Uriasposten » Blog Archive » Heine Andersen: Politiske holdninger… blandt samfundsforskere i Danmark (1998)\nJeg har sagt det igen og igen: Luk universiteterne. Der kommer intet af værdi fra den kant. Ikke andet end spildte milliarder og landsskadelig virksomhed.\nAt selv naturvidenskab er fyldt med socialister undrer mig ikke. Der er gennem de sidste 50 år heller ikke kommet noget nyttigt derfra.\nJeg fatter ikke, at almindelige danske arbejdere finder sig i spildet på – og tyrraniet fra universiteterne. Der er faneme ikke så meget fornuft på f.eks. AU som på en spånpladefabrik. Ja end ikke på DTU.\nLuk det! (og DR i samme ombæring).\nKommentar by Børge — 2. februar 2007 @ 14:26\nDesværre ingen overraskelse i Heine Andersens resultater.\nSkulle man komme med en marxistiske forklaring, måtte det være, at intellektuelle humanister er venstreorienterede, fordi de for størstepartens vedkommende får deres udkomme fra det offentlige, og derfor vil være tilbøjelige til at til at forfægte ideologier, der maksimerer deres muligheder for at opnå økonomisk udbytte og samfundsmæssige magtpositioner.\nRegeringens forsøg på kulturkamp er en heroisk bestræbelse men sikkert dømt til at mislykkes, fordi de borgerlige grundlæggende er oppe mod godt forskansede økonomiske interesser, godt camoufleret af pseudo-altruistisk “humanisme” og “progressivitet”. Hvem kan argumenterer mod “de gode viljer”?\nMuligheden for at opnå “paradigme-pluralisme” er nærmest lig nul. Se bare på, hvilken ballade det har givet, at man har ladet Bent Jensen stå i spidsen for et center for koldkrigsforskning, eller at Dansk Folkeparti tillader sig at kræve, at islamforskning foretages andre steder end på Bæk Simonsen “Center for islam-apologi”.\nHele miseren skyldes skabelsen af masse-universiteter, der uddanner umådeholdne mængder af humanister, hvis eneste ekstensmuligheder findes i “det offentlige”, og som derfor naturnødvendigt må hylde ideologiske forestillinger på venstrefløjen.\nDer er kun en løsning: Begræns adgangen til humanistiske studier voldsomt (vi klarede os fint for 50 år siden uden masse-universiteterne, og ingen har kunnet overbevise mig om, at vi rent faktisk har brug for hærskaren af humanister), og øg til gengæld optaget inden for de eksakte videnskaber.\nKan være det også ville lufte ud i den hørm af indelukket irrationalitet og pseudo-videnskabelighed, der hersker på de humanistiske fakulteter.\nKommentar by polinos — 2. februar 2007 @ 14:50\nNåhh, jeg tror nu nok man kan nøjes med at lukke enkelte af de mest unyttige af forskningscentrene og så til en begyndelse halvere alle de humanistiske og samfundsvidenskabelige fakulteter.\nDe sparede penge kunne man så meget passende putte over i naturvidenskaben hvor de burde have været anbragt fra starten af!\nJeg mener nu ikke man HELT skal afskaffe humaniora eller samfundsvidenskab, men blot sørge for at forskerne rent faktisk bedriver forskning. Politik og politiserende “forskning” må de føre for egen regning!\nHvad angår naturvidenskab, så betyder politisk observans heldigvis ikke helt så meget der. Solen begynder jo da ikke at dreje sig om jorden fordi socialdemokraterne vil have det sådan og en forsker der skulle finde på at påstå at solen drejer rundt om jorden, ville hurtigt blive udstødt af og til grin blandt sine kolleger, om de så er nok så røde.\nProblemet er især i de ‘menneskelige’ fag, hvor der strengt taget ikke er tale om videnskab så meget som en videreførelse af politik med andre midler. Er det forøvrigt ikke også sådan krig ofte beskrives?\nMan kunne vel næsten kalde humaniora for kulturkrig ført med et semividenskabeligt sprogbrug.\nMen når humaniora er bedst KAN det faktisk være til gavn. Problemet er bare at mange såkaldte humanister ikke stræber efter at være til gavn eller at være gode til deres fag, men tilsyneladende først og fremmest stræber efter et politisk mål, som deres “videnskab” så bliver bøjet efter.\nMen ovenstående analyse stemmer da meget godt med min egen oplevelse af, at det der foregår på humaniora, ofte ikke så meget er videnskab, som det er slet skjult politik, venstreorienteret politik vel at mærke.\nDet man bare skal gøre sig klart, er at der ikke er nogen som helst grund til at vise nogen speciel respekt for folk med titler. Bedøm dem på deres argumenter, ikke på deres uddannelser eller titler.\nAutoritetstro er mildest talt malplaceret når det gælder universitetspamperne ;)\nKommentar by Mackety — 2. februar 2007 @ 14:53\nGab..intet nyt i dette..ikke noget der ikke bliver gennemgået i 3g på et hvilket som helst dansk gymnasium.\nMin teori har altid været at jo mere information folk får om samfundet og verdenen omkring dem, jo mere venstreorienterede bliver de. Så kan man netop se at der er store problemer i samfundet og at venstrefløjen er den eneste der har reele svar\nKommentar by Allan — 2. februar 2007 @ 15:36\nDu plejer altid at kalde forskere for grimme ting, så det er selvfølgelig fremskridt du denne gang erkender venstredrejningen i samfundsforskningen.\nMht. “Min teori…”\nDem har du mange af…\n“Dansk front har nære kontakter til et parti i folketinget…”\n“Dansk front har mere end blot nære kontakter til ét regeringspartis top… Vi taler også om JP, DR og mange mange andre indflydelsesrige steder…”\n“… naturligvis vil DF fængsle politiske modstandere.”\nKommentar by Kim Møller — 2. februar 2007 @ 15:50\nEr man ikke socialist som ung, har man intet hjerte.\nEr man ikke konservativ som gammel, har man ingen hjerne.\nSpørgsmålet er så hvornår det skiller, og med en universitetsgrad brude hjernen have fået overtaget. Det ser desværre ikke ud til at holde stik.\nOm 25 år er vi fuldstændigt overhalet indenom af Sydøstasien og Kina financielt, med Islam som fremherskende religion i Europa. Jeg er bange for at løbet er kørt, der skulle have været reageret for mindst 10 år siden.\nKommentar by PeterK — 2. februar 2007 @ 17:05\nAt samfundsforskere over en kam hælder til den venstre del af folketinget medfører ikke automatisk venstredrejet forskning. Det er derfor man har …tada…empiri. Slå det op.\npeter: Hvad er den dominerende religion i Kina?\nKommentar by Allan — 2. februar 2007 @ 17:43\nDernæst formentligt Kristendom, så Taoisme og Buddhisme.\nJeg er godt klar over, at du formentligt mener socialisme, men selvom jeg er enig i at Socialisme er en religion, så må jeg nok skuffe dig med, at der ikke er nogen tilbage i Kina der tror på Socialismen. Dollars er til gengæld særdeles populære i Kina, ligesom Euro og de fleste andre valutaer :)\nKommentar by Mackety — 2. februar 2007 @ 18:14\nNu du vil have “os” til at slå op i en ordbog. Kan du så ikke lige gøre det samme. Find ud af hvad et komma gør ved en sætning. Dit spørgsmål til Peter afsløre at vist ikke helt er klar over det.\nMed mindre du faktisk ikke ved hvad den dominerende religion er.\nKommentar by FookerHero — 2. februar 2007 @ 18:54\n… hmmmm jeg kan så selv lige kigge lidt på endelser….\nKommentar by FookerHero — 2. februar 2007 @ 18:56\nI ja da hr Luft-i-hovedet det er da klart at venstrefløjen er gode og kloge, men kan du så ikke liiige forklare lille dumme jeg hvorfor din elskede socialisme har været eksponenter for de værste massemord i menneskehedens historie ???\nKommentar by whodares — 2. februar 2007 @ 19:40\nHumanistiske fag er for det første meget forskellige. Derfor tegner diskussionen sig ikke godt når man snakker om “humaniora” som en ensartet enhed. Men der foregår i dag mange ting alle steder, som har eller får en direkte funktion i både det private og det offentlige.\nMen hvorfor overhovedet beskæftige sig med humanistiske studier, der ikke nødvendigvis kan sættes i let forståelig relation til samfundets øjeblikkelige målsætninger: produktion, materiel velstand, sundhed osv.? Netop fordi den slags studier især tilbyder erfaring og muliggør en tænkning, der forholder sig alternativt til herskende tanker. Derfor er også modstanden mod den ”unyttige” beskæftigelse med forskellige humanistiske fag i virkeligheden udtryk for en konservativ tankegang, også i de tilfælde den giver sig ud for det modsatte. Sat på spidsen: Jo mere ”unyttig” den humanistiske forskning forekommer i et samfund, des mere påtrængende er behovet for den selvsamme forskning – som modgift mod de kræfter, der altid vil binde individet til gældende orden.\nSå jeres modstand mod humanistisk forskning er efter min mening fordomsfuld og uhyggeligt illiberal. Det, der er behov for, er saglig diskussion mellem folk der sætter sig ind i de forskellige videnskaber, og ikke fordomme leveret af ukyndige.\nKommentar by N. A. Hansen — 2. februar 2007 @ 19:47\n“Det er derfor man har …tada…empiri.”\nProblemet er bare, at samfundsvidenskaberne og humaniora på danske (venstreorienterede) universiteter netop ikke er empirisk orienterede – de er så teoretiske, som de kan være. Det er også slående, at man bliver mindre venstreorienteret, jo mere empirisk ens fag bliver (fra sociologi til statskundskab til økonomi til naturvidenskaberne).\nKommentar by TerminalFrost — 2. februar 2007 @ 20:36\nBeklager, men dine ord er standard fraser, som jeg har hørt tusinde gange før. De bliver altså bare ikke mere rigtige af at blive gentaget.\nDer er absolut intet nyttigt ved et “humanistisk forskningsmiljø” hvor alle mener det samme og hvor alle er enige om at ondt og godt kan defineres ud fra den politiske venstre-højre skala.\nDet du siger lyder smukt, men det er noget værre vrøvl.\nIøvrigt er der absolut intet de førende universitetshumanister hellere vil end lige NETOP at “binde individet til gældende orden.”, som du selv så smukt udtrykte det. Og hele den kulturkamp som borgerlige har ført i de seneste år er NETOP et forsøg på at “muliggør en tænkning, der forholder sig alternativt til herskende tanker.”\nAltså et opgør med en “konservativ tankegang”, repræsenteret ved de mumificerede universitetsmarxister, som stadig hænger fast i 60’ernes marxistiske psykoser.\nPersonligt mener jeg ligesom du at Humaniora faktisk KAN gøre gavn i et begrænset omfang, men hvis du påstår at humaniora gør gavn som situationen er NU, så kalder jeg dig en løgner!\nAt insistere på teoriens overlegenhed i forhold til den praktiske virkelighed er IKKE at gøre gavn. Det er i bedste fald lidt latterligt, i værste fald direkte skadeligt!\nKommentar by Mackety — 2. februar 2007 @ 22:32\nEmpiri afhænger desuden i mange tilfælde af øjet der ser den, og empiriske fremstillinger er derfor ofte ligeså biased som den ideologiske verdensopfattelse der præger forskeren. Der er jo sjældent enighed om hvordan et fænomen skal fortolkes, hvilken relevans det har og hvilke parametre det skal måles på. Derfor er det lidt sært at bruge “empiri” som argument for objektiv forskning, efter min mening.\nHvis ikke det havde været sådan havde der været enighed på mange flere områder end der er i dag.\nKommentar by Martin Rannje — 2. februar 2007 @ 23:32\nKaren Jespersen er et eksempel på en “allan” der blev moden og lærte hvordan samfundet egentlig hænger sammen og hvordan de fine teorier og pladderidealer ikke holder en meter i den virkelige verden.\nKommentar by anders j. — 3. februar 2007 @ 01:06\nMeget spændende undersøgelse, som Kim Møller har fundet frem. Interessant læsning, meget interessant.\nJeg synes dog det er problematisk at placere Radikale & CD (og hvad med Kristendemokraterne/Kristeligt Folkeparti?) til venstre. Men selvfølgelig er der stadig i de fleste tilfælde en markant forskel.\nEftersom al videnskab og forskning baserer sig på, at en teori kun gælder, indtil den på et empirisk grundlag forkastes, bør problemet dog ikke være så stort, som I gør det til. Forskere modsiger hinanden, og selv de såkaldt venstreorienterede forskere er oftest hamrende uenige. Relativismen, som venstrefløjen anklages for at stå for, skaber faktisk nogle voldsomme interne diskussioner blandt forskere – fordi der hele tiden er plads til et nyt synspunkt.\nNår intet ligger fast, så er der altid plads til kritik – det er dermed noget mystisk at antyde, at (politisk) venstreorienterede forskeres samfundssyn er homogent. Det er – ligesom (eller i modsætning til?) politisk højreorienterede forskeres samfundssyn – en blandet landhandel.\nNogle af jer skriver, at samfundsvidenskaberne stort set kun er teoretiske. Det er her i år 2007 en temmelig ukorrekt påstand. I dag knyttes stort set al forskning op på empiri. Feltarbejde, samfundsmæssig anvendelighed, erhvervsorienteret forskning og mange andre faktorer er med til at sikre, at teori og empiri indgår i et samspil. Risikoen for en venstrepolitisk slagside i forskningen er derfor ikke så stor.