Objavio/la admin u Uto, 2012-05-29 14:40\nIme autora: Sandro Mecadra (Sandro Mezzadra) tekst: Dug pogled ka autonomiji. Kapitalizam, migracije i društvene borbe 1 „Govoriti o autonomiji migracije”, pišu Papadopulos, Stivenson i Cianos (Papadopoulos, Stephenson, Tsianos), „znači razumeti migraciju kao društveni pokret u doslovnom značenju reči, a ne kao puki odgovor na ekonomsko i socijalno nezadovoljstvo“. Oni, dalje, kažu: „U pristupu autonomiji migracije, migracija se, naravno, ne posmatra izolovano od društvenih, kulturnih i ekonomskih struktura. Upravo suprotno: ona se shvata kao stvaralačka snaga unutar ovih struktura“ (2008: 202). Bavljenje autonomijom migracije, prema tome, zahteva „drugačiju senzibilnost“, a rekao bih i drugačiji pogled na stvari. Tu mislim na onakvo shvatanje migracijskih kretanja i sukoba u kojem se prednost daje subjektivnim praksama, željama, očekivanjima, te ponašanju samih migranata. Ovakvo shvatanje ne povlači romantizovanje, budući da se ambivalentnost ovih subjektivnih praksi i ponašanja nikada ne gubi iz vida. Unutar migracije shvaćene kao društveni pokret nastaju novi dispozitivi dominacije i eksploatacije, kao i nove prakse slobode i jednakosti. Pristup autonomiji migracije na ovom planu trebalo bi razumeti kao posebnu perspektivu iz koje se sagledavaju „politike mobilnosti“ – takvu koja bi naglasila subjektivne úloge u borbama i okršajima koji materijalno sačinjavaju polje takve jedne politike. To pokazuje, da upotrebim izraz koji je predložila Viki Skvajer (Vicki Squire) u uvodu ove knjige, kako je sama „politika kontrole“ prinuđena da nađe zajednički jezik sa „politikom migracije“, koja strukturno prevazilazi njene prakse (stalno iznova sprovođenog) razgraničavanja. Time je, faktički, omogućena analiza proizvodnje neregularnosti, ne kao jednostranog procesa isključenja i dominacije kojim upravljaju država i pravo, već kao napetog i konfliktnog procesa u kojem su subjektivni pokreti i borbe migracija aktivan i temeljan činilac. U zvaničnim prikazima pokretā ili borbi migranata često se koristi optika građanstva/državljanstva, u smislu da se tvrdi kako migranti žele da postanu građani/državljani. Pristup autonomije migracija funkcioniše na drugačiji način. Pažnja se posvećuje činjenici da migranti – oni registrovani kao i oni neregistrovani – deluju kao građani, i insistira se da oni već jesu građani (Bojadžijev&Karakayali, 2007: 205). To zahteva konceptualizaciju građanstva/državljanstva koja se razlikuje od one kakva se upotrebljava u 'mejnstrim' studijama, koje su usredsređene na brigu o integraciji migranata unutar postojećeg pravnog i političkog okvira. Nasuprot tome, mi naglašavamo važnost praksi i zahtevā onih koji nisu nužno građani u juridičkom smislu, za razvoj razumevanja transformacije samog pravnog okvira građanstva. Time se otvara mogućnost konceptualizacije pokretā i borbi neregularnih migranata kao centralne komponente u konstrukciji i transformaciji građanstva kao „ustanove u kretanju“ (Balibar 2001; Isin 2002 i 2009; Mezzadra 2004). Ipak, sa mog stanovišta (to je ono u čemu se odvajam od gledišta koje zastupaju Papadopulos, Stivenson i Cianos), autonomija migracija mora dalje da se razvija u odnosu na naše razumevanje uloge koju je imala mobilnost u istoriji i savremenoj realnosti kapitalizma. Daleko od svođenja „mobilne subjektivnosti na produktivističku subjektivnost kapitalizma“ (Papadopulos, Stephenson, Tsianos, 2008: 207), u ovom čitanju se ističu tenzije i sukobi prisutni u samom konkretizovanom iskustvu migranata, dok se autonomija migracija locira unutar šireg konteksta analize proizvodnje subjektivnosti pod kapitalizmom. U ovom eseju analizirana su različita pitanja koja imaju svog udela u savremenim debatama o migraciji upravo iz perspektive proizvodnje subjektivnosti u vladavini kapitalizma – od takozvane „nove ekonomije migracije“ do koncepata integracije, građanstva i demokratije – kako bi se skicirao pristup autonomije migracija. Glavni argument razvijen u ovom eseju jeste taj da je neregularnost dvosmisleno stanje koje čini ključni politički ulog u savremenim društvenim borbama oko kapitala i migracije. Potrebno je izneti nekoliko uvodnih opaski kako bi se razjasnilo polje delovanja i opšte polazište ovog eseja. Pre svega, neophodno je podvući to da se u ovom eseju izlaže argument koji je razvijen unutar istraživanja i političkih iskustava zasnovanih na onome što bismo, sa oprezom i privremeno, mogli nazvati „evropskim“. Iako ću se osvrnuti na podatke dobijene iz drugih političkih i društvenih konteksta (od SAD-a do Kine), ne tvrdim da se moj pristup autonomije kao takav može primeniti u „globalnim“ razmerama. Iako je Evropa, naravno, društveni konstrukt koji veštački objedinjuje raznolike lokalne sredine (pomenuću samo tri zemlje: Italija, Nemačka i UK predstavljaju sasvim različite istorije i pejzaže migracije), jasno je da takva konstrukcija privileguje one „zapadnoevropske“, te da bi već i samo uzimanje u obzir srednjoevropskih i istočnoevropskih specifičnosti zahtevalo značajnu doradu i prilagođavanje teorijskog okvira koji ću razviti na sledećim stranama. Razume se, to važi utoliko više ako u obzir treba uzeti dodatne istorije migracije i kapitalističkog razvoja u njihovoj celosti. Mada mislim da postoji potreba za analitičkim okvirom koji bi mogao obuhvatiti specifičnost savremenih globalnih migracija, ovaj esej ima svoju specifičnu „lokaciju“. Ipak, pokušao sam da povedem računa o ograničenjima i zamkama koje nastaju iz činjenice da su kritičke rasprave o migraciji „gotovo bez izuzetka sve vođene u kontekstu migracije u Evropu ili njene nekadašnje iseljeničke kolonije“ (Chalcraft, 2007: 27). Kao što to Džon Čalkraft ubedljivo pokazuje, trebalo bi uzeti u obzir i druge istorije i iskustva migracija – pogotovo onoga što bi se moglo nazvati migracijom Jug-Jug. To nam ne bi bilo od koristi isključivo kao faktografska građa, već i ako bismo hteli da problematizujemo način na koji analiziramo migraciju u Evropi i na „Zapadu“, kako bismo metodološki izvežbali i decentrirali naš kritički pogled.\nČalkraftova intervencija od posebnog je značaja, budući da se rasprave na koje on upućuje tiču pre svega polarnosti između ekonomskog razumevanja migracije u smislu „eksploatacije“, i pozitivnijeg shvatanja, kakvo u prvom redu nude teoretičari studija kulture, gde se skreće pažnja na destabilizujući efekat aktivnog prisustva i hibridnosti migranata na „utemeljivačke metanarative“ i „proste binarnosti Sopstva i Drugog“ (Chalcraft, 2007: 27). Time dolazimo do druge uvodne napomene. Premda se pristup autonomije migracija može olako (i pogrešno) razumeti kao priklanjanje onoj drugoj od pozicija koje je skicirao Čalkraft, zapravo takav pristup ima za cilj da pruži doprinos dubljem kritičkom promišljanju stvarnosti eksploatacije. On može da obuhvati mnoge od uvida poteklih iz studija kulture, u isto vreme podvlačeći značaj i dvosmislenost uslovā i praksi koje takve studije nastoje da objasne. Iako Čalkraft piše o migrantima-radnicima iz Sirije u Libanu, mnoga njegova saznanja važe i iz evropske perspektive. S punim pravom bismo mogli reći da on iznosi zapažanje koje ima svoju vrednost u svetskim okvirima kada kaže da: „hibridnost, prelazak granica i delovanje mogu da se spoje sa polarizacijom, hijerarhijom, otuđenjem i komodifikacijom, pa čak i da ih prodube“ (Chalcraft, 2007: 46). Ipak, ono što suštinski razlikuje pristup autonomije migracija od „ekonomističkog“ stanovišta u pogledu migracije jeste njegov naglasak na subjektivnosti živog rada kao konstitutivnog i antagonističkog elementa odnosa kapitala. To je u skladu sa tradicijom autonomnog marksizma, i počiva na elementu subjektivnosti koji se lako može izgubiti u tradicionalnijim i „objektivističkijim“ čitanjima Marksa (Karl Marx). Štaviše, eksploatacija je oduvek bila, a i danas je to više nego ikada, društveni proces, koji se ne sme posmatrati kao ograničen na segment proizvodnje. Pre, eksploatacija prožima čitavo tkivo proizvodnje i reprodukcije. Sa ove tačke gledišta, eksploatisanje migranata mora se pratiti kroz celinu procesa i iskustva migracija, i uvek u konfrontaciji sa uslovima i mogućnostima delovanja migranata, kao i sa materijalnom osnovom potencijalne borbe. Kao što sam to gore istakao, upravo ovo delovanje, naime proizvodnja subjektivnosti migranata – u pitanje dovedeno i protivrečno polje – leži u srži pristupa autonomije migracija koji skiciram u ovom eseju. Izvan polarnosti kakvu je ocrtao Čalkraft, na polju „studija građanstva“ poslednjih godina su ostvareni veoma značajni doprinosi našem razumevanju úlōgā „politike mobilnosti“. Baveći se ovim doprinosima osvrnuću se na rad Etjena Balibara (Étienne Balibar) i Engina Isina, kao i na rad o (radikalnoj) demokratiji kakav su preduzeli istraživači poput Žaka Ransijera (Jacques Rancière) i Boni Honig (Bonnie Honig). Dok je naglasak na „aktivističkoj“ dimenziji građanstva i demokratije presudni teorijski potez koji nam dozvoljava da shvatimo politički izazov migracije, ono što je problematično u vezi takvih prikaza građanstva jeste njihov neuspeh da u dovoljnoj meri povežu analizu građanstva i demokratije sa kritičkim razumevanjem savremenog kapitalizma. Ne samo što nam je potrebna detaljna analiza načina na koji je „neo-liberalizam“ dezartikulisao ili razbio društveno građanstvo, već je potrebno i pomno preispitati osporeno polje subjektivnosti koje mu odgovara. To zahteva fokusiranje na heterogena subjektivna stanovišta, figure i uslove koji ulaze u skup činilaca savremenog živog rada. Migracija, što ću pokušati da pokažem, ima ključnu ulogu među ovim činiocima, te je sa tog stanovišta treba i istraživati (Hardt & Negri, 2009: 134). Takav naglasak ima posledice koje su značajne za bilo koju kritičku analizu neregularne migracije. Mada su studije kritičkog građanstva na presudan način doprinele dovođenju u pitanje odsečne distinkcije između građana i ne-građana, i u prvi plan izbacile delovanje stranaca, pridošlica, tuđinaca (Isin, 2002), sâm diskurs građanstva istorijski i teorijski je zasnovan na razlikovanju između unutrašnjeg i spoljašnjeg. Nije lako zaobići ovu distinkciju ostajući unutar samog diskursa građanstva. Nije nikakva slučajnost to što je većina studija o pokretima i borbama migracija sa stanovišta građanstva fokusirana na sans-papiers ili neregularne migrante; na subjekte koji su konstruisani kao isključeni iz građanstva. Ove studije su neophodne i značajne. Međutim, pri fokusu isključivo na borbe neregularnih migranata javlja se rizik od binarnosti koja zamagljuje činjenicu da „regularni“ migranti takođe žive u uslovima proizvedenim od strane istog režima koji proizvodi kako sistem raslojenog, a često i rasno odvojenog, građanstva, tako i „neregularnost“. Pobuna u francuskim banlieues iz 2005. godine čini mi se kao važna u sklopu pitanja o kojima je ovde reč. Kombinujući kritički prikaz građanstva sa kritičkom analizom savremenog kapitalizma, moguće je istaći kontinuitet ovog procesa i baciti drugačije svetlo na same „neregularne migracije“. To je fokus ovog eseja, koji kao svoje polazište ima naglasak na odnosu između kapitalizma i migracija. Migracija, kapitalizam i pripitomljavanje mobilnosti Migracija i kapitalizam: svakako, složena tema. Skup problema obuhvaćenih ovim naslovom kojima treba posvetiti pažnju, u istorijskoj kao i teorijskoj perspektivi, dovoljan je da nam se od njega zavrti u glavi. Počnimo, stoga, tako što ćemo definisati ograničenja onoga čime se ovaj tekst bavi. Opšti kontekst unutar kojeg bih želeo da situiram svoja razmišljanja jeste onaj koji su ocrtala istraživanja o mobilnosti rada u istorijskom kapitalizmu (vidi Moulier Boutang, 1998; Steinfeld, 2001; Mezzadra, 2006: poglavlje 2; Van der Linden, 2008). Ova dela su pokazala da je kapitalizam obeležen strukturnom tenzijom između grupe subjektivnih praksi kroz koje se izražava mobilnost rada (što svakako treba razumeti kao precizne odgovore na kontinuirano preokretanje tradicionalnih društvenih struktura koje je stvorio kapitalistički razvoj), i pokušaja kapitala da nametne „despotsku“ kontrolu nad njima putem sredstava temeljnog posredovanja od strane države. Borbe oko mobilnosti vode se tokom čitave istorije kapitalizma, od trenutka kada je prvo ograđivanje zemljišnih poseda u Engleskoj mobilizovalo lokalno seosko stanovništvo, kao i od trenutka kada je prvi brod krcat robovima preplovio Atlantik. Čak bi se moglo reći i to da suprotstavljenost „politike migracije“ i „politike kontrole“ traje u samom srcu istorije kapitalizma. Rezultat ovih napetosti i sukoba jeste kompleksni dispozitiv zasnovan kako na valorizaciji i ograničavanju mobilnosti radne snage, tako i na specifičnom obliku subjektivnosti – heterogenim željama, navikama, oblicima života – koji odgovara praksama mobilnosti (cf. Read, 2003, naročito poglavlje 1). Prekomerna mobilnost u pogledu ovog složenog dispozitiva jeste ono što čini glavni udeo u politikama i borbama migracija. Sa jedne strane, uz pomoć Države i drugih političkih i administrativnih aparata kapital pokušava da prekomernu mobilnost održi u propisanom okviru, odnosno da je eksploatiše. Borbe migracija, sa druge strane, često se odlikuju transformacijom ovog momenta prekomernosti u materijalnu osnovu otpora i organizovanja. Da još jednom citiram esej Džona Čalkrafta o sirijskim migrantima-radnicima u Libanu: „sama činjenica da sistem zahteva delovanje znači da, u kontekstu preloma i nestabilnosti, ovo delovanje može biti reartikulisano u cilju susprotstavljanja sistematičnoj akumulaciji“ (Chalkraft, 2007, s. 47).\nMigracija, posmatrana iz ove perspektive, predstavlja suštinsko polje istraživanja koje nam omogućava da kritički razumemo kapitalizam. Mogli bismo reći da je bez migracija kapitalizam nezamisliv, sa svojim režimom koji pokušava da kontroliše ili ukroti mobilnost radne snage, kojoj pripada strateška uloga u kontituisanju kapitalizma i klasnih odnosa. Oblikovani pod pritiskom radničkih pokreta i borbi, migracioni režimi određuju ugao pod kojim se složene forme potčinjavanja rada kapitalu rekonstruišu. Mada je reč o paradigmatičnoj situaciji ona nije, zbog toga, lišena odgovarajuće specifičnosti, u tom smislu da kontrola mobilnosti na više specifičnih načina utiče na shvatanja i stavove migranata-radnika, u isto vreme utičući i na celokupnost radnih odnosa. Kritička analiza savremenih režima migracije stoga omogućava kritičko sagledavanje savremenih preobražaja klasnog sastava (kompozicije), definisanog u skladu sa polazištima italijanskih autonomističkih marksista (vidi Mezzadra, 2009). Iz ove perspektive, pokreti i borbe neregularnih migranata, kao i politike kontrole koje ih suzbijaju, dobijaju naročitu važnost imajući u vidu savremene procese povezane sa fleksibilizacijom tržišta rada i „prekarizacijom“ rada. Suvišno je isticati da su tokom modernog doba uvek postojali migranti koji žive u „neregularnim“ uslovima. Međutim, kao pravni koncept, kao i specifična meta politika kontrole i javnog diskursa, „nelegalni imigrant“ u Evropi dospeva u prvi plan tek sa radikalnom promenom u politikama migracije nakon naftne krize iz 1973. godine i krize fordizma (Wihtol de Wenden, 1988; Suárez-Navaz, s. 23) Zabrana uvoza radne snage u Zapadnoj Nemačkoj iz novembra 1973. godine, zajedno sa sličnim potezima u drugim severnoevropskim zemljama, označila je kraj programā i modelā „gostujućih radnika” koji su oblikovali zapadnoevropske političke pejzaže migracije nakon rata. Dok su okupljanje razdvojenih članova porodice i dobijanje azila postali glavni putevi trajnog legalnog ulaza u evropski prostor, migracija se nastavila nezavisno od novog pravnog režima. Autonomnu dinamiku migracije treba razumeti unutar okvira borbi radikalnih (često autonomnih) migranata-radnika iz poslednjih godina sistema „gostujućih radnika“, koje su svoj najjači izraz dobile prilikom štrajka organizovanog krajem leta 1973. godine u Fordovom proizvodnom pogonu u Kelnu (Bojadžijev, 2008: 157-160). Ove borbe, kao i autonomne migracije nakon 1973. godine, demonstriraju ograničenja takozvane „teorije bafera”, koja čini pozadinu programa gostujućih radnika, po kojoj migranti-radnici u bilo kojem trenutku mogu biti deportovani nazad u zemlju iz koje su došli u slučaju ekonomske krize (čime je nezaposlenost eksternalizovana). U isto vreme, prvi pokušaji fleksibilizovanja tržišta rada, pogotovo (ali ne samo zato) uporedo sa postojanjem velikog informatičkog ekonomskog sektora u južnoevropskim zemljama, konsolidovali su ekonomske uslove za „neregularnu” migraciju počev od ranih osamdesetih godina XX veka. To je tokom 90-ih godina olakšalo snabdevanje jeftinom, fleksibilnom i pokornom radnom snagom, u skladu sa evropskim politikama migracije. Slična strujanja se, pod sasvim različitim uslovima, mogu primetiti od sredine sedamdesetih godina XX veka u Severnoj Americi, te u novoindustrijalizovanim zemljama, kao i u zemljama proizvođačima nafte. Masa visoko mobilne „neregularne” radne snage je narasla u poslednjih nekoliko decenija, često uz prećutni pristanak od strane država, u cilju podsticanja transnacionalne akumulacije (Rosewarne, 2001). En MekNevin (Anne McNevin) sugeriše da su pod ovim uslovima „neregularni migranti inkorporirani u političku zajednicu kao ekonomski učesnici ali im je uskraćen status punopravnih članova. Oni su stranci u suštinskom značenju te reči.“ (2006: 141). Ovde treba napomenuti i to da su se, u ovom kontekstu, prakse i tehnike postizanja visokog stepena bezbednosti javile uveliko pre 11. septembra. Neregularni migranti reprezentovani su u popularnim i administrativnim diskursima kao uljezi, pa prema tome kao intenzivna pretnja suverenitetu i bezbednosti države, što vodi daljem sužavanju njihovog prostora i slobodā kretanja. Iako na ovom mestu nećemo podrobnije ispitivati ovu dimenziju, ona je od kritične važnosti za naše razumevanje savremene politike mobilnosti u celini, kao i položaja neregularnih migranata uzetog zasebno.\nU vezi sa ovom političkom konstelacijom mnogi od nas, radeći na različitim kontinentima i neretko nezavisno jedni od drugih, pokušali su tokom poslednjih nekoliko godina da razviju teoriju autonomije migracije (Moulier Boutang, 1998; Mezzadra, 2006; Papadopulos, Stephenson, Tsianos, 2008; Bojadžijev, Karakayali, 2008). Ovim pristupom skreće se pažnja na nesvodljivost savremenih kretanja migranata na „zakone“ ponude i potražnje, koji bi trebalo da upravljaju međunarodnom podelom rada i državnim politikama koje pokušavaju da regulišu takva kretanja. Pažnja se takođe skreće na preteranost praksi i subjektivnih zahteva izraženih preko i iznad „objektivnih uzroka“ koji ih determinišu, ističući – kako to Ranabir Samadar kaže u svom uticajnom istraživanju o prekograničnoj migraciji iz Bangladeša u Zapadni Bengal – da u znatnom broju slučajeva „odluka imigranata da pobegnu od stega društvenih odnosa i duboko ukopanih hijerarhija moći u svom rodnom selu, gradu ili zemlji... predstavlja čin njihovog otpora“ (Samaddar, 199, s. 150). U nastavku teksta dalje razvijam i produbljujem ovu tezu, fokusirajući se posebno na načine na koje pristup autonomije migracija nudi značajne uvide u razumevanje neregularne migracije. Tačnije, njen naglasak na napetosti između radničke migracije i kontrole radničke populacije omogućava nam da shvatimo položaj neregularnosti kao deo continuum-a subjektivnih pozicija koje su konstitutivni činilac celine spektra migracije. Radikalna prekarnost neregularnih migranata u ovom pogledu je krajnja reprezentacija skupa crta koje su neprekidno proizvedene i reprodukovane od strane određenih režima migracije, čije funkcionisanje uslovljava život kako regularnih i neregularnih migranata, tako i izbeglica. Istovremeno, usredsrediću se na neke od najvažnijih teorijsko-političkih posledica koje proizilaze iz pristupa autonomije migracije. Odnosno, naglasiću krizu reprezentacije pokretā migracije u smislu „tokova“ kojima je moguće upravljati, koja dolazi do izražaja bez obzira na to da li se „razmatraju zahtevi preduzetnika“ ili su „predmet posmatranja subjektivne motivacije migranata“ (Raimondi & Ricciardi, 2004, posebno s. 11). Ova kriza je danas radikalan izazov bilo kojoj politici migracije koncentrisanoj na koncept integracije. Bez obzira na opšta kritička zapažanja u pogledu ovog koncepta koje iznosim dalje u tekstu, pristup autonomije migracija ukazuje na zamagljivanje bilo kakve jasne granice između unutrašnjeg i spoljašnjeg koju koncept integracije logično pretpostavlja. Nova ekonomija migracija\n...međunarodne migracije mogu, takođe, da imaju izvesnu autonomiju, te da budu podložne uticaju politika koje sprovode vlade. […] Zvanične politike često ne uspevaju da ostvare svoje ciljeve, i čak mogu proizvesti suprotno od onoga što se nameravalo. Međunarodne migracije oblikuju ljudi kao i vlade. Odluke donete od strane pojedinaca, porodica i zajednica – neretko na osnovu nepotpunih podataka i pri ograničenim mogućnostima izbora – imaju presudnu ulogu u migraciji i naseljavanju. (Castles & Miller, 2003, s. 278) Neoklasični teorijski modeli (ekonomski i demografski) koji migraciju dovode u vezu sa kombinovanim dejstvom „objektivnih“ push-and-pull činilaca izloženi su oštroj kritici tokom nekoliko poslednjih godina. Višedisciplinarni pristup sticao je sve širu popularnost. Dok teorija „sistema migracije“ ukazuje na istorijsku gustinu kretanjā populacijā, antropolozi skreću pažnju na nove tranzicione društvene prostore koji nastaju opisivanjem ponašanja i društvenih praksi preko kojih autonomija migracije materijalno sebe izražava (cf. Brettel & Hollifield, 2000; Portes & De Wind, 2008). Pristup nazvan „nova ekonomija migracije“ (Massey et al. 1993; Portes, 1997), koji se brzo nametnuo kao nova ortodoksija u međunarodnim akademskim debatama, istakao je temeljni doprinos mrežā porodicā i „zajednicā“ u određivanju svake faze procesa migriranja. Time je pre svega dat novi impuls istraživanju „etničkih“ oblika preduzetništva, koji nastaju u dijasporičnim i transnacionalnim prostorima migracije, oblika u kojima same mreže porodica i zajednica čine „društveni kapital“ na koji se finansijski kapital velikih transnacionalnih korporacija oslanja (npr. vidi Jordan & Düvell, 2003: 74). Transnacionalne mreže i društveni kapital na taj način jesu strateški koncepti koji nam delimično omogućavaju da shvatimo autonomnu dinamiku migracije. Smatram da bilo kakva kritička diskusija o ovoj „novoj ortodoksiji“ mora poći od činjenice da tu ponovo imamo posla sa teorijom društvene integracije u punom smislu reči. Ono što je problematično u ovoj teoriji nije toliko ideja „integracije“ kao takve, već pre ona vrsta pogleda na migraciju koji nastaje kada se koncept integracije u istraživanju prihvati kao ključna konceptualna alatka. Parafraziraću velikog alžirskog sociologa Abdelmaleka Sajada (Sayad, 1999), i reći ću da ovo često vodi konstruisanju neke vrste ogledala u kojem su migranti uvek posmatrani kroz optiku tzv. (nacionalnog) „društva-primaoca“, njegovog „kôda“, njegovih „problema“. Iza koncepta integracije, prema tome, pruža se spektar metodološkog nacionalizma, „nativističkog pogleda“ na migrante koji je tako efektivno kritikovao Nikolas de Đenova (Nicholas De Genova, 2005) u kontekstu SAD-a. Sama napetost između „politike migracije“ i „politike kontrole“ iščezava u ogledalu integracije, na sličan način kao u slučaju „nove ekonomije migracije“. „Nova ortodoksija“ prati klasični modalitet severnoameričkog javnog diskursa označavajući migraciju kao potvrdu uzlazne društvene pokretljivosti kapitalističkog sistema i, na liniji „etničke sukcesije“, samog SAD-državljanstva. Procesi isključivanja, stigmatizovanja i diskriminacije pokazuju težnju ka tome da u ovom okviru figuriraju kao puki propratni efekti kapitalizma (i građanstva), čiji integrativni kôd se ne dovodi u pitanje, već se pre shvata tako kao da ga sama migracija neprekidno rekonstruiše i ojačava. Na ovu tačku ćemo se vratiti u redovima koji slede, ali prvo želim da istaknem način na koji su tenzije između „politike migracije“ i „politike kontrole“ izbrisane u „novoj ortodoksiji“. U Sjedinjenim Državama, kao i drugde u svetu, društvene i političke borbe oko migracije izazvale su duboku obnovu sindikata tokom poslednjih nekoliko godina (npr. vidi Ness, 2005). Te borbe su se pojačale nakon 11. septembra, i dobile su svoj dramatičan izraz u mobilizacijama iz 2006. godine (Coutin 2007, De Genova 2009). Sa stanovišta „nove ortodoksije“, međutim, takve se borbe u najboljem slučaju smatraju zavisnim promenljivim veličinama u modelu pristupa jednom suštinski komercijalnom konceptu građanskostva (Honig 2001, s. 81). Slika severnoameričkog građanstva kakva se nudi jednostrano je ekspanzivna, pri čemu se ne uzima u obzir ni konstitutivna uloga koju u ovoj istoriji ima dijalektika uključenja/isključenja (naročito kroz poziciju „nelegalnih stranaca“), kao ni one interne hijerarhije na liniji etničkih i „rasnih“ postavki koje su prouzrokovale istinske slučajeve građana-stranaca (cf. Nagai 2003: 5-9; Lowe, 1996). U tom pogledu, objedinjavajući okvir, koji se povezuje sa „novom ortodoksijom“ koja je pod uticajem SAD-a, briše tenzije koje su u srcu savremene politike mobilnosti.\nIpak, očigledno je da se migracija ne događa u praznom prostoru. Savremenu migraciju ne možemo shvatiti ako je ne razmatramo u kontekstu radikalnih i katastrofičnih transformacija, predviđenih programima strukturnog prilagođavanja od strane Međunarodnog monetarnog fonda, u brojnim afričkim zemljama osamdesetih godina XX veka, priliva neposrednih stranih ulaganja od šezdesetih godina do danas, stvaranja „zonā slobodne trgovine“, i narušavanja tradicionalne zemljoradnje (npr. vidi Sassen, 1988). Teza o autonomiji migracije koju smo istakli na sigurnom je odstojanju od bilo kakve estetizujuće apologije nomadizma, i naglašava napete odnose između autonomnih, „upornih“ praksi migranata, i uslova unutar i protiv kojih oni poprimaju svoje oblike (Benz & Schwenken, 2005). U isto vreme, ona se ne ograničava na puko integrisanje „makroanalize“ „strukturnih“ procesa sa „mikroanalizom“ subjektivnih dimenzija migracija (cf. Herrera Carassou, 2006). Premda ističe to kako svi gore navedeni „strukturni“ fenomeni služe kao odgovori na društvene pobune i zahteve za građanstvom koji obeležavaju period tzv. dekolonizacije, ona ima za cilj da iznese na videlo svu raznovrsnost subjektivnih ponašanja kojima se migracija očituje unutar ovog iskustvenog polja, koje je isto tako i bojno polje. Oslanjajući se na rad Džejmsa Roznoa (James Rosenau) u oblasti međunarodnih odnosa, Nikos Papastergiadis (2000) upotrebio je koncept turbulencije da bi preko njega razumeo višestrukost putanjā i modelā koji karakterišu savremene globalne migracije, istovremeno naglašavajući nepredvidljivost promena povezanih sa ovim kretanjima. Sa stanovišta pristupa autonomije migracije, ove elemente turbulencije moguće je tumačiti kao intenziviranje napetosti između, sa jedne strane, migracionih kretanja i ekvilibrijuma (pravilnog funkcionisanja i reprodukcije) „tržišta rada“, i građanstva, sa druge. Jedan takav pristup ukazuje na to da migracija strukturno prevazilazi ove ekvilibrijume. Upravo usled ovog viška, redefinisanje dispozitivā eksploatacije i dominacije – čije posledice zahvataju sveukupnost savremenog živog rada i građanstva – neprestano je u igri. Upravljanje migracijom, proizvodnja neregularnosti Migracioni režimi dovode u pitanje ključne karakteristike suvereniteta, istorijski kao i u savremenom trenutku, budući da oni podrazumevaju kontrolu granicā, razlikovanje između građana i stranaca, te presudnu odluku o tome kome će biti odobren ulaz na nacionalnu teritoriju. Kada govorimo o globalnom režimu upravljanja migracijama kakav danas nastaje (cf. Düvell, 2002), ne mislimo tu na pojavu integrisanog političkog rukovođenja migracijama. Reč je, pre, o protivrečnom i fragmentarnom procesu formiranja tela znanja unutar raznorodnih epistemičkih i političkih zajednica. Administrativne tehnike kontrole, tehnički „standardi“ i programi „izgradnje kapaciteta“, kruže na globalnom nivou, vršeći značajan uticaj na formulisanje nacionalnih politikā prema migracijama. Zato je potrebno da našu kritičku analizu režima globalne migracije smestimo u okvir moćnih transformacija koje su rekonfigurisale međunarodne politike i sâm koncept suvereniteta tokom poslednje dve decenije. Konstitutivan odnos (koji je u isto vreme odražava napetost) nacionalne suverenosti i kapitalizma izmenjen je i izmešten procesima globalizacije i finansijalizacije kapitala (Fumagalli & Mezzadra, 2010). Premda suverenost „ostaje osobina sistema“, kako Saskija Sasen piše, „njeno institucionalno sprovođenje, kao i njena sposobnost da legitimizuje i apsorbuje ukupnu legitimišuću moć, da bude izvor prava, postala je nestabilna“ (Sassen, 2006: 415). Nastajanje novih konfiguracija moći je u toku, pri čemu se logika suverenosti prepliće sa logikom neoliberalne vladavine, sa vlašću koja predstavlja sebe kao glatki proces ubeđivanja bez prisile, koji se vrši u skladu sa neutralnim modelima proračunavanja rizika i upravljanja. Za potrebe ovog eseja je važno imati na umu da je „neoliberalno političko mišljenje“ primorano da subjekte koji su na meti njegovih strategija vladanja posmatra kao „autonomne aktere“, kako na nacionalnom tako i na „internacionalnom“ nivou (npr. vidi Hindess, 2005).\nU bliskoj prošlosti nekoliko kritički orijentisanih naučnika se prihvatilo analize granice, i logora za pritvaranje migranata, kao mesta „izuzetka“, koje povlači vraćanje monolitne koncepcije suverenosti na dnevni red. Takav pristup je osvetlio nasilje i vladavinu silom koja prožima policijski nadzor granice. Međutim, „apokaliptički ton“ (Hardt & Negri 2009: 3-8; Balibar, 2010) koji se pri tom ispoljio, podrazumeva opasnost od previđanja činjenice da se takvo nasilje i sila artikulišu unutar složenijih i delikatnijih preklapanja moći i teritorije. Takav pristup nosi sa sobom i opasnost od zanemarivanja pokretā i borbi kroz koje migranti svakodnevno dovode u pitanje granice, čineći ih „kako mestom prava... tako i mestom njegove negativne kritike“ (Lowe, 1996: 35). Mislim da je znatno produktivnije pažljivo pratiti kako ove pokrete i borbe, tako i ove svakodnevne procese fleksibilizovanja granica kroz koje tehnologije kontrole i dominacije deluju. Oni nisu ništa manje svirepi i smrtonosni – „nekropolitični“, mogli bismo se pridružiti Ahilu Mbebeu (Achille Mbembe, 2003) u tvrdnji – nego nasilja kakva se dešavaju u Sredozemnom moru, gde je, prema nezavisnoj proceni, pri pokušaju da se dokopa Evrope, od 1988. godine do danas život izgubilo 14.957 migranata. 2 Neregularni migranti – subjekti koji su u isto vreme proizvedeni kao domaće stanovništvo i stranci ('stranci u suštinskom značenju te reči', kako je to rekao MekNevin) – nalaze se u ovim neodređenim zonama između uključenja i isključenja, između unutrašnjeg i spoljašnjeg. Takvi subjekti igraju konstitutivnu ulogu u borbama i napetostima koje su karakteristika režimā granicā. Neregularnost u ovom pogledu jedan je od njihovih strateških úlōgā. Uprkos činjenici da su najdirektniji efekti politike kontrole fortifikovanje granica i usavršavanje aparatā pritvaranja/proterivanja, jasno je, dakle, da savremeni režimi upravljanja migracijom nisu opremljeni za izlaženje na kraj sa nužnostima koje podrazumeva isključenje migranata. Pre, takvi režimi deluju u pravcu vrednovanja, merenja u ekonomskom smislu, pa prema tome i eksploatisanja elemenata ekscesa (autonomije) koji su karakteristični za savremena migraciona kretanja. Cilj, drugim rečima, nije da se granice „bogatih zemalja“ hermetički zapečate, već da se stabilizuje sistem prepreka, i na kraju proizvede „aktivni proces uključenja migrantskog rada kroz njegovo stavljanje van zakona“ (De Genova, 2002, s. 439). Ovo povlači proces diferencijalnog uključenja (Mezzadra & Nielson, 2010), u kojem se neregularnost javlja i kao proizvedeno stanje i kao politički ulog u politici mobilnosti.\nProces stavljanja van zakona ili deregulacije mogao bi se definisati preko njegove veze sa eksploatacijom migrantskog rada. To je očigledno u izjavi Klod-Valentina Maria iz OECD-ovog izveštaja za 2000. godinu, gde se sugeriše da migrantski rad iskorišćen na „skriveni“ način unutar neformalne ekonomije postaje na više načina amblematičan za današnju fazu globalizacije (Marie, 2000). Pokušajmo da identifikujemo neke od ovih aspekata koji su manje vidljivi u izveštaju OECD-a. Mogli bismo reći da je „skriveni“ ili neregularni migrant subjektivna figura u kojoj se „fleksibilnost“ rada, pojavljajući se kao radnikovo društveno ponašanje izraženo u obliku pokretljivosti, sukobljava sa delovanjem najgrubljih dispozitiva kontrole i izrabljivanja. To svakako nije zato da bi se u „skrivenom“ ili neregularnom migrantu potencijalno identifikovala nova „avangarda“ u sveukupnosti klasnog sastava. Pre, to znači upotrebiti ovu naročitu subjektivnu poziciju kao sočivo kroz koje će se čitati savremeni sastav živog rada. Ovaj klasni sastav, u svojoj složenoj celini, definiše upravo njegova tendencija ka globalnoj dimenziji koja se ostvaruje kroz raznovrsnu alhemiju „fleksibilnosti“ (mobilnosti) i kontrole, zajedno sa sve raznovrsnijim modelom stratifikacije. Sama kategorija tržišta rada, sa svojim karakterističnim segmentima (Piore, 1979), nakon što je jednom analizirana sa stanovišta migracije (a posebno sa stanovišta savremene neregularne migracije), pokazuje ovde svoju krajnje problematičnu prirodu. Nezavisno od marksističke kritike, institucionalna ekonomija i nova američka (SAD) ekonomska sociologija istakle su da izraz tržište rada ima isključivo metaforičku vrednost. Osnovni egzistencijalni uslovi „tržišta“, nezavisnost akterā razmene, te težnja ka ravnotežnom stanju, smatra se da izostaju u slučaju „tržištā“ rada (npr. vidi Althauser & Kalleberg, 1981). Što se savremene migracije tiče, Harald Boder oslonio se na uvide Pjera Burdijea (Pierre Bourdieu) da bi pokazao kako se proces rada „međunarodnih migranata odnosi prema procesima socijalnog, kulturnog i institucionalnog razlikovanja“ (Bauder 2006: 8). Upravo policijskom kontrolom svojih granica, i kroz politike kojima regulišu pitanja građanstva, nacije-države svakodnevno se angažuju (pod uslovima određenim nastajućim globalnim režimom upravljanja migracijom) u procesu kontinuiranog političkog i pravnog konstituisanja „domaćih tržišta rada“. Upravljanje migracijom, tako, ima stratešku ulogu tu gde logika tržišta doživljava krah. Kako Boder zaključuje, „građanstvo je pravni mehanizam putem kojeg se radnici uključuju u hijerarhiju statusnih kategorija“ (2006:26). Pozicija neregularnih migranata sastavni je deo ovog pravnog mehanizma: neregularnost je istovremeno jedan od njenih proizvoda, kao i ključni uslov njenog funkcionisanja. U takvim okolnostima, analiza radne migracije zahteva vraćanje marksističkoj kategoriji čiju važnost je naglasio Luj Altiser u svojim poznim spisima (npr. vidi Althusser, 2006), mada na drugačiji način nego što je to ovde učinjeno. Navedeni smo da od sociologije tržišta rada pređemo na razmatranje susreta radne snage i kapitala, u kojem odnosi dominacije i eksploatisanja čine ono što je neposredan ulog u upravljanju mobilnošću. Ovi odnosi, uključujući nezaobilazno nasilje, stalno iznova mešaju karte i izmiču teorijskim modelima čak i unutar najheterodoksnijih tradicija marksističke kritičke misli. Ovde ću se ograničiti na to da pomenem ključnu tačku koja je bila od posebne važnosti u raspravama autonomističkih marksista, a koja se tiče dva koncepta koja je Marks artikulisao posebno u delu Grundrisse (Negri, 1991): formalno i realno potčinjavanje radne snage kapitalu, čemu odgovara izvlačenje apsolutnog i relativnog viška vrednosti. Dok se realno potčinjavanje odnosi na situaciju u kojoj sâm kapital neposredno organizuje modalitet rada i kooperacije, intenzifikujući tako produktivnost rada, formalno potčinjavanje upućuje na situaciju u kojoj je intervencija kapitala u organizaciji rada ograničena, a jedini način da se višak vrednosti uveća leži u proširivanju radnog dana. Neko vreme postojala je tendencija, prisutna kod samog Marksa, da se odnos među modalitetima potčinjavanja tumači u pravolinijskom i progresivnom smislu, kao proces istorijske tranzicije iz formalnog u realno potčinjavanje (vidi Chakrabarty, 2000: pogl. 2). Pažljiva analiza migrantskog rada, na taj način, predstavlja izazov za čitanje istorije i današnjice kapitalizma, pokazujući koegzistenciju formalnog i realnog potčinjavanja, „nematerijalnog“ i prinudnog rada. To u prvi plan stavlja strukturnu vezu između „nove ekonomije“ i novih oblika „tzv. primitivne akumulacije“, zajedno sa novim ograđivanjima koje ovaj strukturna povezanost povlači (cf. Mezzadra 2007 i 2008; Hardt & Negri 2009: 229, 245). Porodice, domaćinstva i zajednice Borbe, napetosti i nasilje kao stalna pojava na granicama, i u vezi sa režimima migracije, ponovo se upisuju u celinu migracionog procesa (daleko od granice), i oblikuju subjektivno iskustvo migranata. Imajući to u vidu, neophodno je napraviti korak nazad i vratiti se „novoj ortodoksiji“ upravo na jednoj od tačaka gde se čini da ona pruža najviše prostora za „autonomiju migracije“: razmatranje temeljnog doprinosa koji mreže porodice i zajednice daju dinamici migracije i integraciji migranata u „društva-primaoce“. Kritikujući apstraktnu sliku racionalne individue kao protagoniste migracionih kretanja koju je dugo vremena pretpostavljao neoklasični pristup, Alehandro Portes piše: „svođenje svega na ravan pojedinca neopravdano bi nas sputalo onemogućavajući korišćenje složenijih jedinica analize – porodica, domaćinstava i zajednica, kao osnove za objašnjavanje i predviđanje“ (Portes, 1997: 817). Iz perspektive „nove ortodoksije“, društveno iskustvo ulazi u analitičko polje jedino na ovaj način. Ipak, ovde se nameće jasna paralela između kritike koju, nasuprot neoklasične ekonomije, razvija „nova ekonomija migracije“, i komunitarne kritike reprezentovanja pojedinca u klasičnoj liberalnoj političkoj teoriji. Ova paralela je dobila svoju potvrdu u prikazu migracije kakav daje Majkl Valcer, prema kojem se glavni doprinos „migracionih talasa“ usmerenih ka SAD-u sastoji u činjenici da poklon koji migranti donose društvu koje ih prima jesu ljudski resursi njihovih zajednica, koji služe kao afektivne dopune društvenoj vezi koju kapitalistički razvoj dovodi u pitanje (npr. vidi Walzer 1992). Uveren sam da ova paralela treba da nam posluži kao upozorenje na opasnosti od nekritičnog referisanja na mreže porodica i zajednica. Kao što je to Boni Honig sjajno pokazala, Valcerovu „progesivnu“ inspiraciju moguće je lako raspršiti nizom diskursa koji stavljaju naglasak na značaj koji (neki) migranti imaju u ponovnom uspostavljanju efektivnosti društvenih uloga i rodnih kôdova koji su problematizovani na Zapadu, u prvom redu od strane feminističkih pokreta tokom poslednjih decenija (Honig, 2001: 82-86). Ova tačka nije apstraktna, niti je teško razumljiva. Tržišni sektor koji se širi, sektor novih transnacionalnih agencija za sklapanje brakova, podstaknut je zahtevima muškaraca za patrijarhalnom renormalizacijom rodnih uloga u porodičnim jedinicama, nudeći „pokorne i podatne“ žene, za koje se sve što im je bitno svodi na „porodicu i muževljevu želju“ (cf. Honig 2001, s. 89). Ne treba ni napominjati da ksenofilija ispunjena egzotizmom i fantazijama „nove muškosti“ lako može da se izokrene u ksenofobiju, kada se otkrije da su ove „pokorne i podatne“ žene zapravo zainteresovane samo za to da nekako dođu do zelene karte, i spremne su da iskoriste prvu priliku koja im se pruži da se spakuju i otputuju...\nIstraživanje kao što je ono Pun Ngai, efektivno demonstrira da je migracija generalno izraz procesa dezintegrisanja, kao i kontinuirane rekompozicije i preoblikovanja tradicionalnih sistema pripadnosti. To čini analitički i politički neodrživom sliku migranta kakva se tako često javlja u međunarodnoj literaturi: kao „tradicionalnog“ subjekta, potpuno ugrađenog u mreže porodice i zajednice, nasuprot kojeg se postavlja individua, kako se ona shvata od strane Zapada (svejedno da li u tome treba videti posledicu sklonosti ka lagodnim pojednostavljenjima ili izraz osećajne odbojnosti). Migranti, pre, mogu biti definisani kao „subjekti u tranziciji“, nakon što razjasnimo da koncept tranzicije ovde ne podrazumeva nikakav unapred utvrđeni „telos“.3 Naravno, besmislica je govoriti o subjektivnosti migranta kao pojedinca, s obzirom da je takav koncept osnovano upotrebljavati samo kada je reč o migrantu u množini. A načina na koje se može biti „migrantima“ nebrojeno je mnogo, načina oblikovanih i međusobno odvojenih granicama klase, roda i „rase“. Međutim, kada jednom razmotrimo iskustvo pokretljivosti u savremenom kapitalizmu sa stanovišta koje sugeriše pristup autonomije migracije, kao i iz perspektive koja ističe napetosti između politike migracije i politike kontrole, očigledno je da naglasak na ambivalentnosti neregularnosti može da otvori ugao iz kojeg ćemo proizvodnju subjektivnosti, sa svim tenzijama, nasiljima i borbama koje je karakterišu, posmatrati kao strateški ulog u politici mobilnosti. To nam, zauzvrat, omogućava da kritički analiziramo savremeni kapitalizam u nekim od njegovih inovativnih crta. Što zahteva da shvatimo situaciju u kojoj se čini da je tradicionalno razlikovanje između ekonomije, politike i kulture pomućeno. Takođe, to znači da više nije moguće govoriti o eksploataciji rada i valorizaciji kapitala a da se istovremeno ne postavi pitanje razumevanja transformacijā građanstva i „identiteta“. Štaviše, odatle sledi da u današnjim uslovima nije moguće govoriti o radničkoj klasi ako se istovremeno ne objasni ukupnost dezintegrativnih procesa na nivou pripadnosti. U ovim procesima nalazimo neizbrisiv pečat subjektivnosti živog rada, koji radničku klasu nepovratno konfiguriše kao mnoštvo. Dovođenje u pitanje granica naše političke imaginacije\nBoni Honig u suštini ponavlja Ransijerovu liniju mišljenja, doduše unutar posebnog analitičkog okvira. Kroz ubedljivu kritiku srodnosti „ksenofilne“ slike stranca kao subjekta koji poseduje nešto što bi mogao dati, i „ksenofobne“ slike stranca kao nekoga ko je zainteresovan za „uzimanje“ nečega od društva u kojem se nastanio, Honig izokreće postavku stvari i predlaže da razmislimo o „uzimanju“ kao onome što imigranti imaju „da nam daju“ (Honig, 2001: 99). Drugim rečima, prakse kroz koje se, prema Honig, izražava građanska pipadnost migranata (čak i pod uslovima radikalnog isključenja iz pravno kodifikovanog građanstva), smatra se da dovode u pitanje temelje same demokratije na strukturnom nivou. Time se ponovo otvara put kretanju demokratije van njene institucionalne konfiguracije, koja napreduje ka svom produbljivanju i rekvalifikovanju kako u smislu stepena intenziteta tako i opsega (krećući se na taj način i izvan granicā nacije-države).5 Slika „političke zajednice“ kakva se ovde ukazuje jeste ona za koju bi se moglo reći da dovodi u pitanje naše granice političke imaginacije. Politička zajednica, piše Ransijer, jeste „zajednica prekidā, frakturā, neregularnog i lokalnog, kroz koje prodire egalitarna logika, odvajajući zajednicu političkog opredeljenja od same sebe“ (Rancière, 1998, s. 137). Što se tiče migracije, ovaj pristup se odlično uklapa sa putanjom istraživanja Etjena Balibara, koja ga je, polazeći od strastvenog političkog i teorijskog učešća u borbama ljudi bez dokumenata, navela da predloži fascinantnu figuru „pobunjog građanstva“, „hibridnog“ i prekograničnog političkog aktera (Balibar, 2010). Ona se takođe uklapa sa političkim i teorijskim praksama koje smo razvili kao deo pristupa autonomije migracije, pre svega u vezi sa konceptom građanstva. Na neki način, pokušali smo da napravimo razliku između pokreta građanstva i njenog pravnog i institucionalnog okvira, posmatrajući pokrete i borbe migracije iz ugla praksi građanstva koje na nivou svakodnevnog iskustva migranata čine mogućim ono što Engin F. Isin (2008) naziva „aktima građanstva“. Ovi „akti“ opisuju se kao takvi da „neizbežno podrazumevaju prekid u odnosu na ustaljeno stanje stvari“ (Isin, 2008: 18). U pristupu autonomije migracije naročiti interes se pripisuje momentima u kojima migranti neposredno vrše svoja prava kroz prakse građanske pripadnosti, koje demonstriraju središnju ulogu koju oni imaju unutar tržišta rada i čitavog tkiva društvene kooperacije. Tu su posebno značajni momenti kada neregularni migranti vrše svoja prava kao „nelegalni građani“ ili kao „nedozvoljeni ali priznati“ građani koji se politički mobilizuju oko svog statusa radnika (Rigo 2007; Sassen 2006: 294-296). Kao što je Džudit Batler pisala razmišljajući o masovnom pokretu migranata iz 2005. i 2006. godine u SAD-u, izlaženjem na ulicu „neregularni“ migranti vrše prava kojima ne raspolažu po zakonu (kao što je pravo na mirno okupljanje i pravo na slobodan govor), što je jedan od primera akata građanske pripadnosti koji se zasnivaju na uključivanju migranata u društveno-ekonomsko tkivo. Batler tvrdi: „oni vrše ova prava, što ne znači da će ih oni i ‘dobiti’. Zahtev je početni momenat polaganja prava na pravā, njegovog vršenja, ali ne i njegove efikasnosti“ (Butler u Butler & Spivak, 2007: 64). Zaključak\nKao što sam na početku ovog eseja sugerisao, ono što karakteriše pristup autonomije migracije upravo je naglasak na činjenici da migranti deluju kao građani, nezavisni od svoje pozicije u pogledu pravnog statusa građanstva. Tako se suočavamo sa problemom „efikasnosti“, kako je razume Džudit Batler, koji ostaje nerešen unutar „radikalno demokratskog“ pristupa, koji je zajednički Ransijeru i Honig. Ovaj problem naročito je očigledan s obzirom na to da su uslovi, pokreti, borbe neregularnih migranata od strateškog značaja u današnjem trenutku. Naglasak koji je Engin Isin (2009) stavio na aktivističku dimenziju građanstva (u pogledu prava na zahtev za pravima), koju je u delo sproveo na primer francuski pokret ljudi bez dokumentata (les sans-papiers) iz 1996. godine, po mom mišljenju značajan je doprinos teorijskoj diskusiji o građanstvu i migraciji (vidi takođe McNevin, 2006). Međutim, time nije rečeno ništa o suštini problema koji je skicirala Butler. Izražena je tendencija da se politika u savremenim kritičkim i radikalnim debatama shvata isključivo u smislu prekida, ili pak događaja. Da upotrebim Ransijerov izraz, teži se tome da se fokus zadrži na „singularnosti političkog trenutka“ koji „narušava temporalnost konsenzusa“ (Rancière, 2009, ss. 7-9). Premda je takav fokus značajan koliko i fascinantan, želim da istaknem važnost druge temporalnosti borbi, koja je različita i u odnosu na onu koja je bitno svojstvo događaja, a naravno i u odnosu na onu koja je bitno svojstvo konsenzusa. Ovde mislim na temporalnost materijalnih praksi koje stvaraju uslove za mogućnosti suprotstavljanja kroz okršaje i solidarnost, kao što su prakse u Francuskoj, kako pre tako i nakon 1996. godine, koje su omogućile vršenje prava neregularnih migranata na boravak u zemlji nezavisno od zakonskog priznanja ovog prava. Osvrćući se na ove prakse, granična linija između neregularnih i regularnih migranata često je zamućena, što otvara prostor u kojem se i mogućnost izgradnje heterogenih koalicija i nalaženja zajedničkog jezika za susret između migranata i drugih subjekata u borbi, ukazuje pod izmenjenim i povoljnijim svetlom. Iako se neregularnost javlja kao duboko ambivalentno stanje sa stanovišta politike mobilnosti u savremenom kapitalizmu, pristup autonomije migracije sugeriše da neregularnost nije tek ulog u odnosu između politike kontrole i politike migracije. Ona je, dakle, i ulog koji se tiče samog našeg razumevanja, zamišljanja i ponovnog otkrivanja političke zajednice – to jest, opštih uslova društvene kooperacije i proizvodnje. Zagovornici pristupa autonomije migracije nipošto ne tvrde da je migrante (neregularne ili regularne) moguće misliti kao neku vrstu „avangarde“, ili kao „revolucionarne subjekte“. Pre, u jednom takvom pristupu analiza neregularnosti izvodi se unutar šireg analitičkog okvira gde se transformacije savremenog kapitalizma ispituju sa stanovišta živog rada i njegove subjektivnosti. U ovom eseju analizirao sam preobražaje ključnih političkih koncepata kao što su građanska pripadnost i suverenost unutar ovog okvira, i razvio analizu režimā i pokretā migracije uporedo sa analizom borbi migranata. Dalji razvoj pristupa autonomije migracije moguć je, naravno, isključivo kroz kolektivno i dugoročno istraživanje i politički projekat, kroz razradu heterogenosti i radikalnog diverziteta komponenti savremenog živog rada (Mezzadra, 2007). Unutar ovog istraživanja i političkog projekta neregularnost je, a sva je prilika da će to i ostati, presudni strateški ulog. (izvornik: Squire, V. (ed.), The Contested Politics of Mobility: Borderzones and Irregularity, London, Routledge, 2011, 121-143)\nprevod sa engleskog: Đorđe Čolić Napomene: 1. Prva verzija ovog teksta predstavljena je na međunarodnoj konferenciji „Indeterminate! Kommunismus“, koja je održana u Frankfurtu (a.M.) od 7. do 9. novembra 2003. godine. Tekst je zatim 2004. godine objavljen u prerađenoj italijanskoj verziji („Capitalismo, migrazioni, lotti soziali. Appunti per una teoria dell’autonomia delle migrazioni“, u Id. (ed.), I confini della libertà. Per un’analisi politica delle migrazioni contemporanee, Roma, DeriveApprodi, 2004), a onda je preveden na nekoliko jezika. Verzija koja se objavljuje u ovoj knjizi nije samo izmenjena i ažurirana: radi se praktično o novom tekstu, gde su u obzir uzete kritike i diskusije iz prvih pet dana konferencije kako u akademskom tako i aktivističkom kontekstu. Želeo bih da odam priznanje istraživačima i aktivistima „Frassanito network“ koji su tokom nekoliko poslednjih godina izgradili takvu vrstu intelektualnog i političkog prostora u kojem se moj rad o migraciji razvio. Viki Skvajer, kao i dvoje anonimnih recenzenata teksta, pružili su mi značajnu pomoć da bolje fokusiram glavni argument ovog eseja. Takođe, želim da izrazim zahvalnost članovima istraživačke grupe o migraciji pri Bolonjskom univerzitetu čiji rad koordinišem (Mauro Brigeti, Anna Kurcio, Gaja Đulijani, Đorđo Grapi, Điđi Rođero [Maura Brighenti, Anna Curcio, Gaia Guiliani, Giorgio Grappi, Gigi Roggero]), kao i mojim prijateljima i kolegama Mauriciju Rikardiju i Ranabiru Samadarforu (Maurizio Riccardi, Ranabir Samaddarfor) za duge i plodotvorne diskusije koje smo vodili o ovom tekstu. 2. Vidi http://fortresseurope.blogspot.com, sajt pregledan 7. marta 2010. 3. To je u suprotnosti sa, na primer, klasičnom sociologijom migracije kakvu je razvijala Čikaška škola, gde se tvrdilo da je „integracija“ nužan završetak trancizionog procesa. 4. Ransijer ovde prati Fukoove pozne studije o tradiciji Polizeiwissenschaften. 5. Referenca na Ransijera je eksplicitna u radu Boni Honig, u koncepciji politike gde zahtevi onih koji ne pripadaju „ob/računu“ režima „policije“ podstiču pojavu „novih prava, moći i vizija“ (Honig, 2001:101). Reference: Althauser, R.P. & A.L. Kalleberg (1981), „Firms, Occupations, and the Structure of Labor Markets: A Conceptual Analysis“, u I. Berg (ed.), Sociological Perspectives on Labor Markets, New York, Academic Press, 119–149.\nSandro Mezzadra_Dug pogled ka autonomiji.pdf Događaji/Vesti


