O JEDNOM POKLONU, SNU I VIŠESTRANOM UTICAJU LUDVIGA VITGENŠTAJNA NA TOMASA BERNHARDA – Aleksandra M. Lalić\nDate: 12 јула, 2017Author: Aleksandra M. Lalić 5 Коментари\nPre nekoliko meseci dobila sam poklon koji je u ravni meni najdražih – sanjala sam Tomasa Bernharda. Bio je u mom snu i to u sledećim okolnostima: sanjam kako avionom putujem negde, a zatim, ambijent aviona se pretvara, na način imanentan snovima, u voz, odnosno, hodnik voza. Cilj puta je i dalje Nigdina. Hodnik je uzak, a ispred mene je Tomas Bernhard, traži kupe gde ćemo nas dvoje da se smestimo (očito idemo skupa u tu Nigdinu). Ulazimo u jedan gde postoje dva slobodna mesta i sedamo jedno pored drugog. Preko puta nas sede neki nervozni Nemci koji su mi na javi nepoznati. Oni nešto pričaju na srpskom sa Tomasom Bernhardom, ali ne sećam se šta, samo pamtim jak germanski naglasak. Ne sećam se ni da li Tomas i ja sedimo u pravcu kretanja voza ili obratno. Sedišta su zelena i skajna. Tomas je u snu vedar i harizmatičan i prema meni nastrojen očinski i prijateljski. Posle sna sam se osećala emotivno ispunjeno i počastvovano. Već neko vreme sam veoma privučena delima Tomasa Bernharda i ovaj san sam doživela kao milost (božiju?) i kao znak da treba da napišem nešto o njemu. Moram ovde da naglasim da to što u snu idem hodnikom voza za Bernhardom u potrazi za kupeom nikako ne znači da idem literarnim hodnicima za njim u potrazi za priznanjem i slavom kakve je on imao. Ne. Bernharda kao pisca sam čitala i iščitavam. Bernharda kao prijatelja sam sanjala. A Bernharda kao uzora sam ubila.\nKada čitam dela Tomasa Bernharda običavam to činiti ritualno, jer svako čitanje Bernharda je za mene događaj. Posredstvom interneta i jutjuba slušam i pogledavam na intervjue Tomasa Bernharda i to posebice na ona dva koja je dao Kristi Flajšman, oba snimljena u Španiji, 1981. godine, odnosno 1986. I dok Bernhard priča lepim bas-baritonom na nemačkom jeziku kog ne razumem, ja čitam njegove knjige prevedene na srpski. Na taj način osećam njegovo fizičko prisustvo i emocionalnu ispunjenost. Tako ne samo da su zadovoljene moje duševne, duhovne i estetske potrebe, već i socijalne. Sa tim druženjem Tomas Bernhard i ja denunciramo i anuliramo pojmove smrti, dosade i usamljenosti.\nLITERARNI „LANAC ISHRANE“\nDok sam pasionirano čitala opus Srđana Valjarevića naišla sam na deo u njegovom romanu Komo gde pripovedač navodi da voli da čita Tomasa Bernharda (i ne samo njega). Onda sam ja sledila taj literarni trag i pozajmila iz biblioteke razne pisce iz te nenamerne preporuke. Neki mi se nisu dopali, neki jesu, ali Bernhard je postao moj pisac. Prvi njegov roman koji sam pročitala bila je Seča šume. Verbalna artikulacija koja mi se formirala u svesti bila je oličena u rečenici kako ume sa rečima, kao kada vešt fudbaler pimpuje loptu trocifren broj puta, a da mu ona ne ispadne. Čitajući Bernharda i iščitavajući neke druge pisce (i filozofe) putem literarnog „lanca ishrane“ shvatila sam da ne bi bilo njega kao pisca da nije bilo filozofa Ludviga Vitgenštajna. Ta veza nikako ne obezvređuje Bernhardovo delo, već osvetljava ono što je napisao i način kako je napisao. Uticaj Vitgenštajna na Bernharda je višestran i želim njim da se bavim u ovom tekstu.\nBERNHARD ZA POČETNIKE\nMoram da napomenem da nisam zadovoljna internet člancima (naročito na srpskom jeziku) o Tomasu Bernhardu zato što imitiraju jedan drugi (da ne kažem kopiraju) i zato što naglase samo pojedine opšte stvari faktografske prirode i neke senzacionalističke delove njegove biografije. Ne bih imala ništa protiv da su takvi tekstovi uvod, ali oni su takvi kao celina. Te tako, istražujući podatke o Tomasu Bernhardu možete naići na sledeće: da je rođen 1931, a umro 1989. godine; da je Austrijanac; da svog biološkog oca nije nikada upoznao; da je rođen u Holandiji kako bi majka izbegla sramotu zbog vanbračno rođenog deteta; da je živeo u Austriji, ali da je mnogo putovao, da je do dvadesete godine živeo sa majkom, očuhom, polubratom, polusestrom, dedom i babom; da je bio emotivno vezan za dedu Johanesa Frombihlera koji je, takođe, bio pisac, da su mu deda i majka umrli dok je bio u ranim dvadesetim, da je imao ambicije da bude operski pevač, ali da je odustao zbog teške plućne bolesti zbog koje su mu lekari još na početku dvadesetih prognozirali smrtni ishod (tako da se 58 godina života u slučaju Bernharda može posmatrati kao dar), da je studirao glumu i dramu na muzičkoj akademiji Mocarteum, da je bio u ljubavnoj vezi sa Hedvigom Stavjanisek, ženom koja je od njega bila starija trideset i sedam godina i da ju je imenovao kao biće mog života te je po sopstvenom zahtevu sahranjen pored nje; da je bio veoma kritičan prema austrijskom društvu smatrajući da se nikada nije odreklo nacizma; da je u nastupu besa testamentarno zabranio izdavanje svojih dela u Austriji; da mu je ta ista Austrija dodelila mnoštvo prestižnih književnih nagrada, da su ga proslavili u prvom redu romani kojih ima petnaestek (poznatiji su Beton, Gubitnik, Brisanje, Vitgenštajnov nećak, Podrum…), a zatim i drame (Trg heroja, Svečanost za Borisa, Lovačko društvo, Pred penzijom, itd.) koje su izvođene mahom u Burgteatru i u trećem redu kratke priče (zbirka Imitator glasova). Pisao je i pesme, ali one nisu imale tako dobru recepciju kao gore navedeni. To bi bila ukratko faktografija Tomasa Bernharda, ali ona nam ništa ne govori o njegovom specifičnom literarnom stilu i o njegovoj lepoti pripovedanja.\nKljuč za razumevanje Tomasa Bernharda je fiilozof Ludvig Vitgenštajn. Usuđujem se reći da nije postojao Ludvig Vitgenštajn ne bi u ovom obliku postojala ni dela Tomasa Bernharda.\nMigel Saens u svojoj knjizi Bernhard (L.O.M, 2014, prevod Igor Marojević) na strani 78 kaže:\n„Nesumnjiv je značaj Ludviga Vitgenštajna za opus Tomasa Bernharda, koji je pišući roman Korektura bio inspirisan njegovim životom; s druge strane, Ludvig čini jedan od tri lika njegovog komada Riter, Dene, Fos, a Vitgenštajnova sena nadvija se i nad braću Šuster iz Trga heroja. Ako je to malo, u jednoj neobičnoj priči – „Gete umire“ (odnosno Gete na sssamrti u drugom prevodu, prim. A.L.) Bernhard čini od Vitgenštajna savremenika Getea, koji ga poziva u Vajmar.“\nDodala bih da ga pominje i u nekim drugim svojim delima, u romanima Vitgenštajnov nećak i Hodanje. Zatim, Migel Saens u istoj knjizi, na strani 142. kaže i ovo:\n„Što se Vitgenštajna tiče, iako je Bernhard, kako smo već videli, koristio njegovu biografiju u nekoliko prilika (Korektura, Riter, Dene, Fos, Trg heroja) istina je da ga ne poznaje naročito dobro. Kaže da je pročitao Traktatus, što je bez sumnje tačno, ali beše to čitanje koje nije ostavilo traga“.\nSa konstatacijom da Bernhard ne poznaje naročito dobro Vitgenštajna (odnosno njegovo delo) i da čitanje Traktatusa nije ostavilo traga nikako se ne bih složila. Šta više, usuđujem se reći da je Vitgenštajn (sve sa pomenutim Traktatusom) ključan za razumevanje dela Tomasa Bernharda. Nemoguće je govoriti o Tomasu Bernhardu kao piscu, a ne pomenuti Ludviga Vitgenštajna i njegovu filozofiju.\nKao što se vidi iz prethodnog pasusa Bernhard je bio privučen pojavnošću Ludviga Vitgenštajna i kao rezultat te pasije mnogo puta ga pominje i svojim likovima daje „malo ili malo više Vitgenštajna“. Vitgenštajn postiže originalnost uvodeći numeričke paragrafe, dok Bernhard uvodi pasus roman, tako da postoji veza u originalnosti vizuelnog izgleda tekstova jednog i drugog. Vitgenštajnov pojam jezičke igre indirektno se ogleda i u delu Tomasa Bernharda. Pojedini proučavaoci dela Tomasa Bernharda napominju vezu između muzike i komponovanja, sa jedne strane, sa načinom pisanja sa druge. Ja dodajem da pre svega veza između pisanja i komponovanja postoji kod Vitgenštajna, a potom kod Bernharda. Obojica se ne bave razmatranjem onoga što je u filozofiji označeno kao metafizika. Vitgenštajn je bio veliki protivnik da se filozofija bavi verom i apstraktnim stvarima koje ne mogu da se dokažu u nauci. Bernhard takav njegov stav ne komentariše, ali na osnovu izostanka pitanja postoji li bog, duša i sl. i na osnovu njegovog ćutanja možemo reći da je prihvatio Vitgenštajnovu kritiku. Poslednja veza tiče se sistema vrednosti koji su negovali Vitgenštajn i Bernhard, što može biti značajno za ovaj tekst posredno.\nBERNHARD, VITGENŠTAJN, PASUS-ROMAN I NUMERAČKI PARAGRAFI\nU romanima Tomasa Bernharda rečenice se nižu gusto, od margine do margine, bez novog reda, novog pasusa, paragrafa, poglavlja, dela. Retki su pisci koji pribegavaju ovakvom pisanju, jer postoji strah da će to odbiti čitaoce i da im napisano neće biti pitko. Čak i oni koji se osmele tako da pišu rade to više eksperimentalno nego dosledno. Ovako napisan tekst daje čitaocu iluziju i aluziju da je roman napisan „u jednom dahu“ (što teorijski može biti tako, ali praktično teško), a samim tim nas kao čitaoce podsvesno obavezuje da sinhrono pisanju „u jednom dahu“ i čitanje bude „u jednom dahu“. Vizuelni izgled teksta kod Tomasa Bernharda nije samo puka fizička pojavnost, već i svojevrsni stil i uslovno rečeno manipulacija. Reč je o uticaju pisca na čitaoca i na „poestetizovanje“ nečega što u osnovi nije estetsko. Kao kada je Pikaso uzeo sic i volan od bicikla i načinio glavu bika. Tako da kod njega vizuelni izgled teksta nije samo fizički izgled već stilska figura. Ovakav odnos prema napisanom nije nimalo lak i ne može biti proizvoljan zato što, kao što znamo, tekst ima osim forme i sadržinu, a da bi ta sadržina na pravi način došla do čitaoca mora da bude pregledno prezentovana. Bernhardova veština pisanja u jednom pasusu, odnosno, pisanje bez pasusa, a da ne naruši logični i fabularni sled, govori o njegovoj literarnoj moći i inovativnosti, na način kao što je revolucionarna pojava romana ili antidrame. Razume se, ima još autora koji pišu na ovaj način, ali ne tako dosledno kao Bernhard. On danas ima svoje sledbenike koji su usvojili njegova poetička „pravila“ a da nisu narušili vlastiti spisateljski integritet. Kada je reč o srpskim piscima možemo pomenuti Davida Albaharija koji je u nekoliko svojih romana (Mamac, Svetski putnik, Ludvig) pisao u Bernhardovom maniru. Kada bi uveli pojam bernhardizam on bi bio opravdan.\nLudvig Vitgenštajn svoja dela nije pisao u jednom pasusu, ali je, takođe, odstupio od onoga kako su inače napisana filozofska dela. On koristi numeričke paragrafe i numeričke stavke u skladu sa decimalnim sistemom, kako kaže Alfred Ejer, i na taj način formi svojih dela daje fizičku individualnost. On stav izlaže koncizno pod brojem (npr 1), podstav putem decimale (npr1.1), a dopunsko objašnjenje uz još jedan broj uz decimalni (npr. 1.12) pa kada objasni željeno on se vraća na numerički tok (npr. 1.2) i sve tako dok ne objasni šta je hteo. Neko može da se zapita u kakvoj je vezi takvo izlaganje sa pisanjem Tomasa Bernharda. Ono se tiče, kao što sam napomenula, originalnog alternativnog pristupa i korišćenja vizuelnog izgleda teksta kao stila.\nPočetkom dvadesetog veka sa pojavom avangarde i raznih izama nametnuo se trend pojedinih autora da se tekst vizuelizuje, te je bilo pesnika čiji stihovi su bukvalno imali oblik, npr. ruže i sl. Posle početne euforije, sa brodolomom izama i njihovih predstavnika, potonule su i ovakve tendencije, jer nisu bile umetnički održive. Bernhardov pasus-roman i Vitgenštajnovi numerički paragrafi su itekako umetnički, odnosno, naučno održivi, zato što oni nisu prisutni senzacionalistički i kao puka novotarija, već kao originalna forma i veština putem koje se izlaže i umetnički uobličava sadržina.\nBERNHARD, VITGENŠTAJN I JEZIČKE IGRE\nČuven je Vitgenštajnov paragraf 5.6 iz Traktatusa koji kaže „Granice moga jezika znače granice moga sveta.“, kao i paragraf 326 iz Listića gde napominje da „Pojam živog bića ima istu neodređenost kao i pojam jezika“. Ludvig Vitgenštajn posmatra jezik kao svet za sebe u kojem postoje posebna pravila igre. Ta pravila on naziva jezička igra. Svet jednog jezika i svet stvarnog sveta ili onoga što pod njim podrazumevamo mogu da se podudaraju, ali i ne moraju. Vitgenštajn u paragrafu 5 u Listićima (Fedon, 2007, preveo Božidar Zec) kaže:\n„Zar ne mogu da upotrebim reči da znače ono što ja želim da znače? – pogledaj vrata svoje sobe, izgovori pri tom niz proizvoljnih glasova i podrazumevaj pod njima opis tih vrata.