\nTværtimod bliver både studier og forskning efterhånden så erhvervsorienterede, at der måske snarere er tale om en højredrejning? Og dog, videnskaben er altid i balance, så længe der er samspil imellem teori og empiri.\nNogle vil måske mene, at eftersom højtuddannede er … højtuddannede… så har de vel opnået en dybere indsigt i politik og samfund end mindre højt uddannede…? Men nej, det behøver ikke at være det, der er tilfældet. Mange mennesker vælger erhvervsuddannelser, lederuddannelser osv og opnår derigennem en enorm økonomisk (og dermed også politisk) magt i samfundet – disse mennesker er hovedsageligt kapitalister, liberalister eller i hvert fald borgerligt orienterede.\nAndre mennesker vælger så at tage en samfundsvidenskabelig uddannelse. Forskellige mennesker vælger forskellige uddannelser.\nSom sagt: Det er en interessant undersøgelse, Kim Møller hiver frem. Men han burde (hvis muligt) sammenligne den med en lignende undersøgelse af erhvervs-, handels- og lederuddannelserne.\nHvis der skal flere borgerligt orienterede ind og studere samfundsvidenskab, ja så kræver det, at disse mennesker fravælger de erhvervsuddannelser, som ellers fører frem til velbetalte jobs. Men herregud, virkeligheden er den, at al videnskab i dag er så relativistisk, refleksiv og kritisk, at det er meningsløst at dele forskere op i to hovedgrupper. Såkaldt venstreorienterede forskere er uenige – og det samme er såkaldt højreorienterede forskere.\nLænge leve den kritiske videnskab – kritik er forudsætningen for al videnskab og udvikling. Kim Møllers gennemgang af en gammel sociologisk undersøgelse kan således også være udviklende – men slå koldt vand i blodet, idéen om to forskningsfløje er en interessant tanke, men uden egentligt hold i virkeligheden.\nVidenskabens grundpiller er langt stærkere end en forskers mulighed for på ideologisk vis at farve sine resultater. Netop derfor bør forskerne udnævne hinanden. Argumentet om at dette fører til evig venstreorienteret forskningsdominans er forvrøvlet – neomarxismen og postmodernismen er for længst forkastet og/eller nedtonet.\nPolitikerne bør blande sig uden om – videnskaben skal have lov til at udvikle sig frit. Neoliberalisme (f.eks.) og marxisme (f.eks.) er midlertidige strømninger, der med tiden udvandes, når ny viden, ny empiri og nye teorier kommer til.\nKommentar by Peter — 3. februar 2007 @ 01:52\nPeter – jeg er helt enig i, at videnskaben bør have lov til at udvikle sig frit – “lad 1000 teorier blomstre”!\nProblemet er blot, at gennem et par generationer har den marxistiske/venstreorienterede diskurs domineret i den grad, især på universiteterne, at den frie forskning er blevet voldsomt hæmmet. Først og fremmest på de humanistiske fagområder, men ikke blot. Se bare, hvordan det er gået Helmuth Nyborg og hans intelligens-teorier eller Bjørn Lomborg og hans klimavurderinger.\nOg debatten på universiteterne er ikke ligegyldig. Den skvulper over i den “virkelige” verden: Først en voldsom kritik førte til den nødvendige revision af Encyklopædiens opslag om kommunismen og kommunister. Vel at mærke det nationale leksikon, der så at sige er landets officielle fortolkning af forskellige begivenheder og personer.\nDen renlivede marxismer finder man næppe længere på universiteterne. Men det er næsten værre, at den synes at være forvandlet til en form for blød repressiv konformitet i form af slatten “progressivitet”, politisk korrekthed og klamt socialt føleri. Den benhårde marxistiske exegese kunne man da forholde sig til. Den nuværende diskurs er anderledes svær at stå op imod.\nMen jeg vil fastholde, at målet for humanisterne dybest set er den samme: At sikre økonomisk og social status ved at kæmpe for en stat, der i modsætning til det private erhvervsliv, har råd til at give dem fede stillinger.\nOg den eneste stat, der kan give dem det, er en STOR stat med en massiv og dominerende offentlig sektor og en velfærdsideologi, der begrunder konfiskationerne af frugterne af det VIRKELIGT arbejdende folks slid og slæb. Altså den socialdemokratisme i forskellige afskygninger, som ALLE danske partier i dag hylder.\nDerfor vil jeg også vove den påstand, at diskursen på det humanistiske område vil forblive en eller anden form for socialisme, da den falder sammen med humanisternes klasseinteresser.\nOg derfor vil vi heller aldrig se en fuldstændig fri forskning. Visse synspunkter vil være i modstrid med klasseinteresserne, og det vil de formastelige ikke slippe godt fra!\nKommentar by polinos — 3. februar 2007 @ 13:26\nJeg har personligt stor respekt for de mennesker, der udfører de helt grundlæggende erhverv i samfundet – håndværkere, renovationsarbejdere, industriarbejdere, postarbejdere osv.\nJeg mener derfor, at de mennesker, der besidder administrative stillinger, lederstillinger og forskningsstillinger har et meget stort ansvar for at deres arbejde ikke blot bliver overflødigt og i sidste ende ligegyldigt for samfundet. Den arrogance, der kendetegner visse af disse mennesker, er respektløs overfor de mennesker, der opretholder samfundets mest essentielle funktioner.\nOmvendt mener jeg, at de forskere, der lever op til de almindelige videnskabelige kriterier, fortjener at respekten også går den anden vej. Hvis de altså forsker frit og ikke blot for at opretholde deres egne stillinger.\nJeg er enig i, at det til tider kan være svært at se, om forskerne taler for kompleksitet og kildekritik for forskningens skyld eller for egen overlevelses skyld. Desværre ryger man også let i den anden grøft – se f.eks. på Bent Jensen, der har et meget sort-hvidt verdenssyn, hvor der ikke er plads til kildekritik. Han nyder også godt af statens forskningskroner, som han for tiden anvender til personlige opgør med gamle fjender.\nProblemet med stillinger i hhv det private erhvervsliv og i staten er ikke så enkelt. For begge typer stillinger lægger bånd på den fri forskning – det ene sted kompromitteres videnskabeligheden pga erhvervslivets økonomiske interesser; det andet sted kompromitteres videnskabeligheden pga forskernes personlige interesser.\nKommentar by Peter — 3. februar 2007 @ 15:02\nPeter, du har ret i, at “den frie forskning” er en idealtilstand, man næppe nogensinde når frem til. Forskere er trods alt mennesker, og bag de bevilgende institutioner eller virksomheder står der jo også mennesker med forskellige interesser, økonomiske, politiske eller andre, de ønsker honoreret.\nDet er også en kendsgerning, at nogle forskningsområder er mere udsatte for politisering og ideologisering end andre – i udpræget grad de humanistiske, der har en del besvær med at leve op til de popper’ske videnskabeligheds-kriterier.\nMåske burde universiteter (og for den sags skyld og gymnasier og andre uddannelsesinstitutioner) i højere grad end nu undervise i videnskabsteori og de kriterier, man kan opstille for sand videnskabelighed (især om teorierne er falsificerbare). Der er for mig ingen tvivl om, at de humanistiske fags dominans,deres lovlig lidt stringente omgang med de videnskabelige kriterier, og deres forkærlighed for cirkelsluttende, ikke-falsificerbare teorier (f.eks. psykoanalysen eller forskellige teorier om samfundet) har en afsmittende virkning på andre videnskabsgrene.\nDet var da et forsøg værd!\nKommentar by polinos — 3. februar 2007 @ 16:09\nDet er jo let nok det her.\nNaturvidenskaben fra universiteterne er af mange gode grunde værdiløs. F.eks. 1) fordi videnskabsmændene får deres løn for artikler bedømt af kolleger, der også laver værdiløst arbejde, og 2) fordi deres arbejde, i de yderst sjældne tilfælde hvor det har en smule værdi, ikke kan patenteres, da artiklerne skal offentliggøres.\nLad de, der påstås at skulle have gavn af arbejdet, betale. Så skal der nok komme andre boller på suppen. Dansk industri går med ekspresfart mod ulandsstandard og Kina, og hvis det ikke havde været for landbrug og olie, havde vi snart haft Anker Jørgensens elskede Albanien som uopnåelig standard.\nHumaniora og de bløde afdelinger i øvrigt tjente oprindeligt som seriøse uafhængige forskningsinstitutioner (overflødige godt nok, da deres resultater i bedste fald var sund fornuft), og sekundært som udklækningsanstalter for lærere. Flyt uddannelsen af lærere ind i seminarier, og lad de, der kan bruge forskerne og deres resultater, betale for deres uddannelser. Det er kun rimelige krav, da vi, der for tiden betaler gildet, ikke bliver spurgt, og under alle forhold kun oplever elendighed som resultat af forskningen.\nOverordnet burde vi, om ikke andet, have lært, at offentlig produktion fører lige af helvede til.\nSå derfor – ”Brænd” det hele, og lad den smule, der har værdi, blomstre op af asken.\nKommentar by Børge — 3. februar 2007 @ 16:33\nDet vil blive for omfattende at kommentere alle, men Peters tro på ‘paradigme-pluralisme’ er efter min bedste mening grænseløs naiv.\nGentager gerne et godt eksempel.\n“Den danske islamforskning må være skrækeksemplet. ‘Alternative metodologiske og teoretiske grundpositioner’ betragtes slet og ret som essentialisme (/racisme), ‘paradigme-pluralisme’ er derfor en umulighed, og ’selvkritisk refleksionsberedskab’ så godt som ikke-eksisterende. De bedst kendte forskere herhjemme – Jørgen Bæk Simonsen og Tim Jensen, er begge leveringsdygtige i analyser der reelt er ‘normativ morallære i forklædning’.”\nKommentar by Kim Møller — 3. februar 2007 @ 20:00\nBlot fordi at et flertal af forskere (måske?) afskriver essentialisme, betyder det da ikke, at paradigme-pluralisme er en umulighed? Paradigme-pluralisme forudsætter ikke, at der altid er 50 procent for og imod et bestemt paradigme. Paradigme-pluralisme betyder, at der er mere end ét paradigme. Og det er der i allerhøjeste grad indenfor islamforskning. Symbolforskning, religionsforskning, magtteorier, kønsteorier, etnicitetsteorier, kulturteorier… og indenfor disse postmodernisme, funktionalisme, relativisme, marxisme, strukturalisme, individualisme, feminisme…. alle disse forskellige tilgange, teorier og synsvinkler, og mange til, udgør de “alternative metodologiske og teoretiske grundpositioner”, som Kim Møller åbenbart ikke kan få øje på.\nEftersom kulturessentialisme mangler et empirisk grundlag, kan man næppe bebrejde det flertal (?) af forskere, der afskriver dette paradigme. Forskning baseret på et paradigme om kulturessentialisme er spild af gode skattekroner. De som ønsker at følge dette paradigme skal være velkomne, men eftersom det er empirisk modbevist, bør det foregå for egen regning.\nKommentar by Peter — 3. februar 2007 @ 20:38\n-> 23 Peter\nFortsæt bare opremsningen, men den post-koloniale tradition er enerådende i en grad der reelt umuliggør andre paradigmer. Kan du nævne en dansk islamforsker der mener den post-koloniale tradition er et dårligt udgangspunkt for forskning i islam?\nKommentar by Kim Møller — 3. februar 2007 @ 20:57\n“Eftersom kulturessentialisme mangler et empirisk grundlag, kan man næppe bebrejde det flertal (?) af forskere, der afskriver dette paradigme”, skriver Peter.\nJa, undskyld mig, men hvorfor skulle “kulturessentialisme” som paradigme i højere grad mangle et empirisk grundlag end andre fortolkninger af islam (for nu bare at tage det som nærliggende eksempel)?\nGenerelt forekommer det mig, at humanistiske fag i alt for høj grad overhovedet mangler empirisk basis, og at den empiri der forligger (f.eks. i form af diverse spørgeundersøgelser) oftest kan fortolkes på mange måder, alt afhængig af ens grundposition.\nJeg ser tvært imod “kulturessentialisme” som et yderst interessant paradigme, når det gælder undersøgelsen af, hvorfor islam vitterligt har så svært ved at trives i ikke-musliske flertalssamfund, og hvorfor stort set samtlige muslimske lande er dysfunktionelle i en eller anden forstand.\nDa muslimer tilhører alle tænkelige racer, kan der ikke være nogen genetisk betinget forklaring Da de beboer alle tænkelige geografiske zoner, kan det ikke være noget klimatisk eller lignende, der er på spil. Og da betydelige dele af den islamiske verden har store og eftertragtede ressourcer, kan forklaringen ikke bare være særligt ugunstige økonomiske forhold.\nAltså tvinges man til at se på kulturen og især kulturens fundament, religionen. Er der noget i islam, der umliggør opbygningen af et moderne samfund og et fredeligt samliv med andre grupper?