Sutra predstavljanje Er Srbije na svetskoj izložbi | Kamatica\nPočetna > vest > Sutra predstavljanje Er Srbije na svetskoj izložbi\nSutra predstavljanje Er Srbije na svetskoj izložbi\nTekst objavljen: 16.05.2015 11:36\nEr Srbija se danas zvanično predstavlj na svetskoj univerzalnoj izložbi "Ekspo Milano 2015", jednoj od najznačajnijih i najuticajnijih globalnih manifestacija ove godine.\nSrpska aviokompanija će do 20. maja imati svakodnevne prezentacije na impresivnom dvospratnom paviljonu Alitalije i Etihad ervejza, koji se prostire na 1.150 kvadratnih metara i zauzima centralno mesto u okviru izložbenog prostora, odmah pored paviljona zemlje domaćina "Palaco Italija".\nŠtand Er Srbije će posetiti predstavnici italijanskih turističkih agencija, što će biti sjajna prilika za promociju Srbije i Beograda kao turističke destinacije, kažu u Er Srbiji.\nIzložba "Ekspo Milano 2015" održava se od 1. maja do 31. oktobra, a Aliitalija i Etihad ervejz, partneri Er Srbije, su zvanični globalni avioprevoznici te manifestacije.\nU skladu sa opštom temom svetske izložbe Ekspo Milano 2015, koja glasi "Hraniti planetu, energija za život", Er Srbija želi da privuče interesovanje za avio-kompaniju i njenu zemlju ponosno predstavljajući dva područja svoje aktivnosti i inicijative.\nJedan segment multimedijalne prezentacije publici predstavlja vrhunsku ponudu hrane i pića Er Srbije, koju će predstaviti glavni kuvar Zoran Mišković i na licu mesta objasniti menije i njihove cikluse rotacije.\nOgranak za ketering Er Srbije preduzima sve da u pripremi obroka koristi najsvežije prirodne sastojke domaćeg porekla, kao i organski uzgajanu hranu.\nMišković će predstaviti tipično srpska jela, kao što su urnebes salata i uštipci, koja su veoma popularna kod putnika svih nacionalnosti.\nMeđu domaćim jelima, posebno je mesto rezervisano za najtraženiju stavku na meniju, tradicionalnu orasnicu, koja ubrzano postaje zaštitni znak Er Srbije.\nEkspo je univerzalna svetska izložba koju organizuje zemlja koja je pobedila na konkursu za organizaciju ovog događaja i obuhvata učešće drugih pozvanih zemalja.\nturizam milano er srbija svetska izložba