“\nU Rečniku filozofskih pojmova (BIGZ 2004, preveo Aleksandar Gordić) pod pojmom jezička igra između ostalog piše i ovo:\n„Tu Vitgenštajn zastupa poziciju da se značenje nekog jezičkog izraza konstituiše pravilima njegove upotrebe u konkretnim društvenim situacijama – slično kao što se i „značenje“ (ili funkcija) neke igraće figure u jednoj igri pokazuje putem pravila prema kojima se ova igra igra. Analiza značenja nekog izraza prema njemu izlazi na to da se istraže pravila „jezičkih igara“ u kojima se on upotrebljava, tj. da se analizuje njegova (ispravna) primena u određenim društvenim situacijama“.\nKonkretno, Vitgenštajn je govorio u knjizi Filozofska istraživanja:\n„Mislim na igre za pločom, igre kartama, igre loptom, takmičarske igre (…) Mi o njemu (jeziku, prim. A. L.) govorimo kao što govorimo o šahovskim figurama, navodeći pravila igre, a ne opisujući njegove fizičke osobine. Pitanje „šta je zapravo reč“ analogno je pitanju “Šta je šahovska figura?““.\nU skladu sa ovim Vitgenštajnovim stavovima slobodna sam reči da je i literarno pisanje jezička igra koja tvori stvarnost za sebe i to ne samo pisanje u opštem smislu, već i stil svakog pisca ponaosob.\nBernhard povezuje sadržinske delove asocijativnim putem, čini to umešno i prirodno gde asocijacije imaju komunikološki značaj, ali i služenje stilu. Određene rečenice, reči i fraze on ponavlja, ali ne kao spisateljski propust, već kao refren u muzici ili fraze u okviru muzičkog dela. Ponavljanje je kod Tomasa Bernharda, kao i vizuelni izgled teksta, stilska figura, a ne puko ponavljanje u nedostatku inovativnosti. On kada nešto ponovi čini da radnja ide napred, jer ponovljeno je pauza nakon čega sledi nešto novo. Kao kada Beketovi junaci u Čekajući Godoa ponavljaju pitanje „kada će doći Godo?“. U romanu Gubitnik postoji više neobičnih stavki. Prvo što je neobično je dekonstrukcija biografskog romana. U postmodernističkom maniru Gubitnik je kvazi romansirana biografija kanadskog pijaniste Glena Gulda. Ali Bernhard grubo krši faktografiju. On piše da je Glen Guld studirao na Mocarteumu što u stvarnom životu nije, da mu je profesor bio Horovic (u stvarnosti jeste postojao, ali mu nije predavao), da je umro za klavirom (što nije istina)… Na prvi pogled možemo da se zapitamo zašto je Tomas Bernhard „falsifikovao“ biografiju Glena Gulda. On to nije učinio iz neznanja, niti da obmanjuje čitaoce, već kao umetnik, u ovom slučaju romansijer, koji je „iskoristio“ postojećeg Glena Gulda i posredstvom „milosti uobličenja“ (izraz Danila Kiša) stvorio svog Glena Gulda. Na početku opsežnog objašnjenja pojma roman u Rečniku književnih termina piše da je on velika prozna fikcionalna književna vrsta. A ako je već tako zašto bismo zamerali Tomasu Bernhardu to što je milošću svoga talenta i volje uobličio jednog novog Glena Gulda?! Ovakav Bernhardov pristup nije proizvoljnost, već trijumf mašte i kreativnosti. Ludvig Vitgenštajn u svom Traktatusu (Veselin Masleša/Svjetlost, 1987, preveo Gajo Petrović) u segmentu 3.32 kaže:\n„prikazati u jeziku nešto što protivurječi logici, nemoguće je isto tako kao što je u geometriji nemoguće prikazati pomoću koordinata figuru koja protivurječi zakonima prostora; ili navesti koordinatne tačke koje ne postoje“.\nAnalogno tome Bernhard dozvoljava sebi da putem pisanja stvori sopstveno geometrijsko telo, po vlastitim pravilima igre, odnosno jezičku igru, jer ništa ga ne obavezuje, čak i stvarna pojava Glena Gulda i poznate činjenice o njemu, da ih on ne dekonstruiše, jer roman je, kao što sam navela, u osnovi fikcija, nešto što nije stvarno i kao takvog mi kao čitaoci treba da ga prihvatimo. U skladu sa sopstvenom jezičkom igrom Bernhard je koristio pojedine reči, pojmove, izraze, pa čak i interpunkcijske znake u sasvim novom kontekstu. On je, slikovito da se izrazim, žongler koji se igra lopticama gde nas oduševljava kako on kombinuje loptice (odnosno reči) i njihove boje, ako su raznobojne, a ne sirovinski sastav i materijal tih loptica (bukvalno značenje). Bernhard u Gubitniku i u mnogim drugim delima često koristi reč „takozvani“ koji u svakodnevnom govoru ima funkciju poštapalice. Međutim, kod njega je ta reč kao metafora za relativnost opisanog pojma. Kada Bernhard napiše „takozvani obični ljudi“ on stavlja pod pitanje tu običnost, odnosno, postoje li, zaista, obični ljudi. Kao i kada u Gubitniku napiše za Verthajmera „takozvani gubitnik“ on relativizuje pojam gubitnika. U romanu Brisanje pripovedač muža sestre oslovljava sa „fabrikant čepova vinskih flaša“ nijednom mu ne izgovorivši, niti otkrivši čitaocima, njegovo ime. I taj izostanak, kao i potenciranje čepova ima umetničku funkciju, jer on oslovljavajući osobu sa „fabrikant čepova vinskih flaša“ svodi ga na tu njegovu jednu funkciju, na puku mašinu, na nekoga kome odbija da da humanizujući lik što implicira prezir i nipodaštavanje.\nU predgovoru Saensove knjige Igor Marojević je lepo zapazio:\n„tek „drugo čitanje“ ponudiće uvid u dublja značenja: gotovo sve što je isprva delovalo vrednosno jednosmerno pokazaće se kao višeslojno. Samo vrlo pažljiv čitalac moći će da se uveri kako kritički verbalni rafali Bernhardovih pripovedača, odnosno važnijih junaka u stvari nisu vrednosno jednosmerni, nego se značenjski, međusobno neopazice pobijaju“ U romanu Beton Bernhardov pripovedač izražava bojazan da se sestra nakon što je otišla ne vrati, jer on onda neće moći da piše svoj rad o Mendelsonu, ali kako roman teče, kroz ponavljanje i dopunu (o kojima će kasnije biti više reči) dolazimo do toga da je pripovedaču žao što je sestra otišla i da mu je potrebna da bi mogao da piše svoj rad o Mendelsonu. Tako da su kod Bernharda stavovi posledica jezičke igre, a ne stvarnog uverenja. Zbog svega ovoga Bernhardovi romani su kaleidoskop sa stalnim smenjivanjem boja, ali i teleskop u planetarijumu koji je uvek usmeren ka istom nebu, ali svaki put može različito da se vidi kroz njega.\nBERNHARD, VITGENŠTAJN I MUZIKALNOST TEKSTA\nNije Tomas Bernhard oduvek maštao da postane pisac. Njegov deda Johanes Frombihner o kome je Bernhard pisao u više svojih romana i pominjao ga u intervjuima, bio je pisac, veoma ambiciozan, ali ne do kraja afirmisan. On je želeo da se Tomas bavi bilo kojom umetnošću i podržavao ga je u tome. Te mu je prvo kupio pribor za crtanje u nadi da će unuk biti slikar, a nešto kasnije ga je bodrio da bude violinista, te je Bernhard kao dečak svirao violinu o čemu piše u autobiografskom romanu Dete. Od violine je odustao zbog nezainteresovanosti, ali u ranim mladićkim godinama zaljubio se u opersko pevanje i imao je ambiciju da se ozbiljno bavi njime. Išao je na časove pevanja i pevao je i u crkvenom horu. U nameri da bude profesionalni operski pevač osujetila ga je teška plućna bolest sa kojom je imao problema od rane odrasle dobi. Na muzičkoj akademiji Mocarteum studirao je glumu i dramu što ja tumačim kao izbegavanje konačnog odustajanja od profesionalnog bavljenja muzikom i želja da makar na taj način bude blizu akademskog izučavanja muzike. Kada čitam romane, priče i drame Tomasa Bernharda imam osećaj da je svoju potrebu za pevanjem i muzikom sublimirao u pisanje.\nMuzika je čest motiv i u tematskom smislu u delima Tomasa Bernharda. Migel Saens, u knjizi Bernhard kaže:\n„Kako god, muzika ima značajnu ulogu u romanima i dramama Tomasa Bernharda. Karibaldijeva cirkuska trupa u Moći navike (gde postoji i omaž Kasalsu) već dvadeset i dve godine pokušava da savršeno izvede Šubertov kvintet Pastrmka; u Neznalici i ludaku, glavna junakinja je tumačila ulogu Kraljice noći u Čarobnoj fruli preko dvesta puta; pripovedač Betona piše Mendelsonovu biografiju: Saraste je kratko pomenut u Trgu heroja… a muzika je na jedan ili drugi način, deo romana Mraz, Da, Vitgenštajnov sinovac… Mada, Bernhardov muzički roman par ekselans je Gubitnik.“\nI Bernhard i Vitgenštajn su veoma voleli muziku. Skoro na svim L.O.M-ovim izdanjima Bernhardovih knjiga na koricama stoji sledeća njegova rečenica:\n„Posebno je teško pisati na nemačkom jeziku, jer je taj jezik tako nezgrapan i drvenast, odvratan. Užasan jezik koji ubija sve svetlo i lepo. Jedino što možeš da učiniš je da ritmom uzdigneš taj jezik i daš mu muzikalnost.“\nKuđenje nemačkog i doživljaj njegove lepote, odnosno izostanak iste, je stvar ukusa i to ne želim komentarisati, ali ono što mi je bitno je svojevrsno priznanje da ritmom uzdiže jezik i da mu daje muzikalnost. U paragrafu 172 Listića Vitgenštajn kaže:\n„Razumevanje muzičke fraze može takođe da se nazove razumevanjem jednog jezika.“\nU romanu Da (Meandar, 2005, prevod Snješka Knežević) kroz pripovedača Bernhard kaže:\n„Poput malo ljudi ja sam se mogao povući u osamu sa nekom partiturom i slušati glazbu zapisanu u partituri, nisu mi bili potrebni instrumenti, naprotiv, čuo sam glazbu bez orkestarskih instrumenata mnogo jasnije, čišće, čuo njezinu arhitekturu autentičnije kad bih je slušao samo s partiturom i, dakako, u najvećoj mogućoj vanjskoj tišini (…) Još prije nekoliko godina započeo sam studiju u kojoj sam pokušao prikazati kompozitora u Scophenhaueru i filozofa u Schumanu.“\nSasvim je nevažno da li je Bernhard praktikovao što i njegov pripovedač (da čita note). Mnogo je značajnije isticanje sveza između nauke i umetnosti (Šopenhauer i Šuman) i povezivanje muzike i književnosti kroz čitanje nota. Citirano pokazuje kako je Bernhard imao svest o muzici napisanog iako ovde govori o notama.\nProf. Doc filozofije Svetlana Zečević u svom predavanju o Vitgenštajnu na IX fil(m)osofiji kaže:\n„Vitgenštajn je bio oduševljen muzikom (…) Svoje čuveno djelo traktat pisao je u strukturi fuge (…) Ako je imao samo na umu ono osnovno da je fuga kompozicionalni ritam i da sadrži osnovnu temu ili stav sa varijacijom (…) Traktat počinje sa određenim stavom, npr. stav broj 1 i onda se iz njega izvode slični stavovi koji sadrže nešto od onog prethodnog, ali imaju dopunu. U tom smislu imate varijaciju fuge, tj. stav sa dopunom“\nOvaj iskaz Svetlane Zečević ne samo da je bitan za stvaralaštvo Ludviga Vitgenštajna, već i za Bernharda i njegovu muzikalnost u pisanju koja mu se pripisuje, jer kao što Vitgenštajn u filozofskom i logičkom maniru podražava fugu sa stavom i dopunom, to isto radi i Tomas Bernhard u literarnom smislu. Kao ilustraciju ove sličnosti navešćemo početak Traktatusa, kao i deo Bernhardovog romana Beton. Dakle, Traktatus počinje ovako:\n„1 Svijet je sve što je slučaj.\n1.13 Činjenice u logičkom svijetu jesu svijet.\n1.2 Svijet se raspada na činjenice.\n1.21 Nešto može biti slučaj ili ne biti slučaj, a sve ostalo može biti jednako.\n2 Ono što je slučaj, činjenica, jest postojanje stanja stvari.\n2.01 Stanje stvari je veza predmeta (entiteta, stvari)\n2.011 Bitno je za stvar da može biti sastavni dio stanja stvari.