\n»Det kræver jo også, at medierne er interesserede i at høre, hvad vi har at sige. Vi bruger ikke rigtigt det med at sende pressemeddelelser ud. Det lader vi Cepos om. Vi er jo ikke sat i verden for at hjælpe regeringen. Vi laver analyser på en række områder. Det er vi bedst til,« siger Lars Andersen.\nEnhedslistens Per Clausen er dog klar til at overtage Cepos’ plads. Men kun hvis regeringen begynder at føre rød politik, slår han fast.\n»Vi hjælper regeringen hver eneste gang, den foreslår noget fornuftigt. Når regeringen foreslår, at kontanthjælpsmodtagere kan holde ferie, eller giver arbejdsløse bedre muligheder for at få uddannelse, så roser vi regeringen til skyerne. Men når de foreslår ting, vi ikke kan være med til, er vi nødt til at fortælle regeringen det og spørge, om de ikke er ved at få de helt forkerte venner.«\n– Tror du, regeringen tænker over, hvilke venner de har?\n»Det håber jeg, de gør. Den politiske linje, som regeringen lægger nu, hvor man lægger op til en række forlig med de borgerlige partier, vil føre til sociale forringelser for rigtig mange mennesker i dette land, men det vil også med sikkerhed gøre, at regeringen ikke kan vinde næste valg. Vælgerne valgte VKO-flertallet fra. De valgte ikke, at den nye regering skulle gennemføre deres politik – endda i samarbejde med dem,« siger Per Clausen.\nMagnus Heunicke understeger, at regeringen ikke bekymrer sig om, hvem der bakker op, og han forudser, at Cepos vil få det svært:\n»Vi er optaget af én ting, og det er at gøre det rigtige for Danmark. Vi står med en masse udfordringer på grund af den økonomiske krise. Det løser vi blandt andet ved at skabe job, og mens vi gør det, ved jeg godt, at Cepos febrilsk leder efter en platform, hvor de kan være interessante, og det bliver efterhånden sværere og sværere for dem. I denne regeringsperiode forudser jeg et mere og mere perifert Cepos. Måske har de nogle krampetrækninger, hvor de prøver på at gøre sig interessante, men det bliver svært for dem.«\nMagnus HeunickeMads Lundby Hansen\n14. marts, 2012 - 22:37\nJeg ser frem til at i får bugt med den syge tanke : mennesket som et markeds-produkt.\nFår genindført musik-undervisning i folke-skolen, som et alment dannelsesfag, så selv et skidt knægt som Fogh, havde måtte se sig i det kreative spejl.\nGjort op med Danmark som et aggressivt hadefuldt land, der ser sig over skulderen når det ser sin egen skygge, og anerkender at en forespørgsel om hjælp, som udgangspunkt, er en forespørgsel om hjælp.\nAt tvivlen kommer den anklagede til gode, og at der ikke ubegrundet kan startes smædekampagner mod udsatte grupper.\nDannelse kommer i legen, men legen kræver et tillidsfuldt samfund, og et dannet sådan.\n14. marts, 2012 - 23:21\nKun snak, Magnus Heunicke . Blot ord. Hækkerup og Frederiksens hetzretorik og praksis har en anden vægt.\n15. marts, 2012 - 00:14\nRoser fra Cepos har afløst de røde roser.\nPs. Det påstås at velfærdsstaten er flad.\nDet er den fordi ehvervslivet har sat sig tungt på den. Desværre ikke noget Margrethe Vestager & Co.\ner obs, på. Mantraet er fortsat vææææækst......\n15. marts, 2012 - 00:15\n- Om Cepos er perifere eller ej, afgør medierne suverænt.\nVores medier er en stærkt manipulerende politisk faktor.\nCepos hives konstant i diverse TV-studier i bedste sendetid, for at garantere konfrontatorisk underholdningsværdi i debatterne i både Nyheder, Deadline og Clement Kjærgsgaards programmer mv.\nOg Cepos trækkes ind som væsentlig faktor, og hver en streg Cepos slår, er væsentligt nyhedsstof i vores skrevne medier i een uendelighed.\nOg her er endnu et eksempel....\nCepos forstår til fulde at udnytte enhver "oppotunity".... De forstår også, at skabe "opportunity" for sig selv.\nOg vores medier - selv de, der opfatter sig selv som allermest lødige, - hopper på limpinden.\nHvornår begynder Information at skrive om Cepos' metoder, - om deres effektive markedsføring af sig selv og deres synspunkter?\nHvornår begynder Information - og andre evt lødige medier - at forholde sig lødigt til effektiv politisk markedsføring?\nVi har nu efterhånden i årevis været diverteret med analyser af spin, som et udtryk for misundelsesværdigt udspekuleret klarsyn.\nHvornår begynder vi at se seriøse analyser af spin, skamløs manipulation og bevidst udnyttelse af mediernes behov for at skabe underholdende konfrontationer - fremfor udviklende debat ?\nKan vores medier ikke analysere sig selv?\nOg hvad vil det sige, at være den 4. statsmagt?\nDet er glædeligt, at Information nu har opdaget, at Cepos interesserer sig for den konkrete politik, og ikke hvilke partier, der gennemfører den.\nCepos har jo nærmest været den tidligere regerings største kritiker. (Skattetrykket, stigningen i de offentlige udgifter, PETs overvågning etc.)\nLars Andersens kommentar om et parløb mellem Cepos og Venstre er derfor det rene volapyk.\n15. marts, 2012 - 00:18\nEr der ikke et ansvar forbundet med at være den 4. statsmagt?\nSkal medierne KUN retfærdiggøre sig selv i kraft af seertal, læsertal og underholdningsværdi?\n15. marts, 2012 - 00:24\nS er grundlæggende et borgerligt parti.\nOg det har S været længe.\nI faktiske handlinger.\nSå der er grundlæggende intet nyt.\nMålet er fortsat at vinde kampen på højresiden af midtbanen, hvor valget afgøres - og ministrebilerne sikres.\n@ Lars Jensen\nHvis der er nogen, der endnu ikke har opdaget, hvad Cepos interesserer sig for, - så er det under ingen omstændigheder hverken Informations eller andre mediers skyld.....\nFå - hvis nogen - får tilsvarende taletid....\n15. marts, 2012 - 00:48\nJeg har givet artiklen en anbefaling, fordi jeg sjældent har læst sådant noget vrøvl. Eller rettere sagt - overskrift og indledning i forhold til artiklens\nHvad er formålet med at vise 6 studentermedarbejdere, 4-5 akademikere af forskellig bonitet og et par sekretærer og en formand foran Christiansborg?\n15. marts, 2012 - 00:53\n@Kristian Rikard - uanset hvilken stillingsbetegnelse, de allesammen har, så er forstavelsen chef-\n15. marts, 2012 - 00:59\nDet er sandt. Jeg er selv lige blevet udnævnt til chefkok her på matriklen -:)\n15. marts, 2012 - 01:13\nJa, - hvem er ikke chef for sin egen rengøringsvogn....?\n15. marts, 2012 - 02:56\nSkulle John Lennon nu været blevet liberalist, sikke en gang ordleg. "Power to the people", er vel ikke en særlig liberalistisk tankegang?\n15. marts, 2012 - 07:03\nPå nogle områder har CEPOS simpelthen ændret deres fremgangsmåde. For eksempel vælter de ikke mediespam ud i de mængder de gjorde bare for 1 måned siden. Så kan man jo gætte på hvad årsagen egentlig er.\n15. marts, 2012 - 08:06\nCEPOS publicerer snart bogen:\n"Professionalisme i parforholdet - hvordan du får mere ud af samværet end din partner"\nLiberalismen er næst efter Nazismen den sygeste tanke, der nogen sinde er kommet ud af en menneskehjerne.\nDen får det værste frem i mennesket.\n15. marts, 2012 - 08:31\nDet er jo for tiden ikke til at vide, hvor S er på vej hen! Men for mig at se, så har CEPOS for en gang skyld ret, det ser ud til at S bevæger sig mod højre med rekord hastighed.\n15. marts, 2012 - 08:46\nHold så op med at kalde regeringen rød!\nNår højreekstremistiske "tænketanke" støtter et regime så kan du være sikker på det er borgerligt fastoidt af værste skuffe, også kaledt nyliberalt i dag. Det svarer jo til at en kommunistisk tænketank skulle rose McCarthy.\n15. marts, 2012 - 08:47\nDet er skønt at være lyseblå!\nMen det er mig en gåde, hvordan nogle debattører tåger rundt i de forskellige -ismer.\nLiberalisme betyder ganske enkelt frihed, og friheden for den enkelte skal gøres størst mulig sålænge den ikke er i konflikt med fællesskabets interesser.\nLiberalismen bygger på tankerne om, at kollektivets samlede viden (repræsenteret ved "markedet") er større end den klogeste ene (politisk styring), og dermed har alle noget at skulle have sagt.\nLiberalismen har, som alle -ismer, fejl og mangler, men er den "mindst dårlige"!\n15. marts, 2012 - 08:51\nCepos vil naturligvis gerne tæt på magtens korridorer - jo tættere på, jo lettere bliver det at sparke over skinnebenet, på det "rigtige" tidspunkt !\n15. marts, 2012 - 09:05\nHvor Anders Brejviks "frihed" begyndte, ophørte den for 60-70 unge socialdemokrater.\nLige så uproblematisk liberalismen er i en tyndtbefolket verden, hvor enhver frit kan rejse mod vest - hamre en pæl i jorden og erklære "dette er min jord" og med flid og dygtighed opdyrke jorden - lige så umulig er den i vores tætbefolkede verden.\nVi bliver nødt til at tage hensyn til hinanden.\n15. marts, 2012 - 09:07\nDet er en spændende bog du omtaler. Første gang den blev nævnt var d. 18. oktober 2010. Sjovt nok af dig selv her i debatten på information.dk.\nEllers er der ingen, der kender til denne bog.\nDesuden er det hysterisk morsomt at sammenligne en socialistisk ideologi med liberalisme - eller måske bare et tragisk tegn på indoktrinering.\nAt Cepos skulle være specielt glad for den nuværende regering er en sandhed med modifikationer. Fx har Cepos stærkt kritiseret forbudstendenserne.\nOg at Cepos skulle køre parløb med Venstre er helt skørt. Cepos var stærk kritiske over for den tidligere regerings socialdemokratiske politik.\n15. marts, 2012 - 09:17\n@ Mikael Petersen:"Liberalisme betyder ganske enkelt frihed, og friheden for den enkelte skal gøres størst mulig sålænge den ikke er i konflikt med fællesskabets interesser"\nHar du overvejet at frihed kan defineres på mange måder?\nHvad er din definition?\n15. marts, 2012 - 09:23\nJeg har ikke anbefalet artiklen pga dens kvalitet, underholdningsværdi eller noget af alt det, der åbenbart optager hovedparten af debattørerne her. Jeg har anbefalet den fordi, den er en kæmpestor ADVARSELSTREKANT.\nDer burde efterhånden indledes søgsmål mod journalister, der vedholdende kalder denne regering rød i artikler og analyser. Det er en gemen løgn, ren bagvaskelse. Hvorfor skal en dybblå regering klandres for at have sociale synspunkter, ja sågar at høre til på det politiske centrumvenstre?\nJeg er glad for denne artikel fordi, den på allerfineste facon fortæller de evt sidste, der ikke måtte have opdaget det, at den siddende regering er borgerlig. Det kan - helt forståeligt - være en hård erkendelse at komme til som medlem af eller trofast vælger til fx SF.\nOg til Lars Andersens udflugter om, at det er marketingsstrategi at rose regeringen for at sælge sig selv: ærlig talt, mand. Hold nu op med at være pinlig. Jeg kan faktisk ikke finde bedre ord for det end Martin Kaarup # 15. marts 2012 kl. 08:46:\n"Når højreekstremistiske “tænketanke” støtter et regime så kan du være sikker på det er borgerligt fastoidt af værste skuffe, også kaledt nyliberalt i dag."\nFolk, der har haft deres politiske gang på venstrefløjen (jeg kigger ærligt på jer, SF), må man vel formode er i stand til at fremstille blot en ganske simpel klasseanalyse. Spørg jer selv: hvilken klasse er Cepos propagandaapparat for?