Akcija dobrovoljnog davanja krvi | Kolubarske\nTransfuziomobil (arhiva) (foto: Đorđe Đoković)\nNa parkinga ispred Gradske uprave danas će od 10 do 15 časova biti održana velika akcija davanja krvi u Transfuziomobilu, specijalizovanom vozilu Instituta za transfuziju krvi Srbije.\n"Akcije dobrovoljnog davanja krvi se od maja prošle godine sprovode kontinuirano, svakog utorka u prostorijama Crvenog krsta. Ovoga puta, zbog velikog intresovanja građana, akcija će biti održana u Transfuziomobilu", piše u pozivu za današnju akciju Crvenog krsta.\nDalje se navodi da su ovakve aktivnosti doprinele tome da se valjevski Crveni krst izdvojio kao jedan od vodećih gradova po broju prikupljenih jedinica krvi, među gradovima sličneveličine.\n"Ovakav zajednički rad i rezultati, omogućili su nesmetan rad regionalne Opšte bolnice Valjevo", navodi se u pozivu valjevskog Crvenog krsta.\nNakon razgovora sa gradonačelnikom i članovima SOT-a Pre 10 sati 3 minuta\nIzbori u Gradskom odboru 12. decembra Pre 11 sati 57 minuta\nPodaci Zavoda za javno zdravlje Pre 17 sati 55 minuta\nTražili sastanak sa gradonačelnikom Pre 17 sati 54 minuta