“\nZa razliku od Vitgenštajna, Bernhard umesto numeričkih paragrafa koristi pasus-roman, ne piše filozofska, već literarna dela i ne bavi se tematikom kojom se bavi Vitgenštajn, ali ono što dosledno preuzima od Vitgenštajna je „muzičko“ pripovedanje, odnosno, pripovedanje u maniru fuge (stav plus dopuna) što je originalan postupak kako na polju filozofije, tako i na polju književnosti. U Bernhardovom slučaju takvo pripovedanje udaljeno od klasične naracije je oblik stila i literarne individualnosti. Evo i odlomka Bernhardovog romana Beton (L.O.M, 2014, prevela Mirjana Avramović, str. 8-9):\n„Ležeći budan, sve vreme sam osluškivao da moja sestra nije na vratima i onda sam opet mislio na svoj rad, pre svega kako započeti taj rad, kako bi glasila prva rečenica rada, jer još uvek nisam znao kako treba da glasi ta prva rečenica, a pre spoznaje kako glasi prva rečenica ne mogu da započnem nikakav rad, i tako sam se sve vreme mučio osluškivanjem nije li se moja sestra opet vratila i nedoumicom o prvoj rečenici koju bih o Mendelson-Bartoldiju morao da napišem; stalno sam osluškivao i bio očajan i sve vreme sam razmišljao o prvoj rečenici rada o Mendelsonu, isto tako očajan. Tokom neka dva sata sam u isto vreme razmišljao o prvoj rečenici svog Mendelson-rada i osluškivao da se moja sestra nije opet vratila da uništi moj rad o Mendelsonu još pre nego što sam ga uopšte i započeo. Ali pošto sam svaki put sve intenzivnije osluškivao da li se moja sestra opet vratila, u isto vreme imajući na umu da će, ako se stvarno opet vrati, neizostavno uništiti moj rad o Mendelson-Bartoldiju, i uz to kako će da glasi prva rečenica mog rada o Mendelsonu, mora da sam najzad od iscrpljenosti zadremao;“\nDakle, u ovom odlomku vidimo da pripovedač ne koristi klasičnu naraciju, jer da se njom služi pisalo bi kako je pripovedaču otišla sestra, a da se on plaši njenog povratka, jer bi ga sputao u pisanju rada o Mendelsonu. Ali Bernhard tako ne čini, već na način kako piše Ludvig Vitgenštajn u maniru muzike i fuge ponavlja osnovni stav i dopunjuje ga. Ono što su kod Vitgenštajna brojevi i decimale, kod Bernharda su interpunkcijski znaci. Radi ubedljivosti teze dopisaću numeričke paragrafe umesto pojedinih interpunkcijskih znaka u Bernhardovom romanu Hodanje (L.O.M, 2016, prevod Sanja Karanović, str. 7-8):\n„1 Dok sam ranije, pre nego što je Karer poludeo, sa Elerom hodao samo sredom sada, nakon što je Karer poludeo, hodam sa Elerom i ponedeljkom\n1.1 Kako je Karer hodao sa mnom ponedeljkom, vi sada, nakon što Karer ponedeljkom ne hoda više sa mnom, sa mnom hodate i ponedeljkom, kaže Eler, nakon što je Karer poludeo i odmah otišao gore u Štajnhof\n1.12 Bez oklevanja sam rekao Eleru, dobro, idemo da hodamo i ponedeljkom, nakon što je Karer poludeo i završio u Štajnhofu\n1.21 Dok sredom hodamo uvek u jednom pravcu (prema istoku), ponedeljkom hodamo u pravcu zapada i upadljivo je da ponedeljkom hodamo daleko brže nego sredom, verovatno je, mislim, Eler uvek hodao brže sa Karerom nego sa mnom, jer sredom hoda mnogo sporije, ponedeljkom mnogo brže\n1.22 Vidite, kaže Eler, ja iz navike hodam mnogo brže ponedeljkom nego sredom, jer sam hodao uvek brže sa Karerom (dakle ponedeljkom) nego sa vama (sredom).\n1.23 Kako sada, nakon što je Karer poludeo, ne hodate sa mnom samo sredom, već i ponedeljkom, nema potrebe da menjam svoju naviku odlaska u šetnju ponedeljkom i sredom, kaže Eler, doduše, kako sada hodate sa mnom sredom i ponedeljkom, vi ste morali poprilično da promenite svoju naviku, i to da je promenite na veoma verovatno neverovatan način, keže Eler\n2 Ali dobro je, kaže Eler, i kaže to nedvosmisleno poučnim tonom, i od najveće važnosti za organizam, ponekad i ne u prevelikim vremenskim razmacima, menjati naviku, i pritom ne misli samo na menjanje, već na radikalnu promenu navike.\nDa je Vitgenštajn pisac mogli bi kuditi Bernharda zbog podražavanja, ali budući da je Vitgenštajn naučnik, filozof, o pukom kopiranju ne može biti reči, jer „muzičko“ pripovedanje u nauci, tj. filozofiji je jedno, a „muzičko“ pripovedanje u književnosti drugo. Oba su individualna.\nŠto se tiče veze između Bernhardovih dela i muzike citiraću deo pogovora Bernhardove zbirke pripovedaka Gete na sssamrti (L.O.M. 2014.) koji je pisala Bojana Denić koja je prevela mnoga njegova dela na srpski:\n„Bernhardova sintaksa nalikuje muzičkoj partituri u kojoj princip repeticije generiše identitet i stvarnost. Muzika Bernhardovog jezika ne poseduje samo svoja elementarna svojstva već istovremeno i ona duboko utemeljena u gramatici i semantici: zahvaljujući gusto isprepletenoj sintaktičkoj mreži, opsesivnim repeticijama, varijacijama, permutacijama, aberacijama, kontrastima, kontradikcijama, upotrebi hiperbole, superlativa i sl. Ispreda se neraskidivo Bernhardovo jezičko tkanje.“\nBERNHARD, VITGENŠTAJN I ĆUTANJE\nVezu između Bernharda i Vitgenštajna možemo uočiti i u, uslovno rečeno, „primeni“ čuvene i višestruko ponavljane Vitgenštajnove rečenice koja glasi „O čemu se ne može govoriti o tome treba ćutati“. Ova opaska se odnosi na metafiziku, onostrano i pojave koje su predmet vere i/ili spekulacije, a ne dokaza. Vitgenštajn je smatrao da je bespredmetno govoriti o nečemu što je nepojmljivo, odnosno, što je izvan iskustva sveta. On čak uvodi pojam besmislice, ali to nije besmislica u kolokvijalnom smislu reči, već suprotnost od smisla i to na način kao što je metafizika opozit fizici. Ako pročitamo opus Tomasa Bernharda (ili bar veći deo napisanog) zaključićemo da Bernhard piše uglavnom o onom o čemu se može govoriti. On ne raspravlja mnogo o životu posle smrti, o duši i sl. Ovo nije slučaj u njegovom prvom romanu Mraz kog nije pisao u pasus-roman maniru i gde raspravlja o duši, raju i sl. On u pisanju smrt često pominje, ali nikada van okvira konkretnog. To što u pripoveci Gete na sssamrti piše o Geteovoj čežnji da upozna Vitgenštajna (u stvarnom životu to ne bi bilo moguće, jer kada je Vitgenštajn rođen Gete je bio mrtav) treba da posmatramo kao još jedan kapric jezičke igre, a ne kao pripovedanje o onome o čemu se ne može govoriti. U intervjuu Kristi Flajšman na pitanje o bogu Bernhard kaže da nema on tu šta da veruje ako nas uče da je Bog prisutan. Ako je prisutan on je činjenica, a ako je činjenica onda je i nauka i tu nema prostora za veru. Ovakav stav jeste poza, ali i u njemu možemo videti Vitgenštajna, jer Bernhard odbija da govori o onome o čemu se ne može govoriti (verovanje u boga ), ali govori o onome što je izvesno (po rečima teologa prisustvo boga). I ovaj njegov odgovor je jezička igra.\nBERNHARD, VITGENŠTAJN I ANTIPISAC I ANTIFILOZOF\nAko pogledate na internetu šta piše o Vitgenštajnu videćete da u skoro svakom tekstu stoji i odrednica filozof. Vitgenštajn je sebe više smatrao za antifilozofa, zato što se protivio klasičnoj filozofiji. Smatrao je da više filozofije ima u vicu i detektivskom romanu nego u standardnom filozofskom tekstu. Smatrao je da se ona previše bavi metafizikom i stvarima koje su van iskustva i zato mu se ona kao takva nije dopala. Isto tako, Bernhard koji je de fakto pisac nerado se identifikovao sa tim pojmom i isticao je slučajnost što se baš time bavi, a ne nečim drugim.\nBERNHARD, VITGENŠTAJN, ALEKSANDRA\nAlfred Ejer koji je napisao knjigu o Ludvigu Vitgenštajnu (Ludvig Vitgenštajn, A. Ejer, Mediterran Publishing, 2010, preveo Viktor Radun Teon) navodi zaključak Fon Rajta koji kaže da je Vitgenštajn više voleo da čita one filozofe koji su na granici sa književnošću, religijom (što na prvi pogled jeste apsurdno, jer religija je „ono o čemu se ne može govoriti“) i ostalim nefilozofskim oblastima kao što su Avgustin, Tolstoj, Dostojevski, Kjerkegor, Platon., nego filozofe koji su to u užem smislu reči. I sam je bio osoba sa mnoštvom interesovanja, sa strašću sa kojom se predao logici, izučavao je i matematiku, vrtlarstvo, aeronautiku, bio dobrovoljac u Prvom svetskom ratu, projektovao sestri kuću u Beču (gde je danas smeštena bugarska ambasada), sam pravio kolibu u Norveškoj gde je kao pustinjak živeo godinu dana, pasionirano posećivao bioskope i to isključivo kada se prikazuju muzičke komedije i vesterni, veoma voleo klasičnu muziku i detektivske romane. Meni se ta šarenolikost interesovanja veoma dopada zato što smatram da je čovek, inače, skup različitosti i suprotnosti počevši od svog samog nastanka (posredstvom različitosti muškarca i žene i spoja spermatozoida i jajne ćelije). Sve se sa svačim može porediti i spojiti. Sam svet je celina koja možda nekome iz vasione deluje kao nama skakutava buva.\nTa graničnost i fluidnost umetnosti, nauke, svakodnevnice i sl. mi je veoma privlačna. Pomenutoj granici je sklon i Bernhard. On je izjavio u intervjuu Kristi Flajšman da nije uspeo kao pisac da bi bio vozač kamiona u Africi (ovaj stav jeste poza, ali mi je i interesantan) za koji je imao dozvolu, radio je u mladosti u prodavnici mešovite robe, uveo je „muzički način pisanja“ u literaturu posredstvom Traktatusa Ludviga Vitgenštajna, neki njegovi junaci slušaju muziku čitajući note, bez muzike, u Šopenhaueru vide kompozitora, a u Šumanu filozofa, oni su plod raznih spojeva kao u geometriji koordinate koje spajaju razne oblike prezirući uvrežena geometrijska tela kao što su krug, trougao, kvadrat…\nI Bernhard i Vitgenštajn su veoma smeli i ubedljivi u umetničkoj, odnosno naučnoj snazi, harizmatske ličnosti i inovatori i kao takvi su suprotnost onome što je banalno, dosadno i konvencionalno, ali i subjekti moga interesovanja. Svoje ime sam stavila u ovaj podnaslov ne da bih se pretenciozno poredila sa njima dvojicom, već da bih zaokružila priču. Počelo je sa snom (kog sam sanjala ja, Aleksandra), a završilo se sa tekstom (kog sam napisala ja, Aleksandra).\nBETONBOJANA DENIĆBOŽIDAR ZECBRISANJEDAVID ALBAHARIGLEN GULDGUBITNIKIGOR MAROJEVIĆJOHANES FROMBIHLERLUDVIG VITGENŠTAJNMIGEL SAENSMOCARTEUMPASUS ROMANSVETLANA ZEČEVIĆTOMAS BERNHARDVITGENŠTAJNOV NEĆAK\nПретходно Previous post: NEVIDLJIVA KAISA ILI GDE JE ŠAH DANAS\nСледеће Next post: ZAŠTO NISAM AKTIVNA NA DRUŠTVENIM MREŽAMA I ZAŠTO NEMAM TV PRIJEMNIK\n5 thoughts on “O JEDNOM POKLONU, SNU I VIŠESTRANOM UTICAJU LUDVIGA VITGENŠTAJNA NA TOMASA BERNHARDA”\n5 јануара, 2018 у 3:26 am\nHvala za muziku/filozofiju/umetnost u malom. Za citanje bez treptaja 🙂\n5 јануара, 2018 у 1:26 pm\nNema na čemu. 🙂 Drago mi je da vam se dopada.\nПовратни пинг: Mystery Blogger Award #2 – GlasoviProzora\n14 јануара, 2018 у 11:31 am\nПисао сам у пар наврата о утицају филозофа на писце. Тешка запетљанција, са многим опасностима и приликама за промашај.\nУ начелу, постоје две врсте читања такве материје: 1) филозофска, која углавном воде рачуна о правоверности/аутентичности присуства неког филозофа у неком књижевном делу и 2) књижевна, која (попут твоје интерпретације) говоре о књижевној преобразби филозофске материје.\nМени је овај други приступ, наравно, ближи. Али, ту треба рачунати не само са литерарном инвенцијом књижевника и свесним приначењима филозофског учења, већ и са погрешкама, искривљеним схватањима и заблудама. Основни проблем је тај што су књижевници најчешће особе без систематичног филозофског образовања, па и филозофским делима углавном прилазе само као сировини за прављење ‘пачворка’, што књижевност (и уметност) у принципу јесте. Књижевност, па и наука о књижевности зато је прави расадник извитоперених тумачења и примена одређених филозофских учења: добар пример за то је присуство филозофије Анрија Бергсона у поетици авангарде, али и у књижевноисторијским студијама о авангарди (колико је ту само погрешних мњења о Бергсону!!!).\nС друге стране, филозофи који траже у књижевним делима одређену филозофију, па и и специфично ‘филозофске’ квалитете: систематичност, доследност, методичност, на крајње су погрешном путу. Тога у књижевности најчешће нема. Напротив,\nЛично, писао сам о Бергсону, Делезу, Витгенштајну…\nНе знам много о томе колики је и какав Витгенштајнов утицај на књижевност. Али савремену научну мисао је несумњиво преобразио: филозофију (и естетику), психологију, лингвистику, науку о књижевности. Баш као што ти рече, али и неки теолози: најмања и (привидно) најмање значајна питања која себи постављамо, одређују какве ћемо одговоре дати на она (нама) најбитнија и најкрупнија. Бавиш се, тако, језичким играма, а трансформишеш целокупну савремену науку.\nИли, бавиш се књижевним или филозофским делом другог, а проналазиш поруке и подуке, путоказе за сопствене животне, етичке. (мета)физичке, па и стваралачке акције.\nУживао сам у твом тексту, зато се и расписах оволико. Мене је Витгенштајн испрва и привукао твом писању.\nП.С. Не могу да ти препоручим поменута своја писанија, јер су везана за неки мој претходни, академски живот, а овде покушавам да будем, колико то могу, анониман и да издушим неке ствари које сам или годинама бранио себи, или их брижљиво скривао од других.\n14 јануара, 2018 у 12:53 pm\nSlažem se sa tobom u velikom delu. E, sad, ta nesistematičnost i proizvoljnost meni ne smetaju, zato što volim kada umetnici i filozofi ostave prostora da se ugradimo, mi čitaoci. A nisam niti profesor filozofije, niti književnosti te se ne osećam poriv da branim jednu ili drgu oblast. Lično, imam mnogo rupa u sistematskom obrazovanju, ali ono što mi se dopada istražim do srži. Ne znam koliko je to dobro ili loše, ali je neki moj pristup koji mi pruža zadovoljstvo. Čitala sam da i sam Vitgenštajn nije imao sistematsko filozofsko obrazovanje i da je jako voleo „međužanrove“, one koji su na međi književnosti i filozofije; npr. Kjerkegora. Drago mi je da si zainteresovan za Vitgenštajna zato što mi se ponekad čini da u Srbiji on nikog ne zanima u sferi „nefilozofa“. Meni je on mnogo dao na ličnom planu. A ta povezanost Vitgenštajn-Bergman-muzika mi je jako značajna, jer otvara jednu novu dimenziju umetnosti.


