Avenços en gestió clínica: I a nosaltres quan ens toca?\nSeguint aquest fil històric, l'atenció a la salut mental s'enfronta a nous reptes i oportunitats. La decisió compartida en persones que pateixen esquizofrènia ha demostrat efectivitat i millora en la qualitat de les decisions, basades en l'augment del coneixement i la participació, observant-se una major congruència amb els valors i preferències del pacient, així com una certa satisfacció de l'usuari (JM Villagran, Rev. Asoc. Esp. Neuropsiq. 2014). Aquesta presa de decisions compartides s'ha de veure com un procés dinàmic, on es comparteix la informació, es reflexiona sobre ella i s'oferta suport.\nUn trastorn mental greu pot limitar de forma temporal i transitòria la capacitat de decisió de la persona, però és un error inassumible identificar la malaltia mental amb la incapacitat. Al contrari, es tracta d'una situació d'especial vulnerabilitat on els drets del subjecte podrien no ser respectats.\nTot i les evidències, la presa de decisions compartides es pot veure amenaçada per actituds paternalistes i sobreprotectores, similar a la figura del Gran Benefactor de "Nosaltres", on el principal objectiu, recordem-ho, era igualar a la població al voltant d'un patró comú, que pot ser fins i tot construït a nivell artificial amb argúcies que utilitzen l'idioma científic amb interessos propis.\nEstem en una societat en permanent canvi, però aquestes tendències sempre han estat presents i hi ha molts exemples previs d'aquesta tensió entre les dues postures. Ens trobem en aquest moment amb la necessitat d'abordar aquest debat de forma oberta i de actualitzar-lo en el cas de la Salut Mental al mateix nivell que es troba a la resta de processos d'atenció sanitària.


Els bombardeigs franquistes sobre Manresa (1938-39) | Els bombardeigs franquistes a Manresa (1938-39)\nEls bombardeigs franquistes\na Manresa (1938-39)\nEls bombardeigs franquistes sobre Manresa (1938-39)\nAl final de la Guerra Civil, els dies 21 de desembre del 1938 i 19 de gener del 1939, la ciutat de Manresa va ser bombardejada per l’aviació del bàndol franquista, a més de ser objecte en altres ocasions de metrallaments aeris que afectaren punts concrets del teixit urbà i dels voltants.\nEls bombardeigs aeris sobre la reraguarda, és a dir, sobre zones habitades allunyades dels fronts de combat, foren una autèntica novetat en aquells temps i provocaren milers de víctimes innocents entre la població civil. L’Alemanya nazi de Hitler i la Itàlia feixista de Mussolini posaren aquesta nova arma destructiva al servei del seu aliat, el general Franco.\nConillets d’Índies de l’aviació alemanya i italiana\nAquest fet permeté una inqüestionable superioritat aèria de l’exèrcit franquista, cosa que va contribuir molt a la seva victòria final. El govern de la República mai no la va poder contrarestar malgrat haver pagat a preu d’or l’ajuda militar de la URSS, l’aviació de la qual aleshores era inferior a les d’Alemanya i Itàlia.\nLa Guerra Civil espanyola va servir a Hitler i Mussolini de banc de proves per a la imminent II Guerra Mundial (1939-1945), ja que els va permetre experimentar les tàctiques aèries, les reaccions psicològiques de la població civil al ser bombardejada (por, terror, indignació, desmoralització,...) i els seus efectes en la seva capacitat de resistència. També així van anar podent afinar i augmentar la capacitat destructiva de les seves aviacions. Tot plegat amb la finalitat d’aplicar-ho a gran escala en el seu intent de dominar Europa.\nPer tant, la població catalana i espanyola que vivia en la zona republicana va ser una mena de conillets d’índies d’aquests assaigs de les potències totalitàries. Es tractava no solament de causar el màxim possible de destrucció física i material a l’enemic, sinó també d’aconseguir la seva anul·lació psicològica. Així doncs, la població civil es va convertir també en un blanc militar.\nBarcelona, bombardejada sistemàticament\nEn efecte, la Legió Còndor alemanya aviat es va fer tristament cèlebre en bombardeigs salvatges com el de la ciutat basca de Gernika (abril del 1937), immortalitzat de manera magistral per Pablo Picasso.\nMentrestant, l’Aviazione Legionaria italiana operava des de l’illa de Mallorca, convertida en una mena de portaavions natural, contra ciutats i objectius de Catalunya i el País Valencià. Però la principal destinatària de les accions de l’aviació italiana fou Barcelona, que es convertí en la primera ciutat de reraguarda del món en ser bombardejada sistemàticament. Com a exemple, i seguint una ordre directa de Benito Mussolini, Barcelona fou atacada massivament durant tres dies seguits per l’aviació italiana (març del 1938) amb un resultat final d’almenys 873 persones mortes i 1.500 de ferides al llarg d’aquelles hores tràgiques.