Jedinstvena Bosna i Hercegovina 2013/05/02\nSJEĆANjE NA 2. MAJ 1992: DAN KAD JE SAČUVANA BOSNA I HERCEGOVINA\nSarajevo maj 1992. godine, arhivska fotografija\nPočetak maja, tačnije 2. maj 1992. godine, je dan koji će mnogim Sarajlijama ostati zauvijek u sjećanju. Tog dana specijalne jedinice tadašnje jugoslavenske vojske pokušale su zauzeti zgradu Predsjedništva BiH, a borba se vodila 150 metara dalje, na Skenderiji. 2. maja počela je opsada grada koja je trajala 1.460 dana. Na današnji dan obilježava se Dan Kantona Sarajevo, povodom kojeg su članovi Predsjedništva BiH, Bakir Izetbegović i Željko Komšić položili cvijeće na mezarju Kovači.\nNa današnji dan prije 21 godinu na Skenderiji, 150 metara od zgrade Predsjedništva BiH, dogodila se prva bitka za odbranu Sarajeva. Tog dana su pripadnici bivše Jugoslovenske narodne armije i paravojnih formacije osujećeni u pokušaju da zauzmu zgradu Predsjedništva BiH.\n„Njima je trebala zgrada Predsjedništva samo da se jave na svoju televiziju: ’Evo se javaljamo iz Predsjedništva, nacionalisti su rastjerani...’ Zgrada Predsjedništva je simbol države BiH u tom trenutku“, kaže član ratnog Predsjedništva BiH Stjepan Kljujić.\nDrugi član Predsjedništva Željko Komšić ističe kako vojnici nekadašnje Teritorijalne odbrane BiH, Patriotske lige, te Specijalne jedinice MUP-a, koji su tog dana odbranili Sarajevo, ne mogu biti zadovoljni ni svojim statusom u društvu ni stanjem u državi:\nSuđenje Mladiću: Vojnik UNPROFOR-a o razlozima neuspješne zaštite Srebrenice\nSuđenje zapovjedniku Glavnog štaba Vojske Republike Srpske Ratku Mladiću nastavljeno je iskazom nizozemskog generala Kornelisa Nikolaja (Cornelis Nicolai), koji je kao bivši načelnik štaba UNPROFOR-a u Bosni i Hercegovini opisao razloge - neuspješne obrane Zaštićene zone Srebrenica.\nNikolaj je kao svjedok haškog tužiteljstva pojasnio - kako su međunarodne snage onesposobljene smišljenom strategijom vojske bosanskih Srba koja je prijetila odmazdom u slučaju pokušaja zaustavljanja njezinih operacija.\nNikolaj je opisao kako je zaustavljanjem UN-ovih konvoja Vojska Republike Srpske postupno prepolovila broj UNPROFOR-ovih vojnika u Zaštićenoj zoni Srebrenica, tako da ih je na kraju ostalo samo 400. Uz to njihove patrole u oklopnim vozilima su onemogućene, budući da je uz ostale potrepštine, Nizozemskom bataljonu UN-a nedostajalo i gorivo pa se provjera terena 1995.godine - počela obavljati pješice.\n"I shvaćate da je bilo gotovo nemoguće ostvariti misiju. Imali smo velike teškoće da osiguramo osoblje za promatračka mjesta koja su još uvijek postojala. Bilo je 13 promatračkih mjesta duž cijelog parametra enklave. A to znači da smo imali samo ograničenu kontrolu nad onim što se događalo.", prisjetio se svjedok.\nČinjenicu da gotovo prepolovljen nizozemski bataljon nije mogao nadzirati teren Zaštićene zone, Vojska Republike Srpske je koristila za proteste zbog napada snaga Armije Bosne i Hercegovine na okolna srpska sela. Time je i opravdano zauzimanje Srebrenice u srpnju 1995.godine, kada je VRS žešće napala i položaje UNPROFOR-a koji ju je trebao zaštititi.\n"Kao što je bio slučaj sa svim pritužbama o ovoj temi reakcija VRS-a je bila da se porekne da su trupe VRS napale UNPROFOR. Međutim redovito je gađano, ponekad s minobacačima, kasnije je bilo i kopnenih napada. A dana 11.srpnja je u više navrata to bilo nijekano, putem odgovarajućih osoba za kontakt.", naveo je Nikolaj.\nKada su snage NATO saveza bombardirale tenkovske položaje VRS-a prilikom ulaska u Srebrenicu (11.srpnja 1995.godine), časnicima UNPROFOR-a su srpski oficiri zaprijetili da će ukoliko se avioni ne povuku - biti osobno odgovorni za odmazdu koja će uslijediti po civilnom stanovništvu, kao i međunarodnom osoblju. Prijetnju je Nikolaj shvatio ozbiljno zbog ranijeg iskustva.\n"Kada su Ujedinjeni narodi koristili zračnu podršku (NATO-a) ranije, ja govorim o incidentima 25.i26.svibnja, VRS je vrlo nasilno reagirala na te zračne napade. Sve enklave su granatirane i izložene teškoj vatri VRS-a. Posebno je došlo do krvoprolića u Tuzli.", pojasnio je svjedok.\nSazetak iskaza generala Nikolaja o njegovim protestima VRS-a\nNizozemskog generala u petak će unakrsno ispitivati obrana generala Mladića, kako bi pokušala osporiti optužbe za genocid i ostale zločine u BiH.\nPočele ekshumacije žrtava „Oluje“ na zadarskom groblju\nVeljko Odalović i Ivan Grujić u Zadru\nČelni ljudi hrvatskih i srpskih državnih tijela za traženje i identifikaciju nestalih osoba prisustvovali su početku ekshumacije na zadarskom gradskom groblju. Radi se o posmrtnim ostacima 56 osoba srpske nacionalnosti stradalih za vrijeme akcije “Oluja“ 1995. godine u zadarskom zaleđu. Hrvatska i dalje traga za 1.703 svoja državljana, njih 942 nestala 1991 i 1992, dakle većinom Hrvata, i njih 760 nestalih 1995, dakle većinom Srba.\nU četvrtak, 2. svibnja je na zadarskom Gradskom groblju započela ekshumacija u kojoj se očekuje pronalazak 56 posrmtnih ostataka osoba stradalih u „Oluji“. Za RSE govori pomoćnik ministra branitelja i voditelj Uprave za zatočene i nestale Ivan Grujić, koji je i nazočio ekshumaciji.\n„U vrijeme akcije 'Oluja' 1995. godine jedan broj ljudi je smrtno stradao na širem prostoru Zadarske županije i ta tijela su sustavno asanirana i sukladno Ženevskim konvencijama pokopana kao neidentificirana na Gradskom groblju Zadar. I ova ekshumacija se provodi kako bi se u konačnici što više riješio broj nestalih osoba. Znači – utvrđivanje identiteta ovih neidentificiranih direktno će utjecati na smanjenje broja nestalih osoba na ovom području.“\nOvo je proces koji traje već desetak godina, i u njemu je u iskopavanjima poznatih grobišta do sada ekshumiran 941 posmrtni ostatak, a preostaje za ekshumaciju još 217 posmrtnih ostataka, čime će – kaže Grujić - biti završen proces ekshumacija sa poznatih lokacija.\n„A s druge strane imamo 967 nestalih osoba za koje nemamo apsolutno nikakve informacije i te informacije očekujemo od Republike Srbije.“\nU Zadru je bio i predsjednik Komisije za nestala lica Vlade Srbije Veljko Odalović, koji za RSE naglašava kako pomak u nalaženju i identifikaciji nestalih može značajno doprinijeti stabilizaciji ukupnih odnosa dviju država.\n„Jer, ovo je u stvari najosetljivije pitanje. Dok god imamo velik broj ljudi koji traže svoje nestale, oni uvek mogu - ne samo retorikom nego i mnogim drugim načinima – biti smetnja. Kada rešimo te probleme, kada ljudi nađu svoji mir koji im pripada, onda se otvara prostor i za mnogo toga drugoga.“\nGrujić oštro odbija prozivanja pojedinih udruga Srba izbjeglih iz Hrvatske da hrvatska strana diskriminacijski pristupa pronalaženju i identifikaciji osoba srpske nacionalnosti. Unazad 13 godina ekshumirano je 646 posmrtnih ostataka osoba pretežno hrvatske nacionalnosti, odnosno smrtno stradalih u razdoblju 1991 – 92 i 941 posmrtni ostatak osoba nestalih 1995, dakle pretežno srpske nacionalnosti, ili u postotcima - 41 posto nestalih 1991. i 1992, dakle pretežno Hrvata i 59 posto osoba nestalih 1995, dakle pretežno Srba.\n„Dakle, ovdje vidimo da se čak radi o – pozitivnoj diskriminaciji!“\nU istom razdoblju identificirano je 730 osoba nestalih 1991-92, dakle pretežno Hrvata i 631 osoba nestala 1995, dakle pretežno Srbi.\n„Ovdje moram napomenuti da je taj postotak identifikacije nešto niži isključivo zato što mi nemamo sve relevantne podatke za utvrđivanje ideniteta, odnosno krvne nalaze, i upravo zbog toga smo sklopili sporazum sa Međunarodnom komisijom za traežnje nestalih osoba, kako bismo od njih dobili dio tih podataka i kako bismo kroz to povećali i broj identificiranih osoba“, kaže pukovnik Grujić.\nOdalović tim povodom kaže kako bi svi voljeli da proces ide brže. Bilo je zastoja, ali je unazad nekoliko godina i to prevladano.\n„Mislim da smo sada napravili značajan pomak i praktično sa ovom lokacijom skoro sve veće lokacije su istražene.“\nHrvatska i dalje traga za 1.703 svoja državljana, njih 942 nestala 1991 i 1992, dakle većinom Hrvata, i njih 760 nestalih 1995, dakle većinom Srba.\nPOST, MOLITVA I ORUŽJE\nPravoslavno rešenje za povratak Kosova u Srbiju\nPoslednja nada pravoslavlja: Estradni Kozak i njegova dilema - da li na Farmu ili na Kosovo?\nNagli dolazak proleća probudio je srpske pravoslavne fašiste koji na krilima visokih temperatura više nemaju nikakvih mentalnih zazora; nakon Batakovića i Antića, oglasio se izvesni Ranko Gojković, religiozni fanatik, da nam iz majčice Rusije pošalje tužnu uskršnju poslanicu glede Kosova. Praktičan, kakvim ga je bog dao i uzeo, Gojković je povezao Nikolaja i Kačavendu, petu kolonu i desnicu ruku, setio se haških zločinaca, ali i voljenog Putina; konačno, otkrio nam je Veliku Tajnu: da čekamo novog Vožda koji će nas povesti na Istok, čim povratimo najskuplju srpsku riječ. Priceless!\nHigijena je precenjena: Nikolaj Neokupani Velimirović, hejter vode i Europe\nTKO NE SLUŠA NIKOLAJA, MORAĆE DA SE OKUPA: Gospod nas godinama dugo i strpljivo odvraća od pogubnog cilja (ulaska u EU), a mi nepokolebljivo ostajemo pri svome. Samo da se prisetimo reči našeg velikog svetitelja Nikolaja Velimirovića: “Evropa nema ni leka, ni lekara, zato što ona smatra sebe zdravom, iako svi kontinenti bruje o njenoj teškoj bolesti, čak i o njenom ludilu. A vi, Srbi gde ste? Milioni Srba boje se Boga i ne stide se svetaca Božjih. Gde se nalazite vas nekoliko stotina što stojite ispred naroda srpskoga: da li ste sa Evropom ili sa svojim narodom? Ako kažete da ste sa Evropom, onda se brzo lečite da ne bi zarazili svoj narod. Ako li kažete da ste sa svojim narodom, pazite da se ne uhvatite u laži. Jer nije lak put narodni. To je uzan i tesan put posta i molitve i milostinje. Ali to je jedini spasonosni put. Bogu neka je slava. Amin”.\nNAJSTRAŠNIJA IZDAJA KOSOVA: Očigledno je da ”ovih nekoliko stotina što stoje ispred naroda srpskog” ne žele da se leče, nego uporno inficiraju svoj narod. Tu su čudovišne presude Haškog tribunala za suđenje Srbima, tu je potpuna revizija istorije po matrici opravdanja nacifašista i osude antifašista, tu su otvorene ucene i ultimatumi, tu je EU pred totalnim rasulom, ali srpska politička kvazielita samoubilački i dalje trubi o putu u Evropu. Ako se i narod prema najstrašnijoj izdaji bude odnosio mlako, šta drugo možemo očekivati nego “povlačenje Gospodnje i dopuštenje da se dogodi ono što bira naša slepa i nemoćna sloboda”.\nPETA KOLONA, KUVANA ŽABA I HOMOSEKSUALNI PASTIRI: Zbog toga je posebna odgovornost na rodoljubivoj srpskoj opoziciji, rodoljubivoj srpskoj inteligenciji i istinskim pastirima u Srpskoj Pravoslavnoj Crkvi, koji se moraju sa udvostručenom energijom suprotstljavati dokrajčenju procesa stvaranja “kuvane žabe” od Srba. Suluda ideja da Evropa nema alternativu je potpuno institucionalizovana od strane najamnika na vlasti i pete kolone u medijima i nevladinom sektoru i mora se svakodnevno pružati narodu alternativa i ukazivati na pogubnost evropskog puta Srbije. Naravno da će (ukoliko im to dozvolimo), kada priznaju Kosovo u UN zaboraviti na ovo što danas pričaju, kao što su zaboravili na predizborna obećanja. Kada nisu odbranili Kosmet, naravno da neće odbraniti ni Vojvodinu, ni Rašku oblast, ni… i naravno da je svako onaj ko im veruje posle izdaje Kosmeta - dostojan prezrenja.\nTrening za ruske stepe: Četnici iz Vojvodine na postu\nNAROD GUBI SAMOKONTROLU KOJU NIKAD NIJE NI IMAO: Naravno da posle ovakve izdaje, narod usled potpune uzurpacije i izdaje narodne volje od strane vlastodržaca, u afektu i nemogućnosti da utiče na sudbinu svog naroda, gubi samokontrolu i prelazi na teren koji nije za preporuku. Međutim, ovde se mora postaviti pitanje, šta je preostalo narodu kada vlastodršci otvoreno krše Ustav i zakone svoje zemlje i pritom potpisuju sporazum sa zlikovcem, licem sa poternice koju je raspisala ta ista zemlja kojom oni rukovode? Ali to nije sve, iza čitave priče oko pretnji naroda vlastodršcima, krije se još jedan suptilni mehanizam – potrebno je kriminalizovati sve one koji se usuđuju da kritikuju premisu da Evropa nema alternativu. Ovo je priprema državne netolerancije prema javnom mišljenju, ovo je priprema da se svaka kritička misao proglasi nasilništvom ili siledžijstvom, kako bi se iz javnog diskursa eliminisao svaki nepoželjni političar ili intelektualac, sveštenik ili vladika.\nBRIŽNA PEDOFILSKA MAJKA: Kad smo pomenuli sveštenike i vladike, došli smo do drugog segmenta promene svesti o kome treba nešto reći. Jasno je da je dobro uhodana mašinerija pete kolone srpskih medija dobro odradila posao na diskreditaciji SPC skandalom tempiranim upravo u trenutku kada je to bilo najpotrebnije. Jer jedino jedinstvo SPC i istinski pastirska delatnost SPC kao brižne majke svog naroda, može biti faktor srpske odbrane Kosova i Metohije.\nVerski trans s primesom troprstog seksa: Srpkinja priziva Vožda\nKAKO SU SRBI DOVELI PUTINA NA VLAST: Kada su u kneževini Srbiji pitali jednog duhovnika kako se može osloboditi Kosovo od turskog ropstva, on je odgovorio: Kosovo se može osloboditi uz pomoć tri stvari – posta, molitve i oružja. Može se reći bez imalo preterivanja da je herojska borba celokupnog naroda srpskog od 1991. godine i početka raspada Jugoslavije, pa do bombardovanja Srbije 1999. godine i dolaska (na krilima NATO aviona), zapadnih najamnika na vlast, imala odlučujući uticaj na dizanje Gorbačov-Jeljcinske Rusije sa kolena i dolazak Putina na vlast.\nČEKAMO NOVOG VOŽDA DA OKRENE VEKTOR KA ISTOKU: Nadati se u Boga da će i herojska borba srpskog naroda na Kosovu i Metohiji imati odlučujući uticaj na dizanje ostatka Srbije sa kolena, možda i sa pojavom novog srpskog Vožda. Očigledno da od partijašenja nema dobra Srbinu, jedino istinski vođa-domaćin u stanju je povesti narod na preporod i okrenuti vektor srpske politike za 180 stepeni, od Zapada ka Istoku, odakle je mir duši Srbinovoj...\nKRSTONOSNA DESANKA ŠAKIĆ: A tada, uz pomoć posta, molitve i oružja, uz pomoć Božiju i majčice Rusije, povratićemo i Kosovo i Metohiju, srpski Jerusalim. Srbine, tvoja krstonosna istorija te neprekidno opominje da ne smeš zaboraviti Biblijske reči – Nijesam li ti zapovijedio: budi slobodan i hrabar! Ne boj se i ne plaši se, jer je s tobom Gospod Bog tvoj kuda god ideš (Isus Navin, 1, 9). Ako zaboravim tebe Kosovo i Metohijo, neka me zaboravi desnica moja!\n* Ovo suženje svesti u obliku teksta u originalnom fundamentalizmu preuzeto sa ruskog sajta „Fond strateške kulture“\nDar sovjetskih oficira\nMedalja za Mladića\nStaljinistička podrška krvoloku Mladiću: Pavel Dorohin, muška verzija Ljiljane Bulatović\nNacionalističko-staljinistička organizacija koja sebe naziva „Savez sovjetskih oficira“ dodelila je krvoloku Ratku Mladiću medalju „za vernost zakletvi“, koju je njegovom sinu Darku Mladiću predao poslanik Državne dume Rusije Pavel Dorohin\nLjubitelj genocida: Dorohin P.\nDorohin je predsednik Ruskog komiteta za odbranu generala Mladića, čija delegacija je nedavno boravila u Srbiji i učestvovala u zasedanju Komiteta za podršku ratnom zločincu kojem se sudi u Hagu.\nKako prenosi „Glas Rusije“, Dorohin je pokušao da objasni čime se ovaj zloglasni Komitet bavi: "Održali smo zajedničko zasedanje uz učešće naših delegata i ja sam tamo nastupio. Sa srpske strane učestvovali su predstavnici nauke, kulture, vojske, nekoliko generala koji su se rame uz rame borili za odbranu svoje domovine sa generalom Mladićem".\nDorohin je istakao da njegovim sagovornicima „uliva veliki optimizam“ to da „Rusija generala Mladića nije ostavila“ i da je „Rusija uz njega“, kao i to da će "i dalje zajedno ulagati napore da general Mladić i druge srpske patriote budu oslobođeni.\n"Mi ćemo sa svoje strane takođe tražiti prekid nelegitimne delatnosti Haškog tribunala", zapretio je Dorohin.\nPredsednik Komiteta za podršku generalu Mladiću u Srbiji je njegov sin Darko Mladić, a formira se i komitet za odbranu zločinca u Republici Šumskoj, na čijem čelu će biti Mladićev ađutant Rajko Banduka, navodi "Glas Rusije". Predsednici komiteta su potvrdili da će braniti prava svih srpskih zatvorenika i da će informisati javnost o kršenju prava Srba u Haškom tribunalu.\nETNIČKO ČIŠĆENjE MASOVNIH RAZMJERA\nHuman Rights Watch: Ratni zločini na Kosovu (6)\nEtničko čišćenje masovnih razmera\nBeograd je proterivanjem velikog broja kosovskih Albanaca nameravao da zauvek izmeni demografski sastav Kosova. Ovu strategiju je svojevremeno predlagala srpska desnica, uključujući i bivšeg potpredsednika Vlade Srbije i vođu Srpske radikalne stranke Vojislava Šešelja. Ovu teoriju podupiru brojna svedočenja izbeglica u Albaniji o konfiskaciji dokumenata i uništavanju i skidanju registarskih tablica s automobila na granici. Ovo takozvano “uništavanje identiteta” dokumentovali su Human Rights Watch i ostale organizacije koje su skupljale svedočenja u Albaniji, što upućuje na to da je Beograd pokušao da kosovskim Albancima oduzme državljanstvo i da ih obeshrabri u pokušaju da se kasnije vrate kućama\nMart–jun 1999: pregled događaja\nKosovo se našlo u centru svetske pažnje kada su 24. marta 1999. avioni Severnoatlantskog saveza počeli da bombarduju ciljeve u Saveznoj Republici Jugoslaviji. Početak vazdušnih napada NATO-a na Jugoslaviju bio je i početak najkrvavijeg perioda na Kosovu od kraja Drugog svetskog rata. U sledećih dvanaest nedelja srpska i jugoslovenska vojska, policija i paravojne formacije proterale su više od 850.000 Albanaca s Kosova i raselile još nekoliko stotina hiljada.1 Mnoge od njih su pljačkali i tukli dok su ih terali iz njihovih domova koji su često bili harani i paljeni. Neke žene su silovane. Na hiljade odraslih muškaraca je zatočeno, a mnogi su pogubljeni, u nekim slučajevima zajedno sa ženama, decom i starijima, mada konačni broj ubijenih civila još nije poznat. U više od desetak mesta gde su izvršena masovna ubistva državne snage su pokušale da prikriju dokaze uništavajući ili uklanjajući tela. Surove operacije protiv albanskih civila prekinute su tek nakon povlačenja jugoslovenskih vojnika, srpske policije i paravojnih formacija i ulaska snaga NATO-a 12. juna 1999.