\nSom enhver der har gjort sig den ulejlighed at læse koranen vil vide, er svaret ja. Taget for pålydende er koranen opskriften på et intolerant, dysfunktionelt samfund. Så selvfølgelig er man nødt til at starte der, hvis man vil undersøge forholdet.\nDet er ikke de “kulturessentielle”, der er naive – det er Bæk Simonsenerne, der ikke lytter efter, hvad muslimerne VIRKELIG siger, men derimod i deres angst for at stød Edward Saids spøgelse konstant prøver at tolke det muslimske standpunkt, så det bliver spiseligt for et vestligt publikum.\nKommentar by polinos — 3. februar 2007 @ 23:46\n> 24 Kim Møller\nDer er ikke nogen paradigmer, der umuliggør andre paradigmer… de fleste forskere oplæres i, benytter sig af og formidler en blanding af en lang række paradigmer. Jeg ved ikke, hvor mange islamforskere, der ikke er inspireret af den post-koloniale tradition – men islamforskning, hvori den post-koloniale tradition ikke indgår som én af mange synsvinkler, vil være det samme som ahistorisk islamforskning. Hvilket sikkert er ganske interessant, men altså ahistorisk.\n> 25 Polinos\nDu synes, at kulturessentialisme er et interessant paradigme, men i din argumentation dekonstruerer du den faktisk selv.\n“Jeg ser tvært imod “kulturessentialisme” som et yderst interessant paradigme, når det gælder undersøgelsen af, hvorfor islam vitterligt har så svært ved at trives i ikke-musliske flertalssamfund, og hvorfor stort set samtlige muslimske lande er dysfunktionelle i en eller anden forstand” (Citat: Polinos).\n“Stort set samtlige muslimske lande”? Hvis ikke det er samtlige muslimske lande, kan der ikke være tale om en islam-essens. Og faktum er nemlig, at muslimer udlever islam enormt forskelligt fra sted til sted og fra person til person (= den empiri som piller kulturessentialismen fra hinanden).\nDesuden er dysfunktionalitet ikke i sig selv en karakteristik; det interessante er HVAD der er dysfunktionelt i det pågældende samfund, og de komplekse forbindelser imellem den pågældende “dysfunktionalitet” og forskellige samfundselementer, herunder bl.a. (BLANDT ANDET!) islam.\nJeg frikender således ikke islam for at spille en stor rolle nogle (eller mange) steder i verden, og jeg betvivler heller ikke at islam nogle steder spiller en meget negativ rolle. Men der er ingen islam-essens, som alle muslimer har til fælles. Det eneste, alle muslimer har til fælles, er at de alle sammen har et forhold til islam. Hvilket forhold, det så er, er individuelt.\nKommentar by Peter — 4. februar 2007 @ 00:09\n-> 26 Peter\n“… men islamforskning, hvori den post-koloniale tradition ikke indgår som én af mange synsvinkler, vil være det samme som ahistorisk islamforskning.” [min fremhævelse]\nDet kalder jeg at snakke udenom, men det bliver da først underholdende når du samtidig svarer Polinos med følgende afvisning af essensialisme.\n“Desuden er dysfunktionalitet ikke i sig selv en karakteristik; det interessante er HVAD der er dysfunktionelt i det pågældende samfund, og de komplekse forbindelser imellem den pågældende “dysfunktionalitet” og forskellige samfundselementer, herunder bl.a. (BLANDT ANDET!) islam.\nJeg frikender således ikke islam for at spille en stor rolle nogle (eller mange) steder i verden, og jeg betvivler heller ikke at islam nogle steder spiller en meget negativ rolle. Men der er ingen islam-essens, som alle muslimer har til fælles.”\nDet er jo sagen i en nøddeskal. Når samtlige islamforskere leder efter indikationer på at den vestlige verden på den ene eller anden måde er skyld i den islamiske verdens nuværende mangler, så bliver det ikke ‘en af flere synsvinkler’ – men et altdominerende paradigme. Alle leder efter (Poppers) hvide svaner – ting der bekræfter det overordnede syn.\nDer mangler i høj grad forskning i de religiøse teksters betydning for den islamiske verdens mangler, hvad selvfølgelig ikke udelukker at vestlig indflydelse har haft (positiv såvel som negativ) indflydelse, eller er betinget af, at muslimer tænker 100 pct. ens ift. det religiøse… Men – ingen ser (Poppers) sorte svaner.\nJeg har gået for længe i skole til at tage et ord som ‘emperi’ seriøst.\nFaktum er jo at den post-koloniale tradition mere eller mindre direkte frikender islam – måske som en overreaktion på tidligere tiders essensialisme, men ikke desto mindre et faktum.\nKommentar by Kim Møller — 4. februar 2007 @ 00:30\nPrøv at læse det én gang til, Kim. Men måske skrev jeg det lige lovlig kortfattet.\n1. Jeg ved ikke, hvor mange islamforskere, der er hhv inspireret af og ikke inspireret af post-kolonialismen. Punktum. At svare dette er s’gu da ikke at snakke udenom???\n2. Paradigmer står aldrig alene; de blandes og udvikles.\n3. Post-kolonialisme er det nødvendige resultat af en historisk tilgang til islam. Hos nogle forskere bliver post-kolonialismen meget dominerende; hos andre bliver den en del af en større analyse, og hos andre fylder den meget lidt. Man kan vælge at gøre sin forskning ahistorisk… men de fleste mennesker med forstand på videnskab erkender, at historie er en meget vigtig del af al forskning.\n4. Gentager: Forskellige synsvinkler og teorier bør blandes – og det bliver de! – idet de aldrig kan stå alene.\nHvis islam skal studeres seriøst kræver det inddragelse af både post-kolonialisme, individualisme, marxisme, strukturalisme, postmodernisme osv (fortsæt selv).\nKommentar by Peter — 4. februar 2007 @ 00:46\nUndskyld, din kommentar blev længere, min forrige kommentar var til de første fire linjer, som var de eneste, jeg kunne se. Svarer om et øjeblik.\nKommentar by Peter — 4. februar 2007 @ 00:48\n“Prøv at læse det én gang til, Kim. Men måske skrev jeg det lige lovlig kortfattet.\n1. Jeg ved ikke, hvor mange islamforskere, der er hhv inspireret af og ikke inspireret af post-kolonialismen. Punktum. At svare dette er s’gu da ikke at snakke udenom???”\nDer er vist kommet lidt rod i svarene. Jeg skrev du snakkede udenom, men det var i #27. Jeg spurgte dig konkret om du kunne nævne en islamforsker som ikke var en del af den postkoloniale tradition, og du svarer med en omformulering af spørgsmålet: “… islamforskning, hvori den post-koloniale tradition ikke indgår som én af mange synsvinkler, vil være det samme som ahistorisk islamforskning.”\nMan kan inddrage mange aspekter i islamforskningen, men man kommer ikke udenom de religøse teksters betydning. Alt andet er ahistorisk – for nu at bruge dine ord.\nKommentar by Kim Møller — 4. februar 2007 @ 01:04\nFortsættelse af svar på nr 27, Kim Møller:\nDet forekommer mig, at vi ikke er så uenige endda.\nJeg er dog uenig i, at den postkoloniale tradition “frikender” islam. Som nævnt er den postkoloniale tradition én af mange traditioner, og ingen traditioner er “rene”; de bliver i praksis alle sammen anvendt sammen med andre traditioner og paradigmer.\nÅrsagen til at den postkoloniale tradition er fremherskende blandt nogle forskere (men ikke så dominerende som du gør den til…) skal måske ses i, at den tager højde for, at en “kultur” ikke kan ses isoleret. I forsimplet udgave resulterer postkolonialismen ofte i en Vesten-DeAndre opdeling som er uden hold i virkeligheden – det har du fuldstændig ret i. Men postkolonialisme behøver ikke at være baseret på forsimplinger som Vesten og DeAndre – den kan netop vise, at der altid foregår en udveksling imellem Vesten og DeAndre (som således nødvendigvis er og bliver nogle luftige størrelser). Og det er denne udveksling og dens påvirkninger, som er en vigtig del af et historisk syn på islam. Udvekslingen og påvirkningerne er forskellige i forskellige dele af verden – men den har fundet sted. Og finder stadig sted.\nVesten HAR haft og har stadig en stor indflydelse på de lande, hvor islam er fremherskende. Men denne erkendelse, og analyser af denne indflydelse, står ikke nødvendigvis i modsætning til andre tilgange og synsvinkler. Af samme grund er langt de fleste analyser af islam ganske komplekse.\nAnalyser, der kun er postkoloniale, er ensidige – og derfor ses de sjældent uden selskab af andre teorier.\nDu skriver, at du har gået for længe i skole til at tage et ord som empiri seriøst. Selvfølgelig er al empiri i sidste ende, hvis du virkelig ønsker at dekonstruere al videnskab, subjektiv – men netop fordi det er empiri, så bliver denne empiri det næste øjeblik modsagt af en anden forsker, der har fundet ny empiri. “Falsk” empiri overlever derfor kun, hvis andre ikke undersøger det samme felt. I øvrigt forsøger de fleste forskere, ligesom dygtige håndværkere, at leve op til visse videnskabelige normer for dataindsamling.\nKommentar by Peter — 4. februar 2007 @ 01:17\nOg svar på det sidste, du skrev: Ja selvfølgelig er de religiøse teksters betydning interessant.\nMen det er der da blevet og bliver der da også forsket meget i?\nPost-kolonialisme, tekstfortolkning, individualisme, strukturalisme (osv) – jo flere af disse tilgange, der kombineres, jo bedre. Isoleret kan de ikke bidrage med meget.\nLeif Ole Manger (Norge) har i øvrigt, som flere andre, kaldt islam en diskursiv tradition… fordi der i mange muslimske lande er tradition for at diskutere og fortolke islam forskelligt. Forholdet imellem Koranen og muslimers praktiske liv er derfor genstand for forhandling. I dette spiller de lokale forhold og de enkelte mennesker den afgørende rolle i forhold til det skrevne.\nMen mere forskning i forholdet imellem Koranen og muslimers levevis skal da være velkommen! Vi kan kun blive klogere.\nKommentar by Peter — 4. februar 2007 @ 01:29\nJeg modificerer lige mit indlæg lidt. Ja, jeg enig med dig i, Peter, at ikke alle muslimske samfund er ens – selvfølgelig er de ikke det. Men ALLE musliske samfund er i større eller mindre grad dysfunktionelle. De få, der ser ud til at fungere, gør det på helt bestemte betingelser: Malaysia er en økonomisk succeshistorie (men et fejlslagent multikulturelt eksperiment),fordi det store kinesiske mindretal laver alt arbejdet. Tyrkiet er på overfladen et slags demokrati, men reelt meget langt fra at være det. De rige golfstater bygger deres velstand å olie og gæstearbejde, men er ikke i nærheden af noget, der ligner et demokrati o.s.v., o.s.v.\nOg de lider alle af samme problemer: Et rigtigt demokrati kan de ikke rigtig få etableret. Økonomien fungerer kun så nogenlunde der, hvor der eksisterer en råvare, der kan udnyttes. Forholdet til ikke-muslimske minoriteter er uden undtagelse dårligt og ofte præget af voldelig undertrykkelse.\nHvis ikke det burde sætte forskerne på sporet af noget interessant, er der næppe noget, der kan det.\nOg man skal jo ikke forske længe for at kunne konstatere, at når lovene en gang for alle er givet af gud, er der ikke meget at diskutere i et demokrati. Når guds love samtidig hindrer udviklingen af en effektiv kapitalistisk økonomi, må det gå den vej hønsene skraber med økonomien. Og når religionen direkte kræver forskelsbehandling af andre grupper, ja, så bliver de pinedød undertrykt! Hvordan kan det være så svært at forstå?!?\nKommentar by polinos — 4. februar 2007 @ 07:54\nDine analyser af Malaysia, Tyrkiet og golfstaterne er noget forsimplede. Hvis vi ønsker forskning i islam, bør denne forskning baseres på knap så forsimplede analyser. Koranen, imamer, lokale forhold, klima, politik, ressourcer – samt helt almindelige mennesker, der træffer valg hver eneste dag – spiller sammen i dannelsen af de samfund, du karakteriserer som “dysfunktionelle”.\nForresten så er næsten alle verdens lande – hvis da ikke dem alle? – dysfunktionelle i en eller anden forstand. I Kina undertrykkes menneskerettighederne, og landbrugsjorden udpines så voldsomt, at ørkendannelsen øges hastigt. I Indien lever uhyggeligt mange mennesker stadig på et absolut subsistensminimum. I Latinamerika er vold, voldtægt, overfald og kidnapning stadig fremherskende mange steder. Og også her er der stadig mange millioner fattige. Dertil kommer de mange samfund i Afrika, som ikke er muslimske… mange af dem er ikke et hak mere “funktionelle” end de muslimske.\nTilbage står så USA og en række vestlige lande. Som sagt er dysfunktionalitet ikke kun forbeholdt muslimske lande, det er et fænomen der kendetegner rigtig mange lande. Hvad har disse lande så til fælles? Religiøsiteten (kontra sekulariseringen) kan det næppe være… I USA og Sydeuropa er mange mennesker stadig særdeles religiøse. Er det så kristendommen? Nej, for Latinamerika og Afrika domineres af netop kristendom.