Spoljnopolitički komitet američkog Kongresa raspravlja o BiH, prisustvuje i ekstremni bošnjački političar Reuf Bajrović | Hronika\nPočetna strana > Hronika > Spoljnopolitički komitet američkog Kongresa raspravlja o BiH, prisustvuje i ekstremni bošnjački političar Reuf Bajrović\nU Srbiji i Republici Srpskoj prisutno je ogorčenje zbog politike SAD prema Balkanu u poslednje tri decenije, dok javnost istovremeno pokazuje potpunu nezainteresovanost i neprimećivanje onome što takvoj politici SAD prethodi.\nO tome najbolje svedoči jučerašnja sednica Komiteta za spoljne poslove Kongresa SAD, praktično jednog najvažnijih tela koje kroji sudbinu mnogih delova sveta, uključujući i Srbiju i Balkan. Na sednici je prisustvovao i bošnjački političar Reuf Bajrović, pripadnik partije „Građanski savez BiH“ koja zagovora ekstremna rešenja problema u BiH sa isključivim ciljem stvaranja unitarne bošnjačke nacionalne države. Glavna meta Građanskog saveza su institucije Republike Srpske kao i sistem koji štiti prava konstitutivnih naroda u BiH.\nAmerički kongresmeni su naravno uglavno pokazivali bazično nepoznavanje situacije u BiH,tako da su bili „lak plen“ za Bajrovića i druge bošnjačke lobiste koji su se nalazili u sali i koji su mogli nesmetano da im nameću svoj ugao gledanja i predlažu ekstremna rešenja o „intervenciji NATO“ i „jačem pritisku na Srbe“.