\nMnogi uzimaju dan početka vazdušnih napada NATO-a ujedno i kao početak srpske i jugoslovenske kampanje. Iako se 24. marta kampanja znatno pojačala, operacija je zapravo počela četiri dana ranije, 20. marta, kada su se s Kosova povukli posmatrači Verifikacione misije OEBS-a na Kosovu (KVM). Tada je i većina ostalih međunarodnih organizacija evakuisala svoje osoblje. Odlaskom KVM-a i timova međunarodnih humanitarnih organizacija Kosovo ne samo da je ostalo bez važnih i pouzdanih svedoka, već je sa odlaskom OEBS-a uklonjen i svaki razlog da se ustukne od određenih akcija.2 Prema izveštaju OEBS-a o radu misije na Kosovu od oktobra 1998. do juna 1999. koji je delom zasnovan na intervjuima s izbeglicama tokom bombardovanja NATO-a, “broj slučajeva pogubljenja i proizvoljnih ubistava dramatično je porastao odmah po povlačenju Verifikacione misije OEBS-a na Kosovu 20. marta”. Kao što poglavlje “Istorijska i politička pozadina” u ovoj knjizi pokazuje, zločini koji su počinjeni nakon 20. marta 1999. predstavljaju zapravo nastavak prakse srpskih i jugoslovenskih snaga većom žestinom, koje su tokom 1998. i prvih meseci 1999. godine sprovodile napade na civile, njihovo raseljavanje i uništavanje imovine. Do marta 1999. godine u borbama ili napadima na civile ubijeno je između 1.500 i 2.000 civila i boraca. Više od 200.000 albanskih civila raseljeno je unutar Kosova, skoro 70.000 Albanaca izbeglo je iz pokrajine u susedne zemlje i Crnu Goru, a još 100.000 jugoslovenskih državljana, većinom kosovskih Albanaca, zatražilo je azil u zapadnoj Evropi. Hiljade albanskih sela na Kosovu delimično je ili potpuno uništeno granatiranjem ili je spaljeno.\nKampanja koju je država započela krajem marta 1999. razlikovala se, međutim, po razmerama i obimu od nasilja tokom 1998. i početkom 1999. godine. Prethodne operacije srpskih i jugoslovenskih snaga bezbednosti bile su usmerene na područja i porodice na Kosovu koji su imali veze s OVK-om. Iako su akcije srpske policije i jugoslovenske vojske u oblasti Drenice i na jugozapadu Kosova bile nečuvene (jer su meta napada bili civili, što je protivno međunarodnom humanitarnom pravu), one su se, ipak, mogle tumačiti i kao brutalna odmazda protiv OVK-ovih pobunjenika.\nOperacije koje su počele krajem marta 1999. bile su mnogo više od odmazde: srpske i jugoslovenske snage sprovodile su sistematsku kampanju nasilja i prisilnog raseljavanja stanovništva, zbog koje je svoje domove moralo da napusti 80% civila. Oblasti poput Prištine i istočnog Kosova, u kojima nije bilo uporišta OVK-a i u kojima je bilo izbegnuto nasilje kakvo se ranije dešavalo u Drenici i na jugozapadnom Kosovu, sada su se našle na meti masovnog proterivanja. Ubistva i teror nad civilima počeli su da se šire na sve oblasti koje su tada ili ranije imale veze s OVK-om, ali i na oblasti koje nisu imale nikakve veze sa OVK-om. Ukratko, sistematsko “etničko čišćenje” sada je sprovođeno uz borbu protiv pobunjenika na određenim lokalitetima.\nUprkos razmerama raseljavanja tokom 1998. i početkom 1999. godine, mnogi analitičari su verovali da će Kosovo, na kom 90% stanovništva čine Albanci, biti pošteđeno “etničkog čišćenja”, makar iz praktičnih razloga, jer je teško proterati čitav jedan narod. U etnički mešovitoj Bosni i Hercegovini i spornim oblastima Hrvatske, gde nijedna etnička zajednica nije imala apsolutnu većinu, proterivanje jedne etničke zajednice bio je način da zavađena zajednica preuzme kontrolu nad tom teritorijom.\nZa razliku od toga, s Kosova, gde etnički Albanci čine ubedljivu većinu, srpsko stanovništvo se neprekidno odlivalo tokom prethodnih decenija, dok Beograd nije pribegao pokušaju da tamo na silu naseli Srbe iz Hrvatske, u pokušaju da preokrene iseljavanje Srba iz pokrajine. To što su UNHCR i NATO reagovali sporo na činjenicu da se krajem marta i početkom aprila u Makedoniju i Albaniju slivala reka izbeglica samo dokazuje da je malo ko iz međunarodne zajednice verovao da će režim Slobodana Miloševića pokušati da izvrši “etničko čišćenje” na Kosovu. Mnogi posmatrači su takođe verovali da će Milošević kapitulirati ubrzo posle početka vazdušnih napada NATO-a.\nAko većina analitičara sa Zapada nije verovala u mogućnost da se Kosovo “etnički očisti”, čime se, onda, može objasniti sistematsko i masovno proterivanje albanskog stanovništva iz pokrajine koje su srpske i jugoslovenske snage sprovodile od marta do juna 1999? Da li je ono bilo sprovedeno po unapred utvrđenom planu ili je reč o spontanoj reakciji na bombardovanje NATO-a? Iako samo Slobodan Milošević i njegovi najbliži saradnici znaju pravi razlog za “etničko čišćenje” Kosova, postoji nekoliko mogućih teorija.\nPrvo, dokazi ukazuju na to da se Miloševićev režim spremao za veliku operaciju odmazde i iskorenjivanja OVK-a još u septembru 1998, mnogo pre no što je iko pomišljao na vazdušne napade NATO-a, kada se letnja ofanziva približavala kraju (vidi poglavlje “Istorijska i politička pozadina”). Nakon što su uspele da unište neka jaka uporišta OVK-a, vlasti su bile prinuđene da obustave ofanzivu i prihvate posmatrače Verifikacione misije na Kosovu usled toga što se pred nadolazeću zimu naglo pojačala kritika sa Zapada\nIzmeđu oktobra i decembra 1998. godine učinjene su izmene na nekoliko ključnih mesta u bezbednosnom aparatu zemlje, uključujući smenjivanje Jovice Stanišića, načelnika Državne bezbednosti Srbije i Momčila Perišića, načelnika Generalštaba. Miloševiću odani general Dragoljub Ojdanić došao je na mesto Perišića, a general-pukovnik Nebojša Pavković unapređen je u komandanta Treće armije, koja je bila odgovorna za južnu Srbiju i Kosovo. Ove i druge izmene u Vojsci Jugoslavije i Ministarstvu unutrašnjih poslova Republike Srbije navode na pomisao da je za Kosovo pripremana nova strategija.\nU decembru 1998. i januaru 1999. godine na Kosovu se postepeno pojačavalo prisustvo snaga bezbednosti, što je bilo suprotno od dogovora s Verifikacionom misijom na Kosovu, ali ozbiljne kritike međunarodne zajednice nije bilo. Ubistvo četrdeset pet Albanaca jeste izazvalo međunarodnu reakciju, ali se gomilanje srpskih i jugoslovenskih snaga na Kosovu nesmetano nastavilo. Prema izveštaju OEBS-a, na Kosovu su u februaru bile razmeštene paravojne formacije radi organizovanja puteva za transport opljačkanih dobara.9 Njihovo nagomilavanje se nastavilo tokom pregovora u Rambujeu u Francuskoj, kao i naoružavanje lokalnih Srba. Prema izveštaju OEBS-a, koji je tada još imao posmatrače na Kosovu, između 6. i 23. februara “snage VJ nagomilavale su se širom Kosova, što je dovelo do naoružavanja civila i obuke rezervista, dovlačenja protiv-avionskog oružja, iskopavanja tenkovskih rovova, postavljanja razornih eksploziva duž glavnih puteva sa severa i povećane aktivnosti vojnih aviona”.\nPrvi napadi na uporišta OVK-a u seoskim predelima počeli su odmah nakon odlaska KVM-a s Kosova 20. marta, i tokom tih akcija bilo je i nasumičnih napada na sela. Prema izveštaju OEBSa, pažnja je bila usmerena na strateški važnu putanju zapadno od Vučitrna koja povezuje Kosovo s užom Srbijom. Međutim, priroda i jačina napada naizgled su se izmenile nakon početka bombardovanja NATO-a. Dana 24. marta počelo je masovno uništavanje gradova, poput Peći na jugozapadu, i, kasnije, Prištine, kao i paljenja starog dela Đakovice. Od 24. do 26. marta izvršena je agresivna operacija obezbeđivanja jugozapadne granice s Albanijom, u kojoj je bilo masovnog proterivanja i ubijanja civila.\nIako ovi dokazi ukazuju na to da je snažna kampanja odmazde bila pripremana već duže vreme pre bombardovanja NATO-a, čini se da je Miloševićeva vlada iskoristila vazdušne napade NATO-a da nastavi teror nad kosovskim Albancima i da protera veliki broj Albanaca iz pokrajine. Služeći se bombardovanjem NATO-a kao pokrićem, vlasti su mogle slobodno da nastave masovnu ofanzivu na OVK, kao i da narede proterivanje više od 850.000 kosovskih Albanaca.\nJedno objašnjenje je jednostavno osveta. Stotine izbeglica su posvedočile da su im državne snage stalno ponavljale: “Idite NATO-u!” Pošto su bili nemoćni pred vazdušnim napadima NATOa, državne snage su se svetile stanovništvu. Međutim, sistematičnost progona protivreči ovoj teoriji; očigledno je postojao dobro osmišljen plan za “etničko čišćenje” većine albanskog stanovništva. Osveta je bila samo dodatni motiv.\nOdrživa je i teorija po kojoj je Beograd proterivanjem velikog broja kosovskih Albanaca nameravao da zauvek izmeni demografski sastav Kosova. Ovu strategiju je svojevremeno predlagala srpska desnica, uključujući i bivšeg potpredsednika Vlade Srbije i vođu Srpske radikalne stranke Vojislava Šešelja. Ovu teoriju podupiru brojna svedočenja izbeglica u Albaniji o konfiskaciji dokumenata i uništavanju i skidanju registarskih tablica s automobila na granici. Ovo takozvano “uništavanje identiteta” dokumentovali su Human Rights Watch i ostale organizacije koje su skupljale svedočenja u Albaniji, što upućuje na to da je Beograd pokušao da kosovskim Albancima oduzme državljanstvo i da ih obeshrabri u pokušaju da se kasnije vrate kućama.\nDrugo objašnjenje za “etničko čišćenje” kaže da je postojala namera da se destabilizuju susedne zemlje Albanija i Makedonija. U martu 1999. mnogi su mladu državu Makedoniju, sa dva miliona državljana, od kojih su bar 25 odsto etnički Albanci, videli kao nestabilnu, ali istovremeno i ključnu državu za stabilnost u regionu. Masovni priliv izbeglica s Kosova lako je mogao da poremeti krhku etničku ravnotežu, čak i da destabilizuje čitavu državu.\nIako Albanija nije bila suočena s ovim etničkim tenzijama, njena stabilnost je zbog političkih i ekonomskih previranja bila uzdrmana nekoliko puta tokom devedesetih godina. Priliv više od 400.000 izbeglica mogao je da izazove nemire u državi. Srećom, nijedan od ovih scenarija nije se odigrao. Nema sumnje u to da je dolazak 260.000 izbeglica s Kosova pokvario odnose između Makedonaca i Albanaca u Makedoniji. Uzdržana politika makedonske vlade o prihvatanju izbeglica tokom proleća 1999, povremeni slučajevi policijskog nasilja nad izbeglicama i periodično odbijanje vlade da prihvati još izbeglica stvorili su ogromno ogorčenje i bes među Albancima u Makedoniji. Isto tako, saosećanje makedonskih Albanaca s njihovim albanskim susedima sa Kosova pojačalo je među Makedoncima strahovanje od otcepljenja. Suzdržanost koju je pokazalo vođstvo albanske partije u vladajućoj koaliciji, Demokratske partije Albanaca, kao i prisustvo snaga NATO-a, sigurno je pomoglo da se u proleće 1999. spreči otvoreni sukob u Makedoniji.\nU Albaniji su izbeglice toplo primljene. Uprkos teškim ekonomskim uslovima, posebno u severnoj Albaniji, izbeglice su uspešno bile smeštene u izbegličke kampove i privatne domove. Država je čak doživela ekonomski procvat zbog priliva stranih humanitarnih organizacija, prisustva NATO-a i medija.\nDestabilizacija Makedonije i Albanije možda je treći razlog za “etničko čišćenje” – da bi se oslabila odlučnost NATO-a da nastavi s vazdušnim napadima. Od početka je bilo jasno da su neke članice saveza, poput Italije, Francuske i Grčke bile protiv vazdušnih napada. Možda se Beograd nadao da će reka izbeglica ubediti vlasti i javnost da je bombardovanje pogoršalo situaciju, čak i direktno izazvalo odlazak izbeglica. (Jugoslovenska vlada iznova je tvrdila da izbeglice beže od bombi NATO-a.) Ako je ovo bila namera Beograda, potpuno je osujećena. “Etničko čišćenje” i potreba da se ono zaustavi postali su najjači argument za akcije NATO-a i pomogli su da se dobije podrška članica saveza i javnosti za nastavak bombardovanja. Detaljno medijsko izveštavanje o progonima podsećalo je na prizore nacističkih deportacija i učvrstilo je podršku napadima NATO-a, naročito u periodu oštre kritike zbog civilnih žrtava i bombardovanja kineske ambasade u Beogradu. Izbeglička kriza dala je NATO-u najveći dokaz da je ovo bio rat za odbranu ljudskih prava.\nNeki komentatori nagovestili su da je proterivanje kosovskih Albanaca bio pokušaj Beograda da stvori uslove za otcepljenje Kosova, a da se oblasti koje se graniče sa Srbijom u severnim i istočnim delovima Pokrajine zadrže pod upravom Beograda. Nije jasno da li je takav plan postojao, pošto je proterivanja, u celini gledano, bilo najviše u oblastima gde je OVK bio aktivniji, više nego duž ovih linija za koje se pretpostavljalo da su moguće linije odvajanja.\nNa posletku, “etničko čišćenje” je očito služilo i u vojno-strateške svrhe. Mesta u oblastima gde je OVK bio aktivan, poput Podujeva, Mališeva i Đakovice, bila su sravnjena da bi OVK izgubio logističku podršku. Pošto je bilo teško napraviti razliku između boraca i civila, državne snage su opustošile ove oblasti uklonivši stanovništvo iz većine njih kako bi se lakše obračunale s pobunjenicima. Jedini izuzetak je oblast Drenice, odakle su mnogi civili bili sprečeni da odu i korišćeni su kao živi štit.\nMožda je progon izbeglica u Makedoniju i Albaniju zaista imao za cilj da snagama NATO-a u ovim zemljama veže ruke i tako spreči kopnenu invaziju. Takođe, kriza u Albaniji mogla je biti pokušaj da se prekinu putevi zaliha i spreče napadi OVK-a koji je bio koncentrisan u zapadnom delu države.\nPored sistematskog “etničkog čišćenja” Kosova, neki delovi pokrajine bili su nesrazmerno pogođeni masovnim ubistvima civila, silovanjima, mučenjima i uništenjem imovine, paljenjima i pljačkama. Mnoge oblasti već su bile meta nasilja tokom 1998. i početkom 1999. godine. Dokumentacija i analiza zločina u tim mestima i selima čini glavni deo ovog izveštaja. (Vidi poglavlje “Statistička analiza povreda prava” i studiju o najugroženijim opštinama Kosova u tom poglavlju.)\nNa najjačem udaru našle su se oblasti u kojima je OVK od ranije imao svoja uporišta. Opštine Glogovac i Srbica u oblasti Drenice, kolevci OVK-a, bile su poprište višestrukog masakra civila, proizvoljnih hapšenja, upotrebe ljudskih štitova i uništavanja imovine civila (vidi poglavlje o oblasti Drenica). S izuzetkom masovnog progona iz grada Glogovca, većina stanovništva Drenice bila je sprečena da ode ili nije želela da napusti oblast. Masovna ubistva, progoni i uništavanje imovine civila takođe su bili česti i u opštinama Đakovica, Orahovac, Prizren i Suva Reka u južnoj pograničnoj oblasti, gde su mnoga sela od ranije podržavala OVK. (Nema izveštaja o masovnom proterivanju ili ubistvima u najjužnijoj opštini Gora, naseljenoj gotovo isključivo Gorancima.) Zbog čvrstih veza sa severnim delom susedne Albanije, jugozapadna oblast bila je glavni kanal za dopremanje oružja, zaliha i obučenih regruta OVK-a, i u roku od samo nekoliko nedelja u proleće 1999, preko granice s Albanijom proterano je na stotine hiljada civila. Ubistva civila, sejanje straha među njima i razaranje njihovih domova u ovim opštinama između marta i juna 1999. mogu se razumeti, bar delimično, kao nastavak nastojanja da se eliminiše podrška stanovništva OVK-a, koja se javila početkom 1998. godine.\nObjašnjenja za veći broj zločina u drugim opštinama – koje je Human Rights Watch detaljno istraživao – složenija su i manje ubedljiva. Opštine Peć i Lipljan, gde je živeo znatniji broj Srba, našle su se na meti masovnog proterivanja, ali su se ubistva ograničavala na određene lokalitete. Iako je OVK bio aktivan u opštini Peć i prisutan u zapadnom delu opštine Lipljan tokom 1998, gotovo da nema dokaza koji ukazuju na to da je postojala veza OVK-a s nekim od sela u kojima su se dogodili masakri. Ubistva su možda jednostavno imala za cilj da se ostatak stanovništva zastrašivanjem protera s Kosova. Većina je iz Peći pobegla u Crnu Goru, dok su iz Lipljana mahom bili deportovani u Makedoniju. U svakom slučaju, žrtve i počinioci zločina često su se poznavale, po čemu se ove etnički mešovite opštine razlikuju od Drenice i jugozapadnog Kosova, gde su Albanci retko prepoznavali one koji su nad njima činili zlodela. Na primer, tokom 1998, OVK jedva da je bio prisutan i aktivan u etnički raznorodnoj opštini Istok na zapadu. Ipak su Albanci iz te opštine masovno proterani u Crnu Goru, a njihovi kuće spaljene i opljačkane. Istok je takođe bio poprište jednog od najkrvavijih incidenata krvavog proleća, maja 1999, kada su nepoznati počinioci ubili više od devedeset zatvorenika u zatvoru Dubrava, dva dana nakon što je NATO iz vazduha pogodio zatvor kada je poginulo devetnaest zatvorenika (vidi poglavlje o opštini Istok). Nasuprot tome, masakr više od stotinu civila u opštini Vučitrn, koji se dogodio za vreme proterivanja meštana iz okoline Sudimlje sa Kosova u Albaniju, izgleda da je tesno povezan sa prisustvom boraca OVK-a u toj oblasti. Mnogi od stanovnika Vučitrna takođe su bili proterani, jedni prema Albaniji a drugi prema Makedoniji. I druge opštine na Kosovu (o kojima nema detaljnih podataka u ovom izveštaju) tokom proleća 1999. godine bile su poprište čestih masovnih proterivanja, i u njima se dogodio određeni broj ubistava i drugih zločina. Opštine Leposavić, Zvečan i Zubin Potok na severu Kosova mahom su bile pošteđene, kao što se vidi u odeljku o statistici, verovatno zbog činjenice da je u njima većinsko stanovništvo bilo srpsko.17 Opština Kosovska Mitrovica, sa većinskim albanskim stanovništvom nije imala tu sreću. Etnički mešovit grad po kojem je opština dobila ime, a koji je danas simbol posleratne etničke podele na Kosovu, bio je poprište sukoba OVK-a i srpskih snaga bezbednosti početkom 1998. godine. Kao i u drugim mestima, posle odlaska OEBS-a došlo je do porasta broja ubistava Albanaca i proterivanja većine albanskog stanovništva ovoga grada u Albaniju.\nBorbi između OVK-a i srpskih snaga bezbednosti takođe je bilo u opštini Podujevo, istočno od Mitrovice, mada se ovoj oblasti posvetilo najmanje pažnje u ovom izveštaju. Nasilje i prateći pritisci, koji su počeli u septembru 1998, naveli su neke građane da pobegnu u Prištinu u decembru te godine.20 Tenzije su se pojačale u martu 1999, posebno u gradu Podujevu, gde je većina preostalog stanovništva proterana u pravcu Makedonije ili je pobegla u obližnja brda, u kojima se veliki broj raseljenih lica sakrio. U etnički mešovitim opštinama Obilić i Kosovo Polje takođe je bilo sporadičnih borbi tokom 1998, većinom zbog preuzimanja rudnika u selu Grabovac u opštini Kosovo Polje.\nNakon odlaska KVM-a s Kosova, događaji u Kosovu Polju i Obiliću imali su sličan obrazac, a većina albanskog stanovništva proterana je u Makedoniju. Železnička stanica u Kosovu Polju takođe je korišćena kao tranzitna tačka za proterivanje desetina hiljada Albanaca vozom u Makedoniju. Selo Ada je, izgleda, bilo na posebnom udaru odmazde, verovatno zbog povezanosti s OVK-om: ubijeno je pet muškaraca iz jedne porodice u selu, a četiri leša su zapaljena.25 Nedelju dana kasnije celokupno stanovništvo prisilno je ukrcano u autobuse i deportovano u Makedoniju i Albaniju.\nI u opštinama Klina i Dečani na istoku bilo je proterivanja velikog broja Albanaca krajem marta i početkom aprila. U etnički mešovitoj Klini, zapadno od oblasti Drenice, vodile su se borbe između OVK-a i jugoslovenskih i srpskih snaga bezbednosti tokom 1998. Većina albanskog stanovništva proterana je u Albaniju 31. marta i 1. aprila 1999.27 Većinsko albansko stanovništvo Dečana takođe je doživelo aktivnosti OVK-a, ali i veliki broj njih raseljavanje još pre marta 1999. Mnogi stanovnici su proterani u Albaniju u aprilu 1999.