\nHvis man endelig skal lade blikket falde på de vestlige samfunds dysfunktionalitet, så er især stress og fedme iøjnefaldende faktorer. Ressourceforbruget er i disse lande så stort, at hvis alle mennesker i verden skulle forbruge den samme mængde ressourcer, så ville vi have brug for nogle flere planeter end blot Jordkloden.\nDer er problemer i alle verdens lande. Selvfølgelig kan vi ikke studere dem alle på én gang, vi er nødt til at vælge nogle ud, f.eks. et antal muslimske samfund. Men at udpege én faktor som udslagsgivende for disses samfunds problemer er helt hen i vejret. Det er muligvis en meget spændende tanke… men så enkelt hænger tingene simpelthen ikke sammen.\nHvis vi blindt og/eller enøjet fokuserer på en forestilling om “islams essens” og generelle træk på tværs af alle muslimske samfund, forstår vi ikke de virkelige problemer. Og dét er farligt.\nDet er uhyggelig vigtigt, at der bliver forsket mere i islam, heri kan jeg kun give Kim Møller ret. Men hvis forskningen baseres på følelser, fordomme og uvidenhed, risikerer vi, at de egentlige problemer ikke opdages, før det er for sent.\nKommentar by Peter — 4. februar 2007 @ 12:04\nPolinos har da en vigtig pointe, som du så vælger fuldstændigt at overse.\nNemlig at hvis vi endelig skal snakke empiri, så er der uhyggelig megen empiri, som alt sammen peger i samme retning. Nemlig en empiri som tyder på at der er et ganske særligt problem forbundet med netop Islam, idet faktisk alle dele af den muslimske verden slåsser med problemer der til forveksling ligner hinanden!\nBetyder det så at andre lande IKKE er dysfunktionelle. Næh ikke nødvendigvis. Som du selv påpeger er der lande (også kristne) i det sorte afrika hvor det ser lige så slemt ud som i den muslimske verden.\nMen der er to pointer du overser. For det første at de problemer som for eksempel Zimbabwe slåsser med ikke nødvendigvis er identiske med dem som muslimske lande slåsser med og for det andet, at netop det sorte afrika faktisk er det ENESTE større område på jorden hvor der ligesom i det arabiske mellemøsten er en egentligt negativ udvikling, økonomisk såvel som på praktisk taget alle andre områder.\nDer er muligvis mange fattige i Indien, men tingene bliver dog bedre. Der er muligvis mange problemer mange andre steder i verden, men der bliver dog gjort noget ved dem.\nAt afvise en empiri som egentligt burde være umulig at overse, som du gør det, er ikke blot uvidenskabeligt, men også direkte komisk, al den ting at sågar mange intellektuelle arabere SELV ganske udemærket er i stand til at se de problemer der kommer specielt af arabisk kultur.\nHvis du kender lidt til Islam, vil du også vide at Islam i dens tidlige fase blev bundet til arabisk kultur og traditioner og i et eller andet omfang kom til at tjene som et kulturimperialistisk instrument for udbredelsen af arabisk kultur.\nDet er derfor næppe heller tilfældigt, at jo mere fundamentalistiske forskellige muslimske lande bliver, jo mere dysfunktionelle bliver de også. Det følger formentligt deraf at Islam i sin essens er meget lig arabisk kultur!\nDer er alt for meget empiri der peger i samme retning til at du kan tillade dig blot at afvise empirien, ved at relativisere den muslimske verdens problemer som du gør det i dine naive sammenligninger med problemer i andre dele af verden.\nHvad bliver der så tilbage. Jo tilbage bliver så, at du snakker udenom Peter!\nUdenomssnak løser ingen problemer og “videnskab” kan lige så vel tjene til at skjule problemer, som den kan tjene til at hive dem frem i lyset!\nKommentar by Mackety — 4. februar 2007 @ 16:09\nPs. Jeg burde måske tilføje til min sidste kommentar, at det arabiske islæt i islam selvfølgelig ikke er det eneste problem med islam, men at det særlige arabiske indgår i et samspil med det særligt muhammedanske om man vil.\nUheldige tendenser der understøtter hinanden. Kort sagt.\nKommentar by Mackety — 4. februar 2007 @ 16:33\nJeg kunne argumentere i præcis de samme baner som Peter og komme frem til, at “kommunisme er, hvad mennesker rundt om i verden forstår/forstod derved, og faktum er nemlig, at kommunister udlever kommunismen enormt forskelligt fra sted til sted og fra person til person. Den sovjetrussiske, den maoistiske, den cambodianske, den nordkoreanske, den albanske, den jugoslaviske “udlevelse” er/var jo helt forskellige historier. Joh, måske er/var alle disse samfund dysfunktionelle i en eller anden forstand, men hvilket samfund er ikke det? Jeg mener, tænk på, hvor meget _drivhuseffekt_, det amerikanske samfund skaber!”\nJeg kunne også sige, at “jeg frikender således ikke nazister for at have spillet en meget negativ rolle i verden, men der er/var jo mange nazister, og der er ingen nazisme-essens, som alle nazister har til fælles. Det eneste, alle nazister har til fælles, er at de alle sammen har et forhold til nazismen. Hvilket forhold, det så er, er individuelt.”\nDette kunne jeg sige og bind efter bind af det samme bevidstløse nonsens, kunne jeg producere. Og det bedste ved en sådan beskæftigelse ville være, at jeg kunne trække skodderne helt ned og fokusere al min koncentration på mit værk. Ingen virkelighed ville jo alligevel kunne anfægte mit synspunkt. Ingen forbrydelser begået i nogen ideologis navn ville alligevel kunne få mig til at revurdere min mageløse opdagelse: mennesker opfatter tekster, inklusiv de ideologiske af slagsen, forskelligt, og ideologier har derfor ikke nogen essens.\nDenne åndens totale fallit, fornuftens nedstyrtning i abstraktionernes tætte tåger, kalder man et “nuanceret synspunkt”!!!\nMen der er håb for Peter. Den Danske Encyklopædis redaktører er for eksempel blevet klogere. Kommunisternes forbrydelser har trods alt fået lov til at have en forbindelse til den kommunistiske ideologi.\nKommentar by NAN — 4. februar 2007 @ 22:06\nNAN og Mackety:\nJeg forstår så udemærket jeres synspunkter. Men jeg frygter samtidig, at jeres forblændelse af tanken om en “essens” i islam er utroligt farlig. Fordi den leder os på et vildspor i kampen mod terrorisme og islamisme.\nDe problemer, som muslimske lande slås med, er nogle steder de samme, ja. Men det er kausal-lære for burhøns, at to ens tilstande ikke behøver at have samme årsag.\nDesuden er det ikke de samme problemer alle steder – de klimatiske, økonomiske, sociale, etniske, kulturelle og ikke mindst politiske forhold er så forskellige fra sted til sted, at en sammenligning kun kan foregå på et yderst skrøbeligt grundlag.\nGraden af religiøsitet er desuden ekstremt varierende… fra så godt som sekulære muslimer til fanatiske islamister. To muslimer kan praktisere islam uden at være enige om én eneste ting – bortset fra at islam betyder “noget” i deres liv.\nForskellene på, hvordan islam kommer til udtryk fra sted til sted er således ganske enorme. Hvis man, som I foreslår, forsøger sig med nemme generaliseringer, så bliver enhver bekæmpelse af islamisme og terrorisme nødvendigvis forgæves – for en indsats imod islamisme og terrorisme kan kun være regional og/eller lokal.\nOg i sidste ende fungerer den bedst menneske til menneske. Mød folk ansigt til ansigt og tag diskussionen med dem derfra.\nAt NAN kalder dette bevidstløst nonsens og “at trække skodderne ned” afslører kun, at han har misforstået det, jeg skrev… – eller at han selv gemmer sig? :-)\nTro mig, hvis I virkelig vil bekæmpe islamisme, så mød den ansigt til ansigt i form af en diskussion menneske til menneske.\nFra mine personlige erfaringer med dette kan jeg anbefale: Humor, høflighed og nuancer – og dog kritik og fasthed (!).\nIslamisme bekæmpes bedst ved at give modspil til den enkelte muslim med lige netop de midler, der egner sig til at konfrontere lige netop dennes personlighed.\nKommentar by Peter — 5. februar 2007 @ 01:25\nInteressant, at Peter anvender ordet islamisme. Anvendelsen af dette begreb forudsætter jo en “essentialistisk” tolkning af islam som værende forskellig fra islamisme. For at kunne “bekæmpe islamismen” må man have bestemt islamismen “essentialistisk”, ellers giver en sådan bekæmpelse ikke mening. Man kan ikke bekæmpe noget, som man end ikke har begreb om. Hvis en muslim f. eks. siger, at den lille jihad er en uadskillelig del af islam, at apostasi straffes med døden i islam, at kvinder skal være mænd underdanige etc., så må Peter kunne bestemme, om den islam, som manden tilhører, er islamisme eller ej.\nHvis han vil afvise en sådan kategorisering med henvisning til sin dybt tåbelige antiessentialisme, ses det, at hans ord om bekæmpelse af islamismen er den pureste ordskvalder.\nOg sådan skal bekæmpelsen af islamismen foregå, ifølge Peter:\n“Og i sidste ende fungerer den bedst menneske til menneske. Mød folk ansigt til ansigt og tag diskussionen med dem derfra.” Man ser billedet for sig, Peter gnidende sine fugtige hænder og med et fjoget smil nærmende sig den ophidsede flok, der bærer skilte med ordene “Behead those who insult islam”.\nPeter kunne måske have udbytte af at læse Kai Sørlanders kronik i Kristeligt Dagblad fra den 25/11. Seidenfaden og Rothstein hævder det antiessentialistiske synspunkt:\nFor kort tid siden – nærmere bestemt den 17. november – havde Jyllands-Posten et tankevækkende indlæg. Heri blev en række danske politiske debattører og islameksperter af den kategori, som Karen Jespersen og Ralf Pittelkow betegner som naivister, sat på prøve.\nDe blev bedt om at tage stilling til nogle islamkritiske udtalelser af den mordtruede somaliskfødte forfatter Ayaan Hirsi Ali. Nogle fik ikke svaret, og andre krøb udenom. Men et par af debattørerne tog sagen alvorligt og forsøgte at give et seriøst modspil. Det gælder især chefredaktør Tøger Seidenfaden og religionshistorikeren Michael Rothstein. Selvfølgelig var de ikke enige med Hirsi Ali. Netop derfor var de jo udvalgt. Men hvorpå bygger de deres uenighed? Hvorfor mener de, at Hirsi Alis islamkritik går over stregen? Hvad er hendes argumenter, og hvad er deres?\nSom udgangspunkt må jeg forsøge at præsentere Hirsi Alis standpunkt. Hun hævder, at hvis man læser Koranen og Hadith’en (overleveringerne om Muhammed) efter de videnskabelige metoder, som hun lærte på universitetet, så må man slutte, at de ikke kan forenes med de principper, som vi har arvet fra Oplysningstiden, og som også omfatter menneskerettighederne. Det er gennem en sådan kritisk nærlæsning af de islamiske grundskrifter, at hun begrunder sin påstand om, at islam ikke er forenelig med menneskerettighederne, som de kendes fra FN’s erklæring. I hendes optik er der tale om to forskellige verdensanskuelser.\nHvis man skal undersøge, om Hirsi Ali har ret, må man altså begynde med at gå ind i teksterne og konstatere, om de faktisk indeholder bud, som er uforenelige med Oplysningstidens principper. Gør man det, så kan man forholdsvis let konstatere, at Hirsi Ali har ret.\nMan kan i Koranen læse bud, der gør forskel på mænd og kvinder. (blandt andet foreskrives, at kvinders vidneudsagn vejer halvt i forhold til mænds, samt at deres arveret også kun er det halve af mænds). Man kan læse bud, der gør forskel på muslimer og ikke-muslimer. Og man kan ud af Koranen læse, at lovene i samfundet skal begrundes på islam. Dette betyder, at Hirsi Ali har ret, når hun karakteriserer islam og menneskerettighederne som to forskellige “filosofier”.\nMenneskerettighederne står som et rationelt forsøg på at bestemme de betingelser, som et samfund skal opfylde, hvis det skal sikre den elementære politiske ligeværdighed for alle borgere, ganske uanset deres køn og religion. Islam er, som det fremgår af dens hellige bøger, et forsøg på at ville indføre en altomfattende religiøs lovgivning i samfundet. Den stiller krav om, at den politiske diskussion skal foregå på et helt andet grundlag end de sekulære menneskerettigheder, nemlig på Koranens grundlag.\nSå langt har Hirsi Ali altså ret. Men som allerede sagt tager Seidenfaden og Rothstein afstand fra hendes konklusion. Hvilke argumenter fremfører de for deres påstand om, at Hirsi Alis slutning er uberettiget?\nSeidenfaden begynder med et forbehold. Han indrømmer, at hans kendskab til Koranen og Hadith-traditionen er begrænset. Men derefter siger han, at “det er besynderligt at hævde, at Koranen og den muslimske tradition kun kan udlægges på én måde, i betragtning af, hvor mangfoldig den helt tydeligt udlægges overalt i verden.” Seidenfaden mener altså, at Hirsi Ali har overset mangfoldigheden af muslimske lande og traditioner; og at hvis man tager hensyn til denne mangfoldighed, så falder hendes argumentation.