\n15. marts, 2012 - 09:24\nfor mange mere communistisk indstillede mennesker tegner det borgerlige medibillede egentlig noget meget lovende,\nbla.a. at borgerlige mere og mere indlysende for flere og flere, ænge er og var FOR far out, langt ude\n15. marts, 2012 - 09:25\nænge -> længe\n15. marts, 2012 - 09:26\nJeg synes faktisk, at det du citerer, er en god definition.\n15. marts, 2012 - 09:44\nTine Sørensen stiller det utroligt relevante spørgsmål om, hvornår vi får tilbudt "seriøse analyser" af den rolle Cepos og andre liberale tænketanke spiller i den politiske proces i Danmark.\nFor nogle år siden forespurgte jeg hos en førende professor i statskundskab ved Københavns Universitet om han kunne henvise til litteratur, der besvarede dette spørgsmål, hvis en phd-afhandling, så måske en artikel eller et speciale. Næh, det vidste han ikke, men henvend dig til den og den professor på statskundskab i Århus, han er specialist i dansk liberalisme. Det gjorde jeg så, og min henvendelse blev venligt modtaget, men da svaret kom, var det det samme. Sådanne analyser kendte han ikke noget til.\nJeg må indrømme, at jeg syntes, at det var mærkeligt, at landets faglige eksperter på universiteterne i hvordan den politiske proces foregår i Danmark, intet fagligt kendskab havde til, hvordan den politiske proces foregår i Danmark.\nRetfærdigvis skal siges, at jeg ikke spurgte på Syddansk, der muligvis er dybere inde i denne politiske underverden.\n15. marts, 2012 - 10:17\nJeg synes at liberalisme nu om stunder mere har en betydning i retning af Socialdarwinisme end frihed og det virker som om, at Danmark er en stor gang Robinson, hvor alle kæmper mod alle, istedet for at se på, hvordan man kunne løse de fælles problemer.\nFor mig er det soleklart, at Hækkerup ikke har den ringste antydning af empati, men hvordan skulle man også kunne have det, når man tjener 1 million om året og er sikret resten af sin levetid!\n15. marts, 2012 - 10:35\nDet er kampen mellem sort og grøn, det drejer sig om nu, som Marie Spliid Clausen siger øverst i tråden.\n15. marts, 2012 - 11:33\nDet er et spørgsmål om befolkningstæthed.\nPå en tyndt befolket planet ville selv jeg være liberalist. Der er rigelig plads. Bryder man sig ikke om naboerne rejser man bare mod vest og opbygger en ny tilværelse under præriens åbne vidder.\nPå en overbefolket planet skal vi deles om de knappe ressourcer. Vi må tage hensyn til hinanden, og her er liberalismen "den mest ringe løsning".\n15. marts, 2012 - 11:35\n»Jeg anser Cepos for at være en ganske perifer organisation, der er placeret langt væk fra den politiske realitet – og efter valget er de markant længere væk", siger Magnus Heunicke.\nDet er ikke korrekt: CEPOS er leveringsdygtig i forskellige typer tekster og har derved fået en central pladsering i mediedagsordenen.\nCiterer fra Mogens O. Madsens bog “Universitetets død. kritik af den nyliberale tendens”, 2009, pp.83-84:\n“CEPOS har et klart defineret værdigrundlag af ideologisk karakter og ønsker at påvirke samfundsudviklingen i Danmark i en bestemt retning, idet tænketanken f.eks går ind for såkaldt fri konkurrence og frie markeder og ønsker at omlægge og begrænse direkte og indirekte støtte fra det offentlige til befolkningen”.\nOg lidt længere nede på side 83:\n“CEPOS bidrager således på det mediemæssige og politiske niveau til den politiske værdikamp ved kompromisløs ideologisering af velfærdsstaten. Ved konsekvent at modstille velfærdssamfundet med et såkaldt bedre samfund - se Professor på KU Peter Kurrild Klitgårds 10 sunde principper for god politik (www.cepos.dk), leveres en flydende strøm af input til den diskursive værdikamp.\nCEPOS er i denne forbindelse leveringsdygtig i to typer tekster. Den ene er den letlæste og har kraftige etos- og patosappeller - og dominerer kraftigt i det samlede billede af CEPOS. Den anden type tekst har mere logosappel og forsøger at indskrive sig i den dominerende økonomiske diskurs.\nMed den hårde mediekonkurrence og pres på journalistiske ressourcer og afledte krav om skarpere vinkling står tænketanke klar til at levere en løbende strøm af stof til avisspalter og de elektroniske sendeflader. Og CEVEA (en lignende tænketank med Socialdemokratisk udgangspunkt) og Arbejderbevægelsens Erhvervsråd ser ud til at have svært ved at følge med.\nNår det drejer sig om privat viden, findes der også et hav af andre vidensproducerende enheder og såkaldte eksperter. Den private konsulentbranche præger i meget høj grad billedet og af ukendte grunde har cheføkonomer i pengeinstiuttter en fremskudt position.” Citat slut.\nLink: Ti sunde principper for god politik på Cepos.dk\nCepos' bestyrelse, stiftere mfl.:\n15. marts, 2012 - 11:42\nHusk at bidrag til CEPOS er fradragsberettigede.\nMeld dig ud af fagforeningen, støt CEPOS og få et langt større fradrag:\n15. marts, 2012 - 11:56\nDe der taler om mere konkurrence, stemmer sjovt nok altid imod, hvis der kommer lovforslag, der skal fremme konkurrencen.\nNår det gælder sikring af bestående lovgivning imod f.ex. ulovlige prisaftaler, skulle man tro, at de ville gå ind for mere Bagmandspoliti.\nDe så helst Bagmandspolitiet nedlagt.\nDet skyldes at mere konkurrence ville være til gavn for befolkningen - men til skade for Kapitalen.\nCEPOS er sat i verden for at fremme kapitalens interesser på bekostning af befolkningens.\nEt godt eksempel er dagligvarepriserne. I en polsk provinsby dagligvarepriserne under det halve af de danske.\nDerfor er polske arbejdere så konkurrencedygtige.\n15. marts, 2012 - 12:05\nSåkaldte "liberalister" går også ind for, at europæiske patentregler skal tilnærmes de amerikanske, så det bliver lettere for store firmaer at holde mindre firmaer ude af markedet.\nDe store firmaer kan alene med deres antal af patent-advokater skræmme potentielle investorer væk fra de små firmaer.\nDe behøver ikke have antydningen af en sag.\nAlene evnen til at chikanere de små firmaer er nok til at holde investorerne på afstand.\n15. marts, 2012 - 13:26\nNu er der ingen liberale partier i Danmark. Der er kapitalistiske der misbruger betegnelsen groft og kalder det frihed at blive født ind i et matadorspil hvor der er bygget hoteller på alle grundene.\nPatentregler, rettigheder, og ophavsret eksisterer ikke for en liberal. Gør hvad du vil, er den eneste lov. Men godt at du sætter det i "-" .. de ser kun deres egen frihed, på bekostning af alle andres.\n15. marts, 2012 - 13:40\nCepos: Center for erhvervsledere og andre pinger med ondt i skatten.\n15. marts, 2012 - 13:44\nDet er ærgeligt at Information ukritisk viderekolporterer Cepos' egen propaganda om at de er en liberal (i betydningen frisindet) tænketank. Det er de ikke, de er liberalistiske, hvilket er noget ganske andet.\n15. marts, 2012 - 13:59\nHvis liberalisme kan begrænses til at betyde "frihed", hvad betyder nationalsocialisme så?\nDer sker noget ikke uvæsentligt, når begreber bliver gjort til -ismer.....\n15. marts, 2012 - 15:35\nDu skriver at "Gør hvad du vil, er den eneste lov. " Du mangler at kvalificere det med "så længe det ikke går ud over andre."\nDet kaldes for non-aggresionsprincippet og er det filosofiske grundlag for de aller fleste libertarianere.\n15. marts, 2012 - 17:07\nJesper kleins bud på en sand liberalist, var kunstneren.\n15. marts, 2012 - 17:35\nDer er flere måder at forstå det på, det afhænger af hvor du sætter trykket. Der er en tjener, der gør hvad du vil i det, der er en herre som gør hvad han/hun vil, og der er en opgivelse af at prøve på at styre andre i en anden retning end deres egen vilje i det. Derfor kan du heller ikke tilføje et sådan addendum. Det er det samme som at tilføje den lænke, den netop sigter imod at bryde.\n15. marts, 2012 - 17:44\n"Inden for liberalisme sondres der ofte mellem liberale og liberalistiske elementer i tankesættet. Mens de liberale elementer omfatter humanistiske værdier som trosfrihed og ytringsfrihed, men også som hos Immanuel Kant og John Stuart Mill i bredere forstand holdninger som fordomsfrihed og tolerance over for anderledes tænkende, omfatter de liberalistiske elementer de mere økonomisk betonede interesser. Disse knytter sig til den private ejendomsret, kontraktfrihed, markedsmekanismen, næringsfrihed, frihandel m.m., udtrykt bl.a. af Adam Smith og i begrebet laissez-faire."\n15. marts, 2012 - 17:52\nI liberalismen handler frihed først og fremmest om pengenes fri bevægelighed. Menneskers frihed er her på enhver måde underlagt økonomiens og det frie markeds betingelser.\n15. marts, 2012 - 18:05\n"Juridisk hviler liberalismen på den private ejendomsret og på en udstrakt grad af kontraktfrihed, men den yder ingen garanti mod konjunkturkriser med arbejdsløshed til følge, ligesom den ikke sikrer en ligelig fordeling af indkomster og formuer."\n15. marts, 2012 - 18:36\nNu må man vel sige, at kommentarerne har udviklet sig langt fra artiklens indhold. Men sådan kommer man på afveje.\nPenge eksisterer ikke som andet end en social konstruktion. Hvis man ikke tror på det, eksisterer det ikke. Så nej, mennesker er ikke underlagt hverken dem eller nogen markedskræfter, det har selv skabt sine lænker og kan også bryde dem. Der findes heller ingen jura, hvis ingen tror på lovene. Det er sikkert meget bekvemt for nogen, mange, eller få. Men det eksisterer kun i kraft af at alle tror på det.\nMen ja, vi er skam ovre i noget der går udover liberalisme, længere ud end nihilisme og videre til den stjerne der fødes fra en døende sol.\nMed det sagt.. så er det da meget hyggeligt at Cepos støtter adlen og sådan ligefrem er væbnere. De kan jo gøre hvad de vil. :-)\n15. marts, 2012 - 20:46\nUanset CEPOS holdninger, som man kan være enige eller uenige i, er der faktisk meget dygtige til at komme frem i pressen og forklare sine synspunkter. De andre "tænketanke" kan slet ikke hamle op med CEPOS som Lars Andersen også erkender. CEPOS var bestemt ikke venlige overfor VKO regeringen og det med god grund, VKO var mere socialdemokratiske end den nuværende regering og førte kun på meget få områder egentlig liberal politik, Det må man håbe ændrer sig når de vinder valget næste gang,\n16. marts, 2012 - 09:06\nJeg kan ikke følge dig. Non-aggressions-princippet er simpelt at forstå, men vanskeligt at efterleve.\nAlternativerne er enten at abonnere på en eller anden metafysisk etik - eller at være anti-frihed.\n16. marts, 2012 - 16:40\nArbejderbevægelsens Erhvervsråd direktør Lars Andersen afviser, at fagbevægelsens tænketank har ladet regeringen i stikken.\n»Det kræver jo også, at medierne er interesserede i at høre, hvad vi har at sige. Vi bruger ikke rigtigt det med at sende pressemeddelelser ud"\nEr manden idiot eller hvad?\nCepos har enorm sucses med at tæppebombe mederne med pressemeddelser og analyser, og så hedder påstanden alligevel fra AE at medierne ikke vil bruge deres pressemedelser.\nDet tror pokker at medierne ikke kan skrive om hvad AE mener når AE ikke gider at sende pressemedelser ud for præsentere deres holdninger\nHvorfor nedlægger man ikke AE når deres meninger og holdninger end ikke er en pressemeddelse værd?