\nU martu 1999. sukob na Kosovu se produbio i proširio, i zahvatio oblasti u kojima je ranije bilo malo nasilja i koje su imale malo veze s OVK-om. To je, na primer, slučaj sa glavnim gradom Kosova, Prištinom. Mada su stanovnici Prištine bili pošteđeni ubistava koja su se dogodila zapadno od Drenice u proleće 1999, veliki deo građana je proteran u pravcu Makedonije u prvom talasu “etničkog čišćenja” krajem marta i početkom aprila 1999. Prijavljeni su brojni slučajevi krađe i pljačke, ali je spaljeno znatno manje imovine nego u Peći ili Đakovici. Opštine Gnjilane i Kosovska Kamenica na istoku imale su sličnu sudbinu: mada su većinom bili pošteđeni ubistava i paljenja, na hiljade albanskih građana je proterano iz svojih domova u aprilu i maju, a mnogi od njih su na putu prema granici s Makedonijom opljačkani ili lišeni slobode. (Malo se zna o tome šta se događalo sa srpskom većinom u opštini Novo Brdo zapadno od Gnjilana.)\nOpštine bliže granici s Makedonijom nisu poznate kao uporišta OVK-a, mada se preko granice obavljao šverc oružjem i zalihama i jugoslovenske snage usredsredile su se u ovim opštinama na borbu protiv pobunjenika. Međutim, kada se sukob proširio, jugoslovenske i srpske snage bezbednosti ubrzo su proterale ili raselile stanovništvo dalje od granice, a bilo je čestih izveštaja o tome da su sela granatirana ili spaljena. Moguć razlog za to je priprema za kopnenu invaziju snaga NATO-a.\nU opštini Kačanik na granici s Makedonijom tokom 1998. bilo je uglavnom mirno. Prema izveštaju KVM-a, OVK se preselio u ovu oblast u februaru 1999, a tokom februara i marta su oružani sukobi između jugoslovenskih i srpskih snaga bezbednosti i OVK-a zabeleženi u nekoliko sela.29 VJ i srpska policija su odmah nakon odlaska OEBS-a počele da proteruju meštane, ali mnogi stanovnici nisu želeli da odu, što je proizvelo veliki broj interno raseljenih. Oni su često usmeravani u različitim pravcima po opštini, sve dok na kraju u aprilu 1999. nisu bili prisiljeni da odu u Makedoniju. U opštini se takođe dogodio veliki broj ubistava, posebno u selu Kotlina, gde je pre proterivanja stanovnika pogubljeno dvadeset pet muškaraca (neki od njih bili su pripadnici OVK-a). I u opštini Uroševac na severu je bilo masovnog proterivanja, nekoliko nedelja nakon odlaska KVM-a s Kosova. Do sredine aprila na hiljade stanovnika Uroševca bilo je smešteno u izbegličkim kampovima u Makedoniji, mada su neki bili proterani u Albaniju.32 Budući da je grad Uroševac imao železnicu, bio je pogodan za deportacije iz južnog Kosova u Makedoniju. Na sličan način je iz etnički mešovite pogranične opštine Štrpce stanovništvo najpre proterano u Kačanik, mahom u njegov istočni deo, kao i u druge oblasti s albanskim stanovništvom. Iako je u početku većina albanskog stanovništva iz opštine uspela da izbegne proterivanje jer su se mnogi selili iz mesta u mesto, većina ih se sredinom aprila 1999. ipak obrela u izbegličkim kampovima u Makedoniji. Mnogi albanski stanovnici iz opštine Vitina, na granici istočno od Kačanika, početkom aprila 1999. su takođe bili proterani u Makedoniju.\n* Izvor: Po naređenju: Ratni zločini na Kosovu, Human Rights Watch, 2001.\nPROTIV GRADNjE PELjEŠKOG MOSTA\nReakcije na izjavu ministrice Vesne Pusić\nFaruk Vele, Agencija Anadolija\nNakon što je u četvrtak prva potpredsjednica Vlade i ministrica vanjskih i europskih poslova Republike Hrvatske Vesna Pusić u Zagrebu izjavila da je predstudija izvodljivosti koju je naručila Evropska komisija pokazala je da je Pelješki most apsolutno najbolja opcija povezivanja juga Hrvatske s ostatkom države, reagirao je pomoćnik ministra za komunikaciju i transport Bosne i Hercegovine i član Savjetodavnog odbora za izbor najbolje prometne opcije u neumskom koridoru Izet Bajrambašić, izvještava novinar agencije Anadolija\nBajrambašić je pojasnio da će se u ponedjeljak, 6. maja održati tek prvi sastanak Savjetodavnog odbora gdje će se razraditi metodologija izračunavanja osam opcija povezivanja.\nInače, predstavnici BiH, među kojima i Bajrambašić, učestvuju na sastancima Savjetodavnog dobora s predstavnicima Republike Hrvatske i Evropske komisije u vezi sa izborom najbolje prometne opcije u neumskom koridoru.\n''Nijedna opcija još uvijek nema ni ulazne podatke da bi se mogla analizirati. Dakle, tek razrađujemo metodologiju rada. Održan je ranije jedan sastanak na kojem su se samo upoznavali članovi Odbora. Mi tek pristupamo izradi. U ponedjeljak imamo i prvi sastanak Savjetodavnog odbora sa konsultantom ''Safageom'' iz Francuske. Inače, ''Safage'' je konsultant i mi kao Savjetodavni odbor moramo prihvatiti njihov rad. U ponedjeljak će se razgovarati samo o stručnim stvarima. Niko se neće doticati politike. Izjava ministrice Pusić apsolutno nije u kontekstu naše predfizibiliti studije koju tek radimo'', rekao je Bajrambašić za agenciju Anadolija.\nOn najprije nije mogao vjerovati u tačnost izjave koju je danas dala ministrica Pusić, ističući da ''takva izjava nije mogla doći od bilo kojeg zvaničnika Hrvatske'', jer i predstavnici Hrvatske učestvuju na sastanku 6. maja gdje će se tek govoriti o metodologiji za početak rada.\nUpozorio je da to neće moći tek tako proći.\nNadalje, Bajrambašić je podvukao da će BiH biti protiv projekta mosta Pelješac ukoliko Hrvatska bude jednostrano krenula u realizaciju projekta.\n''Mi smo protiv toga uvijek bili iz razloga jer se nije utvrdila pomorska granica i pravo BiH u pogledu Konvencije o pravima mora. I ja, kao i ministar prometa i komunikacija gospodin Damir Hadžić smo isticali da postoje dva problema za most Pelješac, a prioritetno je razgraničenje na moru, kao jedan posao, a drugo je primjena Konvencije o pravu mora'', izjavo je Bajrambašić za AA.\nPusić: Most je u svakom smislu najbolja opcija\nPusić je novinarima prije početka sjednice hrvatske Vlade u četvrtak najavila da će s potpredsjednikom EK zaduženim za transeuropske mreže, transport i promet razgovarati i o Pelješkom mostu.\n"Dobili smo predstudiju izvodljivosti koja pokazuje da je most, apsolutno gledano, ne samo financijski, nego schengenski i politički te fitosanitarno i najbolja opcija. Mi moramo napraviti takav projekt da bude prihvatljiv, ali tu predstudiju naručila je Europska komisija i izabrala agenciju koja je radila tu studiju. U obzir su uzete dvije varijante mosta s pristupnim cestama i cestom po Pelješcu, koje su dobile 14 bodova, a primjerice koridor kroz BiH je dobio minus 19 bodova", kazala je Pusić, prenio je novinar agencije Anadolija.\nJe li sisački HDZ najgluplji od svih HDZ-ova?\nDesni su impotentni lopovi, a lijevi pošteni jebači\nSve i da niste ni komunist ni komunistički simpatizer, morate priznati da nikad u dvadeset pet godina hrvatske političke reklame nije s manje riječi više kazano. Očitali, eto, komunisti lekciju i lijenoj, zatucanoj desnici, i tupavom, beskrvnom političkom xafsingu u Hrvata. I taman da ću se zadivljen do poda pokloniti nepoznatom dizajnerskom geniju, kad mi je tako naklonjenom upao u oči u kutu plakata logotip – HDZ-a\nAli – jezikom xafsinga – to nije sve: dvije se ruke mogu čitati i spremne za „gatanje iz dlana“. Ljevica s plakata ima tako jasno urezanu „liniju srca“, dakle sreću u ljubavi i sretan brak, te duboku, sve do zapešća dugačku i neprekinutu „liniju života“. Desnica pak „liniju srca“ gotovo da i nema – što po priručniku iz hiromantije ukazuje na emotivno nestabilnu osobu s problemima u komunikaciji – dok joj je „linija života“ nevidljiva, skrivena iza plastičnog raspela.\nUkratko – fantastičan plakat. Sve i da niste ni komunist ni komunistički simpatizer, morate priznati da nikad u dvadeset pet godina hrvatske političke reklame nije s manje riječi više kazano. Očitali, eto, komunisti lekciju i lijenoj, zatucanoj desnici, i tupavom, beskrvnom političkom xafsingu u Hrvata. I taman da ću se zadivljen do poda pokloniti nepoznatom dizajnerskom geniju, kad mi je tako naklonjenom upao u oči u kutu plakata logotip – HDZ-a.\nDrugarska se pesma ori\nPovodom 1. maja, Međunarodnog praznika rada, donosimo nekoliko pesama u izvođenju Horkestra, koje nas podsećaju na istoriju klasne borbe od koje smo odustali pre četvrt veka da bismo se posvetili podelama na nacionalne torove u kojima je radnicima dodeljena uloga ovaca, bez obzira na rasnu, versku ili nacionalnu opredeljenost. A sve je moglo da bude drugačije. A nekada je i bilo\nObjavio/la haler u 22:00, 0 komentar(a), print, #\nMILORAD DODIK ĆE NESTATI, BOSNA I HERCEGOVINA JE ODBRANjENA\nDodik će nestati, Bosna je odbranjena\nA. A. 02/05/2013\nSARAJEVO - Ratni član Štaba teritorijalne odbrane Bosne i Hercegovine, kojeg su mediji u bosanskohercegovačkom entitetu Republika Srpska (RS) i Srbiji često dovodili u vezu sa navodnim zločinima u ''Dobrovoljačkoj ulici'', iako je ...\n... Tužiteljstvo BiH u januaru 2012. godine obustavilo istragu u tom slučaju, smatra da je 2. maj 1992. godine ponos Bosne i Hercegovine i njene odbrane.\n''To je datum koji bi trebao da slavi sav bosanskohercegovački narod, bez obzira na etnos, religijsku i nacionalnu pripadnost. Fakti se znaju. Oni se ne mogu izbrisati, ma koliko to nekima smetalo. Činjenica je da je pokušan državni udar, činjenica je da je otet predsjednik... Osnovno je da je sačuvana je BiH. To Miloradu Dodiku i sličnima smeta. Da 2. maja nije bilo, ne bi bilo ni BiH'', rekao je Zaim Backović za agenciju Anadolija (AA).\nKomentirajući posljednje javne istupe predsjednika RS Milorada Dodika u smislu da RS samo trpi štetu unutar BiH, te otvoreno dovođenje RS-a u kontekst sa Kosovom, u smislu da bi se i taj bh. entitet mogao osamostaliti, Backović je istakao da je ''Dodikova retorika otrov''.\nTvrdi da bh. lideri koji bi trebali da odgovore na ovakve provokacije šute, jer im je ''draža stolica od cijele BiH''.\n''Dodika očito ne shvata gdje živi. Dodikova retorika i stremljenja su nešto što je davna prošlost. Sve ovo što on govori je samo u funkciji politikanstva. Cilj je da se što duže ostane na vlasti. Manipulirajući nacionalnim osjećanjima i stvaranjem nacionalne netrpeljivosti, on stvara sebi prostor za politički život. No, davno je isteklo njegovo vrijeme. Svi oni koji misle da će uzeti BiH ili jedan njen dio, gorko se varaju. Bosna postaje sve jača, bez obzira što možda i mi nekada imamo utisak da je ona slaba. Ove političke snaga će nestati. Ovo su zadnji trzaji Dodika. Kosovo i Bosna su neusporedive kategorije. Iste su samo u jednome, na obje države je izvršena agresija. U bliskoj budućnosti ovdje će se stvoriti uvjeti za normalan život građana, bez vjerskog i nacionalnog naboja'', zaključio je Backović.\nŠiber: Borit ćemo se za BiH, pravda mora pobijediti!\nT. C. 02/05/2013\nSARAJEVO - Na današnji dan prije 21. godinu u Sarajevu je odbranjena Bosna i Hercegovina, jedinstveni su sarajevski i bosanskohercegovački branioci, izvještava novinar agencije Anadolija (AA). Naime, tog 2. maja 1992. godine, prema svjedočenjima publiciste i ...\n... istraživača Avde Huseinovića, najelitnije jedinice Vojske Jugoslavije, koja je uspostavljena nakon donošenja Ustava Savezne Republike Jugoslavije 27. aprila iste godine, izvršile su opći napad na glavni grad BiH, napad na zgradu Predsjedništva i institucije Republike BiH. Napad su predvodili pukovnik Milan Šuput i major Marko Labudović.\n''Agresor je zaustavljen na nekoliko različitih lokacija u centru Sarajeva, na potezu od tadašnjeg Doma JNA, nizvodno od Vrbanja mosta, kao i na Tranzitu, kod ''Elektroprivrede'' i padinskim dijelovima grada. Labudovićevi specijalci su, između ostalog, zaustavljeni primitivnom protivoklopnom napravom od vodovodne cijevi kojom je rukovao sarajevski heroj, rahmetli Nusret Šišić Dedo...'', navodi Huseinović.\nInače, u nastavku te operacije, kodnog naziva ''Kameleon'', jedinice Vojske Jugoslavije su na Aerodromu Sarajevo otele prvog predsjednika Predsjedništva Republike BiH Aliju Izetbegovića koji se vraćao sa pregovora u Lisabonu.\nZajedno sa njim je bio potpredsjednik Vlade RBiH, aktuelni ministar vanjskih poslova BiH i lider Socijaldemokratske partije Zlatko Lagumdžija, kao i Izetbegovićeva kćerka Sabina Berberović, te tjelohranitelj Nurudin Dinče Imamović. Iako je planirano, iz nepoznatih razloga Izetbegovića i delegaciju nisu dočekali Kolm Dojl iz Evropske zajednice i Luis Mekenz, kontraverzni komadan UNPROFOR-a.\nKada je Izetbegović sletio na aerodrom, komandant jedinice bivše JNA na aerodromu, pukovnik Vidoje Magazin generalu Vojislavu Đurđevcu šifrovano je javio: ''Ptica je sletila''.\nSpletom okolnosti predsjednik Izetbegović je nepoznatu ženu, koja je slučajno tada pozvala aerodrom, zamolilo da kontaktira Televiziju Sarajevo i obavijesti u kakvom se stanju nalazi predsjednik države i delegacija. Predsjednik se javio uživo na televiziji u Dnevniku Senada Hadžifezovića.\nNastali su dramatični događaji, kao i apeli da se predsjednik Izetebegović i delegacija oslobode. Izetbegović je tom prilikom dao instrukcije svojim zamjenicima Stjepanu Šberu i Ejupu Ganiću. Na koncu, dogovorena je i razmjena predsjednika Izetbegovića i delegacije za generala Milutina Kukanjca i vojnike bivše JNA.\nSarajevsko ''Oslobođenje'' je u broju od 4. maja 1992. godine prenijelo kako je zamjenik komandanta Teritorijalne odbrane BiH Stjepan Šiber događaje od 2. maja nazvao ''novim porazom okupatorskih snaga'' čija je brutalnost i riješenost da sve što nije isključivo srpsko sruše ili zapale ponovo došla do izražaja''. Hapšenje Izetbegovića uspoređeno je sa otmicom i likvidiranjem Salvaroda Aljendea.\nTrećeg maja 1992. trebala je biti izvršena razmjena tadašnjeg vojnog vrha Druge vojne oblasti i vojnika iz Kasarne Bistrik u zamjenu za zarobljenog predsjednika Predsjedništva BiH Aliju Izetbegovića.\nIako vlasti Republike Srpske, pa i javnost u Srbiji, nastoje ostaviti utisak da je u bivšoj Dobrovoljačkoj, a danas ulici Hamdije Kreševljavkovića tog 3. maja ubijeno na desetine osoba, pripadnika bivše JNA, Milutin Kukanjac, nekadašnji komandant Druge vojne oblasti, koji je i naredio povlačenje bivše JNA iz glavnog grada BiH, u jednom od posljednjih intervjua o tome je rekao:\n„U toj Dobrovoljačkoj ulici oni su napali sanitetsko jedno vozilo. Poginuli su jedan vojnik - Tomović Zdravko iz Han Pijeska, tri pukovnika - Šokić Miro, Radulović dr. Budimir i Mihajlović Boško, i jedan potpukovnik - Jovanić Boško, i jedna žena, muslimanka - Šuko Nurmela, koja je došla iz Zagreba sa tom komandom i ona je rekla: ’Ja neću nikakvu drugu vojsku, ja idem sa mojom vojskom, pa neka poginem.’ Znači šest osoba je stradalo - od 261 vojnika“.\nInače, tog 2. maja 1992. godine pripadnici Zaštitnog puka Komande Druge vojne oblasti bivše JNA, a tada već Vojske Jugoslavije, izvršili su diverziju u Glavnoj pošti u Sarajevu. Uništene su reonske centrale i drugi telekomunikacijski kapaciteti, uređaji za napajanje, računarska oprema... Unutrašnjost pošte je potpuno izgorjela, a van funkcije se našlo 45.600 telefonskih priključaka.\nU noći 2. na 3. maj 1992. godine specijalci pod komandom pukovnika Šuputa su držali 50 građana Sarajeva kao taoce u jednoj zgradi kod Narodnog pozorišta. Taoci su oslobođeni dan kasnije u akciji Dževada Topića Tope, specijalca Zorana Čegara i drugih branitelja.\nPenzionirani general armije RBiH Stjepan Šiber u razgovoru za agenciju Anadolija (AA), tačno 21. godinu od dramatičnih događaja, kazao je da će se bh. patriote nastaviti boriti za ideju Bosne i Hercegovine.\n''Dijela naših prijatelja više nema, a mislim na Aliju Izetbegovića, a ostali, kao Stjepan Kljuić, više nisu tako aktivni. Bitno je riječi u ovo vrijeme što je nas ostalo živih, ostalo je, borit ćemo se da pravda pobjedi. Pravda mora da pobjedi. Inače, 2. maj je bio veoma značajan. Stoji ocjena da je tog dana odbranjena BiH. Mi nismo imali ono što su agresori imali. A to je oružje. Imali smo ono što oni nisu imali – istinu. Mi smo se borili za istinu. Ta hrabrost je na svakom koraku pokazivana. Od jednog Ćele do drugih sarajevskih ćela. Ne smijemo zaboraviti rahmetli Ismeta Barjamovića i druge koji su imali tri čiste da su tog dana suprostavili agresoru, bez obzira što nisu imali oružja i municije'', rekao je Šiber za agenciju Anadolija.\nAgresija pripremana od smrti Tita\nTakođer, ratni član Predsjedništva RBiH Stjepan Kljuić događaje od 2. maja smatra ključnim za odbranu domovine.\n''Tog 2. maja 1992. godine trebala je biti završnica jedne seriozno planirane operacije. Moram vam reći da nisu neki seriozni ljudi, ali su ovo doveli do perfekcije destrukcije. Bosna i Hercegovina je izdana mnogo ranije i o tome niko nije vodio računa, niti je danas ikada provedena istraga. Nemojte misliti da je agresija pripremana u aprilu 1992. godine. Onda je pripremana od onog trenutaka kada je Josip Broz Tito umro'', Kljuić, prenio je novinar agencije Anadolija.\nSpašavanje agresorskih vojnika\nZabilježen je i slučaj da su sarajevski branioci spašavali agresorske vojnike. Naime, Milana Pejića iz Prokuplja u Srbiji, žrtvujući svoje živote, spasili su Ekrem i Selver Lekić. Pod kišom metaka izvukli su ga teško ranjenog sa bojišnice kod Skenderije, odvezli do bolnice Koševo i dali mu krv.\nObustavljena istraga u slučaju ''Dobrovoljačka''\nU januaru prošle godine Tužiteljstvo BiH donijelo je naredbu o obustavi istrage protiv Ejupa Ganića, ratnog člana Predsjedništva BiH i Jovana Divjaka, generala Armije RBiH u slučaju Dobrovoljačka ulica. Pored Ganića i Divjaka istraga je, kako je tada saopćeno, obustavljena i protiv Hasana Efendića, Zaima Backovića, Jusufa Pušine, Emina Švrakića, Dragana Vikića, Fikreta Muslimovića, Dževada Topića, Jovice Bećirović, Rešada Jusupovića, Jusufa Kecmana, Damira Dolana i Ibrahim Hodžića. Haški tribunal ranije je ocijenio da je kolona neprijateljskih vojnika koja se kretala kroz Sarajevo bila ''legitimna vojna meta''.\nAko budu htjeli nezavisnost RS, uzet ćemo Srbiji Sandžak!\nB. A. 02/05/2013\nSARAJEVO - Ako Dodik i Nikolić nastave s tom pričom, neka znaju da su objavili rat u BiH i neka znaju da će izgubiti taj rat... Naš odgovor na Dodikove provokacije jedino može biti Republika BiH, rekao je penzionirani general Armije BiH Sefer Halilović za AA\nPovodom današnjeg saopćenja Bosanskohercegovačke patriotske stranke (BPS) u kojem je predsjedniku Republike Srpske (RS) Miloradu Dodiku nedvosmisleno poručeno da ne podgrijava međunacionalnu netrpeljivost secesionističkim prijetnjama Bosni i Hercegovini, novinar agencije Anadolija (AA) razgovarao je sa liderom te stranke, prvim komandantom Armije Republike BiH, penzioniranim generalom Seferom Halilovićem.\nHalilović ističe da je Dodikova priča ''lišena zdravog razuma'', te da pokušaji da se RS dovede u vezu sa nezavisnim Kosovom nema nikakve historijske podloge.\n''Ta priča je lišena historijske realnosti. Dakle, ako hoćete u vojnom smislu, Srbija je bila uspješnija na Kosovu nego u Bosni. Bilo bi logično da tamo traže taj svoj životni prostor. Štaviše, oni 200 godina uvjeravaju svoju javnost da im je to i kolijevka državnosti, što za njih BiH nikad nije bila, ako u međuvremenu ne postane. Dodik se na ovaj način, ovom retorikom želi samo dodvoravati nacionalistima da ostane na vlasti. To isto rade i ovi u Srbiji. Šalju lažne nade narodu da će, ako izgube Kosovo, dobiti RS. RS nikad nije bila u sastavu Srbije. Mnogo će prije Sandžak biti u sastav Bosne, nego RS u sastav Srbije. Jer, Sandžak je bio dio srednjovjekovne, a i osmanske Bosne, sve do Berlinskog kongresa'', kazao je Halilović za agenciju Anadolija.