Čović za Sputnjik: Ovo je jasna američka poruka Beogradu — „Popuštajte!“ - 22.11.2018, Sputnik Srbija\nUŽIVO Vesti: Može li Srbija da zaustavi žestok napad na nju /video/\nNekadašnji šef Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju Nebojša Čović smatra da je prištinsko uvođenje stopostotne takse na srpsku robu čist politički potez ... 22.11.2018, Sputnik Srbija\nanalize i mišljenja, komentari i analitika, srbija, nebojša čović, ekonomija\n21:05 22.11.2018 (Osveženo: 00:55 26.08.2021)\nPrivrednik i političar Nebojša Čović, sa petogodišnjim iskustvom suočavanja sa funkcionisanjem prištinskih vlasti na Kosovu i Metohiji, smatra da je najnoviji potez Prištine dobro osmišljena politička provokacija na koju Srbija ne bi trebalo da nasedne.\n„Što se tiče Srbije i ekonomske štete koju će pretrpeti, ona se meri ne baš malim parama, oko 300-400 miliona evra, ali mislim da ovo nije ekonomska mera. Ovo je čisto politička mera, dobro osmišljena, sa mentorima spolja. Kad to kažem, naravno da mislim na Ameriku, kaže Čović za Sputnjik, ukazujući na najveći uticaj upravo Amerikanaca na dešavanja na Kosovu i Metohiji.\nNa pitanje da li je mera Prištine opomena ili je ona kreirana s namerom da potraje, Čović ukazuje da je ona doneta da se izazove još veći stepen nesigurnosti među srpskom nacionalnom zajednicom na Kosovu i Metohiji, s porukom da je njen opstanak neodrživ i neperspektivan. On, uz to, napominje da je mera smišljena da se napravi dodatni pritisak na Srbiju.\n„To su sve mere po sistemu — pravite što veći problem. Time pritiskajte što više Srbiju, a mi ćemo da kažemo Beogradu — pa dajte da taj dijalog bude uspešan, napravite te kompromise, ustupke… a mi ćemo sa Albancima da sredimo sve ovo i oni će povući te mere. A kompromis i dijalog, ključni mentor Albanaca, zamišlja tako da je dijalog uspešan samo ako Srbija prizna nezavisnost Kosova i Metohije“, objašnjava Čović.\nNjega zato ne čudi današnja poruka Prištine da nema povlačenja mere dok Beograd ne prizna nezavisnost Kosova.\nŠta je zamisao, pita on i odgovara — napraviti što veću gužvu i pritisak. On očekuje i narednu provokaciju, i to od specijalne jedinice kosovske policije, Rosu.\n„U tim novim provokacijama treba imati u vidu još jednu incidentu situaciju da snage Kfora izađu na administrativnu liniju, pogotovo mislim na sever Kosova, potom na Kosovsko pomoravlje, na Novo Brdo i Gračanicu, a da onda puste divljanje Rosu, vršeći razne pritiske na Srbe“, kaže sagovornik Sputnjika.\nOn, međutim, upozorava da Srbija ne bi smela sebi da dopusti da uđe u spiralu po sistemu — oni su nama uradili ovo, a mi ćemo njima ovo. Jer, to je, kaže on, takođe zamka koju čekaju mentori Prištine kako bi opet Srbija bila proglašena za krivca.\n„Znači, moramo da budemo pažljivi, analitični, strpljivi. Srpska nacionalna zajednica mora da bude maksimalno jedinstvena na prostoru KiM, bez obzira na sve političke razlike, ali i srpska politička scena u Srbiji van teritorije KiM mora u ovom trenutku da bude maksimalno jedinstvena. Ovde se radi o velikim nacionalnim interesima Srbije i srpske zajednice“, ističe Čović.\nOn napominje da „naši partneri koji razumeju malo bolje situaciju sa KiM“, a tu prvenstveno, kaže, misli na Rusiju, Kinu, Grčku, Španiju, „malo treba da podignu svoj glas“ jer ovo je, smatra on, opasna igra na Balkanu.\n„Mislim da je odgovornost na svim stranama, i na strani albanskih političara“, ističe sagovornik Sputnjika, verujući da među njima još ima mudrih.


Lajčak za RSE - Vučić i Kurti će se sresti kada se u nečemu slože | Info-ks.net\n24.03.2022 u 10:14\nSpecijalni predstavnik Evropske unije (EU) Miroslav Lajčak je izrazio nadu da odluka vlasti u Prištini da ne dozvoli glasanje kosovskih Srba na predstojećim izborima u Srbiji, neće negativno uticati na dijalog.\nU intervjuu za Radio Slobodna Evropa, specijalni predstavnik za dijalog Kosova i Srbije, govori o novom načinu vođenja tog procesa koji je rezultat, kako je rekao, nastale atmosfere i nepoverenja među stranama.\nPotrvđuje da će organizovati susret predsednika Srbije Aleksandra Vučića i premijera Kosova Aljbina (Albin) Kurtija jedino kada se evropska strana uveri da će na tom susretu biti konkretnih rezultata.\nPoručuje takođe da dijalog Prištine i Beograda nije o statusu Kosova.\nRSE: Kosovske vlasti su, prema Evropskoj uniji, odbile predlog zemalja Kvinte u koje je čak i visoki predstavnik EU Žozep Borelj (Josep Borrell) bio uključen kako bi se pronašlo rešenje za pravo glasa kosovskih Srba na predstojećim izborima u Srbiji. S obzirom na momentum dijaloga, da li ovo odbijanje, prema EU, potpuno stavlja proces na led?\nLajčak: Ne, to nije stavljanje procesa na led. Barem se nadam da nije. Naravno, mi smo bili uključeni u pokušaje da se olakša dogovor o izborima, jer kakva god odluka da je bila doneta, imala bi uticaj na situaciju na terenu. I naravno, za mene kao medijatora, izuzetno je važno da zadržim konstruktivnu atmosferu, kako bismo mogli da nastavimo sa sastancima i da imamo obe strane spremne da se dogovore o stvarima.\nDakle, skoro dva meseca je postojao napor koji je predvodila Kvinta i uz aktivno učešće Evropske unije, u pokušajima da se pronađe formula koja bi zadovoljila osetljivosti obeju strana. Na kraju, predlog Kvinte nije prihvatila kosovska vlada, a to znači da nema dogovora i da neće biti izbora na teritoriji Kosova.\nRSE: Da li možete da nam kažete šta je sadržavao taj predlog?\nLajčak: Da, predlog je sugerisao da se oficiri za vezu koriste kao jedini zvanični kanal komunikacije između Vlade Kosova i Vlade Srbije, za prenošenje zahteva Srbije kosovskim vlastima. Kosovska strana to nije smatrala zadovoljavajućim, ona je zahtevala direktnu komunikaciju vlade sa vladom.\nMeđutim, kao što sam rekao, postoji osetljivost na obe strane i kancelarije za vezu su jedini kanal komunikacije koji postoji između dve vlade. Da imamo normalnu međudržavnu komunikaciju Srbije i Kosova, ne bi bilo potrebe za dijalogom. Dakle, dijalog je tu da normalizuje odnose. Zato je Kvinta pokušavala da udovolji osetljivosti, ali to nažalost nije uspelo.\nO modelu izbora Srbije na Kosovu\nRSE: Ali dijalog je takođe jedan od kanala komunikacije. Čak je i EU, pred referendum u Srbiji 16. januara navela da ovo pitanje treba rešavati u kontekstu dijaloga. Zašto nije bilo moguće pozvati obe strane i pokušati postići dogovor u okviru procesa normalizacije odnosa?\nLajčak: Jer održavanje izbora Srbije na Kosovu nikada nije bilo deo dijaloga. Postoji aranžman koji su predložili Kvinta i OEBS. Taj aranžman je omogućio održavanje pet izbora Srbije na Kosovu u poslednjih 10 godina.\nDakle, poštovali smo da već postoji model i ponudili smo jednu stvar iz dijaloga, a to je kanal - oficiri za vezu, jer su oni uspostavljeni kao deo dijaloga.\nTakođe smo ponudili naše usluge kako bismo olakšali proces, ali nismo želeli da stvaramo novi mehanizam. Zaista smo želeli da prilagodimo postojeći mehanizam, kako bismo odgovorili na zabrinutosti kosovske vlade. Zaista smo se trudili da to uradimo i naporno smo radili. Ali kao što sam rekao, na kraju konsenzus nije postignut.\nPotencijalne posledice po dijalog\nRSE: Kakve će sad ovo posledice imati? U svakom slučaju, bilo vam je veoma teško da okupite lidere ovde u Briselu. Održana su, u osnovi, dva neuspela sastanka prošlog leta. U svetlu novog razvoja situacije, koliko će vam biti teško da pokrenete proces napred, koji je ionako u neku ruku, zastao.\nLajčak: Pre svega, proces nije u zastoju, već se odvija uglavnom na nivou glavnih pregovarača. Dakle, razgovaramo o praktičnim pitanjima sa glavnim ciljem da pripremimo sledeći - treći susret dvojice lidera. Ali, za to nam je potrebna konstruktivna atmosfera. Potrebna nam je mirna atmosfera. Nažalost, naravno, kako smo imali krizu sa tablicama, imali smo situacije koje nisu pogodovale ovoj atmosferi.\nDijalog i pitanja koja su predmet dijaloga su veoma osetljivi. Za ovo vam je, naravno, potrebna atmosfera u kojoj možete donekle verovati svojim partnerima, možete verovati da će ono što je dogovoreno biti sprovedeno i tako dalje. Videli smo reakciju Beograda, neposrednu reakciju na ovu novu realnost.\nNaravno, to neće pomoći da se popravi atmosfera, ali u isto vreme dijalog mora da se nastavi. Nemamo luksuz da nemamo dijalog, jer je to jedina platforma kada na Kosovu i u Srbiji razgovaraju jedni sa drugima, a ne jedni o drugima.\nZato ćemo morati da radimo u ovim okolnostima koje nisu povoljne. Zato smo i mi bili uključeni u ovaj proces, jer kao što sam rekao, kakva god odluka da je bila doneta, to bi pozitivno ili negativno uticalo na dijalog. Dakle, moramo da živimo sa realnošću i da budemo sigurni da će se proces nastaviti.\nRSE: Ali, pominjete sastanke glavnih pregovarača, što me neminovno dovodi do sledećeg pitanja. Savladali ste posebnu vrstu posredovanja - održavanje sastanka glavnih pregovarača, gde su se oni nalazili u istoj zgradi u isto vreme, postigli dogovor, kao što je to bio slučaj 30. septembra, a da se nisu fizički susreli.\nLajčak: Da, tu smo gde smo. To je realnost. Ponavljam, zato što nije bilo moguće da se sastanu zbog preduslova koje su dve strane postavile za takav sastanak. I opet, nije moj stil da kažem da ne možemo ništa da uradimo. Dakle, imamo dva tima ovde u zgradi i razgovaramo sa njima odvojeno. Daleko je od idealnog. Naravno, mnogo je manje efikasan i zahteva više vremena, ali nam je pomoglo da se pomerimo.\nDakle, proces je tu. Mi se krećemo. Krećemo se u pravom smeru, ali sigurno ne idemo adekvatnom brzinom i to treba da se promeni ako želimo da imamo sveobuhvatan dogovor. Nemamo sve to vreme da nastavimo da se krećemo ovom brzinom koju smo imali u poslednjih godinu dana.\nTakođe želim da kažem da, sada nakon izbora u Srbiji ulazimo u jedinstven period kada neće biti planiranih izbora ni u zemljama koje učestvuju u dijalogu, niti velikih izbora u Evropskoj uniji ili Sjedinjenim Američkim Državama (SAD). To znači da je ostatak 2022. godine, a zatim i cela 2023. jedinstvena prilika kada treba da se fokusiramo na dijalog.\nNe može nas omesti politički kalendar i treba nešto da postignemo, jer ako to ne učinimo, onda 2024. godine ulazimo u potpuno novu situaciju sa evropskim izborima, sa izborima u SAD. Dijalog svakako neće biti u centru pažnje.\nKako napredovati u dijalogu?\nRSE: Pomenuli ste nedostatak poverenja, koje se u prethodnim vremenima, kada su drugi lideri vodili dijalog u ime svojih zemalja, nije pominjalo na ovaj način. Mnoge zemlje članice EU koje dobijaju izveštaje direktno iz vašeg kabineta, smatraju premijera Kosova Aljbina Kurtija odgovornim za nedostatak konstruktivnosti i nedostatak povoljne atmosfere u dijalogu.\nLajčak: Vidite, ja sigurno nisam ovde da etiketiram svoje partnere i sagovornike. Činjenica je da su i predsednik Vučić i premijer Kurti imali veoma jak politički mandat od svojih birača. A činjenica je i da aktuelna Vlada Kosova takođe ima veoma čvrste stavove o dijalogu. Zbog toga mi smo morali da provedemo dosta vremena razgovarajući o parametrima procesa. Dakle, za proteklih 10 godina, ovo se podrazumevalo: o čemu je proces i kako treba da se vodi?\nSada razgovaramo o tome kako da napredujemo u dijalogu. Dakle, poslednjih godinu dana više smo bili u režimu prevencije krize ili u upravljanju krizom. Bilo je mnogo posla, dosta sastanaka, puno telefonskih poziva, dosta razmene papira, što nije toliko vidljivo u javnosti. Imali smo dva sastanka lidera i takođe smo se dogovorili da za treći sastanak treba da se uverimo da će biti konkretnih rezultata i to je ono na čemu radimo.\nRSE: Kako ćete to realizovati, uzimajući u obzir vaše iskustvo sa oba lidera? Prošlo je već godinu dana otkako postoji nova vlada na Kosovu. Kako možete da zamislite i u kom trenutku vašeg mandata, koji ističe u avgustu, još jedan susret Aleksandra Vučića i Aljbina Kurtija u Briselu?