Te, figner og danskhed | Seismograf\n| DMT Årgang 80 (2005-2006) nr. 04 - side 144-149\nDet er ikke automatisk tiltalende at være dansk. Vi må ikke tro, at det at være danskere giver os nogen ret til at gøre andre folk ringere end os selv. Sådan lyder en gennemgående pellelogisme. Samtidig giver det kun kunstnerisk mening at italesætte danskheden, når det gøres med et konstant selvkritisk blik på tingene. Sådan lyder en anden, ikke mindre gennemgående pellelogisme.\nLæseren er hermed varskoet.\nHverken cigaretter, whisky eller nøgne piger – men til gengæld brændende varm indisk te, blændende økologiske tyrkiske figner og brogede monologer om danskhed. Det er, hvad huset formår en bidende kold januardag hjemme hos komponisten Pelle Gudmundsen-Holmgreen. Der når at gå fire stive klokketimer, tre kopper te og otte figner fra det øjeblik hvor han, sekunder før jeg ringer på, selv åbner sin hoveddør for mig, til jeg igen befinder mig ude i kulden. Dog ikke alene i kulden, for værten selv følger mig behørigt hele vejen ud ad indkørslen, og det under mange undskyldninger og tirader fordi han selv mener at have talt, snakket, ja rent ud sagt vrøvlet alt for meget og ikke mindst for ufokuseret.\nMens jeg cykler hjem, har jeg tid til at tænke samtalen igennem, og jeg må til dels give ham ret: Pelle snakkede faktisk meget, og for nu at parafrasere en værktitel af hans tidlige forbillede Ligeti og nævne hans husgud ved navn: Samuel Beckett war auch dabei. Men meget af det, som Pelle fik sagt vedrørende danskhed, var nu langt fra så ufokuseret, som han selv mente. Det var blot viklet ind i så mange parenteser og parentesiske parenteser og formuleret i så mange spring, at det efterfølgende tager mig adskillige sene aftentimer og tidlige morgentimer at få viklet trådene ud igen og stykke en nogenlunde meningsfuld helhed sammen af dem.\nLad os spole tilbage til seks dage før samtalen: Jeg har telefonisk sat Pelle stævne om danskheden. Intet mindre. Men først vil han slet ikke. Under ingen omstændigheder. Det ligger ikke til ham at skulle forholde sig til et så diffust emne, siger han. Men nu hvor han er blevet sporet ind på emnet, taler vi alligevel videre om det. Og efter et stykke tid bedyrer han, at han har ændret mening: Rent undtagelsesvist kan vi godt forsøge at tale lidt om emnet, men under den udtrykkelige forudsætning, at han til enhver tid kan afblæse hele ideen. Jeg går ind på hans betingelser, men ikke så snart har jeg gjort det, før Pelle nu igen har ændret mening. Okay, siger han i røret, okay så, han vil sgu godt snakke danskhed med mig. Nogen skal jo gøre det, ikke mindst i disse tider hvor danskheden, som han formulerer det, bliver hevet og flået i fra alle sider og alt for ofte søges gjort til noget, den slet, slet ikke er eller burde være. Og som sagt, så gjort.\nPelle er selvfølgelig selv ude om at blive udfrittet om sine synspunkter vedrørende danskhed. For er det måske ikke ham, der i efteråret 2005 fik uropført et sjældent eksplicit danskhedsrelateret stykke partiturmusik? Et værk som efter hans eget udsagn kun er det andet politiske værk, han har begået i sin tid? Jo, så afgjort. Værket hedder Moving Still, og det fik sin ilddåb under en koncert i Diamanten i København med Kronos Kvartetten og sangeren/dirigenten Paul Hillier, der her optrådte som solist. I værket spiller H.C. Andersen-teksten ‘Om Aartusinder’ og hans digt ‘I Danmark er jeg født’ hovedrollerne.\nTil trods for sine egne indledende forsikringer om det modsatte er Pelle måske på sin egen måde en særlig danskhedsrelateret komponist. En lille tilfældighed giver mig en fornemmelse af netop det. Dagen før jeg møder ham, genhører jeg det markante korværk Konstateringer, det første jeg i sin tid hørte af ham via en indspilning med Ars Nova Copenhagen, og som fik – og så sandelig stadig får – mig til at studse. Jeg finder den del af teksten frem i bogreolen som står i Hans Jørgen Nielsens At det at, en samling af digte eller tekster fra 1965. Og hvad ser jeg? Få sider derfra har forfatteren begået et konkret digt trykt med rød skrift, forestillende et Dannebrog. Fire felter med rød tekst, sat sådan at den hvide baggrund mellem dem udgør et kors. Teksten i felterne består af i alt 12+18+12+18 gentagelser af et eneste ord: dannebrog, vel at mærke stavet med lille d. På den måde er danskheden helt bogstaveligt ikke særlig langt væk fra den tekst, som Pelle har brugt til sit værk. Det er konkretisme, det er kondenseret enkelhed, og det er afgjort humor. Jeg bilder mig ind, at der samtidig er noget særlig dansk over kombinationen af disse tre ting. Ligesom i Konstateringer, hvor danskheden næppe heller kan siges at være langt væk.\nOg med disse ord ikke flere udlægninger og indbildninger fra mig – lad os i stedet lade Pelle selv tage ordet.\nII. Den første kop te; dertil de første to figner (gode): Pelle om Moving Still\n»Mit nye værk Moving Still er et bestillingsværk, som tager afsæt i H.C. Andersen. Paul Hillier kender medlemmerne af Kronos Kvartetten, og de blev enige med hinanden om at ‘lokke’ mig til at komponere et værk til dem. Der skulle nu ikke ret megen lokken til, før jeg slog til, må jeg sige. Et dejligt selskab at komme i er det jo. H.C. Andersen-året var en oplagt mulighed for et bestillingsværk, og man pudsede mig på den lille tekst ‘Om Aartusinder’, en fantastisk historie, ja et fremtidssyn der ligger på linje med Jules Verne.\nH.C. Andersen fantaserer her om det dynamiske Amerika og om, at amerikanerne en dag vil kunne se Europa på en uge. Det var en inspirerende tanke for mig at tidens rastløshed kunne blive et udgangspunkt for et stykke musik. Selve det dynamiske har altid optaget mig – fysisk såvel som mentalt. Og som vi ved, har især amerikanerne været rastløse og har haft vældig fart over feltet.\nKronos Kvartetten består jo af fire amerikanere, som pr. definition ikke alene har fart over feltet, men også farer verden rundt. Så dér var der en forbindelse mellem H.C. Andersens fantasi og ‘det amerikanske’. Desuden så jeg en mulighed for at forbinde et stykke musik med den amerikanske minimalisme, som jeg har en særlig svaghed for. Værket gav mig mulighed for at nærme mig denne musikstil på en nærmest pastiche-agtig måde. Jeg ville gerne gøre som Stravinsky – jeg ville altså gerne plagiere en pastichekomponist! Altså gøre en dyd af at ligne andre med manglen på nervøsitet ved at noget skulle ligne noget andet. Det syntes jeg var tillokkende.\nDenne rejsesats havde jeg lyst til at modstille med noget helt og aldeles anderledes i andensatsen. Jeg kom så i tanker om at ‘I Danmark er jeg født’ ville være et passende sted at slå sig ned, en passende sang for mig at være hjemme i og gå ud fra. Det var ikke svært at beslutte sig for, hvilken melodi det skulle være på. Henrik Rungs melodi har dette fuldkommen åndssvage oktavspring i åbningsfrasen. Ingen folkelig sang bør te sig sådan – det er simpelthen ude af trit med sprogrytmen eller sprogmelodien. Men Poul Schierbecks melodi, derimod, er aldeles glimrende. Den er ren i gænget, fin i linjen. Den holder sig på måtten, synes jeg. Derfor kunne jeg godt have brugt den. Men jeg ville gerne diskutere lidt med Søren Krarup og hans kumpaner, ja måske mest med Krarup himself, for mon ikke han er den værste? Med den dér nedladende og manipulerende alfaderlighed? Jeg kom derfor på den idé at lade melodien mutere lidt efter lidt, så den gradvist antog en mere arabisk klang.\nMen det gik op for mig, at det ville være synd for Schierbeck, hvis jeg uden videre ændrede hans melodi. Så jeg tænkte, at jeg hellere måtte lave min egen melodi. Dog anvendte jeg de første fire toner af Rungs melodi som et slags ‘Schein des Bekannten’ og brød af lige før det rædderlige oktavspring, men ellers lavede jeg helt min egen melodi – som dog også har stumper af Schierbeck i sig! Og det var en god oplevelse – jeg blev faktisk yderst tilfreds med den melodi. Flere af fraserne fik noget rent og purt over sig, som jeg fandt tiltrækkende. Min melodi ender underligt vaklende ud i den blå luft – eller den ender måske snarere lidt mildt spørgende i stedet for bombastisk, hvorved den på en måde sætter spørgsmålstegn ved det hele. Det fandt jeg var en dyd. Men det var kun i begyndelsen, at tonen var dansk, for jeg ønskede at udsætte melodien for ‘fremmed’ påvirkning undervejs. Dels gik der lidt boogie woogie i det ledsagende akkompagnement, og dels fik melodien efterhånden en nærmest arabisk tone, idet jeg ændrede melodiens intervaller fra vers til vers. Jeg ville gerne på en uforskammet måde gøre opmærksom på, at danskhed ikke er en uforanderlig størrelse, men præget af talrige påvirkninger udefra. Det har nu også at gøre med at jeg holder meget af arabisk musik og det melodiske raffinement, der er i den tradition. Men satsen blev derved, hvad jeg vil kalde en politisk sats, og det har jeg nydt at arbejde med. Jeg beklager jo bestemt ikke, at vi lever i et multietnisk samfund.