\nDodao je da ''mi tu priču ne pokrećemo iz vrlo praktičnih razloga, jer ne želimo biti rematilački faktor''.\n''Ali, ponavljam, ako Dodik i Nikolić nastave s tom pričom, neka znaju da su objavili rat u BiH i neka znaju da će izgubiti taj rat'', upozorio je.\nHalilović je svjestan nastojanja vodstva RS da se višegodišnjim blokadama i političkim mrcvarenjem dobije saglasnost Bošnjaka i drugih bh. patriota da se zemlja podijeli i da tako, zapravo, ostvare svoj ratni cilj, a to je secesija polovice države BiH.\n''Mi nikada nećemo doći u situaciju da kažemo: ''Evo vam, nosi vas đavo''. Mi ćemo prije doći u stituaciju, a to vrijeme se, očito, primiče da kažemo da ne vrijedi više daytonski Ustav. Konačno, na štetnost i pogubnost Daytona ja sam upozorio 1996. godine. To je razlog osnivanja ove stranke, jer ja nikada nisam mislio da ću biti u politici. Dakle, sve do Daytonske izdaje. Mi smo kazali da je tom prilikom došlo do izdaje Republike BiH, da je stvorena država monstrum i da je Dayton ludačka košulja. Naš odgovor na Dodikove provokacije jedino može biti Republika BiH! Ona je odgovor na sve na što pričaju Dodik i Nikolić, na sve velikosrpske pretenzije, ali i sve aktuelne probleme u zemlji'', istakao je Halilović.\nNa konstataciju novinara Anadolije kako će ovakve poruke javnost u RS protumačiti kao ratnu retoriku, a Dodik kao još jedan dokaz da se u ''BiH ne može živjeti'', Halilović je istakao kako koristi ''adekvatnu retoriku''. Poručio je da Dodik i njegovi sljedbenici sve ovo trebaju shvatiti kao dobronamjerno upozorenje, a ne kao prijetnju i ratnu retoriku.\n''Oni moraju znati da objava secesije znači objavu rata! Iz Bosne mogu iznijeti samo onoliko zemlje koliko mogu zadržati na cipelama. BiH ostaje nedjeljiva, nezavisna, suverena, a kome se živi sa druga dva naroda, dobro je došao sigurno. Kome se ne živi, sretan mu put. Osim toga, Dodik je sebi već napravio vilu na Dedinju, te kupio nekoliko imanja po Srbiji. Na vrijeme se osigurao. A ovim što govori samo sirotinju uvlači u sukob. To bi njemu srpska sirotinja trebala kazati, a ne mi. Srpska sirotinja je džaba izginula, obećana im je nezavisnost od BiH, koju nisu dobili. A sad ih ponovo uvlači u problem. Iako im sada ne može više pomoći ni Srbija, nema Jugoslavenske narodne armije (JNA), neće mi Crna Gora pomoći, nema više SAO Krajine... Dodik Srbe pokušava uvući u belaj koji bi, zaista, za njih bio belaj'', naglasio je.\nDodika i Nikolića proglasiti ''personom non grata''\nOsvrćući se na izvinjenje predsjednika Srbije Tomislava Nikolića za Srebrenicu i druge zločine, iako srbijanski lider nije želio potvrditi da se u Srebrenici desio genocid, Halilović je odgovorio:\n''Nikolić je četnički vojvoda koji je čin dobio na Trebeviću. Kad se odrekne vojvodstva, onda treba sa njim pričati. Do tada on i Dodik trebaju biti persona non grata u Sarajevu, a Nikolić i u cijeloj BiH. Njima se ništa ne može vjerovati. Njihov ''otac nacije'' Drobrica Ćosić kaže da je laž u samoj osovi srpske politike. Oni lažu na sve strane, ali ni mi nismo naivni da im to prolazi'', rekao je Halilović.\n2. maj – najznačajniji datum u BiH\nHalilović je kazao da je 2. maj jedan od najznačajnijih datuma u Odbranbeno-oslobodilačkom ratu od 1992. do 1995. godine.\n''Nesumnjivo, da nismo uspjeli 2. maja da odbranimo Sarajevo, bila bi dovedena u pitanje i nezavisnost BiH i vrlo neizvjesna naša dalja borba. 2. maj je jedan od najznačajnijih datuma u našem odrbanbenom ratu'', zaključio je Halilović.\nSPISAK NAJMOĆNIJIH LjUDI SVIJETA; ONI KONTROLIRAJU INDUSTRIJU, POLITIKU, MEDIJE, ENERGETIKU, RATOVE, RELIGIJE...\nOni kontroliraju industriju, politiku, medije, energetiku, ratove, religije...\n"Foreign Policyjev" spisak 500 najmoćnijih ljudi svijeta\nDa li je moguće odrediti 500 namoćnijih pojedinaca na svijetu - jednoga na svakih 14 miliona ljudi na planetu? Časopis „Foreign Policy“ pokušao je to učiniti identifirajući one koji kontroliraju industriju, politiku, medije, energetiku, pa od ratova do religije.\nLista svih listi\nMeđu njima su pojedinci od Kine do Rusije, od Indije do Bliskog istoka, Evrope i Amerike, milijarderi, ali i „loši momci“, potom predsjednici država i vlada, ministri, religijski lideri, vlasnici i direktori banaka i investicijskih fondova.\n„Lista svih listi“ sačinjena je, između ostalog, na Forbesovih 100 najmoćnijih ljudi, na istraživanju Instituta za medije i komunikaciju, spisku pedeset najjačih banaka, istraživanjima SIPRI-a o naoružanju i industriji oružja, na Reutersovom popisu najbolji sveučilišta u svijetu, kao i na spisku najvećih investicijskih fondova.\nNovinari Foreign Policya istražili su lice i naličje novog kineskog predsjednika Xi Jinpinga, te pokazali kako vodi opasnu igru koristeći vojsku kao svoje tajno oružje.\nPredstavili su Rahula Gandhia, vrlo vjerojatno, budućeg indijskog lidera najmnogoljudnije demokratije na svijetu. Tu je i priča o nemilosrdnom šefu ruske diplomatije Sergeju Lavrovu i nabusitoj logici ruske vlasti.\nMeđu najmoćnijih 500 su i američki predsjednik Barack Obama i njegova supruga Michel, par Clinton, ruski predsjednik Vladimir Putin, Dalaj lama, duhovni vođa Tibeta, Ban Ki-moon generalni sekretar UN, Aung San Suu Kyi, liderica opozicije u Minamaru, Michael Bloomberg, gradonačelnik New Yorka, John Brenan, direktor CIA-a, Aleksandar Botnikof, prvi čovjek ruske tajne službe FSB, ali, i šef ruske mafije Semion Mogilevič.\nKlub svjetskih milijardera više ne čine samo „stari dečki" iz Sjeverne Amerike i Evrope. U posljednjih deset godina, uz one iz Latinske Amerike i Azije, na scenu su pristigli i afrički milijarderi, pa je tako među 50 najbogatijih i Aliko Dangote, kralj cementa i šećera iz Nigerije.\nNajbogatiji Indijac, Muksesh Ambani “težak“ 21,5 milijardi dolara, godine 2010., je priredio „party dobrodošlice“ za svoj dom, 27 spratnicu, najskupliji ikada izgrađeni privatni objekt na svijetu (milijarda dolara), sa "pogledom“ na siromašne četvtrti Mumbaija.\nUz sve priče o tome kako Kina brzinim koracima grabi naprijed u inovacijama, najbolji univerziteti su američki.\nNa prvom mjestu je Univerzitet California, potom Tehnički univerzitet u Massachusettsu, Harvard, Johns Hopkins i na petoj poziciji je Univerzitet Columbia.\nCoca Cola najmoćniji brend\nŽene na svjetskoj mapi moći i dalje nisu prisutne u omjeru u kojem bi trebale biti. Deset je posto moćnih žena u politici, samo tri posto u svijetu ekonomije i biznisa, dok nema ni jedne žene među religijskim liderima.\nMeđu 500 najutjecajnijih svjetskih ministara obrane samo je jedna žena - Jeanine Hennis Plasschaert, holandska ministrica obrane.\nOne, osim u filmovima, ne rukovode tajnim službama, niti jedna nije na čelu neke od najvećih medijskih kompanija.\nNo, zato, najlošiji ljudi svijeta imaju XY (muške) hromosome.\nDiplomatska moć je u rukama SAD, slijede potom Kina, Rusija, Francuska i Njemačka, a redosljed je sačinjen po broju ambasada i konzulata spomenutih država u svijetu.\nČasopis „Foreign Policy“ je zahvaljujući podacima SIPRIA (Stokholmskog međunarodnog istraživačkog instita za mir) objavio listu država koje najviše uvoze, odnosno izvoze oružje.\nUvoznici oružja su Indija (4,8 milijardi dolara); Kina (1,7 miljiardi dolara); SAD (1,3 milijarde dolara); Turska (1,27 milijardi dolara) i Pakistan (1,24 milijarde dolara). Najviše oružja izvoze SAD (8,8 milijardi dolara); Rusija (8 milijardi dolara); dok Kina, Ukrajina i Njemačka izvoze 1,8 milijardi, 1.3 i 1,2 milijarde dolara.\nNajmoćniji svjetski brend je Coca Cola. Dnevno se konzumira 2 milijarde njenih proizvoda u 207 država svijeta.\nVirtualna svjetska moć pripada društvenim mrežama. Prvo je mjesto pripalo Facebooku, potom slijede Google, YouTube, Yahoo i Wikipedia. Faceebok mjesečno posjeti 837 miliona posjetitelja, a Wikipediju gotovo 470 miliona.\nNaftne i plinske kompanije su u posljednjih osam godina udvostručile svoju prisutnost na listama najbogatijih i najmoćnijih u svijetu.\nPrimjerice, kompanija Royal Dutch Shell u 20120., ostvarila je dobit od 484 milijarde dolara, što odgovara BDP Norveške.\nZanimljivo je da je tvrtka Apple kojoj je na čelu Tim Cook, u januaru imala 137 milijardi dolara gotovine, dovoljno da deset puta „spasi“ Kipar od bankrota.\nCEO Applea Tim Cook\nŽivotna priča Živka Budimira\nOd siromašnog radnika do anđela bh. podzemlja\nGeneral bojnik Hrvatske vojske i general pukovnik Vojske Federacije Bosne i Hercegovine, Živko Budimir, koji je trenutno u pritvoru mostarskog zatvora, uz zanimljivu vojnu ima i uzbudljivu političku karijeru, piše "Jutarnji list".\nNije još bio ni punoljetan kad se 1979. upisao u Savez komunista Jugoslavije, u prvom razredu vojne, zrakoplovno-tehničke škole u Rajlovcu kraj Sarajeva. U podoficirsku školu JNA otišao je iz Belišća, pitomog slavonskog gradića kamo je, još kao dijete, zajedno s dva brata i dvije sestre dospio s roditeljima iz Vira, pokraj Posušja, u Hercegovini.\nOdluka da ga roditelji pošalju u vojnu školu vjerojatno je bila motivirana financijskim, a ne ideološkim razlozima, objašnjava sagovornik Jutarnjeg lista koji se Budimira sjeća još iz Osnovne škole “Ivo Marinković” u Belišću.\nTako je partija bila prva stepenica uspona na njegovim političkim ljestvama s kojih je pao prošle sedmice pod optužbom da je, zloupotrebljavajući funkciju predsjednika Federacije BiH, punio džepove novcem osuđenika koje je puštao na slobodu udjeljujući im predsjednički akt milosrđa.\nBudimir nije bio previše ideološki osjetljiv kad su u pitanju stranke: nakon SKJ, u osvitu višestranačja, učlanio se u HNS Savke Dabčević Kučar, potom je kratko vrijeme koketirao s Veseličinim HKDU-om, da bi završio u Hrvatskoj stranci prava. Samo mjesec dana prije nego što će biti uhapšen osnovao je vlastitu političku partiju, Stranku pravde i povjerenja (SPP), nazvavši je imenom koje u potpunosti odudara od onoga čime se posljednjih godina potajno bavio.\nUhapšen i izručen\nKaže da su agenti SIPA-e, državne agencije za istrage i zaštitu, Budimira počeli pratiti nakon što je pomilovao Merseda Hadžića, poznatog kao Mirso Švicarac, jednog od najozloglašenijih kriminalaca u BiH. Hadžić se, nakon pokušaja ubistva u Sarajevu, skrivao u Hrvatskoj.\nU Hrvatskoj je uhapšen i izručen BiH, gdje je osuđen na dvije i pol godine zatvora, da bi ga Budimir, nakon što je Švicarac odležao u Zenici jednu godinu, pomilovao u ljeto prošle godine.\nBudimir je, kao na traci, potpisivao pomilovanja, uopće ne mareći što na slobodu pušta okorjele kriminalce ili ratne zločince. Iako Zakon o pomilovanju Federacije BiH izričito zabranjuje akt milosrđa prema osobama osuđenim za ratne zločine, Budimiru ni to nije bila zapreka. Otkako je na funkciji predsjednika Federacije BiH, od marta 2011., pomilovao je, u nešto više od dvije godine, čak 162 osuđenika, među njima i velik broj ubica, ratnih zločinaca i osoba umiješanih u trgovanje drogama.\n- Ako je tarifa za pomilovanje bila 10-15 hiljada maraka - računa naš mostarski sugovornik - Budimir i ekipa zaradili su barem milion eura.\nČinjenica da je Budimir, nakon što mu je određen jednomjesečni pritvor, završio u mostarskom Kazneno-popravnom zavodu, gdje kaznu za ratne zločine izdržava i Branimir Glavaš, izazvala je različite spekulacije. Budimir i Glavaš poznaju se još iz hrvatskog Domovinskog rata.\nPo povratku iz sarajevske vojne škole - iz razloga koji ni danas nisu potpuno jasni - Budimir se zaposlio kao električar u belišćanskoj tvornici kartonske ambalaže, gdje ga je zatekao i rat. Priključio se civilnoj zaštiti, a vrlo brzo i 107. brigadi Hrvatske vojske u Valpovu, gdje je postao zapovjednik čete. Ondje upoznaje generala Slavka Barića, ali i Branimira Glavaša.\nSudjelovao je u pokušaju oslobađanja Baranje, u akciji zbog koje je smijenjen general Karl Gorinšek. Budimir je, s puškom u ruci, sudjelovao u toj akciji izvedenoj 3. aprila 1992., u vrijeme potpisanog primirja. Hrvatske postrojbe bile su nadomak Belog Manastira, baranjskog sjedišta SAO Krajine, no kako im se iz Osijeka nisu pridružile postrojbe kojima je zapovijedao Glavaš, akcije je propala. Završila je velikim gubicima: poginulo je 15, a ranjeno više od 80 hrvatskih vojnika.\nU Belišću, gradiću u kojem se svi međusobno poznaju, sprijateljio se s Dinkom Burićem, saborskim zastupnikom HDSSB-a i jednim od najbližih Glavaševih suradnika. Burić i Budimir su vršnjaci, a njihovo se prijateljstvo posebno produbilo nakon rata. Budimir je bio čest gost u Burićevu domu.\nU krugovima HDSSB-a priča se da je upravo Živko Budimir imao ključnu, odlučujuću ulogu u prebacivanju Glavaša iz zatvora u Zenici u KPZ Mostar krajem jula 2011. Budimir je tada već tri mjeseca bio predsjednik Federacije BiH i mogao je, svojim političkim vezama i uticajem, omogućiti da Glavaš kaznu nastavi izdržavati u Mostaru, gdje ima neusporedivo bolji tretman od onog u Zenici.\nIz istih je izvora i podatak da su se “Budimirovi ljudi” brinuli o Glavaševoj sigurnosti dok je živio u Drinovcima, nakon bijega iz Hrvatske, a prije odlaska u zatvor u Zenici.\nJedan internetski portal, pozivajući se na izvore SIPA-e, objavio je, nakon Budimirova hapšenja, da je pravi razlog njegova pada bio pokušaj pomilovanja Glavaša. Budimir, navodi taj portal, za taj čin nije tražio novac.\n- Glavaša može pomilovati samo Predsjedništvo BiH, ali za to nema zakonske osnove jer član 3. Zakona Bosne i Hercegovine o pomilovanju, kako mu je službeni naziv, baš kao ni Zakon o pomilovanju Federacije BiH, ne dopušta pomilovanje osoba osuđenih za kaznena djela genocida, ratnih zločina i zločina protiv čovječnosti. No, to ne znači da Budimir nije pokušavao lobirati.\nPrije prošlosedmičnog hapšenja Budimira se, zajedno s još desetak generala, spominjalo kao osobu koja je primala dvije vojne mirovine: hrvatsku, u iznosu od devet i pol hiljada kuna, i vojnu mirovinu BiH od oko 1.700 konvertibilnih maraka. Otkako je na funkciji predsjednika Federacije BiH, Budimir je zamrznuo svoje mirovine, a plaća koju je primao bila je približna njihovu zbroju. Nakon završetka rata u Slavoniji, Budimir je prešao u Hrvatsko vijeće obrane (HVO) i po toj je osnovi i ondje stekao generalski čin, ali i generalsku mirovinu.\n- Sva ta pratnja, sekretarice, protokol, uredi u Mostaru i Sarajevu, tjelohranitelji, vozači, službeni automobili, mediji kojima je bio okružen. A onda mu se pružila prilika da svoj položaj i unovči.\nGlavni tužilac Goran Salihović s austrijskim ambasadorom\nDio predmeta o ‘Hypo banci’ u Tužilaštvu BiH\nSa sastanka u Tužilaštvu BiH: Neće biti nedodirljivih\nGlavni tužilac Tužilaštva BiH Goran Salihović, sa svojim saradnicima, sastao se u utorak s ambasadorom Republike Austrije u BiH Donatusom Kokom (Kock).\nRazgovaralo se o aktivnostima i kapacitetima Tužilaštva BiH za rad na predmetima organiziranog kriminala, korupcije i privrednog kriminala, saopćeno je iz Tužilaštva BiH, prenosi Fena.\nGlavni tužilac upoznao je prisutne o naporima Tužilaštva BiH u radu na mnogim složenim predmetima koji se odnose na zloupotrebe u velikim iznosima te da se počinje procesuiranje više predmeta koji se odnose na krivična djela korupcije, koji će biti jedan od prioriteta u radu Tužilaštva BiH.\nTužilac Salihović istaknuo je da je Tužilaštvo BiH odlučno da se suprotstavi korupciji i da radi na uspostavljanju vladavine prava te da na ovom putu neće biti nedodirljivih.\nNa sastanku se razgovaralo i o dešavanjima u vezi s “Hypo Alpe-Adria bankom” u Bosni i Hercegovini, pri čemu je glavni tužilac upoznao prisutne da Tužilaštvo prati procesuiranje ovog predmeta u entitetskom pravosuđu te da je Tužilaštvo BiH zatražilo i sredinom ovog mjeseca od Federalnog tužilaštva zaprimilo dio predmeta koji se odnosi na “Hypo Alpe-Adria banku”.\nU narednom periodu Federalna uprava policije (FUP) dostavit će dokumentaciju koja se odnosi na ovaj predmet.\nGlavni tužilac istaknuo je da će se ovaj predmet razmatrati kao prioritetan zbog toga što se dovodi u pitanje međunarodni ugled Bosne i Hercegovine.\nAmbasador je upoznao tužioca i o uočenim pojavama određenih nezakonitih aktivnosti osoba iz BiH koje vrše prevaru osoba, državljana BiH, koji apliciraju za radne vize i nezakonito uzimaju novac za navodno dobivanje viza te da pravosuđe BiH treba istražiti ove nezakonite aktivnosti, a da ove osobe, osim u BiH, djeluju u više zemalja.\nPredstavnici Ambasade Austrije pohvalili su napore Tužilaštva BiH u procesuiranju predmeta organiziranog kriminala i korupcije te su zaželjeli glavnom tužiocu mnogo uspjeha u radu. Sudionici sastanka istaknuli su važnost provođenja zaključaka strukturalnog dijaloga o reformi pravosuđa, a gosti iz Austrije potcrtali su da je jačanje saradnje tužilaštava u regiji od ključne važnosti za efikasno procesuiranje predmeta ratnih zločina, organiziranog kriminala i korupcije.\nNa sastanku je istaknuta i važnost jačanja saradnje između pravosuđa Austrije i BiH.\nTužilac Salihović istaknuo je da se nastavljaju aktivnosti na jačanju saradnje s tužilaštvima u regiji te da će 3. juna biti potpisan protokol o saradnji u radu na predmetima ratnih zločina između Tužilaštva BiH i Državnog odvjetništva Republike Hrvatske.\nSudionici sastanka istaknuli su da su jačanje pravosudnih institucija, neovisnost pravosuđa, uspostavljanje vladavine prava i neovisnost izbora tužilaca, ključni elementi u predstojećem procesu evropskih integracija Bosne i Hercegovine, budućem privlačenju investicija u BiH te napretku i razvoju Bosne i Hercegovine.\nNjemačka ambasada pohvalila napore Državnog tužilaštva\nAmbasadorica Savezne Republike Njemačke u BiH Marija Ulrike-Knoc (Ulrike-Knotz) također je u utorak posjetila Tužilaštvo BiH i sastala se s glavnim tužiocem Goranom Salihovićem.\nGlavni tužilac upoznao je ambasadoricu s najnovijim aktivnostima Tužilaštva BiH u borbi protiv organiziranog kriminala i korupcije, kao i s aktivnostima na planiranom povećavanju kapaciteta Tužilaštva BiH i preseljenja u novu zgradu, s adekvatnim kapacitetima za smještaj svih zaposlenika Tužilaštva BiH.\nGlavni tužilac istaknuo je da u budućnosti predstoje aktivnosti na jačanju kapaciteta za rad na predmetima ratnih zločina te da će Tužilaštvo BiH biti istrajno u uspostavljanju vladavine prava u Bosni i Hercegovini.\nTužilac je, također, istaknuo da od jačanja kapaciteta Tužilaštva zavise i rezultati u budućnosti te da je potrebna podrška vlasti u BiH, kao i međunarodne zajednice, u jačanju vladavine prava i nezavisnosti pravosuđa, saopćeno je iz Službe za odnose s javnošću Tužilaštva BiH.\nI predstavnici Ambasade Njemačke pohvalili su napore Tužilaštva BiH u procesuiranju predmeta organiziranog kriminala i korupcije te su glavnom tužiocu zaželjeli mnogo uspjeha u budućem radu.