Novo pravilo o "šengenu" moglo bi da razočara građane Srbije | N1 Srbija\nProšlo je vreme kada su građani u redu ispred ambasada čekali za vizu, ali izgleda prolazi i vreme slobodnog putovanja u zemlje Šengenskog prostora. Državljani takozvanih trećih zemalja, uključujući i Srbiju i zemlje Zapadnog Balkana, mogli bi se uskoro sresti sa administrativnim merama kontrole ulaska u taj prostor.\nMere koje se razmatraju u Briselu posledica su talasa terorizma u Evropi i izbegličke krize, ali istraživači javnog mnjenja kažu da bi takav potez razočarao mnoge u Srbiji.\nGotovo tačno pre osam godina Evropska unija ukinula je vize za građane Srbije, Crne Gore i Makedonije.\n"Čestitam građanima Srbije oslobođenje od poslednjih sankcija koje predstavljaju vize i ovo je zaista jedan veliki dan za sve građane naše zemlje", rekao je tog 30. novembra 2009. godine tadašnji predsednik Srbije Boris Tadić.\nMinistar Jeremić je bio prvi građanin Srbije koji je bez vize ušao u Mađarsku. "Ovo funkcioniše!", rekao je tadašnji ministar spoljni poslova Vuk Jeremić.\nI moglo bi da funkcioniše još tri godine, a onda bi na snagu moglo da stupi novo pravilo koje se ne zove viza i ne izgleda kao viza, ali ima slično značenje: nema putovanja u zemlje šengena bez odobrenja EU.\nIstina, odobrenje bi se tražilo elektronskim putem, koštalo bi 10 evra i stiglo bi najkasnije za 72 sata. U Beogradskom centru za bezbednosnu politiku objašnjavaju - nije viza, ali ima za cilj ima isto što i vizna politika.\n"Da unapred identifikuje ljude koji potencijalno predstavljaju bezbednosnu pretnju po EU ili planiraju da iregularno borave u zemljama članicama EU. Međutim, ovo je je pre svega prepreka i maltretiranje onih građana koji planiraju legalno da borave tamo i u suštini je isto što i vizna procedura, s tim što je malo manje neprijatna", rekao je Bojan Elek iz Beogradskog centra za bezbednosnu politiku.\nSlobodno putovanje u šengensku zonu bila je jedna od retkih opipljivih stvari koje su građani dobili u procesu evropskih integracija, pa se i podrška EU tih godina merila sa 75% u ukupnoj populaciji Srbije. Danas je ta podrška na oko 50%, a istraživači javnog mnjenja očekuju dodatni pad ako se za tri godine implementira novo šengen pravilo.\n"Nije to samo pitanje putovanja, već i osećaja pripadnosti, da li vi pripadate nekom društvu, nekoj široj zajednici ili ne pripadate. Ako postoje administrativne barijere, ako vam je teško da odete do Hrvatske ili do Slovenije zato što živite u Srbiji, pa vam treba dodatna dokumentacija, onda se kod građana razvija taj osećaj da ne pripadaju tu i raste njihov negativan odnos prema EU", rekao je Marko Uljarević iz Ipsos stratedžik marketinga.\nPredlog uvođenja tih administrativnih mera dala je Evropska komisija, a u četvrtak ga je potvrdio i Odbor za građanske slobode Evropskog parlamenta. Pošto se o njemu saglase sva tela te institucije, biće prosleđen na usvajanje Savetu ministara EU. Procenjuje se da bi nove mere mogle da stupe na snagu 2020. godine.\nTagovi: EU , Šengen , vize\ne onda carinu na evropske proizvode staviti na 35 posto a na kineske ruske i ex yu totalno ukinuti spustiti cenu goriva i opet pustiti sverc cigara prema evropskim zemljama BICE NAM BOLJE SIGURNO A NJIMA CE SE PLAKATI OD SRECE KAD BUDU KUPOVALI JEFTINE CIGARE OD NAS\nUzas, opet u getu.... Ne mogu da verujem kojom brzinom idemo u nazad...Nikad nesto nismo ni drasticno napredovali ali bar mogucnost da mozemo da izadjemo slobodno je nesto cak iako nismo u finansiskoj mogucnosti... Sa mojih 20 god isto, sa 30 god isto i sad sa 50 isto... :( I sta reci mladim ljudima- osim bezite odavde koliko god vas noge nose...mi koji smo mislili da ce ovde biti bolje, NECE NIKAD\nAko se to ikada desi, postacemo Severna Koreja u Evropi. Moze da se desi da ova tupava Vlada usvoji kontra mere i da drasticno opadne broj turista koji bi dolazili.


Porezi - Kreston MDM Srbija\nMožemo vam pomoći sa vašim globalnim poreskim izazovima i možemo vam pomoći da transformišete svoje poresko odeljenje. Naš spektar poslovnih poreskih usluga je relevantan za sve vrste privrednih društava, od poreskog planiranja, do poreske saglasnosti, upravljanja rizikom, i konsaltinga o upravljanju poreskim obavezama.\nNaš PDV tim može da Vam pomogne u svim oblastima PDV-a, što uključuje reviziju usklađenosti, konsalting, korporativne finansije i godišnje PDV provere.\nU oblasti poreza na dobit, kompanije moraju biti u skladu sa pravilima, strogim rokovima i sa povećanim obavezama izveštavanja, i suočavaju se sa oštrijim kaznama za nepoštovanje propisa.\nNaš angažman će olakšati teret pružajući uslugu efikasnog i blagovremenog plaćanja poreza koje ima za cilj da omogući minimalno plaćanje poreza, izbegavajući kazne. Pomažemo grupama preduzeća da strukturiraju svoje poslovanje tako da smanje poreske rashode.\nInternacionalno poresko strukturiranje\nMultinacionalne kompanije su sve više pogođena poreskim, zakonodavnim i regulatornim razvojem širom sveta. Razumevanje uticaja ovih dešavanja na poslovne transakcije između zemalja je od vitalnog značaja za uspeh kompanije.\nImamo iskustva u rešavanju ovakvih situacija, razumemo sve aspekte međunarodnog oporezivanja. Naš timće vam pomoći da strukturirate svoje poslovanje na poreski efikasan način, kako lokalno tako i globalno.\nPotreban vam je savet o porezu kada je reč o strukturiranju grupe kompanija\nPotrebna vam je repatrijacija profita\nPotrebno vam je da planirate i razumete olakšice dvostrukog oporezivanja\nPlanirate prekogranične nabavke, otuđenja ili reorganizaciju\nŽelite da se proširite u inostranstvu\nPotrebno je da upravljate intelektualnom svojinom i nematerijalnim ulaganjima na poreski efikasan način