\nMen jeg er opmærksom på, at min arabiserede melodi også er en slags pastiche, det er alt sammen pastiche. For det hele er båret frem som kliché, dybest set som fake, og der er noget selvmorderisk over det. Mon ikke det for resten er et særligt dansk træk, egentlig? Bevidst at falde over sine egne ben? Jeg kan se det samme træk hos Benny Andersen, men lige netop det træk irriterer mig nu tilfældigvis også jævnt hen. Jeg betragter faktisk mig selv som lidt af en usling, men det må jeg jo leve med – har bestemt mig til at leve med. Jeg er selvkritisk grænsende til det parodiske, en Klodshans med lav selvfølelse og ikke som ham, der vandt prinsessen og det halve kongerige – der er jeg 100 procent på linje med Carl Nielsen, som notorisk også var en klovn, en landsbytosse. Men der er jo samtidig noget befriende over at få sine ting pillet ned, karakteriseret som noget juks, for så slipper man for yderligere tiltale. Man slipper for mere vrøvl. Det er med stor sandsynlighed en holdning, der har skadet mit liv som komponist, for når jeg selv taler så kritisk om min musik, tror mange, at der må være noget om det. Det øger i hvert fald ikke tilliden. Men det er for sent at noget at gøre noget ved det nu.\nFordi vi lever i tider, hvor danskheden er blevet et tema på en måde, som gør utilpas og giver klaustrofobi, ja så fik jeg ganske enkelt lyst til at drille. Så mildt vil jeg sige det. Jeg tænkte, at hvis jeg nu tog fat i en dansk sang, som jeg i forvejen ikke havde noget helt nemt forhold til, kunne det måske være en måde at føre værket videre på efter den indledende rejsesats. Og så var det jo interessant at få Paul Hillier til at synge den. Han taler nogenlunde dansk, men hans engelske accent fornægter sig ikke, hvilket giver fremførelsen af sangen en særlig dimension, kaster et pudsigt, skævt lys over opfattelsen af danskhed som noget, man kun kan tilegne sig, når man er et hundrede procent indfødt dansker. Jeg sagde til Paul, at jeg godt kunne lide den vagt indvandrer-agtige tone, der var i det, hvilket ganske vist stødte ham lidt, for han ville jo gerne gøre det så godt som muligt. Det gav hele værket en nærmest Benny Andersensk syrlighed.«\nMange danskere, deriblandt forfatteren Georg Metz, har ivrigt hævdet at netop ‘I Danmark er jeg født’ burde være Danmarks nye nationalsang i stedet for ’Der er et yndigt land’. Hvorfor har du ikke noget helt nemt forhold til den sang?\n»Ja, det kan vi godt lige dvæle lidt ved. Alle disse højtpriste danske sange kan jeg bestemt godt se kvaliteterne ved – ikke mindst når Gade eller Weyse eller Hartmann står bag. Men hvis jeg nu skal være grov, synes jeg, at der er noget vegt, noget blegnæbbet over de fleste af dem. Især teksterne giver mig en slags klaustrofobi. Det gælder først og fremmest Grundtvigs tekster som jeg på ingen måde er på bølgelængde med. Hans bravalla-ting og lemfældige omgang med begreberne virker direkte ubehageligt på mig. Også H.C. Andersens ‘I Danmark er jeg født’ har nogle kedelige ting i sig. Man kan jo godt sige, at man er født i Danmark, men det er ikke nogen dyd i sig selv at være født et bestemt sted. Det er vi jo alle. Teksten er noget fædrelandskvalm, og flere steder rent ud sagt ulækker. Altså: “Et lille land og dog så vidt om jorden, end høres danskens sang” – gu’ gør den da ej! – “og mejselslag”. Hvad mener du? Mejselslag! Det er altså ikke sjovt.\nDog vil jeg mene, at der også er fine ting i teksten. Det er smukt og rigtigt at kunne sige: “Derfra min verden går”, for det må betyde, at man netop ikke har tænkt sig at blive siddende dér hvor man er, men derimod vandre ud i verden. Men at synge om ‘Danmark, mit fædreland’ – det er alt for meget for mig. Jeg ville da heller ikke have drømt om at sætte denne tekst i musik, hvis den ikke indgik i sammenhæng med første sats og netop byggede på ideen om indvandrerfarvning.\nKonklusionen er, at jeg bestemt ikke føler mig tryg ved den tekst. Men når jeg alligevel bruger den, er det selvfølgelig, fordi jeg trods alle forbehold alligevel holder umådelig meget af H.C. Andersen og egentlig også gerne vil være solidarisk med ham. Måske kunne jeg komme omkring noget af det kvalme i teksten med min egen nyskrevne melodi. Jeg har lavet den ret kølig, nærmest nøgtern og udpræget ikke-romantisk. Der er måske mere renæssance og Carl Nielsen i den, og derved er den på en måde ældre, det vil sige med modalt islæt, end de melodier vi normalt forbinder med H.C. Andersens digte. Fraserne er både enkle og lineære, sådan som vi kender det fra middelalderens og renæssancens musik.\nJeg ville prøve at rense ud i den fede danskhed for at få en slank danskhed til at blive tilbage, ja for at få det trods alt bedste frem i teksten. Jeg bad derfor også Paul Hillier om ikke at synge på en brægende, selvfed måde som man jo ofte gør når man synger danske sange. Jeg ville hellere have en slankere, mere tilbageholdt måde at gøre det på, idet jeg vedtog for mig selv, at jeg måtte prøve at se bort fra tekstens nationalromantiske sprogtone.\nMen altså: Meningen med min melodi var, at vi skulle komme fra noget vi følte os trygge ved, og dernæst skulle utrygheden brede sig. Jeg ville gerne have diskussionen frem om forholdet mellem det trygge og hjemlige, og så det utrygge og globale. Der er et stort moment af selvforførelse i beskæftigelsen med danskhed. Det kommer frem i åbningen af satsen. Det lyder kønt og besnærende, og jeg ved også godt, at nogle danske lyttere hopper på limpinden. For det lyder jo åh, så dansk og yndigt og mildt. Og jeg gør helt kynisk, hvad jeg kan for at få dem til at hoppe på den limpind. For når jeg først har dem dér, kan jeg fjerne dem fra det trygge ved at ‘arabisere’ melodien, sådan som det jo gradvist sker i løbet af satsen.«\nIII. Den anden kop te; dertil de næste tre figner (også gode): Pelle om danskheden\n»Jeg kan blive ret irriteret over ‘danskheden’, også den der har været gældende i flere generationer og ikke blot i de senere år. Måske har det at gøre med, at jeg har rejst en del. Som 20-årig var jeg i Spanien et par måneder. Længe nok til at jeg efterhånden begyndte at føle mig sydlandsk! Derfor så jeg måske på det danske med noget klarere øjne end ellers, da jeg langt om længe vendte hjem igen. Det havde også at gøre med, at jeg havde en lang rejse hjem, hvor jeg ikke fik sovet ret meget. Den slags gør jo én irritabel. Men jeg havde tænkt meget på Danmark, mens jeg var væk, og jeg kunne mærke, at jeg glædede mig til at komme tilbage til det danske, de milde grønne øer, det gode humør og så videre. Men da jeg nåede grænsen, var det første, jeg så, de danske toldere, og det fik min irritabilitet til at slå ud i lys lue. Tolderne udstrålede denne lidt blegfede selvtilstrækkelighed, som med det samme gik mig på nerverne. Jeg havde vænnet mig til andre, mere rå og lidenskabelige typer. Så jeg blev skuffet over at opleve denne attitude.\nFaktisk tror jeg, at det ligefrem gik ud over min opfattelse af den danske sangskat, som jeg pludselig kunne se, at der var noget fedladent og selvfedt over. Jeg fandt at den var – ja, måske ikke direkte infam, men navlepillende, bleg, udfladet og fedladen som de dér toldere. De løb sgu ikke nogen steder, nej de bevægede sig mageligt rundt og stod ellers bare dér og nynnede – billedligt talt – deres ‘Velkommen til lille Danmark!’ Jeg blev bekræftet i, at man skal være på vagt over for den dér sangskat med dens blide, bløde og behagelige tone. Altså, melodierne kan være gode nok og formet med stor ynde, men det redder dem ikke op af sumpen, og teksternes nationalromantiske svælgen i oldtidshøje og brask og bram og guld i muld og guld i mund og den danske sang er en ung, blond pige brød jeg mig overhovedet ikke om og gør det stadig ikke. Men tingene er komplekse, og som dansker har jeg selv en rem af huden: Kort efter hjemkomsten så jeg Kjeld Abells Den blå pekingeser på Det Kgl. Teater. Og jeg følte mig utilpas over den højtravende tone i stykket. Det er måske et særlig dansk træk, at vi ikke bryder os om det alt for grandiose. Det kan vi også se hos Benny Andersen, der undgår alt selvhøjtideligt i en grad, så det nogle gange bliver decideret irriterende. Jeg får lyst til at sparke ham ud af dyndet, ud af hele den dér Klodshans-selvforståelse, hvor selvironien fylder hele horisonten, og hvor det er mudderet, der er guldet, ikke guldet selv.\nJeg synes også det er synd, at danske sange skal mases ind ved festlige lejligheder. Man kan sidde i et selskab og snakke hyggeligt med hinanden – og pludselig skal man bremse op og synge ti vers i én køre. Det bremser jo fuldstændig ethvert godt selskab, at man skal synge de sange sammen – det er en elendig tradition! Jeg har været til flere selskaber, hvor man har fået et fint måltid og god vin, og snakken går lystigt. Men hvad sker der? Pludselig skal man jages ud i køkkenet, hvor man får stukket en spegepølsemad i den ene hånd og en bajer i den anden. Og så skal man have fat i de dér danske sange, altså! Det ødelægger jo samtalen mellem mennesker. Desuden følger der noget med, som jeg heller ikke bryder mig om, nemlig sådan en ‘har-vi-det-ikke-hyggeligt’-stemning. Det er en form for kollektivt tyranni. Og der opstår efter min opfattelse altid sådan et – jeg vil kalde det klaustrofobisk fællesskab, når man begynder at synge de danske sange i en sådan inderlig samstemthed. For mig er der noget udpræget humørsænkende over det.\nDen danske muld er fed og god – det er jo et faktum, især på øerne. Men denne muld sidder jo også fast som en klæg masse under træskoene. Og våd muld er mudder. Og man kan sige, at mudderkastning er en dansk nationalsport. Den foregår oven i købet på ‘muddermålet’ som Benny Andersen ironisk nok kalder det i Svantes Viser! Det har at gøre med, at vi har det lidt bondsk her til lands. Nå, men jeg hænger jo fast i det danske, ubehjælpeligt som alle andre. Man præges, tror jeg, af et steds klima, træer, dyr, planter, mennesker, sprog, musik og billeder. Og himlen er ikke den samme her som over Sahara, lyset er ikke det samme. Mit værk Chronos fra 1962, for at nævne et eksempel, er en stor, grå masse – ganske vist inspireret af Ligeti! Men denne dis som værket på en eller anden måde beskriver, ja det har vel at gøre med mit nordiske og danske ophav. Det er rimeligt nok at tro, at det klima man er vokset op med, sætter sig i sindet. Det gør de grønne danske bakker også, ligesom havet gør det. Især havet betyder meget, tror jeg. For vi kan ofte se det, og når vi kan se det, kan vi ofte også lugte det. Lugten af tang og fisk, uendelige mængder af friske pust. For ikke at tale om lyden: denne evige hvisken eller mumlen eller brølen. Skræmmende og beroligende på én gang.