\nDomaći proizvođači u nezavidnoj situaciji\nPoljoprivrednici ne mogu dalje bez podrške vlasti\nPoljoprivrednicima je potrebna pomoć svih nivoa vlasti da bi unaprijedili te bolje organizirali i finansirali proizvodnju, smatra Jagoda Krsmanović, direktorica "Prehrambene industrije Sava Semberija" iz Bijeljine.\nOna je podsjetila da jedan od vodećih prerađivačkih kapaciteta u ovom dijelu naše zemlje i ove godine ima problem s nabavkom sirovina na domaćem tržištu.\n- Uspjeli smo ugovoriti 2.000 tona paprike u Semberiji, a još 4.000 tona morat ćemo uvesti iz Srbije i Makedonije, a tako je uglavnom sa svim našim proizvodnim linijama - kazala je Krsmanović.\nJedan od vodećih poljoprivrednika u semberskom selu Crnjelovo Mićo Živić, tvrdi da se konsultiranjem stručnjaka i boljim organiziranjem može postići mnogo viši nivo proizvodnje nego što je sada slučaj. Od novog ministra poljoprivrede Steve Mirjanića, Živić očekuje mnogo.\nOn kaže da je krajnje vrijeme da se urade konkretne stvari jer je stanje u poljoprivredi izuzetno teško. Živić je osnivač zadruge koja, s banjalučkom "Vitaminkom" ove godine ima ugovorene poslove vrijedne 726.000 KM.\nPremijerka RS Željka Cvijanović i ministar poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva RS Stevo Mirjanić najavili su maksimalnu podršku prehrambenoj industriji u manjem bh. entitetu. To je rečeno nakon sastanka s predstavnicima semberskih poljoprivrednih proizvođača i prerađivača.\nNE SMIJEMO ZABORAVITI KADA JE ODBRANjENA BOSNA I HERCEGOVINA\nRatni veterani o obilježavanju 2. maja\nNe smijemo zaboraviti kada je odbranjena BiH\nSarajevo u maju 1992: Najznačajniji datum u historiji grada i države\nDa je agresor 2. maja 1992. godine uspio u svojoj namjeri da zauzme zgrade Predsjedništva i Skupštine BiH, danas od Sarajeva, Bosne i Hercegovine i njenih građana ne bi ostalo ništa. Sve bi u trenu nestalo, cijela naša historija, kaže za "Dnevni avaz" Dragan Vikić, legendarni komandant Specijalne jedinice Ministarstva unutrašnjih poslova RBiH.\nUpravo zbog te neosporne činjenice, Vikić kaže da bi 2. maj, dan kada se Sarajevo uspjelo odbraniti od agresora, trebao biti najznačajniji u historiji ovog grada, ali i cijele BiH.\n- Meni je 2. maj najznačajniji datum. Ne samo meni nego, vjerujem, i svim mojim saborcima. Jer, da je agresor tada uspio u svojoj nakani, u Sarajevu bi bio jedan pakao, neviđen teror. Ne bismo imali nikakve šanse da se poslije odbranimo. Jednostavno, pala bi cijela BiH, nestala bi jedna država - kaže Vikić.\nOn smatra da bi vlast u Kantonu Sarajevo, ali i na višem nivou, trebala posvetiti više pažnje ovom datumu i danu koji je simbol otpora njenih građana.\n- Tog se dana nije branilo samo Sarajevo. Branila se Bosna, branila se Hercegovina, branila se Hrvatska. Da su zauzeli Sarajevo, koje je bilo okruženo frontom od 60 kilometara, teško da bi se naša Armija RBiH uspjela poslije odbraniti. Upravo to treba biti na umu svima nama. Lako zaboravljamo ključne datume. A kada zaboravimo datume, zaboravit ćemo i historiju - upozorava Vikić.\nBrigadni general Armije RBiH Jovan Divjak tvrdi da je 2. maj značajan zbog činjenice da se odbranilo Sarajevo i da je osujećen krvavi plan agresora da zauzme državne institucije.\n- Agresoru je namjera bila da zauzme Predsjedništvo BiH i da zarobi našeg predsjednika i sve građane Sarajeva. Da se nismo branili, sve bi otišlo u drugom smjeru i ko zna kako bi se na kraju završilo. Upravo zbog toga, zbog svih tih dešavanja, obilježavanje 2. maja mora biti podignuto na mnogo viši nivo nego što jeste. Ako ništa, da se oda počast patriotima koji su odbranili Sarajevo i BiH - kaže Divjak.\nDževad Topić Topa, ratni komandant bataljona Vojne policije, ističe da će se ove godine 2. maj dostojanstvno obilježiti, jer to mora biti praznik grada Sarajeva.\n- Ovo je datum koji se ne smije zaboraviti. Previše je bitan da bismo odustali od njega. Vrijeme je da ovaj datum podignemo na jedan viši nivo i da se ne zamaramo više Dobrovoljačkom ulicom. Donijeli smo odluku da nećemo pridavati značaj dolasku predstavnika iz Republike Srpske. Nećemo se osvrtati na njihove provokacije, koje su političke igre. Mi se moramo brinuti o sebi. Oni nas više ne zanimaju - potcrtao je Topić.\nOkupljanje zakazano za 3. maj\nPododbor Vlade RS za obilježavanje značajnih historijskih događaja najavio je Policijskoj stanici Centar u Sarajevu okupljanje za 3. maj u bivšoj Dobrovoljačkoj ulici.\nObilježavanje stradanja pripadnika Jugoslavenske narodne armije u Dobrovoljačkoj ulici u Sarajevu 3. maja trebalo bi proteći mirno s obzirom na to da MUP Kantona Sarajevo nema informacije o kontramitinzima, saopćeno je iz ove organizacije. U Dobrovoljačku ulicu trebalo bi tog dana doći dvjestotinjak osoba.\nNe smijemo zaboraviti kada je odbranjena BiH | Avaz | Online izdanje\nPoloženo cvijeće na mezarju "Kovači"\nSjećanje na 2. maj, dan kada je slomljen agresor\nU povodu obilježavanja Dana Kantona Sarajevo, danas je na mezarju "Kovači" položeno cvijeće i proučena fatiha.\nO značaju 2. maja i odbrani Sarajeva, a samim tim i Bosne i Hercegovine danas se prisjećaju svi oni koji su preživjeli strašnu agresiju.\nSjećamo se bh. heroja i njihovih podviga, kada su nas odbranili i sačivali našu domovinu. Jer, da nije bilo njih, danas ne bi bilo ni nas...\nSvi se slažu u jednom, 2. maj je bio jedan od ključnih datuma 1992. godine. To je bio dan kada je agresor slomljen, a naši borci srcem odbranili svoj grad i državu.\nRon van Rooden, šef Misije MMF-a za BiH\nBez našeg novca biste sastavljali kraj s krajem\nRooden: Krenuti naprijed sa strukturalnim reformama\nUsvajanje zakona o povoljnijim penzijama dobra je vijest za BiH, ali i za Međunarodni monetarni fond, jer to omogućava nastavak stand-by aranžmana. U suprotnom, bh. vlasti našle bi se u teškoj situaciji kako da "sastave kraj s krajem".\nOvo je za "Dnevni avaz" rekao Ron van Roden (Van Rooden), šef Misije MMF-a za BiH, s kojim smo razgovarali u sjedištu ove finansijske institucije u Vašingtonu.\nZašto je ovaj zakon toliko važan?\n- Mi smo veoma usko sarađivali s vlastima Federacije BiH kada je riječ o ovom zakonu. Mislimo da on predstavlja dobar kompromis - socijalno je pravedniji, osigurava finansijsku održivost sistema povoljnijih penzija, a pruža i bolju zaštitu za redovne starosne penzije.\nU prošlosti se dio sredstava iz penzionog fonda koristio za isplatu povoljnijih penzija, i to treba izbjeći. Starosne penzije trebale bi imati koristi od ovog zakona. Mi se radujemo provođenju ovog zakona i nadgledat ćemo taj proces.\nKako bi se eventualni prekid aranžmana odrazio na ekonomsku i finansijsku situaciju u BiH?\n- Stand-by aranžam je veoma važan za BiH. Budžeti u oba entiteta su u teškoj situaciji. Budžeti su veoma limitirani, a obaveze su velike. Kada bi ostale bez finansijske pomoći MMF-a, vlade bi se našle u teškoj poziciji kako da sastave kraj s krajem.\nSve što vlasti u BiH rade je da zadrže finansijsku stabilnost, u smislu da ne bude novih smanjivanja primanja. Čini se da se ne razmišlja o tome kako da se pokrene snažniji ekonomski razvoj. Kako na to gledate?\n- To se polako mijenja. Zaista, fokus je i dalje usmjeren na fiskalnu održivost, tj. na to kako osigurati da vlade isplaćuju plaće i socijalna primanja. Ali, sve je veći i osjećaj da se mora krenuti naprijed sa strukturalnim reformama. U fiskalnoj oblasti, zakon o povoljnijim penzijama predstavlja prvi korak, a vlade oba entiteta rade i na širim reformama penzionog sistema.\nTakođer, razmišljaju o racionalizaciji administracije koja je veoma velika u oba entiteta i predstavlja znatan teret za ekonomiju. S vladama smo razgovarali i o tome kako učiniti zemlju privlačnijom za investitore i oba entiteta rade na pojednostavljivanju procedura za pokretanje i vođenje biznisa. Ipak, još mnogo toga treba uraditi.\nU posljednjem izvještaju MMF-a "Svjetski ekonomski izgledi" navedeno je da je Evropa postala "ekonomski pacijent", odnosno da ima najdublje probleme i najsporiji rast. Kako će se to odraziti na BiH?\n- Bosna i Hercegovina mnogo zavisi od onoga što se dešava u ostatku Evrope, a naročito u regionu. Veliki dio izvoza odlazi u evropske zemlje, a tu su, također, doznake iz inozemstva i strane investicije.\nDakle, kada Evropi ne ide dobro, tada je i BiH u teškoj situaciji. Zbog toga je još važnije krenuti naprijed sa provođenjem strukturnih reformi kako bi učinili da BiH postane atraktivnija za pokretanje i vođenje biznisa.\nOno što, također, predstavlja poteškoću za BiH jesu evropske integracije zbog prostog razloga što je zemlja, praktično, jedna od posljednjih na tom putu. Postoji rizik da će BiH, ako ne krene naprijed, sve više zaostajati za drugim zemljama regiona. Važno je da se to izbjegne.\nNerasvijetljena ubistva u Zeničko-dobojskom kantonu\nNa slobodi 12 brutalnih ubica, policija još bez tragova\nMjesto ubistva Jadranka Božanovića\nPolicija u Zeničko-dobojskom kantonu tapka u mjestu s istragama 12 ubistava koja su počinjena u prvim poslijeratnim godinama.\nIako je još 2008. na sastanku tadašnjeg direktora Federalne uprave policije Zlatka Miletića sa policijskim komesarima kantona napravljen akcioni plan za daljnje rasvjetljavanje ubistava, u ovih pet godina ništa se posebno nije uradilo.\nSlično se pokušalo i 2011., ali s istim rezultatima. Osim ponovnih analiza svih predmeta, intervjua sa porodicama žrtava, svjedocima i komšijama, ništa nije urađeno da se dođe do počinilaca.\nUbijeni u stanu\nPodsjećama na neka od monstruoznih ubistava koja su do danas ostala nerasvijetljena. U Zenici je 5. septembra 1995. u svom stanu u naselju Blatuša ubijen Mirsad Brkić. Izmasakriran je nožem, a njegovo tjelo sa 21 ubodom pronađeno je pet dana nakon likvidacije. Brkić se dvije godine ranije doselio iz Odžaka i sumnja se da je bio homoseksualac te da je imao intimnu vezu s nekoliko lokalnih kriminalaca.\nDesetog septembra 1995. u Zavidovićima se slavio ulazak jedinica Armije u Vozuću. Na vratima svog stana ubijen je glavni urednik zavidovićkog radija Jadranko Božanović (47). Njegovi prijatelji znaju da Jadranko nije otvarao vrata nepoznatim osobama. Ispucanih sedam metaka skoro niko nije čuo, jer su gradom odjekivali rafali na svakom koraku. Njegova majka Anica, koja je bila u sobi, zatekla je sina u lokvi krvi u hodniku, pored otvorenih vrata.\nJanja Šimić (68) ubijena je 12. februara 1996. u stanu u zeničkom naselju Mokušnice, s više uboda nožem, nakon što je ubica razvalio ulazna vrata i ušao u stan. Istražitelji su utvrdili da nije bilo premetačine.\nPovratnik u Podborik kod Maglaja Slavko Jovanović (61) ubijen je nakon što je u noći 27. oktobra 1996. čuo da neko provaljuje u njegovu ljetnu kuhinju. Kada je provirio kroz prozor spavaće sobe, pljačkaš ga je upucao u glavu sa dva hica.\nJelka Vazgeč ugušena je u maju 1996. godine vlastitom maramom koju je imala na glavi. Nepoznata osoba nasilno je ušla u njenu kuću te je vezala, a nakon ubistva ukrala je skoro 1.000 maraka ušteđevine.\nUoči Božića 1996. u Plandištu kod Kaknja hicima iz "heklera" ubijen je Ivo Knežević. Utvrđeno je da je napadač prvo crijepom gađao garažu ubijenog, a kada je on izašao, ubio ga je sa dvadesetak metara daljine.\nIzet Borovac (75) ubijen je 10. decembra 1999. ispred kuće u Vozući kod Zavidovića. I u ovom slučaju bilo je osumnjičenih, saslušanja, privođenja i slučaj je predat Tužilaštvu, ali do danas niko nije procesuiran.\nMještanka Piljužića kod Tešnja Hanifa Pilav ubijena je ispred svoje kuće sa dva hica iz puške, dok su napadači bježali iz kuće komšinice Advije Bečar, koju su pokušali opljačkati.\nU svojoj porodičnoj kući u Piljužićima, Doboj-Jug, tupim predmetom 17. septembra 2002. ubijen je Mustafa Mujagić. O ovom ubistvu skoro da i nema tragova.\nSedmog novembra 2005. u Štalama kod Olova pronađen je mrtav Selmir Hodžić Švabo (25) iz Pribave kod Gračanice. Selmir se hvalio da ima mnogo novca, a policiji je bio poznat kao diler droge i osoba koja je organizirala trgovinu ljudi preko BiH u zapadnu Evropu, za šta je bio i osuđen u Hrvatskoj. Njegov zeleni Polo s registracijom Županje u Hrvatskoj, dokumentacija ili novac te nakit, a posebno karakterističan deblji zlatni lanac sa privjeskom nikada nisu pronađeni, kao ni ubice.\nIako smo prije dva mjeseca od Ministarstva unutrašnjih poslova Zeničko-dobojskog kantona zatražili zvanične informacije o nerasvijetljenim ubistvima nakon rata, do danas nismo dobili odgovor.\nSILOVANjE - ŽRTVI RADOVANjE!\nSilovanje – žrtvi radovanje!\nGruden, ako ćeš me pustit da ga do kraja citiram, veli da „ako bi muškarac odmah odustao na ženinom prvom 'ne', on ne bi bio muškarac“ i podsjeća na ritual u životinjskom carstvu gdje – kako kaže – „kokoš uvijek bježi pred pijetlom i time pojačava njegovu seksualnu želju“\nSonata za klavir i minobacač u h-molu\n– Možeš li ti, trafikant, uočit ikakav kontinuirani napredak u zemlji Hrvatskoj?\n– Kako da ne... Svakoga dana u svakom pogledu sve više napredujemo.\n– Nisam te pitao možeš li uopćit nego možeš li uočit!?\n– A možeš li ti prestat s bespredmetnim pitanjima o kontinuiranom napretku?\n– Nije to bespredmetno. Predsjednik Republike, ako nisi čuo, tvrdi da je "hrvatska industrija oružja svakim danom sve naprednija“ i da „u budućnosti može napraviti odlične rezultate".\n– Kad je to Josipović rekao? Prigodom susreta s predstavnicima sirijskih pobunjenika u Hrvatskoj?\n– Ne podmeći predsjedniku! On je o našem napretku govorio na otvaranju međunarodne izložbe proizvođača naoružanja i vojne opreme, maštovito nazvane "Jadranska vojna i zrakoplovna izložba i konferencija".\n– I šta je rekao: da nam je industrija oružja toliko uznapredovala da će nam onih 233.185 kilograma oružja, što smo ih u prosincu prodali sirijskim pobunjenicima i za to inkasirali gotovo šest i pol milijuna dolara, u bliskoj budućnosti izgledati kao sitna trgovina?\n– Trafikant, opet podmećeš! Nije Hrvatska prodala oružje nikakvim Sirijcima, ni pobunjenim ni zbunjenim, nego Jordanu! Je li ti predsjednik još prije dva–tri tjedna lijepo objasnio da mi "na žalost ne možemo kontrolirati što treće zemlje ili zemlje u koje mi ili neki drugi izvoze oružje dalje čine s tim oružjem"?!\n– Pa da... Baš nas, poštene trgovce, boli briga tko koga ubija oružjem koje smo mi uspješno prodali nekome za koga smo znali ili morali znat da je samo posrednik na putu hrvatskog metka iz hrvatske cijevi u neku sirijsku glavu!\n– Zašto si tako sarkastičan? Po tebi ispada da Hrvatska jedina na ovom svijetu živi od prodaje oružja...\n– Ali je vjerojatno jedina u kojoj se tim krvavim biznisom hvale skladatelji i pijanisti.\n– A zašto se ne bi hvalio postignutim uspjesima u akciji "Kupujte hrvatsko!"?\n– Ili još bolje: "Ubijajte hrvatskim!"\n– Nije Josipović hvalio ludost ubijanja nego našu hrvatsku proizvodnu i merkantilnu pamet. Rekao je evo baš ovako: "Ovdje imamo prilike vidjeti nekoliko proizvoda koji su ili potpuno naši ili su jednim velikim dijelom naši s vrlo dobrim tržišnim uspjehom. Da ne reklamiram nikoga, bili smo na štandu naše tvrtke koja je dobila već drugi tender u NATO–u. Potpuno vlastita pamet, potpuno vlastita realizacija. Prema tome, vojna industrija ili sigurnosna industrija u širem smislu riječi je nešto u čemu je Hrvatska dobra i može napraviti odlične rezultate."\n– Blago Siriji s plodovima te naše pameti!\n– Opet ti sa Sirijom! Pa ne nalazi se Sirija, tupsone, na sjeveru Afrike!\n– O kakvom sad sjeveru Afrike bulazniš?\n– O onom kojemu prodajemo oružje.\n– Šta smo pomogli da se i u Libiji poubijaju zahvaljujući našoj pameti?\n– Nije predsjednik izrijekom spomenuo Libiju nego sjever Afrike kao naše dobro uhodano tržište otkud su na "Jadransku vojnu i zrakoplovnu izložbu i konferenciju" stigli brojni izaslanici i potencijalni kupci. Evo slušaj: "Hrvatska, naravno, koristi stari, ali još više i novi imidž. Hrvatska je nova zemlja, uspješna zemlja koja je, na kraju krajeva, i u obrambenom ratu svojim snagama ostvarila svoju slobodu i to je mnogima najbolja moguća referenca..."\n– Kad već govori o najboljim mogućim referencama za trgovinu oružjem, red bi bio da Josipović spomene i Pinocheta koji je Hrvatskoj prodavao oružje i tako joj pomogao da izgradi novi imidž...\n– Ne prekidaj me! To jest, ne prekidaj predsjednikov nadahnuti govor! Neće nas tvoj pacifizam koji ne vrijedi ni pola groša izvuć iz ove gospodarske krize!\n– Nego će nas izvuć Josipovićeva trgovina oružjem?\n– Ništa ti, trafikant, ne razumiješ! Zato i petljaš Čile u priču o sjeveru Afrike. Predsjednik, dakle, još kaže: "Naravno, tu postoje i neke tradicijske već veze još iz doba nesvrstanih. To mi zaista koristimo i siguran sam da će naši proizvođači naći svoje tržište ne samo na sjeveru Afrike, nego i drugdje."\n– Pa taj Josipović ima mozak referenta u kragujevačkoj "Crvenoj zastavi"! Jebote, njemu se od cijele nesvrstane priče po glavi mota samo trgovina oružjem!\n– Čovjek hoće prodat proizvode hrvatske pameti tamo gdje može.\n– Misliš: tamo gdje mu dopuste gospodari planetarnog tržišta smrti?\n– Tamo gdje kupci prepoznaju našu pamet i kvalitetu naših proizvoda, trafikant!\n– Mislim: tamo gdje se Amerikanci i starije članice NATO-a ne žele kompromitirat direktnom prodajom svoga oružja, pa onda velikodušno dopuste Hrvatskoj da se izblamira i još tu blamažu razglase po New York Timesu.\n– To tako funkcionira samo u tvojoj bolesnoj mašti...\n– A kako inače funkcionira u zdravoj stvarnosti? Tako što finska Patria Hrvatskoj jednostavno zabrani da Ujedinjenim Arapskim Emiratima proda oklopnjake koji joj ne trebaju?\n– S Patrijom nije bilo nikakvog sukoba oko tih oklopnjaka.\n– Znači da su hrvatske novine izmislile priču o zabrani?\n– Ministar obrane Ante Kotromanović je, baš nakon otvaranja ove izložbe naoružanja, novinare uvjeravao da se s Patrijom razgovaralo bez ikakvog sukoba.\n– Pa naravno da nije bilo nikakvog sukoba, ako su Finci rekli da nema prodaje, a naši im junaci iz MORH–a odlučno odgovorili: "Yes, sir!"\n- Jesi li vidio, trafikant, da na portalu Vox Feminae traže da se Vladimiru Grudenu oduzme liječnička licenca?\n- Onom uglednom psihijatru? Pa tko će nas onda liječit?\n- Nije on jedini psihijatar u Hrvatskoj.\n- Nije jedini, ali je jedinstven. Znaš li ti koliko je on generacija studenata odgojio, koliko je udžbenika napisao? Znaš li da je on napisao i knjigu „Ožiljci na duši Hrvatske“? I kako to netko uopće zamišlja da se oduzme liječnička licenca predsjedniku Udruge za psihoterapiju Hrvatskog liječničkog zbora, prvom predsjedniku Hrvatskog saveza za psihoterapiju i da ti dalje ne nabrajam sve ostale Grudenove zasluge za psihičko zdravlje nacije?\n- A ti kao ne znaš da taj Gruden ne samo što opravdava silovanje, nego i de facto potiče silovatelje da svojim žrtvama učine tu radost?!\n- A otkud tebi to da Gruden propovijeda da je silovanje žrtvi radovanje?