\nRothsteins argumentation mod Hirsi Ali er mere principiel. Han mener, at det er ligegyldigt, om man går ind og studerer de hellige tekster, således som Hirsi Ali anbefaler. For “i praksis læser alle religiøse mennesker nemlig deres tekster, som de ønsker, at de skal være.” De religiøse mennesker vil “overalt sortere og tolke deres egne tekster, som det passer dem.” Så i princippet skal man kun studere, hvad menneskene gør med teksterne, og ikke hvad teksterne gør med menneskene. “Det er det tolkende menneske, ikke teksten, der har magten.”\nSeidenfaden kritiserer altså Hirsi Ali for ikke at tage tilstrækkelig hensyn til islams mangfoldighed. Og Rothstein kritiserer hende for ikke at forstå, at det slet ikke har betydning, hvad der står i Koranen og Hadith’en, fordi det tolkende menneske er helt suverænt i forhold til den overleverede tekst og derfor kan fortolke sin religion, som han vil.\nHolder disse argumenter så? Når Seidenfaden hævder, at islam udlægges på forskellige måder i forskellige dele af verden, så kan ingen være uenig med ham. Heller ikke Hirsi Ali. For det berører overhovedet ikke hendes centrale pointe: at når man læser Koranen og Hadith’en kritisk, så foreskrives en række påbud, som er uforenelige med menneskerettighederne – primært selve det, at lovgivningen i samfundet skal være funderet islamisk.\nDette krav står i modstrid med den demokratiske forudsætning: at lovene i samfundet skal være menneskeskabte og aftales gennem politisk dialog og afstemning. Hvis man mener, at lovene skal være islamiske, så forkaster man selve grundlaget for demokratiet. Så har man, som Hirsi Ali hævder, en helt anden filosofi end den, som demokratiet bygger på. Og mon ikke, at der er grund til at tro, at dette har været medvirkende til, at intet muslimsk land har fået en indre udvikling frem mod en stabil demokratisk orden; og at det store flertal af muslimske lande stadig har relativt store problemer med at få en demokratisk orden til at fungere. For ligesom det ikke kan benægtes, at der er store forskelle på islamiske samfund, så kan det heller ikke benægtes, at selv de mest demokratiske af dem har problemer i forhold til demokratiet.\nMen her må vi se nærmere på Rothsteins argumentation mod Hirsi Ali. For hvis den holder, så falder også hendes forsvar mod Seidenfaden. Rothstein hævder, at Hirsi Ali overser, at religiøse mennesker tolker religiøse tekster, som de finder det bedst; og at religiøse mennesker derfor er absolut suveræne i forhold til teksterne. Her slutter Rothstein imidlertid for tidligt. Tænker man et skridt videre, så kan man se, at spørgsmålet afhænger af, i hvor stor udstrækning de religiøse mennesker finder det bedst at tolke de religiøse tekster bogstaveligt. Og har vi først tænkt så langt, så må det være indlysende, at Rothsteins argumentation mod Hirsi Ali ikke holder. Så betyder det noget, hvad der står i teksterne. Deres faktiske indhold er med til at forme, hvorledes de mennesker, som bekender sig til troen, opfatter denne.\nLad mig give et eksempel. I Det Nye Testamente (Joh. 8, 1-11) fortælles, at nogle skriftkloge fører en kvinde, der var grebet i ægteskabsbrud, frem for Jesus, og de spørger ham, hvad de skal gøre med hende. I Moseloven var straffen stening. Efter en vis tøven svarer Jesus, at den, der er syndfri, skal kaste den første sten. Men da det er en synd at anse sig selv for syndfri, kan ingen kaste, og alle går. Til sidst siger Jesus til kvinden, at også hun skal gå og “synd ikke mere.” I Koranen tales der på en ganske anden måde. Der fastsættes en konkret straf, som er på hundrede piskeslag (sura 24, 2).\nDet er selvfølgelig kun et eksempel. Men jeg vil opfordre til, at man går tilbage og undersøger, om det ikke er symptomatisk for den måde, hvorpå der tales i henholdsvis Det Nye Testemente og i Koranen. For mig at se findes der en sådan forskel, og den har haft indflydelse på den historiske udvikling.\nFor den har betydet, at kristendommen har medvirket til at sekularisere det politiske i vor del af verden; mens islam har modvirket en tilsvarende sekularisering i den muslimske verden. Det er nogle teser, som man kun kan efterprøve, hvis man også er villig til at læse Det Nye Testamente, på samme måde som Hirsi Ali kræver, at man skal læse Koranen og Hadith’en. Så kan man konstatere, at Det Nye Testamente og Koranen både er forskellige med hensyn til, hvad der siges, og hvorledes det siges. Og så kan man se på den historiske udvikling af de respektive samfund i lyset af forskellen mellem religionerne. Det ville være en rationel videnskabelig opgave. Men her er Seidenfaden og Rothstein for længst stået af. De fordomme, som forhindrer dem i at forstå Hirsi Alis position, hindrer dem også i at forstå videnskabens krav.\nKommentar by NAN — 5. februar 2007 @ 14:47\n1. Absolutisk ideologi eller “selve sandheden”.\n2. Autokratisk, centreret, diktatorisk magt.\n3. Manikæisk verdensyn med gode og onde, højerestående og lavere stående.\n4. Åbenhed overfor at bruge vold for at gennemtrumfe sin ideologi og bringe den til at herske suverænt.\n=== Altid! mange millioner af døde og endnu flere kuede, selv Kristendommen som i princippet kun svarer til nr 1 og nr 3 af ovenstående, fik aflivet en del millioner.\nIslam har bare potentialet til at blive langt værre end både Inkvisitionen, Imperialismen, nazismen, kommunismen tilsammen.\nDet skyldes at den i princippet rummer dem alle sammen, den er simpelthen kongen blandt totalitære ideologier.\nKommentar by Thomas Bolding Hansen — 5. februar 2007 @ 16:21\n“selv Kristendommen som i princippet kun svarer til nr 1 og nr 3 af ovenstående, fik aflivet en del millioner.”\nad 1 Kristendommen giver ikke politiske anvisninger, og er således ikke nogen ideologi.\nad 3 Paulus: Der er ingen retfærdige, ikke én.\nKommentar by NAN — 5. februar 2007 @ 16:35\n1. “uden for kirken ingen frelse” Altså en monopol religion med formodet eneret på det eneste saligørende, ergo Augustins “bedre med lidt tugt på jorden end evig fortabelse i helvede” efterfulgt af andre som tænkte hvis tugt ikke gjorde det måtte man jo hellere brænde dem i stedet for.\nJeg tilføjede i 1. “selve sandheden” med det mente jeg formodet monopol på selve sandheden, med al dissens naturligvis lig med usandhed.\n3. Det havde han ret i, det forhindrede dog ikke endeløse skarer af teologer i at dele verden op i dem som var forudbestemt for helvede og dem som var forudbestemt for paradis, dem der var i djævlens vold og dem som var en del af brægeflokken.\nKommentar by Thomas Bolding Hansen — 5. februar 2007 @ 17:58\n> 39 NAN\nAng. islamisme – jeg ved ikke, hvor du ser essentialismen i min anvendelse af begrebet islamisme…? Der er intet essentialistisk i at stille begreber som islamisme og islam op overfor hinanden – essentialisme er ikke et forhold imellem to begreber; essentialisme er at tale om en decideret essens, der kan erkendes isoleret (dvs uden sammenligning imellem f.eks. islamisme og islam).\n“Islamisme” dækker (efter min opfattelse) over en lang række fortolkninger af islam, der kun har én ting til fælles: At de er ekstremistiske. Din kritik er sprogligt flueknepperi og forholder sig ikke til, hvad jeg faktisk skrev.\nJeg skrev bl.a. at:\n“Graden af religiøsitet er desuden ekstremt varierende… fra så godt som sekulære muslimer til fanatiske islamister. To muslimer kan praktisere islam uden at være enige om én eneste ting – bortset fra at islam betyder “noget” i deres liv.”\nDertil kommer så, at du latterliggør min anbefaling til hvordan islamisme skal bekæmpes. Det viser kun, at du ikke har fattet situationens alvor. Jeg kan garantere dig for, at jeg taler med udgangspunkt i personlige erfaringer.\nDu kan kun bekæmpe islamister og/eller diskutere med muslimer ansigt til ansigt. Din tåbelige replik om vrede masser med skilte a la “Behead those who insult islam” viser at du skulle se at komme ud fra dit skjul bag de skodder, du selv så malerisk skrev om i et tidligere indlæg. Islamister kan du skam møde i andre sammenhænge end ved rasende masseoptog.\n…og hvis du er bange for at møde islamister, så kunne du jo starte med at møde nogen mindre ekstreme muslimer… :-)\nKommentar by Peter — 5. februar 2007 @ 21:50\nI øvrigt, som indspark i diskussionen om forudindtagethed og overvægten af venstreorienterede med deres gyserøde forudindtagethed.\nSå findes der ikke objektive mennesker, men der findes uomtvistelige sandheder. Men så snart en sandhed ikke er uomtvistelig vil mennesket fordreje den.\nKommentar by Thomas Bolding Hansen — 5. februar 2007 @ 21:55\nPeter, smutter du lige en tur til Palestina og holder dialog om hvorvidt Israel skal udslettes med hamas ?\nIslamisme skal bekæmpes ved at sige sandheden, kun på den måde får vi de moderate muslimer til at enten springe ud som ekstremister, eller tage afstand fra ekstremismen og hjælpe med at isolere dem, eller det aller bedste, holde op med at være muslimer.\nDet er klart at når folk både stemmer på dem og giver dem penge, eller ikke tør tale dem i mod, så føler de sig magtfulde og med vind i sejlene.\nKommentar by Thomas Bolding Hansen — 5. februar 2007 @ 22:05\nHvad angår Kai Sørlanders kronik, så er hans argumentation særdeles tynd. Sørlander argumenterer teoretisk og teologisk – Rothstein kan derimod mageligt læne sig op ad uendelig meget islamforskning, der har påvist og stadig påviser hvordan islam er en diskursiv tradition, der altid er til forhandling. Koranen og muslimerne indgår i et samspil – og det er altid mennesket, der er suverænt i sidste ende.\nSørlander skriver, at: (mine kommentarer tilføjet)\n“Når Seidenfaden hævder, at islam udlægges på forskellige måder i forskellige dele af verden, så kan ingen være uenig med ham. Heller ikke Hirsi Ali. For det berører overhovedet ikke hendes centrale pointe: at når man læser Koranen og Hadith’en kritisk, så foreskrives en række påbud, som er uforenelige med menneskerettighederne – primært selve det, at lovgivningen i samfundet skal være funderet islamisk.” (MEN POINTEN ER JO NETOP, AT FOLK IKKE FØLGER ALLE PÅBUD OG IKKE DE SAMME PÅBUD, OG ALTID FORHANDLER DISSE PÅBUD)\n“Dette krav står i modstrid med den demokratiske forudsætning: at lovene i samfundet skal være menneskeskabte og aftales gennem politisk dialog og afstemning. Hvis man mener, at lovene skal være islamiske, så forkaster man selve grundlaget for demokratiet. Så har man, som Hirsi Ali hævder, en helt anden filosofi end den, som demokratiet bygger på.” (GENTAGER: FOLK FORHANDLER NETOP DISSE LOVE LOKALT).\n“Og mon ikke, at der er grund til at tro, at dette har været medvirkende til, at intet muslimsk land har fået en indre udvikling frem mod en stabil demokratisk orden; og at det store flertal af muslimske lande stadig har relativt store problemer med at få en demokratisk orden til at fungere. For ligesom det ikke kan benægtes, at der er store forskelle på islamiske samfund, så kan det heller ikke benægtes, at selv de mest demokratiske af dem har problemer i forhold til demokratiet.” (MÅSKE RIGTIGT NOK, MEN HAN PÅVISER IKKE, AT ÅRSAGEN ER DEN SAMME ALLE STEDER…(HVAD DEN ABSOLUT IKKE ER)… OG HANS ARGUMENTATION ER JO ALLEREDE KØRT UD I SANDET FORINDEN)\n“Men her må vi se nærmere på Rothsteins argumentation mod Hirsi Ali. For hvis den holder, så falder også hendes forsvar mod Seidenfaden. Rothstein hævder, at Hirsi Ali overser, at religiøse mennesker tolker religiøse tekster, som de finder det bedst; og at religiøse mennesker derfor er absolut suveræne i forhold til teksterne. Her slutter Rothstein imidlertid for tidligt. (AHA?) Tænker man et skridt videre, så kan man se, at spørgsmålet afhænger af, i hvor stor udstrækning de religiøse mennesker finder det bedst at tolke de religiøse tekster bogstaveligt. Og har vi først tænkt så langt, så må det være indlysende, at Rothsteins argumentation mod Hirsi Ali ikke holder. Så betyder det noget, hvad der står i teksterne. Deres faktiske indhold er med til at forme, hvorledes de mennesker, som bekender sig til troen, opfatter denne.”\n(TEORETISK SPEKULATION… OG JA, TEKSTER OG MENNESKER INDGÅR I ET SAMSPIL, DER TILSAMMEN FORMER RESULTATET… MEN DET ER I SIDSTE ENDE SUVERÆNT MENNESKET, DER BESTEMMER… DET VAR OGSÅ ROTHSTEINS ARGUMENT OG DET LYKKES IKKE SØRLANDER AT GENDRIVE DETTE ARGUMENT).\nKort sagt: Sørlanders kronik er en teoretisk spekulation.\nKommentar by Peter — 5. februar 2007 @ 22:16\n> 45 Thomas\nJa, islamismen skal bekæmpes ved at sige sandheden.\nAt islam er ond?\nAt islamisme er ond?\nMed hvilket af disse udsagn vil du bekæmpe den?