\nSom du kan høre, kan vi efter mine begreber altså godt sige, at noget er dansk eller for den sags skyld finsk eller spansk. Men jeg vil samtidig godt vedgå, at der er en del vanetænkning og selvforførelse over det. Jeg er ikke helt på det rene med, hvor der kan være noget om det, og hvor det er rene illusioner. Der er jo tale om konstruktioner, det er jeg klar over. Men alligevel vil jeg dog fastholde, at Verdi for mig ikke lyder den mindste smule finsk, og at Sibelius ikke lyder den mindste smule italiensk. Der er mere fart over Verdi, et mere oplagt drama, mere klart defineret linjeføring og enkel sangbarhed, og der er en direkte forståelighed med hensyn til temperamentet. Men Sibelius pakker jo det hele ind i lange, filtrede forløb som har en naturmæssig parallel i de mange finske birkeskove, kunne man godt fristes til at sige. Den finske natur melder sig ganske enkelt med billeder på nethinden, når man hører ham.\nOg hvad med en gut som Axel Borup-Jørgensen? Han kan i sin lidt selvfornægtende, duknakkede form godt have noget dansk over sig. Hvis vi går ud fra, at det kan kaldes dansk! Men han har jo også et svensk islæt, blandt andet fordi han har boet i Sverige i mange år og sat musik til svensk lyrik. Så Borup er en mand, der i min optik rummer et svensk pust, hvilket også viser sig i, at han kan være spydspids-radikal, og at han ikke lefler det mindste for folk, hvad vi måske har tilbøjelighed til her til lands. Jeg synes nok, vi er for bløde og føjelige og snobber nedad i rigeligt grad. Og hvad med Gunnar Berg? Han var født i Schweiz og uddannet i det franske musikliv. Han er udansk derved, at han er en virkelig radikal modernist, mere radikal end Borup. Berg arbejder hårdt og strengt, og hans musik har en konsekvens, som nok kan være enerverende, men som også er gribende. Jeg ville ikke kalde ham dansk for to ører. Måske derfor er han også blevet kanøflet igen og igen herhjemme. Og vi har jo også både Rovsing-Olsen, Riisager og Jersild. ‘Den franske forbindelse’. De viser alle, at det danske er langt mere mangfoldigt, end det for øjeblikket gøres til.”\nIV. Den tredje kop te; dertil de sidste tre figner (endnu bedre, og desuden er jeg blevet sulten): Pelle om impulser, inspirationer og idiosynkrasier\n»Gennem hele mit musikalske liv har jeg beskæftiget mig meget lidt med det danske. Men jeg har selvfølgelig været påvirket af, at andre kunstnere gjorde det. At jeg ikke har beskæftiget mig med det, skyldes langt hen ad vejen at mine afgørende impulser – i litteratur, i billedkunst, i musik – mestensdels har været udenlandske.«\nHvad med Carl Nielsen?\n»Ja, men han har hele mit liv været en slags primus motor. Nogle mener, at Carl Nielsen var en dårlig komponist – det har jeg hørt flere sige, og han har jo haft svært ved at overbevise især i de sydeuropæiske lande. Det, man har bebrejdet ham, er blandt andet hans lidt bryske instrumentation, hvor han undertiden trækker linjerne hårdt op. Han har samtidig en karsk melodik og harmonik, som kan være ganske forbavsende, men som jeg tror forvirrer mange mennesker, fordi man bliver rykket rundt med hele tiden. Men det er netop det, som fascinerer mig. Så er der også det, at hans forløb undertiden bliver voldsomt anstrengende og krævende. Men hans stædighed med formerne – det lidt umulige der er over dem, det finder jeg interessant. Tag nu klarinetkoncerten. Det lyder jo som en klarinet, der skal slagtes. Men det er netop det, som er så skønt! Og den femte symfoni – måske især førstesatsen – det er en mand, der følger en indre stemme, som skriver sådan. En stemme som dikterer ham ikke at finde sig i noget. Så der er hele tiden et lille oprør i gang. Og jo ældre han bliver, jo værre bliver det.\nMan taler om Carl Nielsens enkelhed. Han søger at lade melodien være i fred, selvom det ofte er et broget foretagende. Altså, i forhold til Wagners harmonik er Carl Nielsen ret enkel eller tonal. Dog på en skæv og original måde. Herhjemme har vi siden hans tid – og før – gjort enkelheden til en dansk dyd. Den er jeg også blevet påduttet. Måske er jeg selv lidt ude om det. Men for mig kommer det faktisk slet ikke fra ham, men fra billedkunsten – fra Mondrian. Enkelheden er noget som mange ser som særlig dansk. Men for mig at se er det altså ikke et særlig dansk fænomen. Eric Satie var ikke just dansk!\nDet danske – det findes jo. Det kan vi bruge Carl Nielsen til at fortælle os. Og vi kan også bruge en person som Benny Andersen til det. Han har om nogen sat fingeren på de ømme punkter og fundet egenskaberne frem. Tag nu Svantes viser. Svante er mønstergyldig dansk – og så er han svensk! En typisk dansk pointe! Men hvorfor skal vi nu tale så meget om det danske? Det har selvfølgelig noget at gøre med at emnet er blevet aktuelt på grund af nogle dominerende politiske strømninger. Men ellers er det jo en lidt syg diskussion. Jeg er vokset op her, jeg er glad for dansk natur, det danske sprog, den danske humor som jeg finder er ret speciel. Men at være glad er ikke det samme som at være selvglad! Og det er en god tradition – også en god dansk tradition – at lade nye initiativer komme til udefra, så man kan flytte sig. Det er jo en holdning, der går helt tilbage til Holberg og ligefrem fungerer som tema i Niels Klims underjordiske rejse. Men selvglæden og troen på at vi er noget helt særligt – det er jo det, der præger Søren Krarup og hans slæng. Der tales om ‘danske værdier’, om ‘dansk kristendom’ og man skulle nærmest tro at Jesus var dansk. Men Jesus’ budskab var universelt, hvilket står i skærende kontrast til den opfattelse, at næstekærligheden kun gælder den næste, der står nærmest.«\nDet er jo næsten som i Shu-bi-duas gamle julesang, hvor de synger om at Jesus blev født på anden sal i Magasin du Nord?\n»Ja, ha-ha, det er det!«\nOg det er vel også det, som du reagerer på med Moving Still?\n»Jo, men det er helt rigtigt. Det er en sen reaktion, det medgiver jeg, og det er en klar undtagelse for mig. Jeg har faktisk kun én gang tidligere lavet et politisk stykke musik, og det var i 1962, hvor jeg som kommentar til hele atomkrigstruslen komponerede et meget støjende, hårdt metallisk værk, der fik den fromme titel In terra pax, altså ‘fred på jord’. Det var ironisk ment, og måske skulle jeg i stedet have kaldt værket ‘In terror pax’. Meningen var at udstille den skizofrene symbiose af fredstalen og rå vold. Freden var kun mulig i ly af atombomben. Men denne form for protest gik dårligt nok op for folk.\nJeg har altid været meget interesseret i politik, og jeg er meget glad for Moving Still, og det på mere end én måde, nemlig både på grund af det musikalske og det politiske. For mig at se er instrumentalmusik dog ikke helt så egnet til politik. Musikalsk ironi er meget svært at have med at gøre. Derfor gør H.C. Andersens tekst det hele noget lettere for mig. Og så må jeg sige, at jeg glæder mig over, at Kronos og Paul Hillier også har opført værket i Sverige og Estland. Her fanger man måske ikke den danskhedsrelaterede indforståethed, der ligger i at bruge ‘I Danmark er jeg født’, men det hindrer forhåbentlig ikke værkets politiske dimensioner i at udfolde sig alligevel.\nDer er tider, hvor man bliver nødt til at råbe vagt i gevær. Også i andre lande. Jeg er ked af, at vi ikke nåede at få Moving Still opført i USA! Jeg ville have været glad for en opførelse i Det Hvide Hus! Nå – kunstens små næppe hørbare protestskrig gør ingen forskel, når overhovedet ikke frem. Hvis man gør sig håb om det, må man over i filmen eller journalistikken.«


Iris Gold – Vestpark Festival\nHome Musik - 2022 Iris Gold\nadmin 5. april 2022 5. april 2022 Musik - 2022\nIris Gold byder velkommen ind i hendes univers af “hIris Gold byder dig velkommen i sin verden af ‘hippie hop’ – en farverig og smittende blanding af retro hip-hop, soul og power pop med et generøst drys af flower power. Efter at have delt scene med nogle af de største acts i verden og arbejdet med nogle af de mest indflydelsesrige producere i dag, har Iris tydeligt vist, at himlen er grænsen, og at hun er klar til at indtage verden. Hun præsenterer nu sin nye single “All I Really Know”\nIris deler sine tanker på nummeret “When you have been dealing with adversity throughout your life, it will either kill you, or make you blossom into a positive person, and I decided very early on in life that I would always be positive, energetic, and a go-getter”.\nMed West Coast-melodier som baggrund, er Iris Gold siden blevet ved med at udvide sin musikalske horisont, efter først at være blevet forelsket i klassiske hiphop acts som Pete Rock, Beastie Boys og De La Soul. Hun har formået at sammenflette alle disse influenser ind i sin egen musik, en blanding der ifølge den britiske avis The Guardian, bedst kan beskrives som “Deliciously summery and laid-back at a time when most pop seems to want to make you have a heart attack”.