\n- Pročitao u Slobodnoj Dalmaciji. Tamo su objavili tekst o nesuđenom saborskom zastupniku i nogometnom treneru iz Zagreba koji je silovao svoju suprugu, pa je, nakon što je ona uspjela pozvati policiju, završio u pritvoru. Sukladno zdravstveno-bolesnim običajima koji vladaju u hrvatskom tisku, za stručno su se mišljenje – kao i gotovo uvijek kada se radi o brutalnom zlostavljanju – obratili Vladimiru Grudenu.\n- A kome su se trebali obratit, ako ne stručnjaku takvog formata?!\n- Blago struci u čije ime Gruden objašnjava da „po američkom modelu, silovanje počinje nakon ženinog 'ne' i dalje se ne smije inzistirati“, ali da je „ako se preselimo kod nas na Balkan, sam čin osvajanja dio onog 'hoćeš-neću'“, odnosno...\n- Stani malo! Je li on to tvrdi da je silovanje kod nas čin osvajanja?\n- Gruden, ako ćeš me pustit da ga do kraja citiram, veli da „ako bi muškarac odmah odustao na ženinom prvom 'ne', on ne bi bio muškarac“ i podsjeća na ritual u životinjskom carstvu gdje – kako kaže – „kokoš uvijek bježi pred pijetlom i time pojačava njegovu seksualnu želju“.\n- Po Grudenovoj kategorizaciji, dakle, silovatelji nisu stoka nego perad?\n- Tako nekako. I znaš li šta se još ovom prigodom smatrao pozvanim istaknuti?\n- Šta? Da samo tukac neće silovat kokoš koja ga mami tako što bježi pred njim?\n- Da su „zabilježena silovanja kojih, zapravo, nije bilo, te su bila samo dio osvete zbog nekih drugih stvari“.\n- Kakva su to silovanja kojih nije bilo? I znači li to da su silovanja opravdana ako su dio osvete?\n- Gruden objašnjava da se „u praksi pokazalo da se i nakon silovanja, suđenja te zatvora... partneri opet nađu“. Da je „lekcija naučena“, a da je „ljubav izgovor“.\n- Tko je naučio lekciju? Žrtva silovanja? I je li ljubav izgovor za silovanje ili je silovanje izgovor za ljubav? I je li silovanje ljubav za izgovor ili je izgovor ljubav za silovanje?\n- Nepotrebno kompliciraš, trafikant! Na sva ta tvoja zagropana pitanja, postoji vrlo jednostavan odgovor.\n- A taj glasi...\n- Svemu je kriva dosada.\n- Siluje se, znači, iz dosade?\n- Ma ne siluje se iz dosade, nego se iz dosade postaje žrtvom silovanja.\n- Jesi li ti stvarno kreten ili se samo praviš?\n- Ti od mene praviš kretena, a ja ti samo tumačim Grudena koji kaže: „Ljudima kao da je ponekad dosadno u životu zbog manjka sadržaja pa si animiraju život pozivima policiji, socijalnim službama...“\n- I to je njegov komentar na to što je silovana žena pozvala policiju? Po tome što Gruden tupi, ispada da je pohotna žrtva silovanja policiju pozvala samo zato da bi muža potakla da je ponovo siluje, da bi se „nakon silovanja, suđenja te zatvora opet našla s partnerom“ i pokazala da je „naučila lekciju“...\n- Eto vidiš, trafikant, da i ti možeš naučit lekciju, ako se samo malo potrudiš. Da ti se taj mozak nije ulijenio, mogao si i ti postat Gruden!\n- Nemoj da te udarim, pa ćeš vidjet tko ti je Gruden!\n- Nemoj da ja tebi pozovem policiju!\n- Slobodno pozovi! Nije ni policija neuka, pa da će dopustit da je trzaš iz čiste dosade! Čitala je i policija Grudena...\n- A šta ako nije?\n- Onda ću joj ja objasnit da si je, prema znanstvenim tumačenjima uglednoga psihijatra Vladimira Grudena, pozvao ne zato što sam te udario, nego zato što ti je „u životu dosadno zbog manjka sadržaja“.\n- Ali time nećeš moć izbrisat činjenicu da si me udario!\n- Lako ću ja policajcima, pa – bude li trebalo – i časnim sucima objasnit da sam te udario i da sam ti još svašta radio samo zato što si ti to tražio.\n- Pa nisu budale da ti povjeruju...\n- Ne moraju vjerovat meni nego Grudenu koji je, koliko se sjećam, još davnih godina po stručnim skupovima objašnjavao kako je „seksualno zlostavljanje u obitelji svojevrstan sado-mazo odnos između djeteta i roditelja koji dijete ponekad priželjkuje“.\n- Ali mi, trafikant, nismo obitelj...\n- Pa šta ako nismo?! Zar je to razlog da ne najebeš?!\nBandićeva batinaška PR služba\n– Šta radiš s tim utezima, trafikant?\n– Radim na sebi.\n– Da nećeš u body-buildere?\n– Neću nego u bandi-bilmeze.\n– A tko su ti bandi-bilmezi?\n– Nitko pojma nema, pa tako ni ja.\n– Pa kako ćeš među njih, ako nemaš pojma tko su?\n– Jednostavno. Nabijem muskulaturu, obrijem glavu, istetoviram se, nabacim prigodnu namrgođenu facu, pa zauzmem prijeteći gard pred ulazom u školu u kojoj Milan Bandić pod firmom javnih tribina vodi svoju izbornu kampanju.\n– I šta onda radiš?\n– Pazim da na javnu tribinu ne uđe javnost, da mi se ne prošverca neki novinar ili neki lik iz Građanske akcije. Po potrebi gurnem ili ošamarim, a ako se pruži prilika – može i nešto žešće.\n– Ali ne možeš tek tako postat pripadnik Bandićevog tjelesnog zdruga...\n– Zašto ne mogu?! Pa neću se valjda razlikovat od ovih koji su to postali prije mene!\n– Ali valjda te mora netko angažirat...\n– A tko je angažirao ove postojeće kvazi-zaštitare koji su novinare i aktiviste spriječili da uđu na Bandićevu tribinu o legalizaciji bespravne gradnje u Osnovnoj školi Šestine i koji su na tribini u Novinarskom domu nasrnuli na ljude iz Građanske akcije i jednoga od njih otpravili na hitnu pomoć?\n– Zašto kažeš da su to kvazi-zaštitari?\n– Zato što većina njih nema zaštitarske licence.\n– Ma ne mrem bilivit! Pa tko im je dopustio da bez licence čuvaju Bandića i mlate ljude?\n– Onaj tko ih je uposlio.\n– A tko je taj?\n– Idi pa se raspitaj. Doći ćeš do zanimljivih spoznaja.\n– Kod koga da se raspitam?\n– Kod koga god hoćeš i u kojoj god hoćeš nadležnoj službi. Svatko će te od nadležnih poslat nekome nadležnijem od sebe, sve dok te onaj najnadležniji ne uputi na onoga kojega si prvog pitao.\n– Ako ne vjeruješ, kreni stopama novinara Ladislava Tomičića kojega je Bandićev pročelnik za graditeljstvo Davor Jelavić – naravno, ne imajući pojma tko je angažirao i platio gradonačelnikov tjelesni zdrug – proslijedio nadležnom pročelniku Službe za organizaciju tribina Zoranu Nevistiću, e da bi se ovaj pravio još neupućenijim od Jelavića. Ako se svojim očima i ušima osvjedočiš da namrgođenim uglancanim glavušama zapovijeda Bandićev bliski suradnik Robert Ljutić, on će te hladno uvjeravat da te varaju ne samo vlastiti organi vida i sluha, nego i kamera na kojoj je sve zabilježeno.\n– I šta ću onda?\n– Ako ne odustaneš od uzaludna posla, možeš se javit Vijeću gradske četvrti Podsljeme i tamo se do mile volje raspitivat otkud zaštitari pred šestinskom školom i tko ih plaća, ali saznat ćeš samo da se trebaš obratit Uredu gradonačelnika gdje ćeš dobit ljubazne odgovore na sva pitanja osim na ona koja postavljaš. A ako ti to nije dovoljno, možeš krenuti ispočetka, od Davora Jelavića koji će ti napunit glavu pričama kako aktiviste Građanske akcije "netko plaća da gradonačelnika Milana Bandića provociraju na tribinama i da prave nered" i kako su sve to "ljudi koji imaju policijske dossiere", što – razumije se – ne trebaš provjeravat u policiji, budući da ni Jelavićeve informacije ne potječu iz policijskih izvora već iz kanala po kojima rame uz rame plutaju Bandićevi ljudi i njihovi informatori.\n– Trafikant, pobogu...\n– Šta me gledaš? Ne mreš bilivit kako je drug Bandaranaike usavršio sustav općenarodne obrane i društvene samozaštite? Ovo bi mu se trebalo priznat kao postdiplomski.\n– Kakav postdiplomski?\n– Pa diplomirao čovjek ONO i DSZ SFRJ i sada znanja stečena na faksu pretače u praksu. Zaklesmo se našem drugu Titi, svaki grmalj bit će security!\n– Šta se Bandić osjeća fizički ugroženim?\n– Ne, naprotiv. On tvrdi da "ne treba nikakve tjelohranitelje" i da, za razliku od gradonačelnika europskih gradova koji "imaju kordone osiguranja", on "nikad ne treba osiguranje zbog sebe, nego da skup protekne kako treba".\n– A kako to treba proteć skup?\n– Tako da nitko ne postavi nijedno nezgodno pitanje. Naprimjer: "Gospodine Bandiću, tko vam je dopustio da svoje izborne skupove kamuflirate u tribine s komunalnom tematikom i da za to protuzakonito koristite škole i ostale objekte u vlasništvu države ili lokalne samouprave?"\n– Pa zar je Bandiću toliki problem da onoga tko postavi takvo pitanje uputi nadležnim službama koje će ga proslijediti onim još nadležnijima, a u kojima se opet neće naći nitko tko zna šta mu je posao...?\n– Nije mu to nikakav problem, ali je Bandić kao praktičan tip skužio da je jednostavnije da mu PR rade batinaši. Kraće traje i brže se shvati!\n– Ma šta se shvati?\n– Da je Bandić u Zagrebu i bog i vucibatina.\nObilježena 18. obljetnica operacije "Bljesak"\nHrvatska slavi svoju pobjedu, a ne tuđi poraz\nOsamnaesta obljetnica vojno-redarstvene akcije "Bljesak", kojom je nakon gotovo četverogodišnje okupacije oslobođena zapadna Slavonija, svečano je obilježena u srijedu komemoracijom i polaganjem vijenaca kod Središnjeg križa u Okučanima\nObilježavanju su nazočili predsjednik Republike Ivo Josipović, predsjednik Vlade Zoran Milanović s ministrima obrane, unutarnjih poslova, branitelja i poljoprivrede Antom Kotromanovićem, Rankom Ostojićem, Predragom Matićem i Tihomirom Jakovinom te izaslanik predsjednika Hrvatskog sabora i predsjednik Kluba zastupnika SDP-a Igor Dragovan.\nNa prvi dan svibnja 1995. Hrvatska vojska i specijalna policija su iz smjera Novske i Nove Gradiške napale južni i središnji dio zapadnoslavonskog okupiranog teritorija s ciljem oslobođenja Okučana, središta neprijateljske pobune i terorističkih napada na zapadnoslavonskom području.\nU manje od 32 sata hrvatske snage, koje su imale oko 7200 vojnika i policajaca, oslobodile su 500 km2 dotad okupiranog zapadnoslavonskog teritorija te uspostavile nadzor nad autocestom Zagreb-Lipovac i željezničkom prugom prema istočnoj Slavoniji. U akciji su poginula 42 pripadnika Hrvatske vojske i policije, a 162 su ranjena. Srpske postrojbe srušile su zrakoplov Rudolfa Perešina, pilota HRZ-a koji je u vrijeme najjačih napada na Hrvatsku 1991. zrakoplovom MiG-21 prebjegao u Austriju.\nSimboličnim spuštanjem venaca u reku Savu sa sredine mosta u Gradiški u srijedu je obeleženo 18 godina od egzodusa Srba iz zapadne Slavonije tokom akcije "Bljesak".\nPrema izvještaju Hrvatskog helsinškog odbora za ljudska prava, koji je predstavljen 2003. godine, u toj vojnoj operaciji pripadnici hrvatske vojske ubili su ukupno 83 srpska civila. Od tog broja, njih 30 ubijeno je u napadima na izbjegličke kolone, a 53 osobe su ubijene u svojim kućama.\nDan po otpočinjanju akcije "Bljesak" bivši predsednik takozvane Republike Srpske Krajine Milan Martić naredio je raketiranje Zagreba koje je trajalo dva dana, zbog čega je kasnije optužen pred Haškim sudom i osuđen na 35 godina zatvora. Snage bivše RSK ispalile su na grad 23 projektila i tada je poginulo šest ljudi, a 176 osoba je ranjeno.\nORGANIZACIJA UDRUŽENOG KRADA\nNastavak kriminala drugim sredstvima\nNeodgovorno je tvrditi da je Budimir uhapšen, pritvoren i osramoćen na pravdi boga. Sumnjati da je smaknut zato što nije pristao ispunjavati želje takozvane četvorke, znači pokazivati ostatke zdravog razuma u bolesnom društvu. Kratka povijest našeg višestranačja je, zapravo, historija beščašća; hronika trgovine principima i pravilima u ime o(p)stanka u strukturama koje akumuliraju moć. Ukoliko je, dakle, Budimir bandit, imao je priliku života da se u kontinuitetu bavi savršenim zločinom. Jednostavno, mogao se sjetiti da je oduvijek bio socijalista, futurista, ma da mu je Božo Ljubić liječio babu ili barem, kao free lancer na tržištu interesa, u isto vrijeme dilati potrebne političke odluke i pomilovanja. Dok bi služio, svaki proces protiv njega bi, odmah na početku, dobijao etiketu političkog, a takvima, znamo, nema mjesta u demokratskim društvima\nUkoliko se na sudu dokaže da je Živko Budimir, pritvoreni predsjednik Federacije Bosne i Hercegovine, zaista zloupotrijebio položaj i za pare oslobađao bagru iz zatvora, jedno od pitanja na koje nećemo dobiti odgovor, zapravo najvažnije, glasi: da li bi on, bez obzira na sva saznanja SIPA-e, ikada vidio zatvorski enterijer da je znao razmišljati kao, recimo, Mirsad Kebo, Desnica Radivojević, Ramiz Džaferović i njima slični? Odnosno, da je Lagumdžiji, Radončiću i, naravno, Draganu Čoviću, na vrijeme lijepo rekao da - nema problema. Oko svega.\nŽivko Budimir je, znamo, bio ozbiljan problem za famoznu četvorku, organizaciju udruženog (k)rada, koja je, kada su se između sebe dogovorili o podjeli plijena, na putu ka apsolutnom preuzimanju vlasti imala samo jednu ozbiljnu prepreku: predsjednika Federacije, izabranog u jednoj političkoj vratolomiji i nevjerovatno upornog u sprječavanju drugih.\nUkoliko je Budimir zbilja trgovao odlukama o pomilovanju, kao što tvrde tužitelji, i još se kurčio pred Lagumdžijom i Radončićem, opravdana je svaka sumnja u njegovu inteligenciju. Ukoliko je lažno optužen, a još je sve vrijeme vjerovao da postoje granice koje se ne prelaze u borbi za vlast, njegova naivnost ima dimenzije svemira.\nPredsjednik Federacije je, dakle:\na) žrtva puča upakiranog u borbu protiv korupcije\nb) bahati lopov koji je uveliko precijenio sebe i potcijenio druge kolege po istom poslu\nŠta god bilo, jednako nije dobro. I vraća nas pitanju sa početka teksta.\nO usponu bivšeg generala do vrha federalne vlasti, rečeno je i napisano sve što je trebalo. Sa ono jada od glasova koliko je na posljednjim izborima dobio, on ne bi mogao biti niti načelnik Posušja, a ne predsjednik entiteta. No baš je na to mjesto montiran u vrijeme u kojem je Zlatko Lagumdžija govorio o tome kako je, eto, Dragan Čović proizvodio avione JNA, dok ih je Budimir rušio. A onda su se Dragan i Zlatko dogovorili kao veliki i sve bi bilo u redu da je on, Živko Budimir, rekao da - nema problema. Ali nije, pa je, da ponovimo, postao problem.\nZa razliku od pravila što vladaju među poštenim svijetom, u bosanskoj politici je svako kriv dok se ne dokaže suprotno. (Ima, naravno, izuzetaka, ali takvi će biti na vlasti čim Vlado Jagodić preuzme Real iz Madrida, a Zisko iz Goražda ode na Eurosong kao predstavnik Danske.) Silina svakog dokaza skupljenog u najozbiljnijoj mogućoj istrazi, kod nas je obrnuto proporcionalna političkoj težini onoga čijim se likom i nedjelom istraga bavila.\n"Svako telo potopljeno u vlast, gubi od svog ubeđenja onoliko koliko je teška njime istisnuta korist", moralna je teorema po Alanu Fordu, barem tako kaže Lazar Džamić u knjizi o fenomenu tog stripa. Živko Budimir je ili ubjeđenja pogubio za iznose od dvadeset do pedesetak hiljada maraka po pomilovanom osuđeniku – barem tako navode tužitelji – ili se tek našao na putu onima koji sa posljedicama utapanja u vlast nemaju problema. Kako god bilo, ispao je i poprilična budala.\nNeodgovorno je tvrditi da je Budimir uhapšen, pritvoren i osramoćen na pravdi boga. Sumnjati da je smaknut zato što nije pristao ispunjavati želje takozvane četvorke, znači pokazivati ostatke zdravog razuma u bolesnom društvu. Kratka povijest našeg višestranačja je, zapravo, historija beščašća; hronika trgovine principima i pravilima u ime o(p)stanka u strukturama koje akumuliraju moć. Ukoliko je, dakle, Budimir bandit, imao je priliku života da se u kontinuitetu bavi savršenim zločinom. Jednostavno, mogao se sjetiti da je oduvijek bio socijalista, futurista, ma da mu je Božo Ljubić liječio babu ili barem, kao free lancer na tržištu interesa, u isto vrijeme dilati potrebne političke odluke i pomilovanja. Dok bi služio, svaki proces protiv njega bi, odmah na početku, dobijao etiketu političkog, a takvima, znamo, nema mjesta u demokratskim društvima. Ko ne vjeruje, neka se sjeti jednog, samo jednog značajnog dužnosnika osuđenog za bilo šta – od zloupotrebe položaja do trgovine oružjem - u posljednjih petnaestak godina. Kantonalni kokošari i poneki općinski činovnik se, naravno, ne računaju.\nSvaka bitka protiv korupcije kod nas vođena je ne sa ciljem da se korupcija barem umanji, kada se već ne može iskorijeniti, već da se stavi pod kontrolu određene interesne grupe. Drugačije kazano, glomazni administrativni aparat za posljedicu ima i pojavljivanje takozvanih samostalnih djelatnika, koje s vremena na vrijeme treba ukloniti onako kako veliki dileri smiču sitnije preprodavce narkotika. Tek su metode nešto suptilnije.\nPokaže li se, na kraju, da je Budimir zaista kriv, neće to biti nikakav početak sistemske brobe protiv kriminala bjelih okovratnika i kapilarne korupcije, već njihov nastavak drugim sredstvima i sa drugim ljudima. Dokaže li se, pak, da je nevin, svakako će biti kasno. Za ozbiljan rat protiv lopovluka, prvo treba pohapsiti one što im se imovina uvećala do granica bezobrazluka, a sve, kako je govorio notorni Nedžad Branković, po zakonu. Odnosno, prema načinima ka koji su ga protumačili u datom, pogodnom trenutku. Takvi su, međutim, kod nas vlast. Stvarna.\nTragedija bivših ministara\nNaši ministri u velikoj meri smatraju pak da je ministarsko mesto prilika za pljačku i čim se dograbe mesta stvaraju sistem, zakonske okvire da debelo naplate svoju zakletvu narodu i državi, jedina njihova briga je da stvore sistem: krađa bez posledica. A kad se desi da ih uhvate, najčešće prilikom političkih partijskih rotacija, onda iz njih provali priča o političkoj odmazdi i bezakonju. Tu su, naravno, i advokati, koji podupiru svim svojim znanjima i još ponekim veštinama svoje čedne klijente\nU Periklovo, a naše doba, kako lamentiraju naši površni poznavaoci istorije, i tvorci loših analogija, koje baš ne piju vodu, kako ti isti vole da kažu, na čelu vlada nemanjićkog naroda bili su Bijedići i Sirotkovići, a na novcu se potpisivao guverner sa zlata vrednom podlogom svog prezimena Guzina. Dinari su taman toliko i vredeli koliko i taj blistavi potpis na njima. Međutim, kovači olakih analogija istorijskih, zaboravljaju kako se Periklovo doba završilo propašću Atine zatvorene u sopstvene zidine i kako su Spartanci poharali Atiku, te da su atinski istoričari po zadatku Zlatno doba, kao zlatnu koku iz bajke, ponudili narodu utehe radi zbog onog što je došlo nakon Perikla, ali ništa manje njegovom zaslugom. Ako istorija jednog naroda nije duža od života jednog čoveka, pa makar to bio Perike ili Titokle onda je to u redu, neka je tim istopričarima veliki istorijski rahmet.\nDa li bi antička tragedija mogla trajati do danas kada u elementima aristotelovski razložene strukture čovekove drame postojanja ne bi bila poruka da je čovek samim rođenjem kriv. Paradoks tragičkog, peripetije i prepoznavanja, tragički pad i opštenarodna katarza kao ishodište u današnjem svetu nije ništa drugo nego priča o negativnim junacima našeg doba, koji na početku drame, svesno ili nesvesno, nose obrazine pozitivaca. Onih izabranika sudbine jednog naroda koji će svoje stado izvesti na put sreće, u tzv. obećanu zemlju što se smeška iz budućnosti kao nekadašnja arkadija.\nTako se naše tragedije sa elementima modernih dramskih struktura, farse, groteske, drame apsurda sa sudskim epilozima, igraju na sve strane. Uvažene ličnosti, visokog čina i porekla, izabranici sreće, obnositelji najvažnijih državnih funkcija najednom postaju žrtve tragičkog pada.