\nLajčak: Želim da budem siguran da će sastanak doneti neke pozitivne vesti za građane. Želim da ovaj sastanak pokaže da Aljbin Kurti i Aleksandar Vučić umeju da sednu i da se dogovore o stvarima. Obojica javno i privatno govore da su voljni da dođu u Brisel.\nLajčak: Ali, to nije dovoljno. Već su dva puta bili ovde (u Briselu). I mi za treći sastanak takođe želimo da budemo sigurni da će taj sastanak doneti nešto. To je ono što ljudi očekuju. Dijalog nema alternativu. Vrlo je jasno da bez normalizacije odnosa, pre svega, Kosovo i Srbija neće napredovati na evropskoj agendi.\nDrugo, to će nastaviti da utiče na atmosferu u regionu, jer je to očigledno regionalna stvar. Dakle, ovo je jedina platforma na kojoj se oni sastaju, gde razgovaraju jedni sa drugima kao ravnopravni, i stoga dijalog ne treba da čeka. Status quo nije od pomoći. I na kraju krajeva, na kraju mandata ovih vlada one će se ocenjivati i oko toga koliki su napredak postigle u dijalogu. Dakle, to su faktori koji jasno ukazuju na to da napretka mora biti.\nRSE: Kako smatrate strane ravnopravnim? Srbija ne priznaje Kosovo, EU ima savršenu facilitatorsku ulogu, sa jedne strane, govoreći delegaciji Kosova da su 22 države priznale Kosovo. Nema šanse da će one povući svoju odluku, ali možete reći Srbiji da još uvek pet država nije priznalo Kosovo. Samim tim, sva pitanja su trenutno otvorena. Kako balansirate tu jednakost kada sedite za stolom sa stranama (u dijalogu) ili kada komunicirate sa njima?\nLajčak: Dijalog uz posredovanje EU je jedina platforma gde su Kosovo i Srbija jednaki. To znači da nema zastava. Pominju se kao Kosovo i Srbija ili Priština i Beograd. Obe strane imaju istovetna prava. To su dve jednake strane u dijalogu. Zovemo ih strane u dijalogu. Tako da ne znam ni za jedan drugi forum ili platformu gde je takav slučaj. Nema zvezdice, nema fusnote.\nReč je o dve strane koje su jednake i imaju jednaka prava da izađu sa predlozima u vezi sa pitanjima o kojima razgovaramo i naravno, jednaku odgovornost za implementaciju.\nEvropska unija je logičan facilitator, ne samo zbog toga što imamo mandat Ujedinjenih nacija, već i zbog toga što je ovaj proces povezan sa evropskom budućnošću i Kosova i Srbije. Stoga smo mi tu takođe da osiguramo da sve što je dogovoreno bude izgrađeno na evropskim standardima, evropskim normama i evropskim vrednostima.\nDijalog i status Kosova\nRSE: Postavljeno vam je direktno pitanje tokom vaše zadnje posete Prištini i Beogradu, na koje ste dali dva različita odgovora. Da li se dijalog vodi o statusu Kosova?\nLajčak: Ne, dijalog je o budućim odnosima između Srbije i Kosova. To je dijalog o normalizaciji odnosa između Srbije i Kosova.\nRSE: Šta je vaša vizija? Gde vidite pozitivan aspekt ili epilog procesa? Ne tražim od vas sada da otkrijete elemente sveobuhvatnog sporazuma, ali šta je vaša vizija potpune normalizacije odnosa između Srbije i Kosova?\nLajčak: Reći ću vam šta je moja vizija kada stignemo dotle, jer ja sam ovde da posredujem. Naravno, imam svoju viziju i trudim se da vodim proces u tom smeru. Ali, na kraju, dve strane su te koje će doneti odluku. A kada stignemo do kraja puta, tada ću Vam reći da li se to podudara sa mojom vizijom, mojim očekivanjima ili ne. Ali, ne mislim da će pomoći ako predstavim svoju viziju za proces zato što sam ja facilitator. Tako da su strane te koje bi trebalo da imaju svoju viziju, a ja bi trebalo da mogu da se složim sa jednom zajedničkom vizijom.\nRSE: Strane su se saglasile oko 33 sporazuma od Briselskog sporazuma iz 2013. Imate li neke statističke podatke? Za koliko sporazuma nedostaje implementacija, bilo sa strane Srbije, bilo Kosova?\nLajčak: Da, naravno. Imamo veoma preciznu evidenciju o stanju implementacije ovih sporazuma i razgovaramo o tome sa obe strane. Svaki put kada razgovaramo, obe strane znaju koliko je dugačka lista neispunjenih obaveza sa njihove strane. Takođe, informišemo države članice o tome, tako da tačno znaju gde stoje i ponavljamo da sve što je dogovoreno u prošlosti mora biti implementirano, jer je to osnovni princip međunarodnih i bilo kojih drugih pregovora.\nRSE: Ali, kada ih uporedite, koja strana primenjuje (sporazume) manje, a koja više?\nLajčak: Na to je vrlo teško dati odgovor, zato što nije reč samo o dužini liste, već i o ozbiljnosti pitanja. Tako da, znate, neka od pitanja su više tehnička, neka pitanja su više politička. Tako da ne bih išao na tu stranu. Kao što sam rekao, strane znaju tačno šta je na njihovoj listi i šta se od njih očekuje da urade.\nRSE: Zato to kada slušate zvanične izjave evropskih zvaničnika, neko bi mogao pomisliti da postoji jedan kamen spoticanja i da je to zajednica srpskih opština na Kosovu, da je to jedina stvar koja nije implementirana i da Kosovo nije implementiralo ono što je trebalo. Da li je ovo isprava utisak?\nLajčak: Ne, ne. To nije istina. Kao što sam rekao, obe strane, i Kosovo i Srbija imaju svoju listu obaveza na čekanju. O ovoj se govori javno i zato je takva percepcija prisutna, jer se o tome toliko govori u javnosti. Ali, naravno, mi radije govorimo o tim pitanjima privatno. Tako se sprovodi diplomatija.\nNe želimo da to postane politički instrument između dve strane. Njihova je odgovornost prema facilitatoru, prema EU i takođe prema sopstvenim građanima da implementiraju ono što je dogovoreno, ono što su potpisali ili ono što su dogovorili u Briselu. I mi preferiramo tihu diplomatiju.\nUticaj rata u Ukrajini na Zapadni Balkan\nRSE: Kada govorimo o zajednici srpskih opština u svetlu onoga što se dešava na našem kontinentu, ratu u Ukrajini, čak ni dijalog ne može biti imun na geopolitičke okolnosti. Šta se tu dešava? Da li bi to bila lekcija za vas da stvaranje jednoentičkih tela, naročito na Balkanu, može biti naredna vremenska bomba?\nLajčak: Znate, ono što je lekcija iz ruske agresije na Ukrajinu za mene je da su mir, stabilnost, pomirenje važniji nego ikad. Upravo zbog toga moramo da ostvarimo napredak u dijalogu zato što će to naravno značajno ojačati mir i stabilnost na Balkanu. To je zaista važno.\nDrugo, uvek govorim da smo mi ovde da promovišemo evropska rešenja zato što želimo da pomognemo da se ubrza integracija Kosova i Srbije u EU. Tako da možete biti uvereni da će šta god da bude dogovoreno biti u skladu sa najvišim evropskim standardima. Ne želimo da stvaramo posebne standarde za Balkan. Ima mnogo mogućnosti kako da rešavamo ova pitanja istovremeno poštujući evropske standarde i Ustav Kosova.\nRSE: Osim što ste specijalni predstavnik za dijalog, vi ste takođe nadležni i za regionalna pitanja. Moje naredno pitanje tiče se situaciji u Bosni i Hercegovini (BiH). Mnogi se pribojavaju da je upravo Bosna i Hercegovina savršen teren za Putinov (predsednik Rusije Vladimir Putin) naredni specijalni rat. Na agendi države koje će učestvovati na predstojećem samitu diskutovaće o situaciji u toj zemlji. Da li delite tu bojazan da je BiH i dalje u opasnosti od Putinove agresije?\nLajčak: Ne bih to tako rekao. Rekao bih da Putinova agresija u Ukrajini, svakako, otkriva mnoge stvari, da smo uzeti zdravo za gotovo ili da nismo posvetili dovoljno pažnje.\nDa, naravno, pitanja bezbednosti i odbrane su postala značajnija. Naša sposobnost da zaštitimo sebe, potreba za jedinstvom je veoma jasna. Ona takođe pokazuje da je biti deo procesa evropskih integracija nešto što je izgrađeno na veri u evropske vrednosti. To je izuzetno politički proces.\nOvo je takođe vreme za sve naše partnere da pokažu u šta veruju i šta su principi za koje se zalažu. I to je izuzetno važno. A što se ostalog tiče, BiH se suočava sa nekoliko kriza. Rekao bih čak da je ovo trenutno najozbiljnija situacija od kraja rata i od potpisivanja Dejtonskog sporazuma. Zaista je važno da odgovorimo na ove krize i nađemo rešenje za njih i ne treba da budemo uplašeni potencijalne opasnosti i da ignorišemo postojeću krizu na terenu. To bi bio moj pristup.\nRSE: Uskoro, za otprilike nedelju dana, navršiće se dve godine od vašeg imenovanja. Vaš mandat ističe u avgustu ove godine sa mogućnošću produženja. Šta možete reći o vašim dostignućima ili o onome što niste postigli, van očigledne glavobolje koju su vam zadali lideri u ovom procesu?\nLajčak: Pre svega, ne mislim da je prikladno govoriti o mojim dostignućima, jer su moja dostignuća u stvari dostignuća Kosova i Srbije.\nRSE: Pitam vas to zato što bi neko mogao reći da je Miroslav Lajčak aktivan samo na Tviteru. Ne vidimo da radi bilo šta drugo osim tvitovanja.\nLajčak: Da, neko bi to mogao reći, ali ne bi bo u pravu. Miroslav Lajčak radi 12 sati dnevno. Toliko se toga dešava iza scene. Nekada ćete to videti, naročito kada imamo nesrećnu situaciju kao što je kriza sa registarskim tablicama, koju smo uspeli da rešimo. Ili ste svesni toga kada glavni pregovarači dođu ovde (u Brisel).\nDa, činjenica je da smo u ovde dve godine, prve godine bili uključeni uglavnom u rešavanje budućeg sporazuma o normalizaciji, a tokom druge godine, uglavnom smo bili zauzeti oko rešavanja kriza, prevenciji krize i stvaranja uslova za početak dijaloga o normalizaciji, dogovora oko principa normalizacije. Tako da je to manje vidljivo, manje spektakularno. Rekao bih da to oduzima daleko više vremena i energije.\nNa kraju, ne radi se o Miroslavu Lajčaku. Radi se o Kosovu i Srbiji. I kao što sam rekao, ja sam ovde. Moj tim je ovde u Briselu, u Prištini, u Beogradu. Mi smo spremni 24 sata sedam dana u nedelji. Ali, ako dve strane nisu spremne da se dogovore oko nekih stvari, ja ih ne mogu na to naterati. Tako da ili zajedno nešto postižemo ili zajedno doživljavamo neuspeh. Tako je kako je. Ovo nije proces Miroslava Lajčaka i možete biti uvereni da Miroslav Lajčak ulaže sve svoje veštine i iskustvo i znanje i dobru volju kako bi ovaj proces uspeo.\nRSE: Pomenuli ste registarske tablice i ovo je moje poslednje pitanje. Rok za radne grupe je 21. april 2022, prvi sastanak je bio 21. oktobra. Do tada, radne grupe bi trebalo da predstave rešenje na najvišem političkom nivou. Da li stvari idu u dobrom smeru, tako da ćemo imati makar još jedan sastanak ili pozitivan rezultat dijaloga?\nLajčak: Da, radna grupa je zaista radna grupa. Sastali su se do sada šest puta i imamo zakazana dva ili tri dodatna sastanka, u zavisnosti od toga kakva bude situacija.\nSastanke smo koristili kako bi obe strane detaljno predstavile svoje pozicije, da kažemo svoje crvene linije i svoje predloge za rešenje. Imamo jasnu mapu svih postojećih opcija, uključujući i demarkaciju koje su od tih opcija trajne, koje ne, koje su od tih opcija u skladu sa evropskom praksom, koje nisu.\nOno što sada očekujemo od strana jeste da suze listu tih opcija i da se dogovore oko jedne ili dve koje će biti predložene političkim liderima. Imamo još neke četiri nedelje za to. Naravno, nastavićemo taj proces i ja sam optimističan. Nadam se da će do 21. aprila radna grupa biti u mogućnosti da predstavi makar jedan predlog, jedan zajednički predlog za rešenje ovog pitanja.\nMiroslav LajčakIntervju za RSEsastanak Kosova i SrbijeAlbin KurtiAleksandar Vučić


PRODAJA OBJEKTA TURISTIČKE NAMJENE ILI NAMJENE KOLEKTIVNOG SMJEŠTAJA, Bar, Maison\nPrivée Vendeur od 14.11.2017\nKuca na prodaju, Bar, Maison\n1/4 kuće sa 2 app, Bar, Maison\nUtjeha-Bar, Bar, Maison\nObjekat ima Upotrebnu dozvolu iz 1967.godine i Urbanističko-tehničke uslove od 10.06.2015.godine (izdati od strane Sekretarijata za uređenje prostora, komunalno-stambene poslove i zaštitu životne sredine Opštine Bar pod brojemCliquez ici/Cliquez ici. Kompletno je renoviran u prvoj polovini 2015.godine.\nRješenje za rad za pružanje usluge smještaja (brojCliquez ici/16-UPI-421 izdato od strane Sekretarijata za uređenje prostora, komunalno-stambene poslove i zaštitu životne sredine Opštine Bar) važi do 21.07.2017.godine.