Zato smo ti pripremili nove četiri Full Moon radionice MESTA MOĆI UNUTAR NAS, budući da je pred nama period koji donosi važne energetske promene za planetu Zemlju, pripremajući nas za ulazak u novu realnost vibratornog života.\nDa li znaš da je planeta Zemlja živo biće i da, baš kao i čovek, poseduje svoje energetske centre (čakre)? Počevši sa Punim Mesecom koji će se odigrati 1. oktobra, astrokartografska linija Punog Meseca će prolaziti kroz određene tačke koje predstavljaju važna mesta moći, odnosno energetske centre (čakre) planete Zemlje.\n1. OKTOBAR, USKLAĐIVANJE SA RITMOVIMA ZEMLJE - U prvih 30 dana, aktivacijom 8. energetskog centra (čakre) na planeti Zemlji, koja se nalazi na planini Kilimandžaro, pripremamo se za period koji nas vodi ka eri Vodolije. Aktivacija 8. energetskog centra (čakra) omogućava ti da živiš u skladu sa svojom kosmičkom prirodom na Zemlji, ali je preduslov za to da se uskladiš sa dva ključna ritma, što su muški i ženski ritam. Kada napraviš balans na nivou odnosa i svoje svrhe, tada imaš otvorena vrata za aktiviranje svog pravog identiteta.\n31. OKTOBAR, INTEGRACIJA SVRHE U FIZIČKU REALNOST - Nakon prethodne faze Punog Meseca koja ima za cilj da uskladi našu energiju sa energijom Zemlje, tako da je energetski kvalitet unutar nas veoma čist i protočan, sa ovim Punim Mesecom ulazimo u novu fazu koja za primarni cilj ima aktiviranje inteligencije, odnosno namere koja se materijalizuje. Ono što je vrlo značajno jeste da se sa ovim Punim Mesecom aktivira 5. čakra – na nivou Zemlje 5. čakra se nalazi u Severnoj Kaliforniji u okviru planine Šasta, što ti daje mogućnost za materijalizaciju koja će imati najveću svrhu za tebe.\n30. NOVEMBAR, ENERGETSKA HIGIJENA - Sa periodom koji se otvara kroz Lunarnu kapiju Punog Meseca 30. novembra, ulazimo u važan period koji nam pruža mogućnost oslobođenja unutar jednog odnosa. Mesto moći koje se na Zemlji aktivira sa ovim punim Mesecom nalazi se na planini Uluru u Australiji, koja predstavlja 3. energetski centar planete Zemlje. Treća čakra je u okviru ljudske fiziologije definisana u predelu solarnog pleksusa, te kao takva predstavlja snagu identiteta. U ciklusu ovog Punog Meseca imaćemo i važnu mutaciju u vremenu budući da će se Jupiter i Saturn 21.12. naći na 00° Vodolije. Ova velika energetska promena stvoriće primarnu osnovu za razvoj viših stanja svesti i samim tim, mogućnost da otkriješ svoj stvarni identitet!\n30. DECEMBAR, UMETNOST DUHOVNOSTI - Poslednji Pun Mesec u ovoj godini, koji ujedno nosi poruku za sledeću godinu, posvećen je karmičkim odnosima i odatle potrebom za različitim razrešenjima koja su na tom planu ostala. Sa ovim punim Mesecom zaokružujmo aktivaciju mesta moći na Zemlji i to preko aktivacije 8. energetskog centra koji se nalazi na planini Kilimandžaro, što ti pruža mogućnost da naučiš da živiš svoju duhovnost kao potpunu umetnost, tako što ćeš transformisati jedan odnos u stanje lakoće, dajući mu potpunu slobodu!\nCena pojedinačne Full Moon radionice iznosi 25 eur, dok jedinstvena cena paketa od 4 Full Moon radionice iznosi 79 eur.


Dačić se sastao sa Tilersonom: Beograd i Vašington da pronađu zajedničke interese\nFoto: Tanjug | Dačić se sastao sa Tilersonom: Beograd i Vašington da pronađu zajedničke interese\nSrna 07.12.2017 15:32\nBEOGRAD - Ministar spoljnih poslova Srbije Ivica Dačić rekao je u razgovoru sa američkim kolegom Reksom Tilersonom da Srbija i SAD treba da pronađu zajedničke interese i postignu strateške dogovore.\n"Potrebno je videti kako možemo da imamo dobitnu kombinaciju u kojoj bi se našli zajednički interesi, da bi trajno bili rešeni neki problemi koji postoje u regionu, kao što je Kosovo i Metohija", rekao je Dačić.\nDačić, koji se sa Tilersonom sastao u Beču na marginama Savjeta ministara OEBS-a, istakao je da je neophodno postići strateške dogovore i da je Srbija spremna da otvoreno razgovara sa novom američkom administracijom.\n"Te promene u američkoj politici mogu da naprave samo predsednik, potpredsednik i ministar spoljnih poslova. Oni, koji su iz starog establišmenta, nisu ni sposobni za tako nešto, jer brane svoju politiku iz devedesetih godina prošlog veka", izjavio je Dačić.\nDačić je za Tanjug rekao da je Srbija 100 godina poslije strateškog partnerstva i zajedništva iz Prvog svjetskog rata sa SAD, došla u sitaciju da je ratovala sa Amerikom.\n"Razgovor sa Tilersonom bio je otvaranje vrata da se početkom iduće godine napravi bilateralni sastanak s njim", kaže Dačić, koji je ministarski savjet OEBS-a iskoristio za kontakte sa predstavnicima drugih zemalja, kao što su Rusija, Ukrajina, Velika Britanija, Švajcarska.\nOn je rekao da je na sastanku sa šefom ruske diplomatije Sergejem Lavrovim razgovarao o nekim detaljima njegove posjete Srbiji 24. februara iduće godine, na jubilej godišnjice diplomatskih odnosa Rusije i Srbije.\nDačić je naveo da je ministar za Evropu Velike Britanije prenio da njegova zemlja za kraj jula sprema Samit EU i zapadnog Balkana, koji će biti u Londonu, te da je pozvao Srbiju da, ako ima neke posebne zahtjeve, to iznese.


Sberbank proglašena za najbolju banku u Centralnoj i Istočnoj Evropi u kategoriji inovacija u digitalnom bankarstvu - Biznis i Finansije\nHome\tPromo\tSberbank proglašena za najbolju banku u Centralnoj i Istočnoj Evropi u kategoriji inovacija u digitalnom bankarstvu\nSberbank aktivno uvodi biometrijske skenere na svojim bankomatima, što predstavlja tehnologiju koja klijentima omogućava da koriste samouslužne uređaje za vršenje plaćanja i prenos novca, povlačenje i deponovanje gotovine, bez kartice, pametnog telefona i bilo kog drugog dokumenta.\nOvakvim rešenjem, Sberbank je prva banka u Rusiji koja je svoje bankomate opremila. Biometrijsku uslugu aktivirate na praktičan način, na primer, preko Sberbank onlajn sistema, koristeći bankomat ili u ekspozituri banke, potom birate opciju “Biometrijska usluga” (“Biometric Service”) i sledite uputstva za korišćenje ove opcije. Algoritam ne možete prevariti tako što ćete staviti jaku šminku ili podmetnuti fotografiju, pošto identifikuje klijente čak i ako imaju novu frizuru, bradu ili su našminkani.\nPlatforma za fakturisanje komunalnih usluga BRIS, omogućava klijentima da obračunaju naknade za komunalne usluge, generišu račune za klijente, uključujući i u elektronskom formatu, automatizuju proces obrade plaćanja i dodatne radnje sa pružaocima komunalnih usluga.\nPored inovacija u poslovnim procesima, platforma za fakturisanje usluga BRIS omogućava komunalnim kompanijama da optimizuju troškove IT usluga i infrastrukture zahvaljujući klaud tehnologiji (SaaS). Kao rezultat toga, plaćanje je ubrzano, a transparentnost komunikacije između korisnika, kompanija za upravljanje i pružalaca komunalnih usluga je poboljšana. Platforma je integrisana u Vladin informacioni sistem stanovanja i komunalnih usluga (GIS HPU), u skladu je sa ruskim propisima o javnim komunalnim službama i kompatibilna je sa savremenim platnim uslugama Sberbank.\n“Sberbank nastoji da omogući jedinstveno korisničko iskustvo kroz proaktivno uvođenje savremenih informacionih tehnologija u svoje poslovanje. Naš cilj je da klijenti koji koriste naše usluge mogu da vrše radnje koje žele brzo i da pri tom budu zadovoljni rezultatima, a biometrijski skeneri u bankomatima, BRIS platforma za račune za komunalne usluge i algoritamski nalozi imaju upravo to za cilj. Drago nam je da su prednosti ovih usluga prepoznali i naši klijenti, kao i priznati svetski stručnjaci magazina “The Banker””, izjavio je Aleksandar Vedjahin, prvi potpredsednik Izvšnog odbora Sberbank.


Umesto problemima, vlast se bavi opozicijom – ponuditi politiku koja je konkurentna - SDA Sandžaka\nPonovljeno je da su deset utvrđenih tačaka sa prošlog sastanka, polazna osnova za razgovor o svim daljim zajedničkim aktivnostima. To, između ostalog, podrazumijeva ubrzano pristupanje Srbije Evropskoj uniji i NATO, demokratizaciju društva i jačanje institucija, konačno rješavanje statusa Kosova uz podršku dogovorenim sporazumima iz Brisela, podršku očuvanju jedinstvene Bosne i Hercegovine, kao i rješavanje problema koji postoje u Sandžaku.\nVlast ne želi i ne može da uradi poslove od kojih zavisimo svi i zato se umesto problemima vladajuća koalicija bavi opozicijom. Zbog toga opozicija nema pravo na isto ponašanje, već moramo kandidovati politiku koja bi u budućnosti bila konkurentna onome što radi Vučić.\nLDP i SDA Sandžaka će za ove ideje tražiti podršku onog dijela društva koje razumije da su ovi izbori pred nama prilika da se definišu poslovi koje ćemo raditi zajedno posle kampanje, kao i šansa za dalju afirmaciju ideje o modernoj građanskoj Srbiji.\nKonstitutivna sjednica Predsjedništva SDA Sandžaka danas je održana u Centrali Stranke demokratske akcije Sandžaka u Novom Pazaru.\nBy SDA Sandžaka 01 Aug 2017\nObraćanje predsjednika Republike Turske Redžepa Tajipa Erdoana zvanicama na skupu Rumeli-Balkan Buluşmasi u Kongresnom i kulturnom centru Maltepe u Ankari 23. marta 2017. godine.\nBy SDA Sandžaka 25 Mar 2017\nUzimajući u obzir ove probleme, kao i one vezane za otežano održavanje i čišćenje puteva od snijega i leda, ministar Ugljanin je članove Vlade obavjestio, da su predstavnici opština Sjenica, ...


Šok sa Apenina, Ronaldo je bio nadomak prelaska u drugi klub! - Sportske.net\nŠok sa Apenina, Ronaldo je bio nadomak prelaska u drugi klub!\nKako prenose italijanski mediji, malo je nedostajalo da neko drugi pokupi Portugalca ispred nosa Juventusu.\nMandžukić vredi 200 miliona!?Posle Azara, i Kurtoa zabrinuo "Plavce"!Kvadrado predao Ronaldu "sedmicu", pa odabrao novi broj na originalan način!Lester troši pare od Mareza - dva igrača za tim koji napada mesto u Evropi!Barsa želi još jednog vezistu Juventusa, javio se i Arsenal!\nSutra se očekuje i zvanično predstavljanje Kristijana Ronalda u redovima Juventusa.\nTransfer je potvrđen od strane oba kluba, Real je pristao na ponudu od 112 miliona evra, Portugalac će zarađivati 30 miliona evra godišnje.\nMnogi su i dalje šokirani ovakvim raspletom situacije, ali je Juve uspeo da napravi istorijski potez, koji će klubu pomoći na mnogo načina, a od Ronaldovog prelaska na Apenine bi mogla da profitira i čitava Serija A.\nSada su se pojavile informacije da Juve nije bio prvi klub koji je kontaktiran od strane Kristijanovog agenta Žorža Mendeša.\nNaima, portugalski superagent je svog najboljeg klijenta prvo ponudio Napoliju.\nPrvi čovek kluba iz Napulja je u dobrim odnosima sa Mendešom, kada je čuo Mendešovu ponudu bio je siguran u dve stvari.\nRonaldov prelazak u redove njegove ekipe bi bila sjajna stvar, ali je isto tako znao da bi klub bankrotirao ukoliko bi izdvojili potreban novac za njegove usluge.\nČitavu priču potvrdio je upravo Aurelio De Laurentis.\n"Ronaldo je bio ponuđen Napoliju. Njegov agent me je zvao, formulisao mi ponudu za Kristijana i procente koji bi bili uključeni po njegovom dolasku u Napulj. Ali, mi nismo imali tih 350 miliona evra da investiramo u njegov transfer kao Juventus. Tada bismo rizikovali da klub odvedemo u bankrot", izjavio je prvi čovek viceprvaka Italije.\nRonaldo je želeo ponovo da sarađuje sa Karlom Anćelotijem, ali Napoli jednostavno nije mogao da napravi potrebnu matematiku i sakupi dovoljno novca, kao što kaže De Laurentis 350 miliona evra, kako bi ga angažovao.\nOn je tako završio u Juventusu, pa je sva prilika da će se dominacija "Bjankonera" u Seriji A nastaviti i naredne sezone.\nLoše vesti u seriji - Pirlo ostao i bez startnog defanzivca!\nPosle Morate još loših vesti, bez kapitena na "bikove"!


Rezultati konkursa za mikroprojekte saradnje | Podrška zajedničkog – zajedničko.org\nZahvaljujemo svima na velikom broju prijava i čestitamo onima čije su ideje uspele da prođu žestoku konkurenciju od preko četrdeset pristiglih predloga. S obziom na veliko interesovanje i kvalitet prijava, sa željom da izađemo u susret svim dobrim idejama, uspeli smo da uključimo jedan mikroprojekat saradnje više od prvobitno planiranih šest.\nVodeći se kriterijumima propisanim konkursom, kao i principima raznovrsnosti, raduje nas saradnja sa veoma različitim akterima – od medija, preko formalnih organizacija, strukovnih i neformalnih inicijativa, do mesnih zajednica. Neki će se projekti realizovati u seoskoj sredini, neki na rubnim delovima grada, ali nam je posebno važno da ćemo kroz njih podržati posve nove aktere. Takođe smo se potrudili i da pokrijemo razne sfere delovanja: obrazovanje i informisanje, istraživanje, obnovu zajedničkih i javnih dobara i stvaranje novih zajedničkih dobara.\nPlatforma za teoriju i praksu društvenih dobara – Zajedničko.org odlučila je da, kroz saradnju, podrži sledeće mikroprojekte:\nSvi mikroprojekti biće realizovani između 1. decembra 2018. godine i 1. aprila 2019. godine.\nSaradnja i podrška mikroprojektima deo je programa Platforma za teoriju praksu društvenih dobara – zajedničko.org, koji se realizuje uz podršku Fondacije za otvoreno društvo.