\nJunaci, kao bogom dani, praćeni euforijom političkih sledbenika, posle demokratskih izbora, krađa i prekrađa listića, pojave se na sceni poput spasitelja, preuzimaju poluge državnih mehanizama sa puno samopouzdanja, a malo znanja i još manje odgovornosti. Međutim, sve eventualne strepnje i brige o velikom snošenju odgovornosti, lako se zaboravljaju pred talasom neslućenih mogućnosti koje vam sama vlast i njeni mehanizmi pružaju, pa i Perikla su tužili da je obnavljajući Akropolj pokrao pare. Ne zaboravi, sinko, govorili su mi moji stari, i ciganski kralj je kralj. E, to da je i ciganski kralj kralj, to se u našoj novijoj istoriji neprestano ponavlja kao i nemanjićki kralj je kralj.\nI niko se ne prepoznaje u svojim prethodnicima i svi misle da mogu izbeći sudbinu svojih prethodnika kao da je sudbina švalerka na određeno vreme.\nKako je postao medijski običaj da se umesto stvarnih promena, svakih pola godine, kao neka vrsta preispitivanja i preocenjivanja rada ministarstava, zavrti priča o velikom spremanju, rekonstrukciji vlade, čišćenju onih koji nisu dobili prelaznu ocenu, tako počinje i licitacija. Kladionica radi danonoćno: ko će izgubiti fotelju i kakva će sve kombinatorika biti u igri? Ministri na koje se tipuje kao na gubitnike, saletani od novinarskih napasnika, imaju spreman odgovor, oproban u tolikim prethodnim situacijama takozvanog velikog spremanja. Veliko spremanje nemanjićke kuće nikad ne prolazi bez krupnijih zahvata, ali ko god da odleti na đubrište istorije, nekog značajnog poboljšanja nema. Kuća ostaje beznadno zapuštena od podruma do tavana, jer u toj kući nikad nije bilo elementarnog kućnog reda i civilizovane procedure.\nTa kuća i njena administracija samo godinama usavršavaju kafkijanske metode vladavine prava nad državnim pečatima. Da se ne zanosimo, i sama reč ministar, setite se, u svom izvornom značenju nije ništa drugo nego sluga, poslužitelj, pomoćnik. Ali stari su govorili lepo - popečitelj. Dakako, ministar bi to najpre morao znati.\nNaši ministri u velikoj meri smatraju pak da je ministarsko mesto prilika za pljačku i čim se dograbe mesta stvaraju sistem, zakonske okvire da debelo naplate svoju zakletvu narodu i državi, jedina njihova briga je da stvore sistem: krađa bez posledica. A kad se desi da ih uhvate, najčešće prilikom političkih partijskih rotacija, onda iz njih provali priča o političkoj odmazdi i bezakonju. Tu su, naravno, i advokati, koji podupiru svim svojim znanjima i još ponekim veštinama svoje čedne klijente. I zanimljivo je gledati kako friški, netom postavljeni ministri nikako ne mogu, na pitanja dosadnih novinara, prepoznati sebe u najavljenim sečama unutar vlade, zvanim prekompozicija kabineta.\nKao slepci pred ogledalom oni uporno ponavljaju frazu da u toj aferi oni ne prepoznaju sebe.\nPa, naravno, kao u antičkoj tragediji kad dođe do prepoznavanja, onda je kasno, peripetije su prošle, svaki končić zapleta je razmršen i, onda počinje ono što narodni pesnik guslar naziva kuku i lele, a pismen svet tragedija. Onda stvarno tragičnom junaku ne prestaje ništa drugo nego da mu kao kralju Edipu slepilo bude kazna za prepoznavanje sebe! I onda se čovek uvek ponovo mora zapitati: zar čovek nije više nego to, u ovoj našoj priči, više nego ministar. Ta mizerija naših dojučerašnjih a, ne daj bože, današnjih i nekih budućih uglednika, koji se vucaraju po tabloidima do guše u aferama, to je stvarno šekspirovsko pitanje suštine čovekove prirode. Slepca pred ogledalom. Biti takvo đubre, pa na pljački đubreta, istina, veštačkog, zgrnuti milione evra, a pritom obnašati funkciju ministra zemljodelstva, u ovako maloj i bednoj agrarnoj zemljici, to je sublimat svih veštačkih đubriva i svih komponenti pokvarenosti.\nBudući da se osećaju izloženi udarcima neumitne javnosti, takozvanim šibama javnog mnjenja, ovi pravi junaci dostojni antičke drame, pred pitanjem života i smrti, pribegavaju, svi od reda, jednoj jedinoj teorijskoj formulaciji Aristotelove poetike. Ja u toj priči ne prepoznajem sebe!\nI ko bi sebe, uopšte, prepoznao u jednoj tragikomediji zvanoj politički život Srbije. Ti ministri koji spremno, pred kamerama, samouvereno tvrde da ne prepoznaju sebe u priči o neuspešno obavljenom poslu, ne bi sebe prepoznali ni u priči o sistemu koji je od vrha do dana podređen pljački. Njih ni rođena majka ne bi prepoznala, jer su rođeni Zbrkonjići, ali prepoznaje ih naše nemanje.\nBUĐENjE PROLjEĆA U ODNOSIMA SRBIJE I HRVATSKE\nBuđenje proleća u odnosima Srbije i Hrvatske\nNakon dogovora u Briselu i izvinjenja Tomislava Nikolića za zločine u ratu u Bosni, "buđenje proleća" obeležava i odnose Srbije i Hrvatske, piše bečki dnevnik Standard, ukazujući da su prvi potpredsednik vlade Srbije Aleksandar Vučić i šefica hrvatske diplomatije Vesna Pusić najavili mogućnost povlačenja međusobnih tužbi za genocid, a hrvatska ministarka najavila je uz to podršku Zagreba Srbiji na putu u EU\nStandard posebno ističe činjenicu da su Vučić i šefica hrvatske diplomatije Vesna Pusić najavili mogućnost povlačenja međusobnih tužbi za genocid, a hrvatska ministarka najavila je uz to podršku Zagreba Srbiji na putu u EU\nAustrijski dnevnik podseća da je sredinom aprila predsednik Hrvatske Ivo Josipović u intervju Standardu najavio je mogućnost povlačenja tužbi. Preduslovi su dobri, ocenjuje list, dodajući da je Srbija prošle nedelje prosledila Hrvatskoj informacije o položaju dve masovne grobnice u mestu Sotin u blizini Vukovara.\nHrvatska je 1999.podnela tužbu za genocid protiv Srbije, a Srbija kontratužbu 2009.protiv Hrvatske, podseća Standard.\nList prenosi da je Vučić tokom posete Zagrebu rekao da bi Srbija i Hrvatska trebalo pitanja "pragmatično i racionalno posmatrati". Dnevnik takođe ukazuje da su, imajući u vidu skoro pristupanje Hrvatske EU,ekonomska saradnja i zajedničko korišćenje sredstava Unije važni za susede, i tvrdi da odnedavno postoji povećan pritisak SAD i Nemačke za poboljšanjem odnosa u regionu.\nStandard prenosi da sada čak predstoji i sastanak Josipovića, koji je to do sada odbijao, sa predsednikom Srbije Tomislavom Nikolićem.\nNakon izbora u Srbiji odnosi sa Hrvatskom i BiH su zahladneli, navodi list, dodajući da je Nikolić pre izbora za predsednika nazvao Vukovar "srpskim gradom" i negirao genocid nad Bošnjacima, a oslobađajuća presuda Anti Gotovini je dovela do daljih tenzija.\nHrvatska vlada je sada, nakon što je Nikolić promenio svoju retoriku, pozvala šefa srpske države na proslavu povodom prijema u EU 30.juna, zaključuje list.\nPripreme za primenu briselskog dogovora\nMoguće smene balvana predvodnika\nBuntovnik na državnom budžetu: Krstimir Pantić, nelojalni službenik Vlade Srbije\nUkoliko budu ometali implementaciju briselskog sporazuma, Vlada Srbije može da smeni predsednike paralelnih opština sa severa Kosova, kojima je istekao mandat. Prema informacijama koje prenose beogradski mediji državni vrh Srbije očekuje od predstavnika Srba sa severa Kosova da ne ucenjuju i ne ometaju primenu briselskog sporazuma već pokažu političku odgovornost za građane Kosova i Srbije\nUoči novog sastanka predstavnika kosovskih Srba sa premijerom Ivicom Dačićem i potpredsednikom Vlade Aleksandrom Vučićem, konačna odluka da li predsednici opština pristaju na ponuđeno referendumsko pitanje o prihvatanju ili odbijanju sporazuma još uvek nije doneta. Prema informacijama koje je preneo dnevni list Blic, u Kosovskoj Mitrovici prethodnih dana su razmatrane različite verzije pitanja na refendumu nakon što je vlast u Beogradu odbila da to bude „da li ste za Kosovo u sastavu Srbije“, a što je bio zahtev Srba sa severa Kosova.\nPrvi potpredsednik Vlade Srbije Aleksandar Vučić je tokom posete Zagrebu poručio da će se o referendumskom pitanju o prihvatanju briselskog sporazuma odlučivati u institucijama sistema, a ne na ulici.\n“Ucene tipa - biće referendumsko pitanje onako kako neko odluči negde na ulici - ja vam sad kažem da to neće biti i može na ulici da odlučuje ko šta hoće. U Srbiji se odlučuje u institucijama sistema. U Srbiji će da odlučuje većina građana”, poručio je Vučić.\nGlavni promoteri odbijanja sporazuma iz Brisela, njegove implementacije i insistiranja na drugačijem refendumskom pitanju su Krstimir Pantić, zamenik direktora Vladine kancelarije za Kosovo, Slaviša Ristić, predsednik opštine Zubin Potok i Radenko Nedeljković, načelnik Kosovskomitrovačkog okruga. Prema pisnju beogradske štampe, svaki od njih ima i svoje lične razloge za odbijanju sporazuma.\nU potrezi za saveznicima predsednici četiri opštine sa severa Kosova i načelnik Kosovskomitrovačkog okruga obreli su se nedavno u Banjaluci gde su dobili verbalnu podršku od Milorada Dodika koji se zajedno sa njima i Srpskom pravoslavnom crkvom našao u paketu onih od kojih se zvanični Beograd prethodnih dana trajno distancirao.\nIvica Dačić, o nastavku razgovora sa kosovskim Srbima\nIsteklo vreme za rasprave\nBalvani dospeli u slepu ulicu: Ivica Dačić, predsednik Vlade Srbije\nPremijer Srbije Ivica Dačić izjavio je da više nema vremena za višemesečne rasprave o briselskom sporazumu i da će sporazum svakako biti primenjen. Dačić je novinarima u Zemunu rekao da zbog toga sledeći sastanci sa predstavnicima Srba sa severa Kosova trebalo da budu posvećeni tome kako da se primenom sporazuma još nešto popravi\n"Ako se želi ići na referendum odmah se mora odlučiti. Ako nema referenduma, a koliko vidim nema, mislim da to nije korektno prema celoj Srbiji jer ovo nije pitanje samo severa Kosova", rekao je premijer. S druge strane, dodao je, rokovi već ističu jer je prošlog petka trebalo da bude napravljen plan za primenu sporazuma.\n"Ti razgovori će se nastaviti sledeće nedelje, ali vremena imamo veoma malo. Zato naši sledeći sastanci sa predstavnicima kosovskih Srba ne treba da budu posvećeni međusobnom ubeđivanju, već tome kako da primenom sporazuma nešto popravimo", poručio je Dačić.\nPremijer Srbije poručio je nešto ranije, gostujući na RTV Pink, da će sporazum o normalizaciji odnosa Beograda i Prištine biti primenjen, iako ga Srbi sa severa Kosova ne prihvataju.\n“Vlada Srbije nema šta s kim da pregovara, odlučili smo da prihvatimo ovaj sporazum i on će biti primenjen. Ostaje samo da vidimo kako da posledice budu što manje za narod, da se se svi zajedno dogovorimo, ali oni ne moraju da ga podržavaju”, istakao je Dačić. Prema njegovim rečima, Srbi sa severa Kosovo više nisu za referendum, pošto znaju kakav će biti rezultat, odnosno da će ga prihvatiti većina građana Srbije. Dačić je rekao da je najgora opcija da se sporazum prihvati, a da ne bude primenjen.\n"Niko nema prava da ovu zemlju dovodi u situaciju da idemo u dalje propadanje, naročito jer taj sporazum nije uperen protiv našeg naroda", zaključio je Dačić.\nJURGEN HABERMAS: MANjE KREDITA, VIŠE SOLIDARNOSTI\nPhoto: EPA/MARTIN GERTEN\nEuropa treba novu demokratsku osnovu, ocijenio je ugledni njemački filozof Jürgen Habermas na Katoličkom sveučilištu u belgijskom Leuvenu. Predavanje je pomno slušao i predsjednik Europskog vijeća Herman van Rompuy, prenosi Deutsche Welle\nHabermas: Nužna solidarnost i kooperativan pristup\nPhoto: EPA PHOTO/EFE/BERNARDO RODRIGUEZ\nHabermas je oštro kritizirao politiku Europske unije rekavši da se ona srozala na razinu tehnokracije koja se prilagođava financijskim tržištima. Međutim, po njegovim riječima, potrebno je razviti nadnacionalnu demokraciju, u kojoj i dalje ima mjesta za nacionalne države, koje bi morale predati nadležnosti iz domene svog suvereniteta.\n"Ako žele sačuvati monetarnu uniju, više nije dovoljno da se daju krediti kako bi se popravila konkurentnost prezaduženih zemalja, kada se uzmu u obzir njihove strukturne razlike. To nije dovoljno!“, bio je izričit Habermas, dodajući da je nužna solidarnost i kooperativan pristup, koji mora proisteći iz zajedničke političke perspektive. Potom je zatražio demokratizaciju Europske unije kao i demokratsku kontrolu Europskog vijeća, čiji je predsjedatelj Herman van Rompay pažljivo slušao predavanje.\nViše demokracije i više solidarnosti u Europi\nTekst prenosimo sa sajta Deutsche Welle\nPhoto: Jozica Krnić\nPoslušajte emisiju „Oko Balkana“. Gost emisije je Dinko Telećan iz Zagreba, pesnik, prevodilac sa engleskog i španskog jezika i autor romana „Dezerter“ (Algoritam, 2013)\nOsvrnućemo se i na regionalni festival „Na pola puta“ koji je prošle nedelje održan u Užicu. O svom iskustvu boravka u Užicu govore: Vojo Šindolić, pesnik i prevodilac sa engleskog i japanskog jezika iz Dubrovnika, koji je srednjoškolcima održao kurs prevođenja i Emir Imamović Pirke, prozni pisac iz Sarajeva i Šibenika, učesnik ovog festivala.\nAutor i voditelj emisije: Saša Ćirić\nEmisija se emituje na Drugom programu Radio Beograda, a može se skinuti sa ovog LINKA.\nPopularna medicina: Čedomir Antić odlepio skroz\nČovečanstvo želi da uništi Srbe\nOsećam srbofobna delovanja u medijskim vibracijama: Antić Čedomir, zbogom razumu\nPod miomirisnim dejstvom prolećnih polena i invazije mušica, za omiljeni internat-toaletoid „Vesti“ iz nemačkog Frankfurta, intervju je izvoleo dati Antić Čedomir, samozvani istoričar, predsednik nečega što se estradno zove „Napredni klub“. Temeljito razbijeni Antić pokrio je sve svoje omiljene teme: strategiju napada na voljenog Dodika i voljenu Šumsku; strategiju neonacističke Nemačke žedne srpske krvi; strategiju izdajnika na vlasti u Beogradu; strategiju ukidanja AP Vojvodine i strategiju reintegracije Kosova u Srbiju nepoznatim sredstvima. Ukratko, tipični Antićev monolog: kratak, ali glup; glup, ali poremećen; poremećen, ali bolestan; bolestan, ali pročetnički stabilan. Najblesavije delove prenosimo u cirkusom originalu, sa diskretnim prvomajskim međunaslovima\nSam protiv celog sveta: Mile Dodik (desno)\nMOJA ŠUMSKA JE PRVA NA UDARU: Uprkos političkim i ekonomskim uspesima Milorada Dodika, opšte prilike su zbog opstrukcije iz EU i SAD sve teže. Srpska će biti ucenjivana kreditima, podrivana preskupom bosanskom državom. Birokratski dinosaurus Federacije BiH je danas živ samo radi obespravljivanja Srba i Srpske. Narod će biti uzbunjivan nadritelevizijama i plaćenim NVO organizacijama.\nKAKVE SVE PERVERZIJE SPREMA ČOVEČANSTVO PROTIV ANTIĆEVE SRBIJICE: Međunarodni predstavnik će biti podržan u kampanji rušenja Ustava i divljačkog otmanja nadležnosti. Kako reče jedan novosadski kvisling, Srbiju će pritiskati kao oko Kosova: da suprotno obavezama garanta Dejtonskog sporazuma ne pomogne Srpskoj, a biće za tu priliku otvoreno i pitanje Vojvodine. Grupa koja vodi Vojvodinu je nedavnom deklaracijom pokazala da funkcioniše na dugme. Manje je važno gde je daljinski upravljač, da li je u Berlinu ili Vašingtonu.\nBOLESNO VLASTOLJUBLJE DOŠLO NAM GLAVE: Republika Srpska može da se odbrani. Posebno ako Ruska Federacija zadrži dosadašnji jasan i načelan stav. I oko KiM bismi mnogo više uspeli da nije bilo bolesnog vlastoljublja Nikolića, Vučića, Dačića, Tadića i Đilasa, a na drugoj strani Koštuničinog političkog autizma. Tradicija nam je predstavila jednu romantičnu sliku kako smo u 14. veku "izgubili carstvo na Kosovu polju", pre svega zahvaljujući manama naših vladara i velmoža. Sada je to tako, ali bez narodne uobrazilje. Da nisu bili vlastoljubivi i alavi na moć i novac, da su uveli štednju, reformisali državu - pa i po cenu da ih narod nikada više ne izabere - danas ne bi mogli da ih ucenjuju novcem za penzije i da zahtevaju bedno prostituisanje za sledeći korak prema birokratskoj i lošoj EU.\nEU JE NEMAČKA TVOREVINA UPERENA PROTIV SRBALJA: Srbija neće ući u EU tokom narednih 10 godina, a verovatno i duže. Evropske integracije su nam bile potrebne do 2007, danas one više štete nego što koriste. EU je preživela, birokratska i nedemokratska tvorevina koja kad je reč o Srbima sprovodi politiku jedne države SR Nemačke. Nama treba da budemo deo evropskog ekonomskog prostora, a ne ulazak u okoštalu, nedemokratsku i birokratsku tvorevinu.\nDa zaustavimo Nemačku i ukinemo Vojvodinu: Antićev pogled u ništa\nIZDAJNICIMA ĆE SE SUDITI, A KOSOVO ĆE BITI U SRBIJI: Srpski narod na severu Kosova je dobio nekakva autonomna prava, ali ne i autonomiju. Sporazum ne vidi Srbiju u vezi sa KiM, izuzev kao susednu državu. Potpisujući ga, vlast je prekršila Ustav, Rezoluciju Narodne skupštine iz januara ove godine i Platformu o pregovorima. Međutim, ne mislim da je ovde reč o kapitulaciji. Kapitulacija se ne vrši mimo instrukcija zasnovanih na Ustavu i zakonima. Ovo je prevara javnosti i izdaja domovine. Prema tome, ovaj akt dugoročno ne važi. Srbija će jednoga dana kazniti potpisnike i reintegrisati sever Kosova.\nNEMAČKI RAJH VODI RAT PROTIV ANTIĆEVE ZEMLJE: Naše mane i unutrašnji nedostaci ne aboliraju nekoliko velikih sila koje decenijama rade na rušenju Srbije i obespravljivanju Srba. Iza svega je zvanična Nemačka. Bez nje ništa ne bi bilo ovako. Šovinizam nemačke vlade i većeg dela elite prema Srbiji je ekstreman i bizaran. Oni nas žele u EU ne kao ravnopravnu članicu, već kao pariju na kome će se iživljavati. Dovoljno je samo pogledati rezultat njihovog delovanja. Srbija je za sve kriva, neprestano se povlačimo i izvinjavamo, a nemačka istraživanja pokazuju da je danas, ionako mali broj građana Hrvatske koji su tolerantni prema Srbima, za trećinu manji nego 1999. Uništavajući Srbiju, SR Nemačka i saveznici radikalizuju region.\nPRVO DA UKINEMO AP VOJVODINU, A ONDA NEMA OTCEPLJENJA: U AP Vojvodini postoji mali, ali uticajan front za stvaranje samostalne i kasnije nezavisne države. Te stranke i organizacije su dobro finansirane iz EU. Napredni klub radi na knjizi "Istina o AP Vojvodini", gde će sve te aktivnosti biti jasno i dokumentovano predstavljene. Vlastoljubivi interesi velikih stranaka iz Beograda omogućili su crnogorizaciju Vojvodine. Ima još uvek šanse da se odbranimo, ali treba ukinuti AP Vojvodinu u skladu s Ustavom, stvoriti tamo tri regiona i premestiti glavni grad iz Beograda u Novi Sad. Tada će otcepljenje biti zauvek onemogućeno.\nSRBOFOBNA DELOVANJA PROHRVATSKIH MEDIJA: Cenzura nije ogoljena kao u vreme Miloševićevog režima. Ipak, ona postoji i sramotno je što u njoj učestvuju neki navodno nezavisni mediji i mediji u vlasništvu stranaca. Kritika je utišana i relativizovana. Posebno su prikrivena srbofobna delovanja hrvatskog javnog servisa. Pojedini mediji učestvovali su u varalici koja je homoseksualnom skandalu u Srpskoj pravoslavnoj crkvi dala veći značaj od neustavnog i nezakonitog Sporazuma.