Definicija uvoza - šta je to, značenje i pojam - Želim sve znati - 2020\nUvoz To je pojam koji dolazi od glagola uvoz (uvesti proizvodi ili strane carine u a država ). Ovo je radnja uvoza robe ili simboličkih izdanja iz drugog nacija . Na primjer: „Vlada planira uvesti prepreke za uvoz obuće kako ne bi naštetila lokalnim proizvođačima“, "Besplatan uvoz potiče potrošnju jer omogućava niže cijene", „Uvoz onih materijala koji se ne proizvode u zemlji je neophodan“.\nOn set uvezenih stvari Poznat je i kao uvoz: „Venecuela je smanjila uvoz za 12% u poslednjoj godini“, "S obzirom na nagli porast uvoza zbog deviznog kursa, lučka infrastruktura se više ne opskrbljuje".\nOn Država uobičajeno reguliše uvoz prema posebnim propisima. Razlike između ekonomskih uslova i zakona svake zemlje mogu stvoriti distorzije u zemlji tržište i štete domaćim proizvođačima. Ako neka država subvencionira proizvodnju a dobro X i rekao dobro da ga uvozi država po veoma niskim cenama, koja proizvodi taj dobro X u zemlji uvoznici biće naneseni šteti jer se neće moći takmičiti.\nUvoz je, međutim, važan za pristup robi koja se ne proizvodi u zemlji ili je slabijeg kvaliteta. S druge strane, uvijek unutar osjetljive ravnoteže pri uvozu jeftinijih proizvoda daje prednost potrošnji i, dakle, ekonomija raste\nNa nivou nacionalne ekonomije, uvoz se može finansirati kroz trgovinski suficit (zemlja izvozi više nego što uvozi), prihod stranog kapitala (za investicije, turističku djelatnost itd.) ili sa javnim zaduženjem.\nU polju informacijske tehnologije pojam uvoz odnosi se na uključivanje dokumenta ili njegovog dijela u drugi i postoji nekoliko mogućih scenarija. Prvo, moguće je uvesti generiranu datoteku u program na drugu, proizvedenu drugom aplikacijom. Potreba za takvom funkcijom može se pojaviti iz više razloga: izvorni program više nije dostupan ili je to vrlo stara verzija trenutnog, pokušava se iskoristiti rad druge osobe u samoj okolini, i tako dalje\nUvoz nudi mnogo koristi, jer olakšava komunikaciju između različitih programa i radnih okruženja. Što se tiče ove posljednje točke, ne samo da može postojati nespojivost između dva različita procesora riječi, na primjer, već i između operativnih sistema. Danas je uobičajeno da korisnik Windowsa istraži mogućnosti koje nudi neka od verzija Linuxa, a ta puka odluka podrazumijeva potrebu za pretvorbom mnogih datoteka koje želi nastaviti koristiti.\nAli nespojivost je samo jedan od razloga zašto a funkcija Uvoz Na primjer, u području 3D dizajna, programeri često ponovo koriste modele kreirane u prethodnim projektima; Oni koji rade na stvaranju scenarija za animacije i video igre, ne proizvode uvijek sve ispočetka, već se okreću knjižare javne (i besplatne i plaćene) i po vašem vlastitom portfelj, od kojih uvoze one elemente za koje smatraju da ih je moguće ponovo upotrijebiti, nakon što izvrše odgovarajuće izmjene.\nU nekim slučajevima radnja uvoza datoteke uzrokuje pretvaranje u novu. format, kao što je slučaj kada se pjesma snimljena kao MIDI otvori i namijenjena je uređivanju pomoću aplikacije kao što je Fininale. Općenito, za format koji treba uzeti u obzir program koji ga ne koristi izvorno potrebno je da je široko prihvaćen, koji je postao vrlo popularan.\nCopyright 2020 \_ Online magazin Želim znati sve \_ Uvoz


18:56 >> 19:09\nPodgorica na nogama: Stigao Majk Pens\nPotpredsednik SAD Majk Pens doputovao je u Podgoricu, a na aerodromu "Golubovci" dočekao ga je premijer Duško Marković sa suprugom. Američka Ambasada u Podgorici je dolazak Pensa prenosila uživo...\nDW: Šta se krije iza posete Pensa Crnoj Gori?\nPoseta američkog potpredsednika Majka Pensa Podgorici doživljava se u Crnoj Gori kao "poseta veka" tokom koje će on, očekivano, potvrditi strateško partnerstvo dve države, ali i uputiti jasnu...\nMajk Pens dolazi danas u Podgoricu\nPotpredsednik Sjedinjenih Američkih Država Majk Pens doputovaće danas posle podne u zvaničnu dvodnevnu posetu Crnoj Gori, na poziv predsednika Vlade Duška Markovića.\nDolazak Pensa istorijski događaj za Crnu Goru\nVisoki zvaničnik Stejt depatmenta Brajan Hojt Ji izjavio je da je Zapadni Balkan jedan od primera gde SAD moraju ostati oprezne bez preuveličavanja ruskog mešanja u izbore i uticaja koji pokušava...\nAmerika kreće u misiju "Balkan": Start iz najmanje države u regionu\nU Crnoj Gori se ovih dana obavljaju "ozbiljne pripreme" za predstojeću posetu potpredsednika SAD Majka Pensa koji 2. avgusta stiže u Podgoricu. Zvanični povod je samit lidera država-članica...


Info LIGA saznaje: Kako su ras-prodati “Novi dani“ – Info LIGA\nInfo LIGA saznaje: Kako su ras-prodati “Novi dani“\nNa poslednjoj aukciji javnim nadmetanjem, Agencija za privatizaciju prodala je tri objekta trgovinskog preduzeća „Novi dani“ iz Ivanjice, u stečaju. Kako Info LIGA saznaje, polovinom ovog meseca prodata je samoposluga „Ivanjičanka“, u kome se trenutno nalazi prodajni objekat „Maxi“, Atildi Kušić za 35.300.000 dinara. Prodavnicu „Šume“ u ulici Druge proleterske brigade, preko puta veterinarske stanice kupilo je preduzeće „Matis“ za 1.137.400 dinara, dok je kiosk u Majora Ilića za 75.000 dinara otkupio Boško Marković.\nNekadašnja prodavnica “Šume“\nU prošlogodišnjem postupku privatizacije objekata, opreme i pokretnih stvari ovog nekada veoma uspešnog trgovinskog preduzeća, sada akcionarskog društva u stečaju, prodata je montažna prodavnica „Park“ u ulici Miljka Savića, Acu Krivokući za 2.650.000 dinara, prodavnica „Stadion“ sa magacinom u Cvetka Zečevića, Nikoli Lišaninu za 1.251.000, dok je samouslugu „Zeleni venac“ u ulici Milinka Kušića u kome se trenutno nalazi prodajni objekat „Maxi“ kupilo preduzeće „Spektar plus“iz Ivanjice. Nekadašnji „Jasen“, odnosno izložbeno prodajni prostor „Simpa“ u zgradi Ivanjičanke u ulici Venijamina Marinkovića, kupilo je preduzeće „Prehrana“ iz Požege za 11.590.000, u kome već radi njihov maloprodajni market.\nNekadašnje prodavnice “Simpo“ i “Ivanjičanka“\nTokom 2014. i 2013. godine istim metodom prodaje, prodavnicu „Ishrana“ kupilo je preduzeće „Matis“ za 150.000 dinara, kiosk kod Doma zdravlja preduzeće „Pegaz“ za 20.000, a stan na Zelenom vencu površine 53 m2 kupila je Snežana Damljanović za 420.000 dinara. Prilikom prodaje pokretnih stvari ovog preduzeća, teretno vozilo marke „Mercedes“ kupio je „Autoremont“ iz Kraljeva za 546.000, a putnički auto „Škoda“, „Extreme club“ iz Ivanjice za 436.000 dinara. U istom periodu prodata je oprema i zalihe robe u ukupnoj vrednosti od 280.000 dinara.\nNekadašnja prodavnica “Stadion“\nPrema rečima Slobodana Zoćevića, stečajnog upravnika „Novih dana“, još nisu prodati sledeći objekti: prodavnica „Automaterijal“ u Ivanjici, ulica Milinka Kušića 54, čija je početna cena na javnom nadmetanju bila 8.039.000 dinara; samousluga „Bukovica“ sa magacinom ukupne površine 343 m2 i početnom cenom od 3.155.000 dinara i zemljište koje čini katastarska parcela broj 592/2 KO Radaljevo, površine 74 ara i 24 m2. Njena početna cena bila je 1.025.000 dinara.\nNekadašnja Robna kuća “Izbor“\n–Za navedene objekte, plus upravnu zgradu „Novih dana“ u Nušićevoj ulici i bivšu robnu kuću „Izbor“ u Venijamina Marinkovića, bivši vlasnici pojedinih delova objekata ili zemljišta na kojima se oni nalaze, kroz proces restitucije traže povraćaj oduzete imovine. Njima ova imovina svakako ne može biti vraćena u naturalnom obliku, pa moramo sačekati na rešenje Agencije za restituciju, a onda ćemo vrlo brzo i ostatak imovine ponuditi na aukcijsku prodaju – kaže Zoćević za portal Info LIGA.\n„Nove dane“ je 2008. godine kupio Radoslav Lale Sekulić. Nakon problema u koji se umešala Agrobanka, ugovor o privatizaciji je raskinut četiri godine kasnije, a ubrzo potom preduzeće odlazi u stečaj.\nTags: novi daniras-prodaja\nRadoljub miletic kaže:\n11/06/2020 u 15:15\nRadio u. Novim danima 1961-1964.a onda na poziv gen. direktora Jugoexporta odlazak u bgd. Zatim škole, pa put u svet, 50 zemalja izložbe naše privrede, modne revije, izložbe za titove goste na brionima, prezentacije beograda u svetu i još mnogo toga. Danas uživam u penziji ali ivanjucu i dalje volim i sećam se novih dana.\n20/12/2016 u 15:22\nStan u centru grada za te pare? Ko je tako nesto omogucio ovoj Snezani? I zasto se takve prodaje ne poniste? Ko je bio stecajni upravnik odmah da se mup pozabavi\n23/11/2016 u 19:25\nda,da, sta je sa akcijama…..pojela maca. Ili su se neki dobro obezbedili na račun radnika? a sta je sa istom pričom u bivsoj Tepihari. I konačno sta je sa Jvorom? Dajte bar da citamo ko nas ej doveo do prosjačkog stapa ako u pravnoj državi nista drugo ne možemo da uradimo…\n23/11/2016 u 09:27\nMože li neko da mi odgovori šta bi sa akcijama bivših radnika Novih Dana? Unapred hvala!!!\n22/11/2016 u 23:25\nA gde ce sada golupčić 🙁\n22/11/2016 u 23:23\nIh sto mi drago sto ovo javno objaviste….iz mnogooooo razloga, živi bili!\nMalinar iz moranja kaže:\n22/11/2016 u 23:22\nCitam i razmisljam, koliko je vecih i vednijih firmi ovako otislo na dobos? Pitate se sto nam je zemlja u bedaku? Sto nam mladi beze i ne okrecu se? Sve smo unistili, a da bar znamo da krenemo iz pepela i izgradimo novu i bolju Srbiju, nego se jos vise glibimo….Sumorno….\n22/11/2016 u 23:20\nMa da hoce neko bar ove ljude da uposli da nam leba ne zavisi od toga hoce li roditi maline ili ne…\n22/11/2016 u 23:19\nma opsteno zena kupila stan za 3 500 evra….a sto meni neko ne javi kad je ta aukcija da ga i ja kupim….samo se pitam gde ce vam dusa….jadan i cemeran ovaj narod\n22/11/2016 u 23:18\nKakav je to gigant bio, kakve prehrane i ideje i svi ostali…Odrastali smo uz njihove samousluge, knjizare, prodavnice tekstila… E bre Novi Dani!!! Da li je moguce da je sve unisteno, odose za bagatelu najbolji lokali…e crni Tito dobro je sto ne vidis sta ti uradise od zemlje\nNext story SNS predlaže Natašu za direktora Centra za kulturu\nPrevious story Vrhunska košarka pod obručima u Arilju, dolazi Dynamic