\nOg tror du virkelig på at man kan bekæmpe en fjende på anden vis end ansigt til ansigt? (- det kan man ikke!)\nKommentar by Peter — 5. februar 2007 @ 22:20\nMin pointe er, at det er ufattelig let at sidde og skrive indlæg på en blog om at muslimer er rotter (se andetsteds her på Uriasposten).\nMen verden kan kun forandres (herunder islamismen bekæmpes) ved at komme ud i den virkelige verden og møde muslimerne ansigt til ansigt.\nKommentar by Peter — 5. februar 2007 @ 22:27\nNu er det jo først og fremmest danskere der har brug for at blive klogere. Islamisterne for eksempel ved jo ganske udemærket hvad de selv står for, men der er mange danskere der ikke ved hvad islamisterne står for.\nJeg kan ikke snakke for andre, men for mit eget vedkommende kan jeg sige, at jeg kommer her og kommenterer, ikke for at overbevise islamister om demokratiets vidunderlighed, men for at overbevise mine meddanskere på nettet om islamismens afskyelighed.\nNår det så er sagt, så har jeg faktisk mødt en del islamister ansigt til ansigt og har da også forsøgt at debattere med dem, men det er mit gennemgående indtryk at de er helt og aldeles resistente over for en hver form for argumenter, logik, rationel tankevirksomhed etc.\nIslamisterne er da heller ikke den største trussel mod demokratiet, ikke endnu i hvert fald. Langt den størst trussel mod vores friheder er alle de naivister der altid står klar til at undskylde islamisternes forbrydelser og bortforklare deres umenneskelige holdninger\nFor at sige det rent ud. På nuværende tidspunkt er Bonnichsen en væsentligt større trussel mod vores frihed end Laban nogensinde var det!\nKommentar by Mackety — 5. februar 2007 @ 22:38\nSandheden er at Islam er en svøbe, både for dem indenfor og udenfor, sandheden om koranen plus hadith er at det er opskriften på kronisk konflikt med omverdenen, derfor forsøger også alle reelt moderate muslimer at stille spørgsmålstegn ved hadith samlingerne eller helt underkende dem og lægge mere end armslængde til specielt Ibn Ishags sira.\nHvilken speciel forskel skulle det lige gøre at møde dem ansigt til ansigt? Vil du gerne have vi får skåret halsen over eller brækket næsen?\nNaturligvis kan man bekæmpe en fjende andet end ansigt til ansigt, det drejer sig da om fornuft mod ufornuft først og fremmest, så en debat kan da godt være ansigt til ansigt, men taler du om at lade som om islam bare en religion som alle andre – så glem det. Small talk og almen menneskelige ting er en ting og den tager jeg gerne med muslimer, men deres tro er absurd og ren tyranni, der er grænser for hvor store knuder jeg kan slå på min tunge.\nKommentar by Thomas Bolding Hansen — 5. februar 2007 @ 23:50\nVi fik nu ud af dig, hvad islamisme dækker over: “(efter min opfattelse) over en lang række fortolkninger af islam, der kun har én ting til fælles: At de er ekstremistiske.” Vi kan så slutte, at du ikke mener, at islam som sådan er ekstremistisk. I din forståelse er Islam ikke-ekstremistiske udlægninger af religionen. Selvom formuleringen er vag, udelukker det dog en del muslimer, der ellers i høj grad opfatter sig selv som muslimer. Så meget essens har islam altså for dig, kan jeg forstå.\nJeg ved ikke med dig, men jeg synes for eksempel, at det er ekstremt at mene, at Muhammed er det perfekte forbillede for et menneske i dag. Ingen kan vist være i tvivl om, at Muhammed var en forbryder af værste skuffe med vor tids og kulturs målestok. Jeg synes også, det er ekstremt at mene, at Koranen ikke er skrevet af mennesker men er Guds ord fra et til andet, og at det perfekte samfund og de perfekte love kan udledes af en bog og et menneske, der levede i 700-tallets Arabien.\nHvor mange muslimer vil sige, at Muhammed _ikke_ er det perfekte forbillede for muslimer til alle tider? At Koranen er et historisk tilblevet, fejlbarligt dokument? Meget få, gætter jeg på. I hvert fald er der _ingen_ af de toneangivende skoler indenfor islam, som tager afstand fra ekstremisme i islam, hvis den omfatter de centrale dogmer, som jeg peger på ovenfor. Så kan ekstremisme siges at være mainstream islam.\nHvad angår Peters kritik af Sørlander, kan jeg kun ryste på hovedet af den. Prøv lige at læse hans indvendinger igen. Han magter åbenbart at ikke at følge en simpel argumentationsrække, men ok man er naturligvis ikke forpligtet udover sine evner.\nKommentar by NAN — 6. februar 2007 @ 00:08\nJeg taler tilsyneladende for døve øren. Men eftersom emnet er alt for alvorligt til blot at overhøre jeres unuancerede synspunkter (som f.eks. Sørlanders teoretiske luftkastel, der har uendelig meget empiri imod sig), henviser jeg til det, jeg skrev i indlæg nummer 48 – læs det igen.\nJeg er ikke ude i noget forsvar af islam. Men jeg er ude i et forsvar af nogle helt reelle forhold i den virkelige verden:\n* Islamisme kan kun bekæmpes, hvis vi tager hensyn til lokale forskelle; der er store variationer i praktiseringen af islam fra sted til sted.\n* Islamisme kan kun bekæmpes, hvis vi skelner imellem moderate muslimer og ekstremistiske muslimer. Dvs at vi skelner imellem hvilke muslimer, der skal have kritisk modspil, og hvilke muslimer, der decideret skal bekæmpes. Hvis vi foregiver at bekæmpe dem alle, ja da vil de også alle bekæmpe os.\n* I bund og grund findes der kun mennesker, og derfor kan totalitære ideologier kun bekæmpes ansigt til ansigt. At bekæmpe folkeslag, kulturer og traditioner er at kæmpe mod en illusion og dømt til at fejle. Jo mere I kæmper i blinde, jo mere dyster ser fremtiden ud.\nKommentar by Peter — 6. februar 2007 @ 01:44\nI Specialevejledningen til historiestudiet (AU) pointeres at opgaven godt må være ”overvejende emperisk, og have karakter af en forskningsoversigt”. De fleste historiespecialer er baseret på laneg tørre empiriske gennemgange, også mit.\nDu snakker om empiri som en fastlåst objektiv størrelse. Sidste år udtalte Bæk Simonsen disse ord til Jyllandsposten:\n“Mit arbejde med muslimer her i landet har givet mig en indsigt i de problemer, som de slås med, og dem vil jeg gerne delagtiggøre andre i. Jeg mener i den forstand, at jeg har noget at have mine meninger i. Men jeg ved også, at det langt fra er alle, som vil acceptere min udlægning af de empiriske data, jeg har indsamlet.”\nI mit speciale dokumenterer jeg med en EMPERISK gennemgang af Bæk Simonsens forfatterskab, at han klart ændrer holdning ift. islam omkring 1988-1989. Skiftet væk fra den filologiske metode (skriftlige kilder, Koranen) til en individiorienteret tilgang (den enkelte muslim i en dansk kontekst), gjorde i mine øjne Bæk Simonsen til integrationsforsker mere end islamforsker – og man kan selvfølgelig ikke ignorere Bæk Simonsens holdninger iøvrigt til multikultur/danskhed.\nMit speciale beskriver skiftet i Bæk Simonsens forfatterskab, men selvom censor og vejleder erkender mine fund ift. Simonsens brud, så lyder det blot at – og jeg citerer:\n“Det tages end ikke i betragtning, at bruddet kunne være foranlediget af forskellige former for ny, videnskabelig erkendelse hos en i faglig kredse meget anerkendt forsker på sit felt.”\nBæk Simonsens overgang til den individorienterede tilgang, og den konkrete forholden til integrationelle problematikker er ikke en hemmelighed, og næppe noget han selv benægter. (litteraturlisten siger jo alt, men dokumenterer selvfølgelig kildenært i længder)\nMy point being: I samfundsforskningen handler det ikke meget om emperi, men en hel del om fortolkning – og den rette er i sidste ende den flertallet får held til at skabe konsensus om. Det handler således mere om dominans.\nSidste år ville Enhedslistens Per Clausen høre forskningsministeren hvorvidt Jørgen Bæk Simonsen var udelukket fra at søge midler fra islamisme-puljen. Et helt igennem tåbeligt spørgsmål. Når en forsker har brugt de sidste 15 år af sit liv på at afvise det forhold at muslimer skulle have religiøst-betingede fællestræk, så burde det vel være indlysende at han ikke skal have penge til at fremhæve disse\nKommentar by Kim Møller — 6. februar 2007 @ 07:48\nSå er bunden nået. Den i egen forståelse nuancerede og dialogsøgende Peter mener, at vi bekæmper folkeslag her! Nedrigt som bare pokker slår han bekæmpelse af folkeslag sammen med en legitim og nødvendig kamp imod for os at se afskyelige kulturelle normer og traditioner, en kamp, som vi i øvrigt deler med den danske regering! Fordi vi værger os imod islams indtog i vores lande, er vi folkemordere in spe!! Jeg har en nærmest ubændig trang til at sige noget meget slemt om Peter…men jeg vælger i stedet at afbryde samtalen her. Lige her.\nEn ting har Peter dog ret i. Jo mere vi kæmper i blinde, jo mere dyster ser fremtiden ud.\nEn lille vittighed er vist på sin plads midt i al dysterheden. Den humoristiske Mark Steyn skriver i sin fremragende nye bog “America alone”: “A ten-dollar bill is in the center of the crossroads. To the north, there’s Santa Claus. To the west, the Tooth Fairy. To the east, a radical Muslim. To the south, a moderate Muslim. Who reaches the ten-dollar bill first?\nAnswer: the radical Muslim. All the others are mythical creatures.”\nKommentar by NAN — 6. februar 2007 @ 08:59\nDet forekommer mig, at det er kunstigt at skelne mellem islamisme og islam. Læser man islamisternes argumentation, følger den som regel til punkt og prikke foreskrifterne i Koranen.\nJeg vil vove den påstand, at en islamist er en muslim, der tager sin religion alvorligt. Hvordan skal man ellers forklare, at unge generationer af muslimer, født og opvokset i Vesten, bliver langt mere religiøse end deres forældre. I modsætning til forældrene LÆSER de rent faktisk Koranen og debaterer endeløst på internettet – prøv bare at læse nogle af deres hjemmesider. Ikke siden skolastikere debatterede, hvor mange engle, der kunne danse på spidsen af en nål (eller en af Venstresocialisternes kongresser i 70’erne) har man set noget lignende.\nJeg forstår ærligt talt ikke rigtig denne optagethed af, om vi pådutter muslimer en essentialistisk opfattelse af deres tro eller ej. Moderne intellektuelle muslimer er jo så åbenlyst SELV de mest essentialistiske, idet de konstant forsøger at finde ind til en urokkelig kerne i islam – altså ESSENSEN i islam.\nMen selvfølgelig har religioner en kerne, en essens. I kristendommen er det “elsk din næste som dig selv”, i islam (og den ortodokse jødedom) “hvad fatter gør, er altid det rigtige”. For nu at sige det lidt forenklet.\nMen min pointe er altså, at det ikke er OS, vesterlændinge, der læser islam essentialistisk (uhadanej, for så kommer Edward Saids spøgelse efter os!). Det er muslimerne SELV, der i stigende grad gør det med ofte absurde resultater til følge.\nKommentar by polinos — 6. februar 2007 @ 14:58\nYep men Peter sjovt nok er det den totalitære ideologi vi bekæmper, hvordan det kan gå ram forbi dig siger vist en del om din egen døvhed.\nVi ved godt at muslimer er mange ting, alt fra Sufier til Talibanere og så dem der bare er kultur muslimer.\nVi ved godt der er lokale forskelle, men der er også noget der er ens og har været det i 1400 år, nemlig kaldet til at dyrke offensiv jihad indtil alle er underlagt Islam, det stammer nemlig fra roden til islam, koranen og hadith.\nDen rod sætter hele tiden nye skud og har gjort det i 1400 år, hadiths kan ikke fortolkes meget anderledes end de bliver, de kan kun udelukkes eller betragtes som usande:\ndu kan få nogle eksempler:\nYou will attack Arabia and Allah will enable you to conquer it, then you would attack Persia and He would make you to Conquer it. Then you would attack Rome and AllgLh will enable you to conquer it, then you would attack the Dajjal and Allah will enable you to conquer him. Nafi’ said: Jabir, we thought that the Dajjal would appear after Rome (Syrian territory) would be conquered.\nI koranen står der dette :\nDet er ikke lige der porten til itjihad er åben, det har den ikke været i 1400 år, der findes basalt set tre moderate veje uden om hadith:\nAt underkende dem, erklære dem som usande.\nAt sige at muhammads krige var nødvendige for at sikre islam overlevelse, men i dag kan islam klare sig med mission.\nAt gøre sit bedste for at overse og fornægte disse vers.\nIngen af dem fjerner hele roden og ingen af dem kan status som sand islam, da de er i konflikt selv med koranen når alt kommer til alt, i konflikt med selve profetens ord hans eksempel.\nDet bedste muslimer kan gøre for verdenen er at ophøre med at være muslimer.\nDet med at de presses til at være fjendtlige er en rød sild.