\n* Međunaslove golubom iz Šumske poslao Vladimir Kecmanović\nDUŠAN T. BATAKOVIĆ: PRVOMAJSKA TUGOVANKA NACI-ISTORIČARA\nTitovi Srbi više vole Rovinj od Zaječara\nMoj idol, moja inspiracija: Bataković Dušan zaljubljeno gleda u polne obrise Vuka Jeremića\nAlergičan na političko proljeće Vučića & Dačića, nekadašnji ambasador Srbije u Grčkoj, potom u hladnoj Kanadi, zatim ambasador u Parizu (gde je tražio premeštaj zbog toplije klime), direktor Balkanološkog instituta SANU, dr Dušan T. Bataković ostao je upamćen kao jedan od erotskih stubova vladavine Borisa Tadića, čiji je savetnik bio tokom pregovora o Kosovu u Beču, od 2005. do 2007. godine. Ogorčen što više nije ambasador u omiljenom Parizu, D. T. Bataković se u intervjuu za nacionalsocijalistički „Nedeljnik“, predstavio kao polni obožavalac Draže Mihailovića; hrabro se, 34 posle smrti Josipa Broza, obračunao s mrtvim Titom; setio se da je pomenuti Tito decenijama uništavao Srbiju i kupovao inteligenciju socijalnim letovanjima. U diplomatskom transu, javila mu se da će Albanska pravoslavna crkva na juriš, bajonetima, osvojiti Dečane i Gračanicu; a, uzgred, umalo nije zaplakao nad gorkom činjenicom da mnogi Srbi više vole Bled od Vrnjačke banje. Ovaj prvomajski mentalni raspad Tadićevog drugara, prenosimo u njegovim najbolesnijim delovima\nTito me je ubio: Bataković, žrtva\nPhoto: Vuk Jeremić\nBOL U DIPLOMATSKOJ DUŠI: Slika o Srbiji u zapadnom svetu se, ni posle demokratskih promena 2000. godine, nažalost nije mnogo promenila. Posle ratne decenije obeležene svakojakim, opravdanim i neopravdanim osudama, ali i klevetama i zlonamernim tumačenjima savremenih događaja, nije napravljen bitniji napredak. Čak i onda kad su Srbi bili očite žrtve ili oštećena strana, posle martovskog pogroma 2004. ili prilikom protesta protiv albanskog samoproglašenja kosovske nezavisnosti 2008, ovdašnjim reakcijama paljenjem dveju džamija i ambasade SAD ponovo smo se prikazali svetu, i zlonamernom i dobronamernom, u izrazito negativnom svetlu. U oba slučaja bio sam na položaju ambasadora, prvi put u Atini, drugi put u Kanadi: umesto da ukazujem na naše žrtve ili na naša prava, doveden sam u situaciju da uporedo s tim osuđujem ove zaista neprihvatljive reakcije s naše strane.\nSPREMA SE HISTORIJSKI NAPAD NA SRBIJU: Ono što je već počelo jeste prenošenje potpune krivice na Srbiju za izbijanje Prvog svetskog rata. Sledeće godine je stogodišnjica, i centralna proslava u ime EU treba da bude u Sarajevu na Vidovdan. Videvši već u najavama da među učesnicima neće biti najboljih svetskih stručnjaka koji su ozbiljni naučnici, dakle bez predrasuda, kao da su izostavljeni i naši provereni stručnjaci za Prvi svetski rat, već sam upozorio neke od francuskih organizatora da treba pažljivo birati učesnike i izbegavati one kojima je istorija često uvijena u naučni diskurs samo sredstvo za napade i optužbe.\nJOŠ ĆE NAS OPTUŽITI DA SMO FERDINANDA UBILI U SARAJEVU: Teško će biti, čini se, da izbegnemo još jednu, novu demonizaciju Srbije, koja će sada imati svetsku promociju, a to svakako neće pomoći pomirenju u regionu. Uporedo s tim već se na anglosaksonskom tržištu objavljuju i najavljuju nove studije o isključivoj odgovornosti Srba za izbijanje Velikog rata u julu 1914, koju su pomogli frivolni Francuzi i ratoborni Rusi. Kad čitate takve knjige, na primer nedavno objavljenu monografiju „Spavači. Kako je Evropa ušla u rat 1914." (The Sleepwalkers. How Europe went to War 1914), profesora sa Kembridža Kristofera Klarka, čitalac bi, sablažnjen, mogao da izvuče samo jedan zaključak: da je mračna, teroristička Srbija, ohrabrena u Sankt-Peterburgu, uz nevoljno saučesništvo Pariza, nasrnula na dve miroljubive, skoro nejake sile, Austrougarsku i Nemačku.\nImam lijepu nećakinju, spremna je da se žrtvuje za DS: Dušan se hvali Borisu\nKAKVE SVE KATASTROFE I TRAGEDIJE ČEKAJU SRBIJICU, RECI NAM, O, DUŠANE: Sledi serija, možda i lavina što naučnih, što pseudonaučnih knjiga o Prvom svetskom ratu na anglosaksonskom i nemačkom tržištu naročito, u kojima će Srbija, kako je već najavljeno, biti označena kao glavni krivac, jedan od glavnih krivaca ili kao saučesnik u strašnoj, nepotrebnoj pogibiji miliona ljudi. Srpski će nacionalizam, u takvoj perspektivi biti glavni podstrekač sukoba koji će prerasti u svetsku klanicu, a Srbi, iz Bosne ili Srbije svejedno, obeleženi kao teroristi koji su ugrožavali svetski mir. Takvo preispitivanje srpske prošlosti ima, osim nasleđene intercije i određenu političku motivaciju, a proizvešće, nesumnjivo, i značajne političke posledice. Srbija se, dakle, neće još dugo osloboditi bremena stalne krivice, ne samo za nevolje na Balkanskom prostoru, nego i na svetskoj istorijskoj pozornici.\nDOK SE JA SEKIRAM U PARIZU, ELITA SLEŽE RAMENIMA: Državne institucije slabo reaguju, tako da čak ni najvažnije publikacije opšteg tipa o našoj prošlosti, tradiciji, kulturi ili kulturnoj baštini nisu dobro prevedene ili su loše napisane, ili promašuju temu (obraćaju se, bez opšteg konteksta, domaćoj publici): kad se na to ukazuje, niko ne reaguje, uglavnom se slegalo ramenima, uz opasku "takvi smo mi"... Većina naše elite (ovo je naravno, uslovan termin, za one koji odlučuju u politici, kulturi i nauci) uglavnom je nezainteresovana.\nZaječar na moru: Tipičan srbijanski pejsaž iz rovinjske čitanke druga Batakovića\nIZOPAČENI TITOISTI VIŠE VOLE ROVINJ OD ZAJEČARA: Zato što je velika većina (elite) sačuvala, svesno ili nesvesno, jugoslovenski, čak titoistički identitet, gde ima i izvesne rezerve prema tradicijama Srbije. Pripadnici takve još uvek dominantne "elite" još više vole Rovinj nego Zaječar, Kranjsku goru nego Kopaonik, ili Bled od Vrnjačke Banje. Taj pristup da je u Srbiji sve nekako loše, a sve tuđe nekako lepše, decenijama je, ljudima koji su danas srednjih godina, usađivan kroz školu, crvene pionirske marame i druga propagandna sredstva za ideološku indoktrinaciju u doba komunizma. Tako smo se neosetno udaljavali od razumevanja sveta u kojem živimo. Dok je Srbija (van Beograda) pod komunistima samo zaostajala, u naše ime odlučivali su, po Titovim uputstvima, samo oni iz partijskog vrha Jugoslavije, bez obzira da li su te odluke bile u interesu Srbije.\nTko je taj Dušan, majku mu božju: Tito, zbunjen\nSVETSKA ZAVERA PROTIV SRBA S TITOM NA ČELU: Ako se dublje zagledate u našu skoriju istoriju, videćete da se sistematski radilo protiv Srba, kao naroda - od obrazovanja autonomije za Kosovo 1946, do Ustava iz 1974, dakle protiv dugoročnih interesa većine građana u Srbiji koji su srpske narodnosti. Oni su bili lišeni bilo kakvog demokratskog prava da odlučuju o sopstvenoj budućnosti, posle "crvenog terora" (1944-1947), a u klasičnoj komunističkoj diktaturi, nametnutoj ne voljom naroda, nego neodoljivom snagom tenkova i kaćuša, Staljinove Crvene armije. Staljin je, ne treba zaboraviti, instalirao Tita.\nMOJA ČETNIČKA SRBIJA VOLELA JE ĐENERALA DRAŽU: Bez sovjetske intervencije, komunizam nikad ne bi pobedio u Srbiji, zemlji seljaka koji su ostali odani kralju, generalu Mihailoviću i svojim malim poljoprivrednim posedima kao pouzdanoj osnovi naše demokratije. Da su se oni zaista pitali, ne bi s Kosova bili proterani Srbi kolonisti, niti bi autonomija imala sadržaje koje joj je Tito oktroisao. Kad su Titovi saradnici upitani u Moskvi zašto Kosovo nije pripojeno Albaniji, odgovorili su, pravdajući se Staljinu, da to "Srbi ne bi razumeli".\nJEVTINI TITOVI KREDITI UNIŠTILI SUVERENITET SRBIJE: U ideološkoj represiji unutar Titove Jugoslavije, koja je, posle sukoba sa Staljinom 1948, a zatim i sledećih decenija bila samo delimično ili tek formalno ublažena, bilo je naših istaknutih intelektualaca koji su joj se suprotstavili, da pomenem samo "otpadnika" Milovana Đilasa i filozofa Mihaila Đurića. Usledili bi progoni, hapšenja, otpuštanja, zastrašivanja slobodoumnih ljudi, zabrane časopisa i knjiga. To je bilo glavno obeležje takozvanog titoističkog raja, u kojem su borbe za političke slobode i nacionalna prava kontinuirano gušeni, a narod, već ideološki indoktriniran, bio preusmeren na rešavanje životnog standarda: zaokupljen jeftinim kreditima, socijalnim letovanjima i društvenim stanovima. Sve ove inače važne socijalne mere imale bi opravdanja, da cena ovog "blagostanja bez slobode", bar u Srbiji, nije bila previsoka, pokazalo se, zamalo fatalna po suverenitet Srbije.\nPolno nerazdvojni: Vuk Jeremić i Dušan Bataković, jednočetnički blizanci\nNE PRIZNAJEM PARLAMENTARNU VEĆINU: Nemam dovoljno uvida u sve ono što je dogovoreno, pismeno ili usmeno, ali mi se čini da su napravljeni neopravdani, preveliki ustupci, a da je malo šta izboreno za srpsku zajednicu. Uostalom, jedini način da se verifikuje parafirani sporazum, koji posle 13 godina otpora vraća sever Kosova pod vlast Prištine, jeste da se o tome najpre izjasne na referendumu Srbi na Kosovu, koji su inače listom glasali za sadašnju administraciju, očekujući suprotan ishod dijaloga, a da se zatim referendumom proveri i volja građana Srbije. To je jedino demokratsko rešenje, jer parlamentarna većina uvek odobrava stavove vlade koja je iz nje proistekla, a to nije verodostojan pokazatelj volje birača.\nOVO JE TOLIKO BATAKOVIĆEVSKI POREMEĆENO DA SE MORA PONOVITI: Parlamentarna većina uvek odobrava stavove vlade koja je iz nje proistekla, a to nije verodostojan pokazatelj volje birača.\nMučio sam se u Parizu, patio u Kanadi: Dušan T. Bataković, target titoizma\nMOJA MALA NOSI SE NA ŠARE, SVAKA ŠARA HOĆE DA SE KARA: Ono što će uslediti kao neposredna posledica u slučaju da se parafirani sporazum i ratifikuje u Beogradu, biće nova priznanja nezavisnosti Kosova, i to najpre među pet preostalih članica EU. Zatim će i širom zemljinog šara, posebno manje države u Africi i Aziji, na koje se uporno vrše pritisci, i koje će, kad Srbija svojom voljom normalizuje odnose s Prištinom, izgubiti argumente da se dalje opiru aktu priznanja.\nDECENIJAMA, U STALNOJ POLITIČKOJ AKCIJI, MUČIM SE PO AMBASADAMA U BORBI ZA MOJE KOSOVO: Možda je trebalo početak pregovora usloviti dobijanjem datuma, a ne da pristanemo na pregovore kao preduslov za datum. Tako mi se čini, kao nekome ko se već trideset godina na dnevnoj osnovi bavi kosovskim pitanjem. Izgledalo je bezizlazno još 1983, kada sam počeo, samo kao istoričar da istražujem prošlost naše južne pokrajine, nekadašnjih središnjih oblasti Stare Srbije. Zatim sam od 1990. bio u stalnoj političkoj akciji kad se pokušavalo da se nađe demokratsko rešenje, prihvatljivo za sve. Još 1998. sam sastavio plan kantonizacije KiM, koji se od tada, pa do danas, sve do poslednje platforme u našoj Skupštini, obnavlja, pod raznim nazivima, u brojnim državnim planovima posle 2000. godine.\nALBANSKI PRAVOSLAVCI SPREMNI ZA JURIŠ NA SRPSKE MANASTIRE: Malo je, međutim, poznato da Albanska pravoslavna crkva, kojom sve manje upravljaju tamošnji Grci, a sve više pravoslavni Albanci, redovno u svojim publikacijama i kalendarima prikazuju srpske manastire na Kosovu i Metohiji, Visoke Dečane, Pećku patrijaršiju, Bogorodicu Ljevišku, Gračanicu i druge, kao albanske spomenike, spremajući se da u datom trenutku, za koju godinu, na juriš preuzmu jurisdikciju nad srpskim manastirima u Metohiji i na Kosovu i proglase ih ne samo kosovskom nego i albanskom kulturnom baštinom. Ako se sporazumi o normalizaciji odnosa sa Prištinom potpišu u obliku koji se najavljuje, biće sve manje argumenata da se ova naša baština pod zaštitom UNESKO-a i dalje na svetskoj listi vodi kao srpska baština.\nBez kralja, nema malja: King Dušan i King Aleksandar,sexxxy penetracija\nMOJE AMBASADORSKO SRCE IZ TUĐINSKOG PARIZA KUCA KOSOVSKIM MAČEM: Diveći se lepoti srpske baštine na KiM, svetski poznati putopisac Rebeka Vest napisala je da je ceo svet Kosovo, jer se u kosovskoj legendi, kao jednoj od najlepših i najhumanijih u hrišćanskom svetu, sustiču svi izazovi ovoga sveta. Nije slučajno ni to što se, s jakom emocijom, u našem narodu neprestano ponavlja da je Kosovo srce Srbije, odnosno da je rodno mesto našeg modernog identiteta i trajni simbol naše državnosti. Kako sada izgleda, s prepuštanjem Kosova albanskoj vladi u Prištini, pojaviće se i apetiti i za drugim delovima Srbije. Kraja, naravno, nema.....\nRITUALNO IZVINJAVANJE PO HRVATSKOM RECEPTU: Tumačenja uzroka raspada Jugoslavije u godinama pred građanski rat, uvijene u naučnu formu, a uz podršku germanskih kolega širili hrvatski pseudonaučni propagandisti, postala je vremenom opšteprihvaćena interpretacija istorije Jugoslavije. Koja je zatim protegnuta i na starija razdoblja srpske istorije. Tim tumačenjima se, posle besomučne hajke u medijima, ne u potpunosti, ali svakako većinski, priklonio i anglosaksonski i frankofonski svet politikologa i istoričara. Takva, izvorno hrvatska stanovišta, danas je prihvatio i jedan deo naše takozvane naučne javnosti, ređe iz ubeđenja, a češće, čini se, iz opipljivih finansijskih interesa. To je ona grupa ljudi koja se na HTV-u i Al-Džaziri već godinama ritualno izvinjava što eto, zlehudom sudbinom, pripada našem narodu... ili živi u Srbiji. Oni, inače, osporavaju da se u Srbiji ikada dobro živelo, a do 1914. iz Srbije se niko nije iseljavao, nego su se ljudi neprestano iz svih okolnih pokrajina useljavali. U isto vreme iz Like i Dalmacije u slavnoj Austrougarskoj, bežeći od siromaštva sve do početka 20. veka, Srbi, ali i Hrvati, napunili su američka naftna polja i čeličane, i to je danas najstariji sloj naše dijaspore na svetu.\nSpreman za kosovski orgazam: Bataković (crveni šal) u peting-društvu patriota\nPRODANI SRBI OMALOVAŽAVAJU POŠTENE AMBASADORE I ISTORIČARE: Uprkos tome, za ovaj deo takozvane naučne elite zlatno doba Srbije (1903-1914), pod vladavinom Petra I Karađorđevića, samo je romantičarski mit, pošto jedino zlatno doba može biti ono iz doba vlasti njihovih današnjih ideoloških predvodnika, takozvanih anarholiberala u Titovoj Jugoslaviji sedamdesetih, kad su zabranjivane knjige, filmovi, predstave, studentski i književni listovi, a njihovi autori i urednici smenjivani, otpuštani, osuđivani ili slati u zatvore. Taj deo "naučne elite", zapravo je logistička podrška svima onima koji se bave nama, a koji raspirujući stare i utemeljujući nove stereotipe, traže da se baš kod nas njihova nenaučna gledišta, uz omalovažavajuće ocene o sposobnostima Srba i srpskog naroda, prihvate kao ispravna.\n* Ovo profašističko štivo, objavljeno u nečemu što se zove „Nedeljnik“, ilustruje Tadićeve omiljene intelektualne kadrove\nObjavio/la haler u 14:41, 0 komentar(a), print, #\nNjEMAČKO FINALE LIGE PRVAKA U LONDONU 25. MAJA: BAYERN DEMOLIRAO BARCELONU!\nNjemačko finale Lige prvaka u Londonu 25. maja\nBayern demolirao Barcelonu!\nNogometaši Bayerna izborili su treće finale Lige prvaka u posljednje četiri godine svladavši Barcelonu s ukupnih 7-0!\nZa večerašnju pobjedu od 3-0 golove su zabili Robben, Pique i Müller.\nPrvu ozbiljniju situaciju za postizanje pogotka već u 4. minuti kreirao je Bayern. Lahm je nakon brze kontre pucao s nekih 18 metara, ali lopta je završila u bloku Barcelone.\nRobben je doveo Bayern u vodstvo u 48. minuti drugog poluvremena. Sjajno ga je proigrao Alaba dijagonalnim pasom. Robben je varkom udesno izbacio Adriana, a potom lijevom nogom pogodio desni gornji ugao.\nAutogolom Piquea u 73. minuti Bayern vodi 2:0. Ribery je prošao po lijevoj strani, odigrao je povratnu prema Mandžukiću, Pique je naletio na loptu i zakucao je u vlastitu mrežu.\nDvije minute kasnije Muller je povisio vodstvo na 3:0.\nFinale Lige prvaka igrat će se 25. maja na stadionu Wembley u Londonu. Sastaju se njemački timovi Bayern i Borussia Dortmund.\nKrov Historijskog muzeja BiH više neće prokišnjavati\nSanacija krova Historijskog muzeja BiH, oštećenog prilikom vremenskih nepogoda u februaru prošle godine, počela je danas, a sredstva za ove namjene obezbijedila je Općina Novo Sarajevo.\nU Historijskom muzeju BiH danas je održana i radionica "Tell me, tell us/Reci meni, Reci nama".\nRadionicu je organizirao Historijski muzej BiH, u saradnji sa Srednjom školom za okoliš i drvni dizajn.\nUčesnici ovog skupa bili su profesor historije Admir Ibričić i 18 učenika pomenute škole, a radionicu je vodila muzejska ekspertica iz Njemačke Carmen Backenbach.\nDjeca su sa izložbe "Opkoljeno Sarajevo" uzela fotografije eksponata, izašla van Historijskog muzeja gdje su anketirala prolaznike, tražeći od njih objašnjenje šta od kojih eksponata znači.\nNa taj način su usmenim predanjem dobili informacije o predmetima i naučili kako su se građani Sarajeva snalazili u toku rata, saopštio je Historijski muzej BiH.\nPotom su se vratili u muzej i napravili prezentaciju, te uz pomoć traka i oblačića sa tekstovima dali još jedan akcent više na potrebu preživljavanja Historijskog muzeja BiH.\nPretreseni stambeni objekti i autootpadi zloglasne braće Šimić\nMate i Blago opremili kuće ukradenim namještajem\nBraća uhapšena 18. aprila\nU nastavku akcije „Meteor“, koju FUP i MUP ZHK provode od avgusta prošle godine, a u kojoj su 18. aprila uhapšena zloglasna braća Šimić - Mate (44) zvani Dolkić i Blago (37) iz Borjana kod Gruda zbog sumnje da su planirali likvidaciju policijskog komesara ZHK Zorana Galića, u četvrtak i petak su, prema nalogu Suda BiH, izvršeni pretresi objekata koje braća koriste ili su u njihovom vlasništvu. Pretres je izvršen u njihovim kućama i stanovima te autootpadima na devet lokacija na području općine Grude i grada Mostara.\nTom prilikom pronađen je i izuzet veliki broj predmeta te autodijelova s otpada u Draginićima kod Gruda za koje postoje indicije da potječu iz teških krađa. Pronađena je i manja količina kokaina.\n- Prema naredbi Općinskog suda u Ljubuškom, pripadnici MUP-a ZHK u petak su izvršili pretrese na sedam lokacija na području Gruda, i to porodičnih kuća u vlasništvu M. Š. te B. Š. te još dvije kuće, lovačku kuću i autootpad. S druge strane, zajedno s pripadnicima MUP-a HNK pretresena su dva stana u Mostaru koja koristi M. Š. - ističu iz MUP-a ZHK.\nTako su, između ostalog, pronađeni predmeti koji potječu iz teške krađe počinjene na štetu 64-godišnjeg mještanina Cerovog Doca kod Gruda, koji se nalazio na radu u inozemstvu.\n- Iz dvije kuće i garaže tada je odnesena roba u vrijednosti od skoro 80.000 eura. Otuđeni su, primjera radi, predmeti poput masivnog hrastovog stola sa 10 stolica, garnitura kožnih fotelja, komplet iz spavaće sobe, TV, videorekorder i radiouređaj, goblen „Posljednja večera“ i još osam umjetničkih slika, usisivač, frižider te brojna druga bijela tehnika, kao i kosilica za travu - kažu iz policije.\nPrikolica u dvorištu\nVećina ovih predmeta pronađena je u Matinoj kući te stanu u Mostaru, a dio je nađen i u zajedničkoj kući na Borjani koju koriste braća, dok je u dvorištu kuće koja je vlasništvo B. Š. pronađena i izuzeta autoprikolica marke Stema, za koju postoje indicije da potječe iz krađe počinjene u mjestu Ružići u avgustu 2006. godine.\nPrema svemu sudeći, gotova sva roba koju je policija pronašla u njihovim kućama ukradena je, ali zloglasna braća Šimić očito se nisu libila svakodnevno ručati na stolu koji je ukraden, spavati u sobi koja, također, potječe iz krađe te gledati ukradeni TV.\nIz MUP-a ističu da pripadnici Sektora kriminalističke policije MUP-a i svih PU-ova nastavljaju vršiti aktivnosti u cilju dokumentiranja izvršenih krivičnih djela.