a + k = ♥: KBH-ferie, dag 1: Champange, rumvæsner, vin og mere vin.\nDet blev nogle helt fantastisk skønne dage, med både afslapning og kulturelle tilbud i massevis, hvor vejrguderne gav os meget mere sol end de havde lovet, KBH's værste turisthorder var på retur og at timingen til alle vores udflugtsmål klappede perfekt. Med andre ord, kunne jeg ærlig talt ikke have bedt om mere.\nDag 1 gik derfor med at vi:\n.. satte os i toget kl. 11.07, hvor den stod den på bobler og åbenbart gensidig gaveudveksling. Jeg havde selv købt en til min kæreste, men før jeg overhovedet fik den fundet, frem lå der en til mig på mit sæde.\n.. og min indre fantasynørd var jublende. Elsker altid, at få bøger. Så med bobler, musik-højtaler-deling i et øre hver og to-go mad, gik tog turen ganske stærkt.\nOg pludselig slog klokken 16.33, og vi befandt os efter en tur fra Hovedbanegården i vores Air'bnb lejlighed. Pragtfuld oase med tusinde blomster, højt til loftet og en velkomst-vin, vi straks tog under armen.\nVi satte nemlig kursen mod Planetariet i det dejlige solskin.\nOg 17.38 agerede jeg skelet-danser, så på planeter og rumraketter, mens min kæreste klogede sig med alt mulig viden, jeg ikke havde.\n.. Efter al den lærdom, var det nok bedst men dagens anden omgang sprit tænkte vi, hvor klokken sagde 18.18. Og med sol over søerne med et væld af andre med samme idé, drak vi vin, hørte Gulddreng til vores nyplyndrede snacks fra Irma.\n.. K. 20.30 var vi dog rykket ind på det fantastiske Madklubben Vesterbro, hvor mere vin og tre retters skøn mad kom på menuen.\n.. Og jeg var som altid på ost til forret såvel som dessert. Yum altså.\n.. Men en dag i morgen venter der, vidste vi, og ved lukketid vendte vi næsen hjem mod Nørrebro. Dog var vi ikke helt søvnige trods den flotte gåtur og den høje promille, og endnu et par timer gik, før vi lukkede øjnene i. Men friske og udhvilede var vi nu alligevel til dag 2 - men mere om den i morgen.\n♥: A, anbefaling, ferie, Griskhed, PURE NICENESS\nMusicIsMySecret 24. august 2017 kl. 19.07\nHvor ser det bare skønt ud - det er sjovt at se 'min' by med andres øjne, og I ser virkelig ud til at have fået det bedste ud af jeres første dag. Især den der gedeost ser altså HELT vidunderlig ud!\nA + K = ♥ 25. august 2017 kl. 11.38\nDet gjorde vi! Og hvad angår gedeosten, må du altså ind og fange en dag, med honningtop, ristede hasselnødder og hindbær - alt vi fik derinde, var helt vildt lækkert :D\nPiskeriset 27. august 2017 kl. 11.35\nGod idé med udflugt til hovedstaden - elsker selv at tage på småudflugter med gemalen. Og GENIALT med gaver (især bøger :D :D).\nA + K = ♥ 27. august 2017 kl. 12.04\nJa, det er godt nok superskønt - og du har helt ret, boggaver optimere jo alt i ens tilværelse :D


Berygtede pirater hærgede løs i Østersøen | Historienet.dk\nEuropas berygtede pirater hærgede løs i Østersøen\nEn piratflåde på over 100 skibe – "fetaljebrødrene" – hærgede sidste i 1300-tallet Østersøen så voldsomt, at både Margrete 1., hansestæderne og Den Tyske Orden måtte sende deciderede krigsflåder mod dem.\nI begyndelsen af 1390'erne var Østersøen plaget af sørøvere i en grad, der hverken er set før eller siden.\nI samtiden regnede man med, at piraterne rådede over 300 skibe, men det tal er nok i overkanten. Siden har historikerne anslået deres antal til omkring 5000 mand, hvilket svarer til godt hundrede skibe.\nØstersøens pirater havde usædvanligt gode arbejdsforhold i de år, for de nordtyske byer Wismar og Rostock havde åbnet deres havne for dem.\nHer kunne sørøverne sælge deres bytte, proviantere og overvintre i sikkerhed. Og bedst af alt; når foråret kom, kunne sørøverne stævne ud som legitime kapere. De var ikke længere fredløse forbrydere, men arbejdede i magthavernes tjeneste.\nI krig om den svenske trone\nSørøverne var hyret af hansebyerne Wismar og Rostock samt hertugdømmet Mecklenburg.\nDen nordtyske alliance lå i krig mod Margrete 1. af Danmark og Norge, men manglede krigsskibe af betydning. Uden en stærk flåde kom man ingen vegne, så sørøverne blev hyret til at overfalde danske og norske skibe, både krigsflåden og civile fartøjer.\nPå den måde ville nordtyskerne afværge, at Margrete fik gennemtrumfet sit krav på den svenske krone, en krone, som tyskerne mente tilhørte Albrecht af Mecklenburg.\nAlbrecht havde været konge af Sverige siden 1364, men var raget så uklar med den svenske adel, at den havde bedt Margrete smide ham ud af landet.\nNu, i 1391, var Albrecht Margretes fange, og i Sverige var kun Stockholm – hvis befolkning var overvejende tysk – på Albrechts side.\nFredelige skibe var ilde stedt, når piraterne stævnede mod dem. Eneste måde at beskytte sig på var at sejle ud i konvoj.\nSørøverne forstod at udnytte de gode betingelser, som de sikre, tyske havne gav. Samtidig strømmede nye folk til. Ganske mange af Nordtysklands landevejsrøvere stod til søs med et kaperbrev, der gav dem lov til “på eget eventyr at drage ud for at skade Danmark”.\nOvervintringen i havnene betød, at der opstod et tæt kammeratskab mellem sørøverne, gamle som nye. De begyndte at kalde sig fetaljebrødrene.\nBetegnelsen er muligvis en forvanskning af det franske ord for fribytter, “vitailleur”, eller også stammer ordet fra deres opgave med at bringe fødevarer – viktualier – til Stockholm. Andre gange brugte piraterne det plattyske ord “likedeeler”, fordi de delte byttet ligeligt.\nFetaljebrødrene holdt sig ikke kun til at overfalde skibe. Ved flere lejligheder angreb de byer i Danmark og Norge, enten alene eller sammen med mecklenburgske soldater.\nI 1393 gik det ud over Bergen. 18 store skibe landsatte tropper, som hærgede byen i otte dage, plyndrede kirkerne og brændte flere huse ned. Til sidst blev byens biskop og lagmand tvunget til at aflægge troskabsed til den indespærrede kong Albrecht. Også Bornholm, Malmø og København blev angrebet med vekslende held.\nSamtidig var sørøverne travlt optaget af at sejle forsyninger til Stockholm.\nHer holdt kong Albrechts tyske støtter stand, og for at forebygge oprør i byen blev en række af de mest fremtrædende svenske borgere henrettet i en regulær massakre: Det tyskdominerede byråd lod svenskerne binde til et træhus, der derefter blev sat ild til.\nSiden forlangte byrådet, at alle stockholmske borgere, som ikke støttede kong Albrecht, skulle forlade byen. Omkring 300 svenskere tog skyndsomt flugten.\nPå den måde blev der færre munde at mætte under den belejring af byen, som Margrete havde sat i værk, en belejring, der aldrig fik byen til at overgive sig.\nHele tiden lykkedes det fetaljebrødrene at komme gennem skærgården med fødevarer og våben til byen.\nUmuligt at styre piraterne\nNordtyskernes samarbejde med piraterne voldte dog også problemer.\nRostock og Wismar var hansebyer og dermed allieret med en lang række af Nordeuropas vigtigste handelsbyer.\nEt godt forhold til de øvrige byer i hansaen var altafgørende – det samme gjaldt forholdet til Den Tyske Orden, en ridderorden i Østersøregionen med mange borge, store jordbesiddelser og ikke mindst en stærk hær.\nBåde hansebyerne og ridderne frygtede fra begyndelsen, at piraterne ville have svært ved at kende forskel på ven og fjende, og forsøgte derfor at tale de to byer fra at samarbejde med sørøvere.\nFrygten viste sig hurtigt at være begrundet. Piraterne overholdt ikke spillereglerne. De danske og norske skibe, som var piraternes legitime mål, var ikke nær så rigt lastet som de øvrige handelsskibe, der sejlede på Østersøen.\nPiraterne overfaldt derfor dem, de kunne, så kapervirksomheden gik ud over både hollandske, engelske og hansebyernes skibe. Ved mindst en lejlighed blev et handelsskib fra Wismar også sørøvernes offer.\nI Rostock erkendte byrådet, at åbningen af havnen havde tiltrukket typer af borgere, man ikke kunne styre. Også Wismar erkendte, at røverbanderne var ude af kontrol.\nFor Mecklenburg, Wismar og Rostock indebar de ufredelige forhold på havet dog også en fordel. Når det var farligt, også for hansebyernes skibe, at sejle på Østersøen, måtte mange handelsfolk opgive at besøge det store årlige sildemarked i Skåne.\nHermed mistede fjenden Margrete en vigtig indtægt. Så i praksis var de to byers lyst til at begrænse piraternes hærgen begrænset.\n“Sker der dem (handelsskibene og deres besætning, red.) skade, vil det gøre os ondt, men vi kan ikke forhindre det og vil ikke drages til ansvar for det,” hed det fx fra Wismar til én af de byer, der klagede over at være blevet overfaldet af fetaljebrødrene.\nDe hollandske handelsbyer var langtfra enige i, at de to tyske byer kunne fralægge sig ansvaret.\nFra 1393 til 1395 gav de mindst 19 gange hollandske købmænd lov til når som helst og hvor som helst at tilegne sig værdier fra borgere i Wismar og Rostock – så længe hollænderne ikke fik erstatning for plyndrede skibe.