Paunović: Opštine potpisale prvu Deklaraciju o unapređenju položaja Roma - Minority News\nOd kada su osnovani pre nešto više od dve godine, mobilni timovi za inkluziju Roma su promenili na bolje živote mnogih, pružajući svakodnevnu pomoć na terenu istakla je Suzana Paunović direktorka Kancelarije za ljudska i manjinska prava. Paunović je u Smederevu otvorila konferenciju “Inkluzija Roma – izazovi i šanse na lokalnom nivou“ u okviru projekta „Ovde smo zajedno – Evropska podrška za inkluziju Roma“.\n– Današnji skup je prilika da se razmene dobre prakse u radu mobilnih timova na lokalnom nivou i podele dobra iskustva u rešavanju stambenih pitanja kroz 18 modela stambenog zbrinjavanja na kojima smo radili u prethodnom periodu. Paunović je pozvala prisutne predstavnike 32 lokalne samouprave da pogledaju i prvu izložbu urbanističkih planova ističući da je ovo prilika da se vidi kako izgledaju planovi naselja koje su opštine prepoznale kao svoj prioritet za dalji rad.\nGovoreći o značaju uspostavljenih mobilnih timova Paunović je navela da bilo da se radi o pomoći pri obrazovanju dece, izdavanju zdravstvenih knjižica ili odgovorima na pitanja u vezi sa zaposlenjem, najvažnije je stalno prisustvo mobilnih timova na terenu i njihov rad na rešavanju problema. Rezultat tog napornog rada je da su mobilni timovi postali ključni resurs u svojim zajednicama i bitan mehanizam za realizaciju lokalnih i nacionalnih ciljeva za inkluziju Roma, ocenila je Paunović.\nDa ovaj koncept ima svoje mesto i perspektivu u budućnosti potvrđuje činjenica da će na današnjem skupu gradonačelnici 20 opština potpisati prvu Deklaraciju o unapređenju položaja Roma na lokalnom nivou, kao i to da je u okviru projekta izrađen vodič za osnivanje mobilnih timova koji treba da posluži drugim opštinama i gradovima, istakla je Paunović.\nDanašnji skup predstavlja i ispunjenje obaveze koju je Srbija preuzela na osnovu Operativnih zaključaka sa Evropskom unijom, istakla je Paunović.\nOskar Benedikt, zamenik šefa Delegacije Evropske unije u Srbiji, je istakao značaj usvojene Strategije za uključivanje Roma i Romkinja, navodeći da EU ostaje posvećena rešavanju ovog pitanja. Benedikt je naveo da je vrednost ovog projekta 4,8 miliona evra, a da se u narednom periodu očekuje dodatnih 20 miliona evra.\nNj.E. ambasador Andrea Oricio, šef Misije OEBS-a u Srbiji je ocenio da je današnji skup potvrda koliki je značaj saradnje svih partnera na postizanju projektnih ciljeva. Oricio se u ime implementacionog partnera posebno zahvalio Kancelariji za ljudska i manjinska prava na doprinosu u koordinaciji projektnih aktivnosti.\nVitomir Mihajlović, predsednik Nacionalnog saveta romske nacionalne manjine zahvalio se Vladi Srbije , opštinama i gradovima koji učestvuju u projektu.\nZajedničkim radom pokazali smo da nema nerešivih problema i pripadnici romske nacionalne manjine poštuju ove napore Vlade i lokalnih samouprava.\nOznake:\tDeklaracija o unapređenju položaja Roma


Beta 16. maja 2021. 13:20\nPred današnji sastanak užeg sastava Vlade Izraela, zaduženog za bezbednost, čuli su se pozivi da se krene ka prekidu vatre sada kada je više vojnih ciljeva postignuto u sukobu protiv Hamasa i u odgovoru na rastući medjunarodni pritsak, navode izraelski meidji.\nU jednom takvom udaru u noći izmedju petka i subote poginulo je najmanje deset palestinskih civila, najviše dece.\nMedjutim, Bajden je u razgovoru sa premijerom Izraela Benjaminom Netanjahuom „izrazio zabrinutost za bezbednost novinara“, ocenivši da je u najnoviji sukob „tragično odneo živote izraelskih i palestinskih civila“, uključujući decu.\nIzraelski vojni portparol Hidai Zilberman je odbacio američke i medjunarodne kritike o napadu na kulu u kojoj su bile kancelarije medija, tvrdeći da je uprkos tome to bio legitimna vojni cilj.\nBroj žrtava u pojasu Gaze u medjuvremenu je povećan na 174, uključujući desetine dece, a više od 1.200 judi je ranjeno, saopštilo je danas tamošnje Ministarstvo zdravlja. Na izraelskoj strani poginulo je deset ljudi, uključujući dvoje dece i stotine je ranjeno.


Prva evropska zemlja uvodi jednomesečni karantin i policijski čas: Izvinjavamo se vakcinisanima - 22.10.2021, Sputnik Srbija\nPrva evropska zemlja uvodi jednomesečni karantin i policijski čas: Izvinjavamo se vakcinisanima\nLetonija je najavila jednomesečno zatvaranje nakon porasta infekcija, postavši prva zemlja u Evropi koja je ponovo nametnula ograničenja usred novog talasa... 22.10.2021, Sputnik Srbija\nPrema podacima američkog Centra za kontrolu i prevenciju bolest, ova baltička zemlja ima jednu od najvećih stopa novih slučajeva kovida u odnosu na populaciju u svetu.Vlada je uvela policijski čas od mesec dana, od 20:00 do 5:00, i zatvorila škole i sve prodavnice koje nisu neophodne, prenosi Euroaktiv.„Moram da se izvinim vakcinisanim građanima“, rekao je Karinš, dodajući da će biti dozvoljeno da se nastave samo neophodni poslovi proizvodnje, izgradnje i neophodni poslovi.U Letoniji je do sada vakcinisano 57 odsto stanovništva.\nsvet, letonija, društvo, virus korona\n© AP Photo / Vadim GhirdaVirus korona u Rumuniji\nLetonija je najavila jednomesečno zatvaranje nakon porasta infekcija, postavši prva zemlja u Evropi koja je ponovo nametnula ograničenja usred novog talasa zaražavanja.\nPrema podacima američkog Centra za kontrolu i prevenciju bolest, ova baltička zemlja ima jednu od najvećih stopa novih slučajeva kovida u odnosu na populaciju u svetu.\n"Naš zdravstveni sistem je u opasnosti. Jedini izlaz iz ove krize je vakcinisati se", rekao je premijer Krisjanis Karins na hitnoj sjednici vlade. On je ocenio da je zbog niske stope vakcinacije u zemlji došlo do porasta broja pacijenata koji su primljeni u bolnicu.\nVlada je uvela policijski čas od mesec dana, od 20:00 do 5:00, i zatvorila škole i sve prodavnice koje nisu neophodne, prenosi Euroaktiv.\n„Moram da se izvinim vakcinisanim građanima“, rekao je Karinš, dodajući da će biti dozvoljeno da se nastave samo neophodni poslovi proizvodnje, izgradnje i neophodni poslovi.\nU Letoniji je do sada vakcinisano 57 odsto stanovništva.


SAOPŠTENjE ZA MEDIJE - 27.12.2012.\nKoordinaciono telo Vlade Republike Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa saopštava da je u našoj javnosti podignuta nepotrebna tenzija zapaljivim, pretećim izjavama bivših pripadnika rasformirane „Oslobodilačke vojske PBM“.\nU prilog tome govori i činjenica da je zapaljiva izjava preneta putem samo jednog sajta, ali i da su svi albanski mediji na jugu Srbije odbili da objave ovu vest smatrajući je štetnom za ljude koji žive na ovom prostoru.\nProblem vezan za podizanje spomenika rešava se kroz nadležne institucije Republike Srbije, a ne putem medija.\nZakoni ove države istu su za sve građane i moraju ih svi poštovati.\nNaša obaveza je da omogućimo građanima na ovom prostoru da slobodno žive i rade, da zarade i omoguće sebi i svojoj porodici bolji život, da reše egzistencijalne i socijalne probleme, da ostvare ljudska i manjinska prava u čemu država Srbija čini veliki napor, bez obzira na tešku ekonomsku situaciju.


Gorivo u Srbiji pojeftinilo u proseku za dva dinara - moguće i veće sniženje\nGorivo u Srbiji je za manje od nedelju dana pojeftinilo u proseku\nza dva dinara po litru. Ukoliko se zadrži trend pada cena sirove nafte na svetskim berzama, vrlo je moguće da će naši vozači biti obradovani sniženjem cene goriva za oko 20 dinara.\nNa većini benzinskih stanica je evrodizel koštao 159,90, a bezolovni benzin BMB 95 je bio 148,40 dinara za litar. Svi očekuju da će cene i dalje ići naniže.\n- Krajnju cenu u najvećoj meri čini nabavna cena, a ona je na svetskim berzama drastičnio smanjena i nema nagoveštaja da će brzo ići nagore. - kaže, za Novosti, Bora Tatić, zamenik predsednika Privatnih benzinskih stanica Srbije.\nIako niko ne želi da precizira kada bi moglo da dođe do ovog pojeftinjenja, iz dosadašnje prakse je jasno da je potrebno bar od tri do četiri nedelje da se efekti sniženja sirove nafte osete i u džepovim srpskih vozača. U obrnutom slučaju, kada nafta na berzama poskupljuje, efekti se osete znatno brže.\n- Ako se cena sirovine zadrži na sadašnjem nivou, naravno da će i cena derivata pasti - kaže Tomislav Mićović, generalni sekretar Udruženja naftnih kompanija Srbije. - Ali mora da od te bušotine do pumpe u našem komšiluku prođe neko vreme.\nizvor: novosti.rs, agencije, foto: ilustracija, khongkitwiriyachan/freedigitalphotos.net\nap vojvodina gorivo Novi Sad srbija svet


Rak pluća i zagađen vazduh\nD. C. 2. novembra 2013. 00:00\nSvetska zdravstvena organizacija klasifikovala je zagađenje vazduha kao jedan od primarnih uzroka raka širom sveta, posebno raka pluća.\nMeđunarodna zdravstvena agencija za istraživanje raka svrstala je zagađenost vazduha u istu kategoriju kao kancerogeno delovanje duvanskog dima, ultraljubičasto zračenje i zračenje plutonijuma. Ove informacije nedavno je objavio BBC.\nPrema zvaničnim izveštajima, godišnje je oko 223.000 smrtnih slučajeva raka pluća na globalnom nivou posledica izloženosti zagađenju vazduha. Veći broj smrtnih slučajeva usled raka najčešće se dešava u zemljama Azije, gde je u trendu brzi razvoj industrije, kao u Kini.\nRak pluća i pušenje često, ali ne uvek, idu ruku pod ruku. Lajt cigarete, mentol cigarete i cigarete sa manje katrana nisu ništa manje opasne od „običnih“ cigareta. Prestankom pušenja nakon nekog vremena organizam se oporavlja, a rizik od raka se smanjuje.\nRane faze raka pluća obično su izražene kroz sledeće simptome: dugotrajan kašalj, teško disanje, kratak dah i krvava sluz. Lečenje karcinoma je najefikasnije ako se bolest otkrije u ranoj fazi i najčešće uključuje: operacije, hemoterapiju ili zračenja.\nPodsećamo naročito roditelje da treba izbegavati pešačenje i šetnje ulicama u vreme kada je gust saobraćaj i ima mnogo smoga, jer su pluća tada najviše izložena izduvnim gasovima iz automobila. Ne zaboravite da su deca na nižoj visini od nas, bez obzira na to da li hodaju ili su u bebi-kolicima, a tamo je koncentracija ugljen-monoksida najveća (teži je od vazduha). Dečji organizam (naročito pluća) je osetljiviji na sve vrste zagađenog vazduha od organizma odraslih ljudi.\nVežbanje, bavljenje sportom i umerena fizička aktivnost smanjuju rizike od kardiovaskulurnih bolesti, ali i od raka pluća za oko 20%, jer poboljšavaju funkcije pluća. Zato svima preporučujemo povremene šetnje (bar jednom nedeljno) ili umerene fizičke aktivnosti u prirodi (park, izletište, selo, planina, jezero, more…).\nkarcinomrak plucadimzagađen vazduhpušenjepušenje i rakrakrizik od raka


Koalicija za REKOM: proveriti tačnost informacije o masovnoj grobnici u selu Medevce, u opštini Medveđa – Udruženje Tranzicijska pravda, odgovornost i sjećanje u BiH\nPovodom Međunarodnog dana nestalih, Koalicija za REKOM poziva nadležne organe Republike Srbije da utvrde tačnost informacije o postojanju masovne grobnice u selu Medevce, na 30 metara od puta Leskovac – Priština, na 1,5 km od graničnog prelaza Mutivode, u kopnenoj zoni bezbednosti prema Kosovu, na oko 300m udaljenosti od jedinica KFOR-a.\nPrema primljenim informacijama, sa porukom da je reč „o doprinosu rešavanja sudbine nestalih“, na toj lokaciji, u toku izgradnje objekta za potrebe policije, u septembru 2001. godine, vojnim rovokopačem su iskopana i polomljena četiri tela koja su bila zakopana na neobeleženom mestu pored puta Leskovac – Priština. Na jednoj polomljenoj nozi je bila ostala bela patika marke „nike“, a nađene su dečije crvene čizmice, farmerke, gumene rukavice i komad meke tkanine. Civilna policija koja je bila smeštena u kontejnerima u pravcu jedne stare kuće u blizini puta je prekinula dalje iskopavanje. Jedan policajac je rovokopačem zatrpao delove tela i nađene stvari i poravnao zemlju. U roku od 40 minuta, crnim „mercedesom“, na lokaciju masovne grobnic stigao je general Vladimir Lazarević i sa njim Stojan Konjikovac, načelnik Štaba 549. mtbr, a za njima dva džipa sa vojnicima u crnim uniformama i „martinkama“.\nGeneral Lazarević, osuđen pred MKTJ za zločine protiv čovečnosti, penzionisani general Konjikovac, kao i bivši načelnik bezbednosti 549 mtbr. Miljan Veličković raspolažu podacima o mestu na Kosovu, odakle su tela prebačena u Srbiju, i šta se dalje događalo sa telima, da li su premeštena na drugo mesto ili uništena.\nKoalicija za REKOM poziva pojedince koje raspolažu podacima i informacijama o masovnim grobnicama i uništavanju posmrtnih ostataka ratnih žrtava, da se jave i pomognu da se razjasni sudbina još 10,281 osobe, nestale u vezi sa ratovima devedesetih na području nekadašnje SFRJ.