LESKOVAC (Beta) - Dežurni istražni sudija Okružnog suda u Leskovcu Vitomir Krstić produžio je juče pritvor aktivisti pokreta Otpor Vladimiru Stojkoviću za još 24 časa, pošto je nešto pre 14 časova obavio s njim razgovor u leskovačkom zatvoru.\nKako saznajemo, grupu otporovaca iz Niša koja je pošla na miting u Leskovac da pruže podršku komšijama, policija je zaustavila na autoputu ispred grada, ne dozvoljavajući im da nastave put sve dok se situacija u gradu nije smirila.\nMeđutim, policijsku blokadu prošle su Dušica Pešić i Zorica Miladinović, dopisnice "Slobodne Evrope" i "Danasa" iz Niša, ali im je neko tokom noći izbušio tri gume i razbio zadnje staklo na vozilu parkiranom blizu zgrade SUP-a.\nPre zakazanog vremena za miting, policija je u velikom broju zaposela prilaze Širokoj čaršiji, legitimisala prisutne i nekoliko njih privela. S platoa su privedeni Dobrosav Nešić, predsednik Odbora za ljudska prava (jer je građanima delio list "Prava čoveka"), Srđan Milivojević iz Kruševca, Aleksandar Višnjić iz Niša, Bratislav Stamenković, predsednik Narodnog parlamenta iz Leskovca i aktivista Otpora Igor Stajić.\nKasnije, u toku noći, ispred zgrade SUP-a, gde su najuporniji došli sa zahtevom da se pusti Vladimir Stojković, privedeni su i Igor Olujić, Nebojša Mladenović i Petar Stošić s još dvojicom aktivista PDS-a. Policajac je odustao od namere da privede Bojanu Ristić, narodnog poslanika i člana Predsedništva SPO-a, jer se tome robusno protivila. Svi su pušteni tokom noći, a Dobrosav Nešić i Bratislav Stamenković izjavili su da su ih policajci fotografisali u "tri poze" i uzeli im otiske prstiju.\nKako su policajci na Širokoj čaršiji zabranili postavljanje ozvučenja i zaplenili megafon, miting se nije odvijao kako je planirano, ali je pred oko 200 prisutnih ipak govorila majka uhapšenog Vladimira, Stana Stojković. Rekla je da su njen muž i ona teško bolesni, da se u njihovoj porodici gladuje i da je jedina krivica njenog sina "što hoće da živi kao sav normalan svet - da ima posao, da se raduje, zasnuje porodicu, ima perspektivu".\nDok je govorila, iz mračnih sporednih ulica doletela su jaja. Izgrednici nisu pronađeni.\nAktivisti Otpora, predstavnici opozicionih stranaka i građani Leskovca prisustvovali su u nedelju u Sabornoj crkvi molitvi za spasenje Vladimira Stojkovića, kao i onih policajaca koji su se ogrešili o njega svojim nehumanim postupkom, piše u saopštenju Otpora.\n"Pozivamo majke Srbije da narednih dana dođu u Leskovac i pruže podršku porodici Stojković, kao i predstavnike opozicionih stranaka da u zatvoru posete Vladimira Stojkovića. Posle godinu dana Leskovac je ponovo postao barjaktar dolazeće slobode i demokratije i prestonica buntovne, prkosne i slobodarske Srbije", naveo je leskovački Otpor.\nBolje meni nego sinu\nDok su rasterivali okupljene ispred zgrade SUP-a koji su čekali da privedeni budu pušteni, policajci su majci uhapšenog Vladimira Stojkovića, Stani, savili ruku iza leđa i, gurajući je, povili joj glavu do zemlje.\nStana Stojković je u jednom trenutku posrnula i pala. "Savijajte vi meni ruku koliko hoćete, samo nemojte mom sinu", rekla je policajcu koji joj savio ruku, na šta joj je odgovorio: "Da ste ga vaspitavali, ne bi bio ovde".\nSrbi na Kosmetu odbijaju registraciju u organizaciji Unmika\n15:14h Oko 12.000 Srba koji žive u 12 sela Sirinićke župe odlučni da ostanu i opstanu\n15:22h Đukanović posle susreta s Mesićem: Ne marim za Beograd\n15:37h Sprečen miting podrške u Leskovcu uhapšenom otporovcu\n15:44h Pisarov o Matićevim optužbama o manipulacijama gradske vlasti\n15:51h DS: Idemo na izbore\n16:04h "Glas" istražuje da li je "antiteroristički zakon" uslov za efikasnu odbranu od nasilja?\n16:13h Ko je ovaj čovek? Ankica Tuđman\n16:28h Na reagovanje na prigovore Svrljižana policija priznala grešku\n22:52h Prihvaćen predlog sporazuma SNV KiM i UNMIK-a\n23:00h Kosovo Polje: Ubijen Kića Milanović


Sveti Valentin (činč)\nDobro veče, ovo pre mene je bio Đorđe. Moje ime je Grožđe, a večeras je trebalo da dođe i naš novi saradnik Šiblje koji nas je, sećate se, prošle nedelje vređao, nipodaštavao, terao u kurac i iznosio razne neistine o našoj emisiji, da i ne spominjem neukusne opaske na račun moje dece, žene i mene.\nMeđutim, za ovih nedelju dana Šiblje se iznenada popravio, stasao u čoveka, zaposlio se u jednoj od skupština beogradskih opština, oženio i prerastao u Zelje. Zato je juče sa suprugom i nekolicinom dece otputovao u Celje, mesto idealno za proslavu Dana zaljubljenih a ujedno i dana državnosti Srbije. Sa Zeljem ćemo, dakle, razgovarati iduće nedelje, a sad ću vam ispričati kako je zapravo nastao Dan Zaljubljenih, u nas poznat kao Sveti Valentin, Sveti Trifun, Sveti Milun i Sveti Mićun.\nPo jednoj legendi, tokom III veka Rim su opsedali vukovi. Pošto rimski pastiri, da ne kažem čobani, nisu imali višecevne bacače raketa "Plamen" i "Oganj", automatske puške M-70, pa čak ni ručne bombe M-75 poznatije kao kašikare, morali su da se kriju iza šikare, zajedno sa svojim ovcama. Jer to nisu bili legionari, to su bili čobani. Doduše, od njih su kasnije nastati pesnici: Vergilije, Katul, Tibul, Petronije, Marcijal, Hedonal, Ovunal, Parcijal - autori pastorala odnosno čobanskih pesama.\nPošto im se nije jurišalo na vukove golih ruku, zaštiti su se nadali od božanstva Lupercija, zakonom predviđenog zaštitnika čobana i njihovih stada. U njegovu čast, svakog februara održavale su se Luperkalije, svetkovina koja je po sadržini manje-više podsećala na druge praznike: Zimske Solsticije, Saturnalije, Bahanalije, Martovske Ide i Grčke Kalende.\nA kakve veze imaju Luperkalije sa Danom zaljubljenih? Pa, u okviru ove svetkovine igrala se i jedna vrsta lutrije, u čast boginje Junone. Imena mladića i devojaka stavljala bi se u kutije, izvlačila žrebom i oni koji bi bili zajedno izvučeni do sledećih Luperkalija bili bi smatrani za par.\nOnda su došli hrišćani, da ne kažem mi. Tadašnji popovi pokušali su da hristijanizuju ovaj praznik i eliminišu paganski sadržaj u njemu. Kako su se oni lepo dosetili, mladi su sada, umesto imena svog parnjaka za sledeću godinu, iz kutije izvlačili ime sveca koji će im tokom sledeće godine biti uzor u životu, odnosno čije će vrline pokušati da dostignu.\nDivna lutrija. Umesto Ivane, Suzane, Bojane, Jane ili Lane, izvlačiš Svetog Grigorija, Sveštenomučenika Haralampija ili prepodobnomučenike Galaktiona i Epistima, pa koji ti zapadne.\nVremenom se ispostavilo da taj sistem ima određene manjkavosti, to jest da ga mladi baš i ne zarezuju, te je crkva našla druge metode za ustrožavanje, postrojavanje i uštrojavanje, a mladi su se vratili Suzani, Božani, Biljani, Tijani...\nNastanak imena Svetog Valentina\nValentin je bio u narodu omiljen sveštenik koji je živeo u vreme vladavine imperatora Klaudija. Kao što znamo, Klaudije je stalno vodio ratove, em nepotrebne, em svirepe, em još i neuspešne. Kako su mladići vremenom sve više izbegavali vojnu obavezu, ovaj odvratni imperator im je za kaznu zabranio sklapanje brakova. Sveštenik Valentin je to smatrao za veliku nepravdu i počeo je da venčava mlade parove u tajnosti. Klaudije je čuo za to, pobesneo i bacio Valentina u tamnicu gde je ovaj i umro.\nPostoji i priča da se Valentin u tamnici zaljubio u kćerku jednog stražara i da joj je pisao pisma s potpisom "Od tvog Valentina". Opet, modifikacija ove verzije kaže da je Valentin dopao robije zato što je pomagao tada progonjenim Hrišćanima. Dok je bio u zatvoru, izlečio je pomenutu stražarevu kćerku od slepila, zbog čega je Klaudije shvatio da nije bio u pravu, te je naredio da Valentina izbatinaju a zatim i da mu odseku glavu.


Faktor | Malo odgovora, mnogo pitanja: Šta otkriva Efendićev snimak, a šta se još krije?\n01.03.2020. / 18:44\nDodjeljivanje radnih mjesta u javnom sektoru, ili barem obećavanje zaposlenja, nerijetko se koristi kao moneta u političkoj trgovini. Devetominutni snimak koji posljednjih nekoliko dana privlači pažnju javnosti, a kojeg je objavio kandidat za predsjednika Kantonalnog odbora SDA Sarajevo Semir Efendić, još jedna je potvrda postojanja te prakse.\nVrijednost glasa na unutarstranačkim izborima je, saznali smo iz snimka, proporcionalna obećanju zaposlenja u javnom sektoru, tamo gdje je "prazno“, a kompatibilnost stručne spreme sa opisom radnog mjesta nije nužna. Za takvu praksu ne može biti opravdanja.\nMeđutim, u dijelu javnosti, a naročito u nekim medijima, nastoji se kreirati slika da je objavljivanje snimka stvar principijelne naravi i da je riječ o pobuni dobrih protiv loših, moralnih protiv nemoralnih, poštenih protiv nepoštenih. Da li je baš tako? Sudeći po sadržaju samog snimka, stvari nisu ni blizu tome, nego je riječ o borbi unutarstranačkih frakcija. Dakle, zadovoljnih i nezadovljnih rezultatima unutarstračkih izbora. To, naravno, ne može biti opravdanje za bilo koga.\nObjavljivanje snimka je nametnulo i nekoliko pitanja koja još uvijek nisu dobila svoje odgovore.\nDio javnost se s pravom pita da li bi Efendić objavio snimak da je kojim slučajem izabran za predsjednika KO SDA Sarajevo. Ukoliko bi se udostojio odgovoriti na ovo pitanje, njegov odgovor bi vjerovatno bio potvrdan. Međutim, rijetki su oni koji bi mu povjerovali. Jer, da je riječ o visokomoralnim motivima i namjeri da se objavljivanjem snimka ukaže na pogubne pojave u društvu, kako se to želi predstaviti, onda bi snimak završio u Tužilaštvu, a ne na Facebooku, ili bi ga javnost vidjela odmah nakon što je nastao, a ne tek nakon što je Efendić poražen u unutarstranačkoj utakmici.\nDrugo pitanje je i uloga "znatiželjnog delegata“, kako ga naziva Efendić. Šira javnost ostala je uskraćena za identitet osobe koja traži "zapošljavanje hanume" za glas na stranačkoj skupštini. Možda je razlog za neobjavljivanje njegovog identita i taj što je "znatiželjnog delegata“ upravo Efendić u decembru 2017. godine zaposlio u Općinu Novi Grad.\n- Neki općinski odbori zahtijevali su od svojih delegata da mobitelom fotografišu svoje glasačke listiće nakon samog glasanja, čime su integritet procesa i tajnost glasanja znatno narušeni – požalio se Efendić nakon izbora.\nSamo dan kasnije, nesuđeni je predsjednik KO SDA Sarajevo sam potvrdio da je među "nekim općinskim odborima" i onaj kojem on pripada. To potvrđuju detalji sa snimljenog razgovora tokom kojeg se "znatiželjni delegat" požalio kako, poput svih ostalih delegata iz njegove općinske organizacije, Efendićevom štabu mora dostaviti fotografiju listića na kojem je zaokružio njegovo ime, pa ne može fotografisati glasanje za protivkandidata. Upavo to potvrđuje da su oba "štaba" koristila slične metode i tehnike.\nPored moralne i političke odgovornosti, aktuelna afera ima i svoju pravnu stranu, koju već analizira Tužilaštvo Kantona Sarajevo. Ta bi institucija trebala procijeniti da li je komunikacija zabilježena na snimku protivna važećim zakonima, te šta ti isti zakoni kažu o načinu na koji je snimak nastao, odgovornosti njegovog autora, ali i onog koji ga je distribuirao javnosti. Propisane kazne u svakom slučaju nisu zanemarive.\nSnimak je izazvao i hitru reakciju SDA-ovih političkih oponenata, koji su se redom zgražavali zbog njegovog sadržaja, ne štedeći kritike na račun aktera i onih za koje su, u skladu sa svojim potrebama, prepoznali kao krivce "po komandnoj odgovornosti". Sve pršti od "visokomoralnih poruka". Ili će biti da je u pitanju lažni moral?\nJer, javili su se, naprimjer, i iz Kantonalnog odbora SDP-a Sarajevo. Najavljuju krivične prijave protiv aktera snimka, te upozoravaju na "širu zloupotrebu sistema za ostvarenje privatnih političkih ciljeva vodećih ljudi SDA".\nVjerovatno misle da će uspjeti da sakriju kako će cijenu "šire zloupotrebe sistema za ostvarenje privatnih političkih ciljeva", na primjeru izbora Damira Mašića na čelo te SDP-ove kantonalne organizacije, plaćati građani Kantona Sarajevo. Naročito se to odnosi na korisnike KJKP "Toplane", na čije je čelo, u zamjenu za podršku na unutarstranačkim izborima, Mašić postavio Envera Zornića. Zornić je u međuvremenu smijenjen, tužio je Toplane, epilog tužbe je poprilično izvjestan, a nju sigurno neće isplatiti SDP, Damir Mašić ili bilo koji akter te "šire zloupotrebe sistema“.\nNaša stranka je, s druge strane, snimak ocijenila kao "SDA-ovo moralno dno". Zapošljavanje dva vijećnika te stranke iz Općinskog vijeća Novi Grad u Ministarstvo komunalne privrede i infrastrukture Kantona Sarajevo, na čijem je čelu Srđan Mandić, a kako bi unutarstranački izbori za predsjednika završili na "odgovarajući način", je, iz njihove perspektive, "moralni vrh", ili barem nije sporno kao obećavanje zaposlenja u režiji zvaničnika druge stranke. Ili ih možda samo nije snimilo?