\nI øvrigt er krig med Islamiske fundamentalister uundgåeligt, skidt blev værre med Irak, men Israel, skal vi nedlægge staten for at tækkes ?\n“jeg har ikke flere territoriale krav” Sagde Hitler efter at havde marcheret ind i Sudeterlandet, Chamberlain var optimist, det er vi ikke.\nKommentar by Thomas Bolding Hansen — 6. februar 2007 @ 16:29\n> 53 Kim Møller:\nDet er mit indtryk, at der er udbredt videnskabelig enighed om, at empiri kan tages seriøst, SÅFREMT FORSKEREN ER ÆRLIG OG ÅBEN OM DISSE DATAS TILBLIVELSE. Mange forskere lever muligvis ikke op til dette gennemsigtighedskrav – men det ændrer ikke på muligheden for faktisk at udføre redelig empiri-baseret forskning.\n> 54 NAN\nJeg tror, at du misforstod mig. Jeg skrev, at det at bekæmpe folkeslag og kulturer er at kæmpe mod en illusion – du mener, at jeg dermod beskylder dig og andre at være folkemordere in spe, fordi I vil bekæmpe islam. Du har tydeligvis misforstået mig; min pointe var blot, at man ikke kan bekæmpe “kollektiver”, kun individer.\n> 55 polinos\nJeg er helt enig i, at nogle muslimer selv har en essentialistisk tilgang til deres religion. Måske det endda er mange – men er de enige om denne essens? At så mange i “Vesten”, inklusive flertallet af bloggere her på Uriasposten, hopper med på de fundamentalistiske muslimers illusion, er blot med til at forstærke ondskabens forsimplinger.\n> 56 Thomas Bolding Hansen\nDu skriver, at du godt ved, at muslimer er forskellige, men samtidig henviser du til en række ting, som de har tilfælles. Det er og bliver dog kun din påstand, at flertallet af muslimer virkelig anerkender og praktiserer de dele af Koranen, du citerer fra.\nKoranens sprog er poetisk og ofte åbent for fortolkning – og det bliver den så også; Koranen bliver fortolket forskelligt fra sted til sted, fra menneske til menneske.\nHvis denne fortolkning så i praksis fører de samme problemer med sig, ja så har vi da et problem, men dette løses kun ved at erkende, at man ikke kan bekæmpe problemet med én samlet pakkeløsning. Problemet er ikke så meget en essens, som det er et forhold imellem Koranen og hver enkelt praktiserende muslim.\nJeg gentager derfor mit budskab: I er nødt til at møde muslimer, én for én, ansigt til ansigt, hvis I ønsker at bekæmpe de dårlige sider af islam. (Hvis I forsøger jer med denne tilgang, så kan jeg dog anbefale en vis tålmodighed og fortrolighed med de mennesker, I vil snakke med – at anklage/angribe muslimer fra første sekund med alverdens spørgsmål om “hvad er din holdning til dét og dét” samt “hvorfor gør I/du dét og dét” er ikke specielt fordrende for en udviklende dialog. Start høfligt og venligt – så kan de hårde og dybdeborende spørgsmål komme senere).\nDe borgerlige idealer, som individ/aktør-tilgangen er udsprunget af, var i øvrigt en reaktion på bl.a. strukturmarxismen. Individ-tilgangen er derfor i bund og grund højreorienteret. Jeg spørger derfor: Hvad tror I på? Individer eller kollektiver? Jeres svar på dette spørgsmål vil klargøre, hvad det egentlig er for en ideologi, der skjuler sig bag jeres holdninger.\nKommentar by Peter — 10. februar 2007 @ 16:52\n-> 57 Peter\n“De borgerlige idealer, som individ/aktør-tilgangen er udsprunget af, var i øvrigt en reaktion på bl.a. strukturmarxismen. Individ-tilgangen er derfor i bund og grund højreorienteret. Jeg spørger derfor: Hvad tror I på? Individer eller kollektiver? Jeres svar på dette spørgsmål vil klargøre, hvad det egentlig er for en ideologi, der skjuler sig bag jeres holdninger.”\nAbsurd motivanalyse. Hvis jeg er højreorienteret, kan jeg ikke kritisere kollektivt-baserede fænomener. Du kan få den lige tilbage i hovedet: Hvad er det for en ideologi der skjuler sig bag din holdning, når du forveksler analyse med intention?\nKommentar by Kim Møller — 10. februar 2007 @ 17:11\nKommentaren fra “N. A. Hansen — 2. februar 2007 @ 19:47”, inneholder ordrett sitat fra Preben Meulengracht Sørensen: Saga og samfund (1977), side 8-9.\nKommentar by Bernaard — 27. september 2013 @ 23:12


Savn – Overleveren\n5. august 2012 overleveren16 kommentarer\nNu er det snart nu, at vi smutter fra hjemmet ved skoven for at rykke ind på hattehylden et sted i byen. Og allerede nu begynder de små savn at melde sig.\nAt komme hjem fra arbejde og høre den dybe brummen fra luften. Nabobyen har en lille flyveplads med ganske bemærkelsesværdige fly. En spitfire (hvilken herlig lyd), et 2. verdenskrigs bombefly, et biplan, der træner luftakrobatik, en større mængde ultralette fly, et privat lille jetfly (dét larmer) og flere motoriserede hanggliders. Der foregår så tit noget i luften her, og det er altid skægt at se deres øvelser ude over markerne. Tror ikke altid de holder reglerne når de krydser ind over den lille by, synes de flyver vældigt lavt til tider. En dag fik hunden øje på biplanet og begyndte at jage det – så er man vist for langt nede. Hunden tog stand og det hele og satte tydeligvis ruten efter flyets bevægelser. (hvilket minder mig om en gammel historie om en afghansk mynde, der fik øje på et passagerfly, antagelig på vej til kastrup, på stranden på nordsjælland – og satte efter det. Hunden blev dog indfanget af venlige mennesker nogle km længere mod syd).\nLyden af akvariets stille vandcirkulation i stuen. Det skal nemlig ikke op igen. Vi har ikke plads til det, og dybest set gider vi det nok ikke rigtigt mere. Måske sætter vi det op igen til vinter, men det må tiden vise. Vi har ikke skaffet nye fisk det sidste års tid, velvidende at en flytning var undervejs, og i morges aflivede jeg de sidste stædige maller, der var tilbage. Til kærestens dybe sorg, i øvrigt. Hun forlod køkkenet da de tapre dyr måtte forlade denne verden.\nAt have et kontor, hvor jeg kunne rode i fred. Og lukke døren når der kom gæster.\nAt bevæge mig ud af døren, gå ca 20 minutter og så kunne sætte mig i et stykke totalt mennesketomt skov og lytte til vandet og vinden i træerne. Kigge på egern, se hejrene og rovfuglene sejle på termikken over mig.\nAt køre hver morgen ind på arbejde og se solopgangen over markerne, følge naturens gang og landmændenes bestræbelser på at kontrollere naturen.\nAt have min egen bil. Som jeg må rode i.\nTil gengæld glæder jeg mig til TID. Meget mere tid. Til bedre økonomi. Til en gladere kæreste, der atter befinder sig i det bymiljø hvor hun trives. Nærheden til vennerne. Og min dejlige svoger. Til at få en garage. Måske. At lære at fotografere by frem for natur. Til at kunne sætte sig på en altan med en kop kaffe og vide at det er verdens mindste urtehave, der står på en reol op af væggen. At kunne lukke ruderne for, når det regner, og stadig sidde ude og føle sig lidt udenfor, mens det tordner og lyner over hustagene. Lige hvad det angår har jeg haft nogle vidunderlige timer på den altan allerede mens jeg ventede på kæresten, der sluttede senere på arbejde end jeg, så vi kunne følges hjem. Tordenvejr bliver altså bare det skæggere når man kan sidde i tørvejr og kigge ud på det – uden i øvrigt at være nervøs for hvad lynet slår ned i.\nGlæder mig til at få ro i sjælen igen. At kunne koncentrere mig om at leve og ikke bare prøve at overleve på bedste beskub. At få en eller anden form for klar besked på hvad der skal ske med mig mht fortsat behandling eller ej.\nMen lige nu – glæder jeg mig altså bare til at det er overstået. Og det er det snart.\n16 meninger om “Savn”\n5. august 2012 kl. 12:41\nUhh hvor jeg kender den følelse du har lige nu 😉 for som du ved er jeg også i gang med at pakke ned.\nDet er og bliver rigtig vemodigt at skulle tage afsted med en super lejlighed tæt på ALT – byen, skoven, vandet og ikke mindst Troldeungens kammerater …\nSom du glæder jeg mig også til min nye altan som iflg. papirerne er betegnet som en udestue 😉 hvor krydderurterne uden problemer kan få lov til at overleve uden frost og blomster kan få lov til at vokse (ikke at de ikke gør det nu for det gør de) …\nMen det bliver som du selv siger rigtig lækkert at bl.a. få mere luft i økonomien, og der hvor vi flytter hen, er der faktisk ikke langt til naturen, og med bus er vi nede i byen i løbet af 10 minutter …\n6. august 2012 kl. 04:54\nHar ellers prøvet det nogle gange efterhånden, men det bliver ved med at være svært. Har nok også noget at gøre med at jeg blev syg inde i den by, blev rask herude – og nu rykker jeg ind til byen igen?!?\nSådan en overdækket/lukket altan er nu en skøn ting, når man ikke lige kan få sin egen lille/store have. Men jeg håber for dig at din nye lejlighed har mulighed for at skubbe vinduerne helt til side, ellers bliver der nemlig meget varmt og det meget hurtigt. Men det er et fedt ekstra rum at have.\nSavn og glæde følges ofte ad i forbindelse med opbrud.. Nyd de sidste dage derude tæt på naturen, og glæd dig til at finde storbyens små oaser. 🙂\n6. august 2012 kl. 04:56\nSkal nyde det alt hvad jeg kan, og vi kan stort set ikke lave mere før aftenen før selve flytningen .. så vores tidsplan holdt og det i fin stil.\nTror jeg vil køre nogle ture de her eftermiddage og nyde roen.\n5. august 2012 kl. 17:49\nDer er rigtig mange pro et contra for dig – men mon du ikke befinder dig bedst hvor du er, når først I er flyttet for alvor og det andet er blevet til det der var?\nMan kan trods alt altid finde et stykke natur at gå ud i.\nMen uha – jeg ville nødig undvære min ‘one-woman-car’, hvor der må rodes. Det må der bestemt ikke i Johns – og hvis der ligger to grannåle, bliver den støvsuget grundigt over det hele 🙂\n6. august 2012 kl. 05:03\nDet tror jeg og sådan skal det jo nok være. Har det nok lissom hunden, trods alt. Sammen med min flok og i kendte omgivelser. Og det bliver de nye jo hurtigt, da jeg i sagens natur går mange ture.\nSalget af min bil er en af forudsætningerne for forbedringerne i økonomien. Vi har intet som helst at bruge den til mere og at have to biler er tåbeligt, når vi til dagligt ikke kommer til at bruge nogen af dem.\nLyder lidt som kærestens forhold til hendes designerbil… er en kilde til en vis bekymring for hende at den nu skal være hundetransport, for vores hund tillader sig jo at fælde. 🙂\nHåber forresten, at når det her er overstået, at vi så må lufte både hund og bil og tage over og se jer og jeres sted i Sverige?\n6. august 2012 kl. 14:38\nJADA – I skal være meget velkomne.\nBare smid mig en mail, når tiden sig nærmer; så finder vi ud af at koordinere kalendere 🙂\nSkal vi nok.. og er glad for at vi kan tage hunden med 🙂\nÅh ja, sådan er det jo. Når man vælger noget til, vælger man samtidig noget andet fra. Jeg håber for dig/jer, at alt det, I vælger til, vil vise sig at blive en nettogevinst i forhold til det, I forlader. Men der skal jo lige falde ro på. Kan GODT forstå, du glæder dig til endelig at få flytningen overstået.\n6. august 2012 kl. 18:18\nPrøver virkelig at se alt det positive i det her arrangement, men det dækker altså over at jeg er dødsensræd for den er flytning. Eller dvs ikke for selve den, men mere konsekvenserne.\nOg ja, bare det at få det overstået vil være ganske godt nu…\n6. august 2012 kl. 10:15\nJeg kender den godt. Uklarheden ved alt det nye og trygheden ved det kendte. Jeg håber, at det bliver rigtig godt for jer. At I kan nyde byen, for skoven kan jo opsøges i den ekstra fritid, der opstår nu.\n6. august 2012 kl. 18:19\nDet er netop planen, at fritiden der vindes skal bruges i naturen og langs strandene, der nu kommer meget tættere på. Tror dog rigtigt meget at det handler om netop det ukendte, at jeg pludselig ikke kan identificere støjen. Her ved jeg at den larmende knallert er naboens tåbelige unge og sådan noget.\n6. august 2012 kl. 15:38\nDet er ikke let at flytte fra det man kender, det nye kan godt virke lidt skræmmende.\n6. august 2012 kl. 18:21\nDet virker faktisk rigtigt, rigtigt meget skræmmende..\nDet er trods alt godt at du magter at finde noget positivt i al dette skrammel som en flytninger. Jeg håber snart det er overstået og du finder på plads.\n13. august 2012 kl. 20:07\nHovsa.. den her kommentar havde jeg lige oversat i kaosset… jeg er nødt til at finde noget positivt i det, for jeg kan ikke ændre på det.\nMen vi er ved at finde på plads her med vores ting og alt det andet.. skramlet – dét har vi kasseret 🙂