Rad bolji od Pazara, Vojvodini samo bod – Nadlanu.com\nRad bolji od Pazara, Vojvodini samo bod\nObjavljeno 24. nov 2012. / 18:46:02\nFudbaleri Rada pobedili su danas na Banjici ekipu Novog Pazara sa 2:0, dok je Javor u Ivanjici istim rezultatom slavio protiv Radničkog iz Niša u 14. kolu Super lige Srbije.\nVojvodina je kod kuće odigrala bez golova sa Radničkim 1923 i došla je na treće mesto tabele, sa bodom više od Rada.\nHajduk iz Kule je kod kuće pobedio Donji Srem sa 3:2, dok je OFK Beograd na Karaburmi u finišu meča savladao Spartak iz Subotice sa 1:0.\nRad je zabeležio drugu uzastopnu prvenstvenu pobedu na svom terenu golovima Milan Mitrovića u osmom minutu i Slavka Perovića u 11. “Građevinari” su tako došli do druge pobede nad Novim Pazarom u roku od mesec dana.\nJavor je i u četvrtoj uzastopnoj utakmici ostao neporažen, a ovog puta su bili bolji od Radničkog iz Niša, 2:0. Golove u pobedi domaćina postigli su Ifeani Onilo u 29. minutu i Nemanja Vidić u 78.\nNišlije i na četvrtoj uzastopnoj utakmici u domaćem šampionatu nisu postigli gol, iako su u meču protiv Javora imali inicijativu i igrača više od 39. minuta, kada je Onilo dobio direktan crveni karton.\nFudbaleri OFK Beograda su nastavili pobednički niz pobedom nad Spartakom, a gol odluke postigao je Vladan Adžić u 84. minutu.\nHajudk je niz od pet utakmica bez pobede prekinuo trijumfom u uzbudljivoj utakmici protiv Donjeg Srema. Kuljani su poveli golom Slobodana Lalića u 8. minutu, a prednost je udvostručio Ivan Obrovac u 24.\nIako je Srem igrao sa igračem manje od 12. minuta zbog isključenja Igora Uroševića, uspevao je dva puta da izjednači. Golove za Donji Srem postigli su Miloš Josimov u 31. i Nemanja Tošić u 88. minutu.\nPobedu Hajduku nakon pet utakmica bez trijumfa doneo je Lazar Veselinović u 90. minutu.\nHajduk je pobedom “pobegao” sa poslednjeg mesta na tabeli, dok je Javor napredovao i sada je sedmi, a Donji Srem je ostao na 11. mestu.\nDarkshines se pitaju "šta je to bilo s nama" (VIDEO)\nBjork operisala glasne žice


Vesić otkrio kako će biti kontrolisane epidemiološke mere - NOVA portal\nVesić otkrio kako će biti kontrolisane epidemiološke mere\nDruštvo Autor:Nova 14. Nov. 202013:56 > 14:012 Komentara\nSprovođenje epidemioloških mera u Beogradu kontrolisaće između 400 i 500 ovlašćenih lica, najavio je danas zamenik gradonačelnika Beograda Goran Vesić.\nKako prenose mediji, on je za TV Prva rekao da je taj broj izmenama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti znatno uvećan i da će doprineti da se mere efikasnije sprovode.\nNajviše novozaraženih u Beogradu – skoro 1.600\n“U Beogradu je do sada 12 lica kontrolisalo sprovođenje mera, a sada će taj broj biti između 400 i 500 ovlašćenih lica. To znači da ćemo efikasnije raditi i da će se efikasnije i sprovoditi mere”, rekao je Vesić.\n“Kroz ovaj zakon treba da rešimo problem onih koji se smeju državi i organizuju žurke. Očekujemo da se od danas u akciju uključe i policija i tužilaštvo, ti ugostitelji treba da odgovaraju jer najviše novozaraženih dolazi sa tih žurki”, naveo je Vesić.\n“Neophodno je da se svi uključe u sprovođenje zakona i da zajedničkim snagama zatvorimo one koji ne poštuju mere. Ako to ne bude dalo efekta, spremni smo da razmotrimo i nove mere”, rekao je Vesić.


NSinfo: Uručeni ugovori mladim bračnim parovima za kupovinu seoskih kuća\nUručeni ugovori mladim bračnim parovima za kupovinu seoskih kuća\nPokrajinski sekretar za socijalnu politiku, demografiju\ni ravnopravnost polova Predrag Vuletić i direktorka Zavoda za ravnopravnost polova Diana Milović, uručili su ugovore mladim bračnim parovima za kupovinu seoskih kuća sa okućnicom.\nProgram za kupovinu kuća na selu jedan je od najaktuelnijih podsticajnih programa koje realizuje Zavod za ravnopravnost polova. Obraćajući se prisutnim mladim parovima, direktorka Zavoda Diana Milović je rekla da je jedan od najvećih strahova svakog čoveka kako obezbediti krov. „Upravo iz tog razloga“, istakla je direktorka, „posebno mi je drago što smo danas ovde i što novih 30 parova od danas ima krov nad glavom“.\nPokrajinski sekretar Predrag Vuletić je, obraćajući se mladim parovima, naglasio da je privilegija ovih mladih ljudi da su birali gde će da žive, ali svakako i velika hrabrost da se presele ili ostanu na selu. U Vojvodini, prema statističkim podacima, ima 465 naselja, 52 su gradska, a ostala seoska ili mešovita, rekao je Vuletić i izneo podatak da je u čak 40 odsto manje naseljenih mesta živi manje od 1000 stanovnika.\n„Zabrinjavajući su podaci da je u 74 naselja manje od 1000 stanovnika, u 50 je manje od 500 stanovnika, u 43 naselja imaju manje od 200 stanovnika, dok u 13 naselja ima manje od 100 stanovnika, a u četiri vojvođanska naselja živi manje od 50 stanovnika“, naveo je Vuletić.\nU prethodnih pet godina i šest konkursnih ciklusa za ovu namenu dodeljen je 241 milion dinara.\n„Racionalno korišćenje budzeta, kakvo smo pokazali u prethodnom periodu, omogućava nam da nađemo sredstva za programe koji su od suštinskog značaja“, rekao je Vuletić i pozvao mlade parove da prate i druge podsticajne programe koje realizuje Pokrajinska vlada.


Tip dana: Fiorentina – Roma: “Violi” visi plasman u evropska takmičenja, Rimljanima leži Fiorentina! – Kladjenje.rs\nHomeTip DanaTip dana: Fiorentina – Roma: “Violi” visi plasman u evropska takmičenja, Rimljanima leži Fiorentina!\n9 Maja, 2022 Vlajko Tip Dana 0\nU ponedeljak je znatno slabija ponuda za klađenje nego što je to bio slučaj u prethodna dva dana, a za vas smo ovog puta analizirali poslednji meč 36. kola italijanske Serije A u kom će Fiorentina na svom “Artemio Frankiju” ugostiti Romu.\nFiorentina: Mogu li “ljubičasti” do plasmana u evropska takmičenja?\nAko stvari posmatramo na taj način onda bez ikakve sumnje svi navijači Fiorentine mogu da budu zadovoljni sa partijama svoje omiljene ekipe u ovogodišnjem izdanju Serije A, bez obzira na to kako se ova sezona završi, tačnije, da li “Viola” izbori plasman u neko od evropskih takmičenja ili ne.\nU ovom trenutku se izabranici Vinćenca Italijana nalaze na osmom mestu na tabeli uz tri boda manjka u odnosu na sedmoplasiranu Atalantu koja ruku na srce ima i meč više s obzirom da je tim iz Bergama u nedelju slavio na gostovanju kod Specije, kada je bilo 1:3.\nŠto se tiče Fiorentine, tim sa stadiona “Artemio Franki” je u prošlom kolu doživeo i treći vezani poraz i to na gostovanju kod Milana, a taj duel je završen rezultatom 1:0.\nPre toga su “ljubičasti” poraženi i na svom terenu od Udinezea, što je bez ikakve sumnje bila najslabija partija Fiorentine u ovogodišnjem izdanju italijanske Serije A, s obzirom da je taj duel završen ubedljivom pobedom “zebri” iz Udina od čak 0:4.\nKada su u pitanju mečevi na domaćem terenu tim iz Firence igra fenomenalno na svom “Artemio Frankiju” i u ovom trenutku je osmoplasirani tim na tabeli treća najuspešnija domaća ekipa u Seriji A, pošto je na sedamnaest odigranih susreta ostvarila čak jedanaest trijumfa, dva remija i četiri poraza.\nInače, u prvom delu sezone su Roma i Fiorentina odigrale jedan sjajan duel na “Olimpiku” na kom je domaćin došao do pobede, a krajnji rezultat je bio 3:1.\nRoma: Murinjo je preporodio “Vučicu”!\nPoput Fiorentine, i Roma se nije proslavila u prethodnih nekoliko šampionata, iako niko timu iz prestonice Italije ne može da ospori sjajne rezultate u evropskim takmičenjima.\nIpak, ono što je najteže palo svim navijačima rimskog kluba je podatak da Roma još od 2018. nije uspela da dođe do plasmana u Ligu šampiona.\nNažalost, prošle sezone “Vučica” nije uspela da izbori ni igranje u Ligi Evrope, pa su Rimljani morali da se zadovolje sa Ligom konferencija.\nZa novog trenera je pred početak šampionata imenovan Žoze Murinjo, a kada je ovaj stručnjak u pitanju, onda je svakako nešto što uvek možete očekivati sjajne partije u evropskim takmičenjima.\nSredinom nedelje italijanska ekipa je savladala Lester u revanš meču polufinala Lige konferencija i došla do plasmana u finale, što je inače prvo evropsko finale za Romu posle 31. godine.\nŠto se tiče Serije A, trenutno se ekipa sa “Olimpika” nalazi na šestom mestu na tabeli koje na kraju prvenstva donosi plasman u Ligu Evrope, uz podatak da trenutno isti broj bodova ima i sedmoplasirana Atalanta, koja ruku na srce ima i meč viška.\nNažalost, u prošlom kolu su izabranici Žozea Murinja samo remizirali na domaćem terenu protiv Bolonje, a taj duel je mimo svih očekivanja završen bez golova.\nKada su u pitanju partije na gostovanjima, do sada je šestoplasirana ekipa na tabeli odigrala sedamnaest mečeva na strani i utisak je da se Roma baš i nije proslavila s obzirom da je rimski klub u tom periodu ostvario sedam trijumfa, tri remija i čak sedam poraza.\nZa kraj, treba napomenuti da će “Vučica” na ovom duelu nastupiti bez Mhtarijana koji je nedavno povredio mišić, što će svakako biti veliki hendiket za tim koji sa klupe predvodi legendarni Žoze Murinjo.\nNa poslednjih pet susreta Roma je isto toliko puta slavila nad Fiorentinom i mišljenja smo da “Vučica” ni ovog puta neće doživeti poraz zbog čega vam toplo preporučujemo da probate sa duplom šansom X2 za koju je kladionica Meridianbet pripremila kvotu 1.55.\nTakođe, izabranici Žozea Murinja bi vrlo lako mogli da postignu više od dva gola na “Artemio Frankiju” za šta je kladionica Meridianbet pripremila koeficijent 2.55.\nZa kraj, na poslednjih pet duela između ova dva tima palo je ukupno sedamnaest golova, pa sva je prilika da nas i ovog puta očekuje jedan i te kako efikasan duel zbog čega vam predlažemo da odaberete igru 3+ koju kladionica Meridianbet plaća sa kvotom 1.87.\nTiket za veče (nedelja, 08.05.2022)\nTiket dana (ponedeljak, 09.05.2022)


Odlaganje glasanja o predlogu koje je trebalo da se održi u nedelju - ujedno znači i nastavak pregovora između republikanaca i demokrata.\nSjedinjene Države su na pragu usvajanja paketa pomoći nakon što je protekla nedelja u kojoj je berza na Vol Stritu zabeležila najgore poslovanje od 2008. – zbog čega američki poslovni svet sa nestrpljenjem čeka pomak u Kongresu.\nNensi Pelosi, predsedavajuća Predstavničkom domu, izjavila je u nedelju da demokrate pripremaju sopstvenu verziju paketa ekonomske pomoći koji, kako se izrazila, prepoznaje težinu izazova koji predstavlja koronavirus i drastično se razlikuje od predloga koji zagovaraju republikanci.\nTo ukazuje da će biti potrebno da sve strane usaglase pozicije.\nMič Mekonel, lider republikanske većine u Senatu, odgovornost za eventualna kašnjenja u reagovanju.\n"Ako budemo kasnili – razlog će biti to što naše kolege žele da se pogađaju u trenutku kada država očekuje od nas da zajedno rešavamo problem”, rekao je Mekonel.\nČak Šumer, lider demokrata u Senatu, rekao je da će zastoj u razgovorima biti prebrođen i da će dijalog biti nastavljen – uključujući i sekretara za finansije Stivena Mnučina.\n“Nastojimo da naš predlog ponudi brza rešenja za ekonomsku krizu – posvećeni smo da do toga dođemo bez partjskih podela. Da ga obe strane podrže”, rekao je Šumer.\nIzmeđu ostalog, republikanski i demokratski članovi Senata, nisu uspeli da se usaglase o iznosu od 425 milijardi dolara novca za zajmove i garancije za kredite za koje se zalažu republikanci – jer će, kako tvrde demokrate, Sekretarijat za finansije imati previse diskrecionih oprava da određuje kome će novac biti dodeljen.\nAmerički Kongres planirao je da zakonski predlog o ekonomnskoj pomoći dostavi predsedniku Donaldu Trampu do sredine tekuće nedelje. Ostalo je nejasno da li će aktuelna odlaganja uticati na kašnjenje u očekivanoj dinamici usvajanja predloga koji bi trebalo da ublaži ekonomske posledice pandemije koronavirusa.