\nIzazovu nisu odoljeli ni u Narodu i pravdi. Oni na osnovu spornog snimka upozoravaju na "različite koruptivne radnje iz ranijeg perioda", istog onog perioda u kojem su čelnici Naroda i pravde nosili dres SDA i aktivno učestvovali u tim koruptivnim radnjama na koje danas upozoravaju. Da ni u novom stranačkom ruhu nisu postali gadljivi na političku trgovinu radnim mjestima u javnom sektoru, potvrđuju i "pojačanja" te stranke koja su uz člansku karticu zadužila i radne knjižice u kantonalnim institucijama, poput Tonija Vukadina, koji se nakon prelaska iz SDA skrasio u Studentskom centru, ili Mersihe Mehmedagić, koja je po ulasku u Narod i pravdu novo radno mjesto pronašla u Turističkoj zajednici.\nNa upite o potvrdi zapošljavanja kadrova Naše stranke i Naroda i pravde u kantonalnim institucijama njihovi čelnici koji dolaze iz tih stranaka, uprkos deklarativnoj "transparentnosti“, ne odgovaraju.\nTrgovina utjecajem, zloupotreba položaja, nepotizam i stranačko zapošljavanje očigledno nisu devijacije koje se vežu samo za jednu političku opciju, već na njih nisu imune ni ostale političke stranke koje su imale priliku da participiraju u vlasti.\nDa je to tako, potvrdio je danas i predsjednik Demokratske fronte Željko Komšić, koji je u izjavi za medije pojasnio da sadržaj snimka "nije ništa novo u politici", te je, za razliku od dežurnih moralista, priznao da je takvo djelovanje prisutno i u stranci kojom predsjedava.\nVEZANI TEKST - Oglasila se SDA: Snimkom neka se bave institucije države, političkom odgovornošću će se baviti organi stranke\nJedina razlika je u tome što u slučaju SDA postoji i snimak, dok druge stranke, bar za sada, nisu "dokumentovane“ na takav način. Ali, s obzirom na prestrojavanja i turbulencije u gotovo svim strankama, ne treba iznenaditi ukoliko objavljivanje tajno snimljenih razgovora postane metod međustranačkih obračuna.\nSa tim devijacijama bi se trebale baviti nadležne pravosudne institucije, a prostor za njihovo pojavljivanje bi se trebao reducirati aktivnostima zakonodavne i izvršne vlasti, koje, uprkos navodnoj volji i spremnosti, godinama izostaju.\nSDA će imati svoju priliku.\nSDASemir EfendićAsim Sarajlićaudio snimak


Mazda slavi 10 godina dizajnerskog jezika Kodo :: Dešavanja u Bijeljini ::\n24. novembar 2020. / 12:52\nOd svog nastanka prije deset godina, Kodo dizajn je u središtu brojnih Mazdinih automobila - od nove interpretacije kultnog Mazdinog MX-5 roadstera do Mazdinog prvog električnog vozila na baterije, MX-30. Ipak, osnovna ideja koja stoji iza Kodo dizajna ostala je nepromijenjena: istražiti moćnu i neodoljivu lepotu prirodnog kretanja u nepomičnom predmetu.\nRiječ Kodo se doslovno prevodi kao "otkucaji srca", ali sa dodatim značenjem ispunjavanja nečega životom; dati predmetu dušu. Ova ideja je ključna u Mazdinom razmišljanju o dizajnu: „U Japanu osjećamo da naši majstori ubrizgavaju život u ono što naprave. Vjerujemo da oblik koji su iskreno i mukotrpno stvorile ljudske ruke dobija dušu”, objašnjava Ikuo Maeda. Dakle, "Duša pokreta" poprima dvostruko značenje izražavajući i bit pokreta i "dušu" koju su u automobile unijeli Mazdini vrhunski majstori.\nPrvi dizajni su bili snažno nadahnuti slikom geparda koji se sprema na skok, dok se novija rješenja sve više usredsređuju na dočaravanje snažnog i emocionalnog dizajna sa što manje elemenata. Prekretnica za ovu drugu fazu Kodo dizajna postignuta je sa dva nevjerovatna konceptna automobila RX-Vision i Vision Coupe.\nPredstavljeni 2015. na salonu automobila u Tokiju, predviđali su novu eleganciju i još izraženiju minimalističku estetiku nedavnih interpretacija Kodo dizajna. Dinamični i emocionalni oblici postižu se skidanjem svih nepotrebnih elemenata kako bi se otkrila suština lepote i pokreta. Na primjer, uklanjanjem karakternih linija stvara se prazan prostor na bočnim stranama automobila koji funkcioniše kao prazno platno koje se neprestano mijenja zahvaljujući igri svjetla i sjenke - estetika "manje je više" o kojoj snažno govori Mazdina japanska baština.\nAutomobili stvoreni jezikom Kodo dizajna kontinuirano su dobijali međunarodna priznanja. I RX-Vision i Vision Coupe proglašeni su „Najlepšim konceptnim automobilom godine“, a osvježena Mazda MX-5 osvojila je „Svjetsku nagradu za dizajn automobila“ 2015. Najnovija postignuća uključuju Red Dot Award 2020 u kategoriji "Dizajn proizvoda" za Mazdu CX-30 i novu Mazdu MX-30, dok je Mazda3 osvojila "World Car Award 2020" u kategoriji dizajna.


DONATORI | Srcem za Modriču\n12 Maja, 2021 // 0 Comments\nVeć po navici svake godine Humanitarnoj organizaciji ,,Srcem za Modriču“ javi se kompanija ili firma koja je prepoznala naš rad. Već drugu godinu zaredom najugroženije porodice na prostoru Opštine Modriča pomaže kompanija ,,Violeta“ iz Gruda, koja posredstvom Humanitarne organizacije ,,Srcem za Modriču“ [ ...Vidi više ]\nUdruženje posavaca iz Melburna doniralo 1000 KM HO Srcem za Modriču\n8 Februara, 2020 // 0 Comments\nOvih dana Humanitarnu organizaciju “Srcem za Modriču” kontaktirali su naši ljudi na privremenom radu u Australiji i poslali novčanu pomoc od 1000 KM . Nešto vise o ovoj donaciji reči će nam jedan od rukovodilaca HO SZM Aleksandar Zarić: – “Da, ovih dana nas je kontaktiralo Udruženje posavaca iz [ ...Vidi više ]\n29 Juna, 2018 // 0 Comments


Nenad Stanković Centar za kulturu i umetnost Napredak KK intervju Crveni krst festival Niš Aleksandar Vučić NATO Radio Aleksinac hapšenje fudbal pozorište opština DS SNS Dušan Ostojić predsednik opštine izbori Ivan Dimić budžet Miodrag Tasić Aleksinac.Net Aleksinački Rudnik košarka Žitkovac saobraćaj Dveri Beograd škole\n<< < 104 105 106 107 108 109 110 111 > >>Ukupno: 1101 Displaying: 1061 - 1070\n60 godina postojanja Doma u Kulini\nD. Ostojić 30.09.2013.\nOve godine Dom za smeštaj odraslih lica "Kulina" u Kulini proslavlja 60 godina postojanja. Tim povodom je objavljen novi broj publikacije Kulinsko sunce koja kroz 5 kratkih tekstova prikazuje mnoge bitne i intesantne detalje Doma u Kulini.\nIntervju: Problemi sa psima lutalicama\nProblem pasa lutaluca se sve češće spominje kao opasnost od koje bi trebalo pronaći rešenje. To je bio razlog zbog kog smo razgovarali sa Marijanom Pavlović iz društva za zaštitu životinja.\nNastavljene aktivnosti u cilju podizanja spomenika Rajevskom\nDana 28.9.2013.godine održan je incijativni odbor udruženja Rajevski -Vronski u Aleksincu, kome je prisustvovalo sedam članova.\nPlate zarađuju ali ih ne primaju\nToma Todorović, Politika 05.09.2013.\nPrema planu Ministarstva zdravlja u Aleksincu radi 32, ali Fond za zdravstveno osiguranje priznaje samo 25 stomatologa i tehničara, tako da njih sedmoro uopšte ne prima plate jer ima status „neugovorenih radnika“\nObeležene godišnjice velikih bitaka u aleksinačkom kraju\nizvor: opština, Radio Aleksinac, agencije 04.09.2013.\nU organizaciji Skupštine opštine Aleksinac i drugih organizacija ovih dana su obeležene godišnjice velikih bitaka protiv Turaka, koje su značajne ne samo za ovaj region već i za celokupnu srpsku istoriju.\nTežak život u Aleksincu\nNekada poznat po rudniku, Fahopu, Betonjerki, danas gotovo bez industrije, Aleksinac spada u nerazvijene opštine sa izuzetno niskim životnim standardom i visokom stopom nezaoslenosti.\nDa li je devedesetih postojao logor u Aleksincu?\nPolitika (4. septembra 1992.) Delegacija KEBS-a posetila aleksinačke rudnike: NI TRAGA OD KONCENTRACIONOG LOGORA\nUdružili se veterani rata Srbije\nAutor Danilo Kocić, Izvor Južne vesti 11.06.2011.\nVeterani rata iz Kraljeva, Niša, Aleksinca, Kruševca, Vlasotinca, Valjeva, Grdelice, Gadžinog Hana i Leskovca formirali su Savez udruženja ratnih veterana Srbije.\nJagodina: 3.000 evra po novom braku\nIzvor: B92 25.01.2011.\nU Jagodini je prvi bračni par dobio pomoć grada od 3.000 evra za venčanje i zaposlenje.\nIzvor: Pravda 26.12.2010.\nStotinu kilometara duge, neuređene i zbog nekontrolisane eksploatacije peska potkopane obale Južne Morave, od Leskovca, preko Doljevca, Niša i Merošine, do Aleksinca, mogu sa prvim prolećnim otapanjem snega poplavama da ugroze područje juga Srbije i izazovu nove velike štete. Za sanaciju ovih obala potrebno je najmanje tri miliona evra koje Srbija u vidu kredita već potražuje od Svetske banke, čiji su…


Happy Birthday, Mr Waters – Suština pasijansa™\nDanas je 68. rođendan Rogera Watersa. Aj, pa konjino matora, neka ti je sa srećom: dobrog zdravlja ti želim. I da sad malo smanjiš doživljaj: ova turneja je bila super! Pride smo zaboravili na gluposti koje si pravio…\nSvaki pažljivi posetilac Suštine pasijansa koji rock muziku prati iole ozbiljno, setiće se da je Roger Waters jedan od osnivača grupe Pink Floyd. Nakon nezapamćeno velikog uspeha albuma Dark Side of the Moon (1973), u čijem kreiranju je njegov rad bio ključni u svakom smislu (autor kompletnog teksta i skoro svih muzičkih motiva), malčice je skrajnuo. To se još nije baš toliko primetilo na velelepnom albumu Wish You Were Here (1975), ali je postalo prilično jasno na albumu Animals (1977), koji može da se nazove poslednjim homogenim delom Pink Floyda kao pravog, autorski istrajnog benda koji stvara u sinergiji.\nNaime, posle toga su počeli eksplicitni ego-tripovi Rogera Watersa koji su zamalo ukopali bend za sva vremena.\nAlbum The Wall (1979) je bio produkcioni trijumf, muzički uspeh, konceptualni pad na glavu ,a prateća turneja pride i finansijski debakl. Pokušaj eutanazije benda je zamalo uspeo onim đubretom u svakom smislu, autorskim nedonoščetom po imenu Final Cut (1983), koji je samo po inerciji potpisan imenom Pink Floyd. To nije trebalo da se desi na taj način: bilo je jasno i odmah, a kamoli iz ove perspektive, da taj autorski ego-trip sa slavnim imenom velike grupe nema nikakve koherentne veze; svojica preostalih u bendu su poslužili isključivo kao najamnici sa pravom da kažu svoje mišljenje.\nIz te tužne epizode, koja je postepeno prerasla u gomilu čudnih solo albuma Rogera Watersa i bolne, ali uspešne rekonstrukcije Pink Floyda kao autorskog i scenskog brenda prve kategorije — čime je David Gilmour pokazao da ni on nije kršten kišnicom — ostao sam zgađen ponašanjem nekada ključnog člana grupe. Tužno je kad neko sa tako veličanstvenim legatom prolupa i počne da se ponaša kao idiot, u šta smo mogli posebno da se uverimo na spektaklu Live 8 (2005), kada se najvažnja četvorka progresivnog rocka okupila prvi put posle 25 godina. Ono bekeljenje Rogera Watersa dok peva bez mikrofona ono što Gilmour peva u svojoj partituri “Comfortably Numb” je ispod svake kritike – ali govori mnogo onom ko vidi.\nSmrt Ricka Wrighta 2008. godine je raspršila iluzije o ponovnom kreativnom okupljanju grupe – o čemu je, doduše, Waters već bio odrekao svaku šansu. Posle raznih sumnjivih projekata, koji su uključivali i jedan uzgredni fijasko sa nekakvom kvazi-operom postavljenom u Rimu 2009. godine, Waters se najzad konsolidovao i uradio ono što je odavno trebalo. Elem, sabrao je kreativne snage oko sebe i iskoristio naj-naj-naj tehniku da koncert “The Wall” najzad privede logičnom i dostojanstvenom epilogu. Mnogi koji su pohodili koncert (ja, nažalost, nisam) kažu da je to izvesno najbolji scenski spektakl koji su u životu pohodili, sa malom verovatnoćom da će ikada biti nadmašen.\nThumb up, Mr Waters. O, konjino matora, najzad ti je došlo iz dupeta u glavu.\nAuthor GrbaPosted on 6.9.2011. Categories Ključne numere, Komentari, Priče o muzičarimaTags jukebox, muzika, umetnost, via, youtube\nPrethodno Prethodni prilog: Pijačni kantar\nSledeće Sledeći prilog: Pastoralna bajka