Det bevidste parforhold – fra reaktiv til kreativ - Yoga-liv\nDet bevidste parforhold – fra reaktiv til kreativ\nHusker du den ekstatiske stormfulde forelskelse; du har fundet din eneste ene, den eneste, der nu endelig kan gøre dig hel. Et menneske du ikke kan leve uden og som oplyser din dag. En, du kan tale med om alt. En, det føles som om du har kendt altid. Du svæver på en sky. Alt ser smukkere ud, alt smager bedre. Du ser kun din partners positive egenskaber, intet andet. Du føler dig hel og komplet – usårlig. Alt er såre godt.\nOg så sker det. Forelskelsen klinger af. Måske bare lidt, men lige akkurat nok til at du begynder at se, at dit hjertes udvalgte også indeholder sider, du finder mindre attraktive. Din partners mere negative egenskaber begynder at gå dig på, irritere dig, provokere og (ubevidst måske) ribber op i sår, smerte og frustration fra din barndom. Du opdager, at du har udvalgt et menneske, der indeholder de samme negative egenskaber som dine forældre. Og som måske endda også lokker forbudte sider af dig selv frem i lyset igen. Det gør dig bange. Du reagerer overfor din partner helt automatisk uden endnu at vide, hvorfor eller hvad der er på spil. Og det samme gør din partner.\nNu er ”magtkampen” begyndt. Konflikterne opstår og tvivlen melder sig på banen. Når du står midt i denne magtkamp, hvor du begynder at anskue og behandle din eneste ene, mere som fjende end ven, virker tilværelsen uoverskuelig. Reaktive handle- og tankemønstre, overtager scenen, og en negativ spiral er født. Magtkampens stadier kan sammenlignes med sorgprocessen. Først kommer chokket. En eneste tanke overskygger alle andre: ”Dette er ikke det menneske jeg troede jeg giftede mig med/blev kærester med!”. Dernæst benægtelsen. Skuffelsen er stor, og du gør alt, hvad du kan for at se din samlevers negative egenskaber i et positivt lys. Men det har kun begrænset holdbarhed. Snart går sandheden op for dig, og du føler dig svigtet. Du føler dig ført bag lyset i forhold til din samlevers sande væsen. Afstanden imellem den fantasi/illusion du oplevede i forelskelsen og den virkelighed, der tegner sig nu, er stor og det samme er smerten. Nu melder vreden sig. Tæt fulgt af bitterheden. Vreden er der uanset om den bliver råbt højlydt ud, eller vendt stille ind i en depressiv selvbebrejdende offer-forklædning. Uanset udtrykket, kan vreden enten være dybt ødelæggende eller en kæmpe drivkraft. Holder du ud igennem dette vrede stadie af magtkampen, kommer du videre til next level – til forhandlingen. ”Hvis du gør dit, så gør jeg dat til gengæld”. Der kan forhandles i en uendelighed – og forholdet bliver nu præget af en ”noget for noget” mentalitet. Ingen af jer gør længere noget uden at forvente at få tilsvarende eller mere retur. Ingen gør længere noget blot for at glæde den anden, eller opfylde den andens behov. Sidste stadie af magtkampen indtræffer – fortvivlelsen. I har nu opgivet al håb (næsten) om at finde lykke og kærlighed i forholdet. Smerten har eksisteret for længe og er for stor. Valget står nu imellem brud, skilsmisse, utroskab, ELLER at finde en løsning på magtkampen, som leder jer til et varigt og tilfredsstillende forhold. Et kreativt og bevidst forhold.\nDybest set er der ikke væsentlig forskel på forelskelsen og magtkampen, selv om det umiddelbart synes sådan. To menneskers glæde med hinanden er forvandlet til had, og deres gode vilje er udartet til en stædig kamp om overtaget. MEN det væsentlig er, at de underliggende motiver ikke har ændret sig. Begge forsøger at genfinde deres oprindelige helhed og de er stadig overbeviste om at deres samlever har magt til at gøre dem til hele og sunde mennesker, men ingen i forholdet er tilsyneladende villig til at give kærlighed fra sig (kun indstillet på at modtage). De sårer hinanden, nægter nydelse og samkvem i håbet om at få den anden til at reagere med varme og kærlighed. En taktik, der med al tydelighed, ikke virker. Så hvad gør de nu?\nFra magtkampens hede til det bevidste forhold\nDet handler om at flytte sig fra det reaktive til det kreative. At blive bevidst om, hvad der er på spil, hvornår og hvorfor. Både i dig selv og hos din partner. Det handler om at give frem for at modtage. Når du opfylder din partners behov, vil du ganske sikkert også opleve at du i langt højere grad bliver imødekommet på dine behov. At handle kærligt, skaber en positiv selvforstærkende effekt, der bryder magtkampens kvælertag.\nDet bevidste forhold er kendetegnet ved:\nDu erkender, at kærlighedsforholdet har et skjult formål – nemlig at hele barndommens sår.\nDu skaber et mere sandfærdigt og helt billede af din samlever.\nDu erkender, at det påhviler dig at oplyse din samlever om dine ønsker og behov.\nDin adfærd bliver mere hensigtsmæssig (mindre reaktiv)\nDu lærer at sætte din samlevers behov og ønsker lige så højt som dine egne.\nDu påtager dig din mørke side af din personlighed (alle de fortrængte egenskaber).\nDu lærer at opfylde dine grundlæggende behov og ønsker på nye måder.\nDu søger i dit indre efter den styrke og de evner, som du savner.\nDu bliver mere bevidst om dine behov for at være kærlig og hel og forenet med universet.\nDu erkender, at der er svært (hårdt arbejde) at skabe et godt forhold.\nDet bevidste forhold bygger på en accept, der kommer til udtryk i holdninger og opførsel, på vilje til at udvikle og forandre, på modet til at se sin egen frygt i øjnene og på en bevidst beslutning om at opføre sig kærligt. Et ganske andet grundlag end forelskelsen, men absolut lige så stærke og lykkebringende.\nKærligheden i de to første stadier af parforholdet – forelskelsen og magtkampen – er reaktiv. Den er en ubevidst reaktion på forventningen om at få behov opfyldt. Når I beslutter jer for at skabe et mere tilfredsstillende forhold, indtræder I i et stadium af forandring, og kærligheden udvides nu med bevidsthed og vilje. Denne kærlighed kan bedst betegnes som en livsenergi rettet imod en anden i en bevidst bestræbelse på at hele. Denne bevidste kærlighed fører jer til en kærlighed, hvor energien bevæger sig frit imellem jer. Det sker når to mennesker lærer: at se hinanden uden fortegning, at sætte din partner lige så højt som du sætter dig selv, at give uden forventning om at få noget til gengæld, og at påtage dig ansvaret for din partners velvære. I denne modne kærlighed ser du din partner, og din partner ser dig, ikke som en forældreerstatning eller fjende, men som en lidenskabelig ven.\nI denne uegennyttige og modne kærlighed befries energien imellem jer og I behandler hinanden spontant med kærlighed og respekt.\nSe hvilke muligheder jeg kan tilbyde dig\nRASTLØS – uden hvile, uden ro, uden pause\nNUET & åndedrættet\nOverbevisninger – karma, handling & konsekvens\nHOT Yoga – healing & forbrænding


Kontant reaktion på hvidvask | Finansforbundet.dk\nKontant reaktion på hvidvask\n”Det ligger ikke til os at hænge fem bankfolk på en strand eller at kramme nogen, fordi de er søde eller store. Vi er enormt dedikeret til at følge loven”, sagde Finanstilsynets direktør Jesper Berg, da han talte om tilsynets indsats mod hvidvask på et fyraftensmøde i Finansforbundet.\n125.000 milliarder kroner. Cirka så stor er det transaktionsvolumen, der strømmer igennem den kendte betalingsstruktur i Danmark i løbet af et år.\nMed så astronomiske tal - svarende til 500 milliarder kroner gennem den kendte betalingsstruktur pr. bankdag - er det urealistisk at sætte Finanstilsynet til at føre hvidvasktilsyn på transaktionsniveau, lød det fra Finanstilsynets direktør Jesper Berg, da han onsdag den 21. november holdt foredrag i Finansforbundet om tilsynets arbejde i forhold til hvidvask.\n"Tilsynet i forhold til hvidvask skal være risikobaseret, så man kigger forskelligt på en transaktion fra fru Jensen til Brugsen og en transaktion til eksempelvis Iran", sagde Jesper Berg til de 70 tilhørere og understregede, at Finanstilsynet blot fører tilsyn med et væsentligt led i kæden, nemlig de cirka 1.400 finansielle virksomheder.\nKunderne er det virksomhedernes opgave at overvåge, politiet efterforsker lovovertrædelser, skattemyndighederne undersøger sager om skattesnyd, og i sidste ende afgør domstolene, om reglerne er overtrådt.\n"Vores tilsyn er baseret på det materiale, vi på forhånd har rekvireret fra virksomheden, interviews med de ansvarlige i virksomheden og stikprøve af 30-150 kundeengagementer, når vi er på stedet. Vi er ikke ufejlbarlige. Når du er ude at føre tilsyn med de ressourcer, vi har, kommer du til ind imellem at lave fejl", sagde Jesper Berg, hvor på han konstaterede, at i Finanstilsynets aktuelle tilsyn om hvidvask i Danske Bank er der ikke fundet nogle ting, som ikke er i overensstemmelse med måden, der skal føres tilsyn på.\nFyraftensmødet kom os ind på det politiske pres, Jesper Berg og Finanstilsynet er udsat for. Selv afviste han, at han lod sig påvirke af udmeldinger fra diverse ministre og politikere.\n"Det ligger ikke til os at hænge fem bankfolk på en strand eller at kramme nogen, fordi de er søde eller store. Vi er enormt dedikeret til at følge loven", sagde Jesper Berg.\nSelv om tilsynet i den seneste tid måske har fremstået svagt og defensivt i mediernes dækning af hvidvask, er det ikke en position, som Finanstilsynets direktør kan genkende. Han fremhævede, at Danske Bank i 2016 var blevet tildelt en bøde på 12,5 millioner kroner for overtrædelse af hvidvaskloven (håndtering af korrespondentbanker), at der fortsat verserer en sag mod Nordea, efter Finanstilsynet i 2016 anmeldte storbanken til SØIK for overtrædelser af hvidvaskloven. I år er Københavns Andelskasse blevet anmeldt til SØIK for en række overtrædelser af hvidvasklovgivningen, og endelig er blot 15 af de 39 valutavekslingsvirksomheder, som søgte om en tilladelse til at bedrive valutaveksling, blevet godkendt.\nI juni 2017 etablerede Finanstilsynet et særligt hvidvaskkontor med 15 ansatte, og det er flere end de øvrige nordiske landes finanstilsyn har sat af til opgaven.\nRegister for hvidvaskere\nPå fyraftensmødet drøftedes også hvordan indsatsen mod hvidvask kan blive endnu bedre. Jesper Berg anførte, at der de seneste år i bankerne er kommet øget fokus på compliance og hvidvask.\n"Det er bankdirektørernes største skræk at blive taget på den forkerte fod på dette område. Men når du foretager risikobaseret overvågning af kunderne, kan der være en risiko for at du med hensyn til kundekendskab ikke altid kommer helt ud i hjørnerne", vurderede han.\nEn tilhører spurgte, om man ikke kunne oprette et register for personer og virksomheder, der havde bedrevet hvidvask, lidt i stil med RKI's register over skyldnere, og på den måde sætte en stopper for, at folk med en hvidvasksag i en bank blot kunne skifte bank og fortsætte med at hvidvaske?\n"Der findes ikke sådan en liste i dag, og det er tvivlsomt, om man kan lave sådan en i forhold til GDPR. Men der er ikke tvivl om, at vi skal blive bedre til at benytte ny teknologi i forhold til at bekæmpe hvidvask. En lettelse for almindelige kunder kunne være, hvis de i banken kan nøjes med at identificere sig via NemiD i stedet for at medbringe fotokopi af deres pas", sagde Jesper Berg.


Har du ikke råd til at tage på sommerferie? | Gratis Nyheder\nI sidste uge fik vi lige en lille snert af, hvad det vil sige, når den danske sommer viser sig fra sin gode side og er gavmild med både solskinstimer, en mild brise, letpåklædte, sommerbrune mennesker og kølige drikke i skyggen. Men alt godt har en ende, og alle ved vi jo, at den danske minisommer fik sin brætte ende med en weekend fyldt med regn og torden. Så nu er det slut med at grille pølser i på terrassen og tilbringe dasedage i haven.\nMen bare fordi sommeren herhjemme er afblæst, betyder det ikke, at du ikke skal have lidt sol på de blege ben. Og eftersom der ikke er meget D-vitamin at hente fra oven herhjemme, synes en ferie som den eneste brugbare løsning. En tur sydpå fortjener alle for at kunne komme igennem det ellers ret grå danske vejr – året rundt, fristes man næsten til at sige.\nMen i disse tider er der også mange af os, der sidder lidt stramt i økonomien grundet den nationale og internationale økonomiske situation og manglen på arbejdspladser. En stram økonomi behøver dog ikke at betyde, at tanken om ferie skal opgives på forhånd.\nFor måske gemmer du faktisk på større opsparinger, som du knap vidste, du havde. Du bør nemlig overveje at tage et kig i dine skuffer og skabe, hvis du vil tjene nogle ekstra penge til ferien. Her kan der nemlig sagtens ligge små skatte gemt i form af gamle arvestykker, du alligevel ikke bruger længere. Disse smykker kan nu om dage veksles til kontanter lettere end nogensinde. Du sælger guldet til en virksomhed, der omsmelter og forfiner det, og sender det tilbage på verdensmarkedet. Meget enkelt.\nGå ind på en side som denne, og se, hvad du kan få for dit gamle guld.