\n1300-tallets piratflåde i Østersøen talte tusindvis af mænd. De fleste er gået navnløse ud af historien, men enkelte kender historikerne. Den mest berømte af alle er nordtyske Klaus Störtebecker. Piraten Klaus Störtebecker deltog ivrigt i krigen mod Danmark og blev først fanget flere år senere. Han og hans mænd blev ført til Hamburg, hvor de blev henrettet.\nTønder holdt sørøvere fanget\nSørøverne sejrede, trods deres kamperfaring, ikke, hver gang de overfaldt et handelsskib.\nEn krønike fra Lübeck beretter om et mislykket angreb, hvor piraterne blev overmandet af et handelsskibs besætning. 100 mand blev taget til fange.\nMen sejrherrerne havde ikke lænker nok til alle – til gengæld var lasten fuld af tomme tønder. De kunne bruges: Et hul til hovedet blev boret i lågene, og bundene slået ud.\nPå den måde blev der plads til en sørøver i hver tønde, og når bunden var sømmet på plads igen, var det umuligt at flygte. Sørøverne blev sejlet direkte til retterstedet, hvor de blev henrettet ved halshugning.\nTil kamp mod uvæsenet\nBåde dronning Margrete og hansebyerne forsøgte at bekæmpe sørøveriet ved at udruste krigsskibe for at slå piraterne i åben kamp.\nI 1393 og 1394 gik en række af hansebyer sammen om at skabe en flåde af krigsskibe for at kunne forsvare deres handel.\nDet betød ganske vist, at de kom i konflikt med Rostock og Wismar, som i princippet var deres allierede i hanseforbundet. Men handlen led så hårdt under sørøveriet, at der ikke var anden mulighed.\nHansebyerne udrustede en flåde, der bestod af 36 store skibe, dobbelt så mange mindre skibe og 3600 bevæbnede mænd. Mindst tyve procent af mændene var gode skytter udstyret med armbrøster.\nFlåden var så stærk, at den fik en vis succes med at reducere antallet af fetaljebrødre. Men så længe Wismar og Rostock stillede beskyttende havne til rådighed for piraterne, var det umuligt for alvor at genoprette sikkerheden.\nI foråret 1395 nærmede krigen mellem nordtyskerne og Danmark-Norge sig sin afslutning. Fredsforhandlingerne blev indledt, og samtidig blev det klart for Rostock og Wismar, at fetaljebrødrene nu skulle bringes under kontrol.\nI Rostock forsøgte man at forhindre sørøverne i at skabe ravage ved at spærre piratskibene inde.\nDet standsede dog ikke piraterne, som brød havnebommen op med magt, sejlede ud og sluttede sig til Wismars piratflåde, som var draget af for at erobre Gotland.\nErobringstogtet var formentlig kommet i stand efter en aftale indgået mellem fetaljebrødrene og Albrecht af Mecklenburg for at styrke hans position inden fredsslutningen med Margrete.\nMen for Rostock forværrede episoden det i forvejen anstrengte forhold til de øvrige byer i hanseforbundet.\nAlbrecht sluttede fred\nI maj 1395 sluttede dronning Margrete fred med Mecklenburg. Kong Albrecht, som på dette tidspunkt havde været hendes fange i seks et halvt år, opgav ikke formelt retten til den svenske krone.\nI stedet blev det aftalt, at han inden tre år skulle betale 60.000 mark sølv, en urealistisk stor sum, til dronningen. Kunne han ikke det – hvilket ingen forventede – mistede han retten til den svenske trone. Til gengæld fik han lov at beholde den strategisk vigtige by Visby på Gotland.\nStockholm blev sat under hansebyernes administration, indtil Albrecht eventuelt havde betalt de 60.000 mark. Betalte han ikke, skulle byen overgives til Margrete.\nMed hensyn til fetaljebrødrene var fredsaftalen helt klar: De skulle stoppe sørøveriet med det samme.\nSørøverne levede livet farligt – og når de blev fanget, risikerede de den hårdeste straf. Derfor var aftalen om sikre havne i Nordtyskland en gave for dem.\nSørøvere fortsætter deres hærgen\nFreden vendte dog ikke tilbage til Østersøen. I fire år havde fetaljebrødrene haft noget nær optimale betingelser for deres erhverv, og sørøverne var oven i købet blevet modtaget som helte i Wismar og Rostock.\nNu var de igen fredløse, men havde ikke tænkt sig at give op. Under mottoet “Guds venner – hele verdens fjender” fortsatte de sørøveriet.\nSørøverne manglede nu sikre havne at overvintre i. Men til gengæld var de bedre organiseret end nogen sinde før, og de var mange. Stormænd i især Finland blev tvunget til at lukke deres havne op og sørge for vinterproviant.\nDertil kom, at fetaljebrødrene havde en høj stjerne i Visby på Gotland. Byen var i mecklenburgernes hænder, og de bød sørøverne velkommen som nyttige brikker i Albrechts spil for at genvinde magten i Sverige. Visby blev en sand sørøverrede.\nRiddere nedkæmpede sørvøvere\nSituationen var uholdbar for både Danmark og hansebyerne, som forsøgte at tvinge sørøverne væk fra Østersøen. De magtede ikke opgaven, for fetaljebrødrene var for stærke – hvilket fik Den Tyske Orden, områdets stærkeste militærmagt, til at gribe ind.\nSom alle andre omkring Østersøen havde Den Tyske Orden lidt under det omfattende pirateri, men havde indtil nu holdt sig ude af konflikten mellem dronning Margrete og kong Albrecht.\nI vinteren 1398 blev det ridderne for meget. I al diskretion udrustede ordenens stormester Konrad af Jungingen en stor flåde, og så snart isen var smeltet tilstrækkeligt, sejlede han til Gotland med 4000 mand og 400 heste. Den styrke erobrede øen på kun tre uger.\n400 fetaljebrødre blev nu aftvunget et løfte om at holde sig fra sørøveri i fremtiden. Derefter blev de sat på skibe og tvunget til at sejle fra øen med besked om aldrig at vende tilbage. Blev det storm efter afrejsen, måtte de gå ned eller finde en anden havn.\nDe pirater, som blev tilbage på Gotland, fik i de følgende uger skilt hovedet fra kroppen af Den Tyske Orden, som også sørgede for at brænde sørøvernes fæstninger på øen ned.\nHerefter forlod ridderne Gotland, med undtagelse af en mindre styrke, der skulle bevare den vigtige ø under ordenens kontrol.\nEn del af de fordrevne fetaljebrødre søgte nordpå og slog sig ned omkring Den Botniske Bugt.\nAfstanden til Stockholm og det uvejsomme terræn gjorde, at de kunne overvintre nogenlunde uforstyrret, når først havet var frosset til.\nDeres antal var om foråret så stort, at dronning Margrete blev tvunget til at sætte hæren ind mod dem. Også hansestæderne og Den Tyske Orden gjorde deres for at bekæmpe sørøveriet ved at sende flåder af krigsskibe ud.\nOmkring 1399 var slaget om Østersøen ved at være tabt for piraterne. Sørøveriet kom i farvandet mellem Danmark, Sverige og Tyskland ned på samme niveau som før mecklenburgernes krig mod Margrete.\nPiratplagen var så stor, at alle mistænkte alle på Østersøen – det kom til at koste de forkerte livet.\nI ly hos lokale stormænd\nSørøverne søgte i stedet nye jagtmarker – de sejlede vestover til Nordsøen. I Østfrisland på den tyske nordsøkyst lå mange områder uden for lov og ret.\nHer var lokale stormænd og høvdinge konstant i strid – og de kunne sagtens bruge de krigsvante fetaljebrødre til indbyrdes opgør.\nSørøverne fik indkvartering uden for sejlsæsonen mod at hjælpe deres værter i mere eller mindre lyssky foretagender. Ofte blev værten selv inspireret til at deltage i sørøveriet.\nGeografien var intet mindre end perfekt set med piraternes øjne. De frisiske øer lå som perler på en snor langs kysten, og bag dem kunne sørøverskibene ligge på lur. Klippeøen Helgoland var med sine mange huler og få beboere en fremragende base om sommeren.\nSkibe fra England, Holland og Flandern sejlede forbi på vej til Norden og Østersøen, så byttet manglede ikke.\nDermed fortsatte fetaljebrødrene med at være et enormt problem for hanseforbundet. De forsøgte at beskytte handelsflåden ved at lade den sejle i konvoj med krigsskibe, men det var ikke nok til at undgå piraternes plyndringer.\nHansaen sætter dødsstødet ind\nI foråret 1400 satte hanseforbundet derfor et afgørende stød ind. De samlede deres krigsflåde og landsatte samtidig soldater flere steder i Østfrisland, hvor fetaljebrødrene holdt til.\nDe småfyrster, som havde indkvarteret sørøverne, fik deres borge raseret og blev tvunget til at aflægge løfter om aldrig mere at huse sørøvere. Fetaljebrødre, som blev fanget, blev omgående henrettet.\nDet lykkedes dog for en del af dem at flygte vestpå til Holland, hvor de fik nye kaperbreve. Holland var på dette tidspunkt i konflikt med Hamburg. Omkring 200 sørøvere undslap i deres skibe og sejlede mod Norge, men de fleste blev fanget og henrettet året efter.\nSenere på sommeren sendte Hamburg en flåde under ledelse af kaptajn Simon van Utrecht til Helgoland og nedkæmpede en gruppe fetaljebrødre dér.\nDe overlevende blev bragt til Hamburg, hvor de blev tortureret og halshugget. Deres hoveder blev sat på stager på en lille ø ved indsejlingen til byens havn til skræk og advarsel for folk, der overvejede at følge i fetaljebrødrenes fodspor.\nI årene efter 1400 var Simon van Utrecht derfor den store helt i Hamburg. Manden fik efter sin succesfulde piratjagt sæde i byrådet og megen hæder.\nMen i dag er piraternes banemænd stort set glemt til fordel for pirater som Klaus Störtebecker, der hædres med romaner, statuer og årlige festivaler.


”Et folk, en kultur, et sprog, en bog, et mål” (Etniske og kulturelle konflikter – og kristendom – 4) | Mogens S. Mogensen\n« "Etnisk udrensning" – et nyt ord for et gammelt fænomen (Etniske og kulturelle konflikter – og kristendom – 3)\n"Ofre i dag kan blive gerningsmænd i morgen, hvis ikke…" (Etniske og kulturelle konflikter – og kristendom – 5) »\n”Et folk, en kultur, et sprog, en bog, et mål” (Etniske og kulturelle konflikter – og kristendom – 4)\nDen kroatiske teolog Miroslav Volf analyserer bl.a. på baggrund af personlige erfaringer fra krigene på Balkan i bogen ”Exclusion & Embrace” fænomenet eksklusion. Efter hans opfattelse viser eksklusionstrangen sig ofte i en søgen efter en (falsk) renhed. Blodet må være rent, renset fra al ikke-arisk forurening (Nazi-Tyskland), jorden må være ren, renset for alle ikke-serbiske ubudne gæster (Serbien) osv. Et folk, en kultur, et sprog, en bog, et mål – og det der falder udenfor denne altomfattende enhed forurener og er farligt og må derfor fjernes. Denne ”udrensning” kan imidlertid tage forskellige former.\nI ekstreme tilfælde dræber vi eller driver vi ”de andre ud” og ødelægger deres beboelser og kulturelle mindesmærker (etnisk udrensning). Eksklusion gennem eliminering kan imidlertid også foregå på en langt mindre brutal måde, nemlig gennem tvungen assimilering, hvor de andre må opgive deres etniske eller kulturelle identitet for at få en plads i samfundet.\nEksklusionen kan også udfolde sig som dominans, hvor de andre tildeles en mindreværdig status, hvor de kan underkues og diskrimineres, som det fx sker i det indiske kastesystem eller som det skete under apartheid-systemet i Sydafrika.\nDen tredje form for eksklusion bliver efterhånden mere og mere udbredt i den måde som vi i Vest og Nord forholder os til de fattige i den tredje verden og den måde man i de rige forstæder forholder sig til de fattige i byerne. Det er eksklusion som opgivelse eller negligering (”abandonment”), hvor vi lukker øjnene for de mennesker og holder en passende afstand fra dem, som vi ikke har brug for, men som med deres krav på vor opmærksomhed let kan forstyrre os.\nGrunden til at disse eksklusions-praksisser kan fungere så godt er, at de understøttes af et eksklusions-sprog. Før vi ”med god samvittighed” kan behandle de andre inhumant må vi rent sprogligt have defineret dem på en måde, der ikke bare legitimere sådanne ekskluderende handlinger (eller sådanne ekskluderende mangel på handlinger), men ligefrem gør det til en moralsk pligt at deltage i eksklusionen. Her er der tale om en symbolsk eksklusion, der giver et forvrænget billede af den anden, ikke bare ud af uvidenhed om den anden, men en bevidst karikatur af den anden. Vi dæmoniserer og bestialiserer den anden, ikke fordi vi ikke ved bedre, men fordi vi nægter at se sandheden i øjnene og i stedet vælger en forståelse, der tjener vore egne interesser. Og alligevel ender det med, at vi selv begynder at tro, at vore forvrængninger er sandheden.\nMen hvorfor denne eksklusion? Hvorfor hader vi den anden eller lukker vore øjne for den anden? Volf peger på en række grunde til at vi ekskluderer . Vi ekskluderer andre ikke kun fordi vi føler vor identitet truet af de andre, og fordi vi projicerer skyggesiderne i vor identitet over på de andre, men fordi vi ønsker at få fat i det, som de andre har. Vi lever i en verden med begrænsede resurser og med kamp om magten, og derfor ønsker vi at sikre flest mulige resurser og mest mulig magt for os selv.\nDe ekskluderende tendenser ligger imidlertid ikke kun i selvet, men vi er også udsat for en meget stærk påvirkning fra samfundsmæssige systemer, som bygger på eksklusion. I bogen ”Engaging the Powers” peger Walter Wink på, at der er en transpersonel og systemsik realitet af ondskab, som dominerer og fanger og lokker mennesker til at dominere andre, eller – som Volf ville udtrykke det – ekskludere andre.\nChristiansfeld, tirsdag, den 19. juli 2011\nThis entry was posted on 19. juli 2011, 07:16 and is filed under Ikke kategoriseret. You can follow any responses to this entry through RSS 2.0. You can skip to the end and leave a response. Pinging is currently not allowed.\n#1 by business on 22. juli 2011 - 07:17\nMaendene i The Cutting Tradition taler om at kvindelig omskaering hvorved klitoris fjernes forebygger at gifte kvinder s ger andre maend..De repraesenterer den heteroseksuelle sexistiske mande stereotyp som feminister i vesten bekaemper. Det der undsiges er en barbariske praksis et ikke-civiliseret samfund og en racemaessig anden som ikke er feminist. Pa trods af at argumentet om frivillighed anvendes i alle andre sammenhaenge hvor det handler om krop og seksualitet..En film der stillede kritiske sp rgsmal og spurgte amerikanske drenge og maend om de nskede at blive skaret i deres k nsdele ville formentlig fa en helt anden modtagelse end The Cutting Tradition.


Nyt liv i Kronborgs Kronværksby - Historiske Huse\n24. oktober, 2016 9. maj, 2018\nKronborg i Helsingør er kendt fra Shakespeares Hamlet og er optaget på UNESCO’s liste over verdens kulturarv. Og det har længe regnet med prestigefyldte arkitekturpriser ned over M/S Museet for Søfart og dets markante dok, som BIG – Bjarke Ingels Group har nyfortolket som museum.\nMen det slutter ikke der. Slots- og Kulturstyrelsen, som ejer Kronborg, er gået sammen med bylivsorganisationen GivRum. Sammen skal de to partnere i løbet af de næste to år udvikle den lille “by” bag fæstningen Kronværket, så det kommer til at huse kunstnere, iværksættere og erhvervsdrivende.\nKronværket er det ydre fæstningsværk med murede bastioner og raveliner formet i jord. Det blev anlagt ca. hundrede år efter slottets opførelse, fra 1688 til 1690, og dets grundrids ligner en åben kongekrone – deraf navnet. Fæstningen blev tegnet af ingeniøren Jobst Scholten, og bastionerne bærer navnene Dronningens, Kronprinsens og Prinsessens Bastioner. Inde bag volden ligger bl.a. den tidligere Sekondløjtnantskole fra 1887 og flere andre bygninger.\n“Vi sætter os sammen med kunstnere, entreprenører og erhvervsdrivende, som med deres gallerier, studier, butikker og kontorer har deres daglige virke i Kronværksbyen, og så vil vi sammen udvikle ideer og realisere drømme, så Kronværksbyen bliver et mere attraktivt område for brugerne, Helsingør og resten af verden,” udtaler Jesper Koefoed-Melson, partner i GivRum.\nFra myndighedernes side er målsætningen, “at besøgende på Kronborg ikke alene ser slottet, men også oplever fæstningen og den lille ”by” i Kronværket. Målet er, at det skal summer af liv og aktiviteter, som også lokker Helsingørs borgere til med kulturelle oplevelser og rekreative tilbud.” Sådan lyder det fra Jens Borsholt, enhedschef i Slots- og Kulturstyrelsen.


Du kan holde dig orienteret via hjemmesiden, hvor vi løbende vil informere om situationen eller via din lokale tillidsrepræsentant.\nMed konfliktvarslet ønsker vi at lægge pres på arbejdsgiverne, så de rykker sig. Vi går efter en større lønmæssig anerkendelse af radiografer. Samtidig opfordrer vi Danske Regioner og KL til i fællesskab med os at rette en appel mod Christiansborg om at sætte gang i trepartsforhandlinger i forhold til at løfte lønnen for de kvindedominerede grupper i den offentlige sektor, der – ligesom os radiografer – har en mellemlang videregående uddannelse. Endelig, så holder vi stærkt på, at vi selvfølgelig skal have samme vilkår de sygeplejersker, som vi deler overenskomst med.\nKravene bunder i de hovedårsager, der er til, at medlemmerne har stemt nej til den oprindelige aftale:\nFørst og fremmest er radiografernes løn for lav. Mange radiografer oplever simpelthen, at lønnen er for ringe i forhold til den klare værdi, vores medlemsgruppe hver eneste dag er med til at skabe.\nLønnen ligger 15-20 procent lavere end grupper med sammenlignelig uddannelseslængde. OK21-aftalen understregede endnu engang, at overenskomstsystemet ikke kan ændre på det fastlåste lønefterslæb for de traditionelt kvindedominerede fag.\nMen det er også tydeligt, at rigtig mange medlemmer er dybt skuffede over den kile, det lykkedes arbejdsgiversiden at sætte ind mellem radiografer og sygeplejersker. Det har vi gjort tydeligt for Dansk Sygeplejeråd og den utilfredshed vil jeg bringe videre til forhandlingsbordet\nOg så er arbejdsmiljøet hårdt presset af for højt arbejdstempo og for høje krav til fleksibiliteten. Det gælder helt generelt og er blevet ekstra tydeligt under corona-pandemien.\nSe videon, hvor Formand Charlotte Graungaard Falkvard fortæller om situationen:


Der var overvældende tilslutning til årets generalforsamling i Menighedshuset. Der var dækket til kaffe til 120 deltagere, men der kom 185! Men tilsyneladende gælder det, at jo tættere vi sidder, jo rarere bliver det. I hvert tilfælde var der en rigtig god og glad stemning fra start til slut - og klokken blev mange, inden vi var hjemme igen.\nReferatet af generalforsamlingen ligger nu klar til download - enten via menupunktet "Download" eller lige her.\nLæs mere: Generalforsamling 2008\nSå ligger det fast, at den kommende generalforsamling bliver\nDen endelige indkaldelse med oplysning om dagsorden og valg til bestyrelsen og oplysninger om årets foredrag vil følge senere. Men sæt allerede nu kryds i kalenderen for TOR 26 MAR.


Antioxidante fordele med Grøn Te. Øg dit vægttab med Grøn Te ekstrakt\nHjem Superfoods Green Tea Antioxidante fordele med Grøn Te\nGrøn te er fyldt med vitaminer, mineraler og antioxidanter. De mange gode næringsstoffer kan hjælpe dig med at få mere energi i hverdagen og opnå et øget vægttab.\nJapansk Matcha Grøn Te\nFordelene ved Grøn te ekstrakt\nGrøn te er trods navnet ikke det sammen som almindelig te. Selvom den grønne sundhedsfremmende te stammer fra den samme plante som den traditionelle te, og de kemiske stoffer i dem er de samme, så er der en forskel. Grøn te har dets sunde egenskaber pga. måden det bliver forarbejdet på, heraf kommer forskellen. Almindelig sort te gæres normalt, før den bliver puttet i tebreve. Denne process er hvad der giver en mørk farve og den stærke smag. Den grønne te derimod, får ikke sin gære tid, og forbliver på den måde let i smagen. Den grønne te har været hyppigt brugt i Japan og Kina i over 5.000 år. Teplanten, som hedder Camellia Sinensis på latin, ændrer sin kemiske egenskaber gennem gæringen. Ved at gære teen, mister teen en række antioxidanter, som hjælper den med at ødelægge frie radikaler. De frie radikaler kan ødelægge kroppens celler, og ved at bevare antioxidanterne i den grønne te, modarbejder den altså disse radikaler.\nMed grøn te ekstrakt får du den perfekte kombination af viaminer, mineraler og antioxidanter. Styrk din hverdag med den naturlige energi som kun Japansk Grøn Te kan give dig. Vores grøn te ekstrakt indeholder te blade fra eksklusive områder i Japan ved navnet Camellia Sinsensis. Dette te blad indeholder 300% flere antioxidanter end normal grøn te.\nDer findes utallige fordele ved grøn te. De naturlige næringsstoffer i ekstraktet hjælper med at booste dit stofskifte og hjælper dig med at forbrænde flere kalorier. Den grønne te ekstrakt kan også få din mave til at føles fuld, så du undgår at spise snack mellem dine hovedmåltider. Grøn te ekstrakt kan øje din energi med op til 35-40% og kan hjælpe med at forskubbe ældningsprocessen og beskytte dine celler. Den rene ekstrakt af grøn te er også rig på masser af fibre og har en udrensende effekt på kroppen.\nDet kan være en lang, svær og kedelig proces at skulle gå ned i vægt. Mange oplever, at køre surt halvvejs, gå i stå og ikke have energien og overskuddet til at gennemføre det og opnå resultater. Inden du opgiver håbet helt, så prøv Grøn te ekstrakt! Der findes rigtig mange fordele ved Grøn te som alle hjælper dig opnå dit mål. Grøn te er super nemt at tage. Du tager blot 2 Grøn te piller om dagen sammen med dit måltid. Således indtager du i alt 1000mg ren grøn te og vil få gavn af alle fordelene ved supplementet.\nDer findes adskillige forskellige former for superfoods som alle kan hjælpe dig til at opnå et større vægttab. Ønsker du en sundere krop med god balance og et godt boost til vægttabet men også et øget stofskifte og en øget fedtforbrændning? Så skal du stifte kendskab til hindbær ketone, fordi superfoodet hindbær ketoner øger dit stofskifte. Du kan både tage hindbær ketone eller Grøn te bær ekstrakt for sig selv, men du kan også sagtens kombinere de to superfood supplementer og få endnu bedre resultater.