\nPer això el primer ministre britànic Winston Churchill, qui mai va ajudar durant la Guerra Civil al legítim govern de la República, va pronunciar aquesta cèlebre frase en el context dels durs bombardeigs aeris nazis sobre Londres i altres ciutats angleses a l’any 1940: “Crec fermament que els nostres compatriotes seran capaços de resistir com ho van fer els valents ciutadans de Barcelona”.\nDe fet, a banda de Madrid (on es produïren uns 2.000 morts), l’activitat destructora de l’aviació franquista es va concentrar sobretot a Catalunya i el País Valencià. Dels 5.000 morts que els bombardeigs aeris van provocar en terres catalanes, més de 2.500 corresponen a Barcelona. Altres ciutats catalanes que els van patir fortament foren Lleida, Granollers o Figueres, on les bombes foren llançades en llocs públics i cèntrics com ara escoles, mercats o zones comercials, amb un resultat de centenars de morts, bàsicament persones grans, dones i criatures ja que bona part dels homes joves estaven lluitant al front.\nTres aviacions dins l’exèrcit franquista\nItàlia i Alemanya també forniren d’avions i de tota mena de material a l’exèrcit franquista i col·laboraren en la instrucció i formació dels seus pilots de guerra. Així, s’acabà formant l’Aviación Hispana dins el bàndol franquista, la qual, juntament amb la Legió Cóndor i l’Aviazione Legionaria, van actuar sobre els pobles i ciutats catalanes durant l’ofensiva final contra Catalunya (desembre del 1938-febrer del 1939). Aquesta intensa acció conjunta de les tres aviacions fa difícil determinar exactament quina va ser l’autora dels diferents atacs aeris en aquest període.\n(Vegeu tots els treballs de prevenció dels bombardeigs que s’efectuaren a Manresa a l’article: “Els refugis. La protecció contra els bombardeigs. La tasca de la Junta de Defensa de la Població Civil de Manresa”.)\nL’espionatge franquista i la preparació dels bombardeigs sobre Manresa\nEls bombardeigs i metrallaments aeris sobre Manresa van ser planificats amb temps per part de l’exèrcit franquista. Els seus serveis secrets d’informació feia temps que anaven recollint dades i situacions sobre objectius manresans susceptibles de ser bombardejats. Ja a l’abril del 1937, l’Aviazione Legionaria italiana havia fet diverses fotografies aèries de la ciutat.\nEn el bàndol franquista, el general Orgaz coordinà el SIM (Servicio de Información Militar), que a inicis del 1938 es transformà en el SIPM (Servicio de Información y Polícia Militar). Paral·lelament, i a banda del comandament militar, el setembre del 1936 es van constituir els “Servicios de Información de la Frontera Nordeste de España” (SIFNE).\nEspies catalans de Franco\nDins el SIFNE hi havia polítics, intel·lectuals, empresaris... catalans, partidaris del general Franco, molts dels quals havien hagut de fugir de casa seva per por a ser assassinats per l’extrema esquerra revolucionària i les seves propietats havien estat confiscades. Està documentalment comprovat com hi van participar persones com ara Eugeni d’Ors, Carles Sentís, Josep Pla o Manuel Vidal-Quadras. La gent del SIFNE van aprofitar les múltiples relacions que tenien amb Catalunya per teixir una espessa xarxa d’informació al servei del general Franco.\nEl SIPM i el SIFNE obtenien les seves informacions mitjançant els seus propis agents, pel control que tenien de ports i fronteres, i per les dades facilitades -de més bon grat o més a la força- per persones que fugien de la zona republicana o per presoners de guerra i desertors de l’exèrcit republicà. El febrer del 1938 els SIFNE van ser absorbits pel SIPM, sota un comandament exclusivament militar i centralitzat.\nUnes informacions a voltes exagerades\nVal a dir però que no totes les informacions que enviaven els serveis d’espionatge franquistes eren correctes i precises. Sovint hi havia exageracions notables, sobretot pel que feia a defensa antiaèria, arribada de material de guerra, concentració de tropes republicanes o capacitat real de la indústria de guerra manresana en particular i catalana en general. Tot plegat era molt més minso en la realitat. En el cas de Manresa, això es pot veure quan, en un d’aquests informes d’espionatge, datat a París el maig del 1938, s’afirma que la gent ha de dormir pel carrer degut a una enorme concentració de població “pues en una ciudad de 100.000 habitantes, había hace unos días más de 150.000 (...)”. Això s’explicaria perquè “se sabe cierto que los rojos se proponen hacer MANRESA un lugar de gran resistencia (...)”.\nTanmateix, el que és ben cert és que fou l’acció conjunta d’aquests serveis d’espionatge qui va fornir a l’aviació franquista les dades sobre Manresa. Cal tenir present que la Legió Còndor, que disposava d’un eficient servei d’escolta radiofònica, i l’Aviazione Legionaria tenien els seus propis mitjans d’obtenció d’informació, la qual, d’altra banda, era compartida entre les tres aviacions que bombardejaren Catalunya en el tram final de la guerra.\nObjectius de Manresa seleccionats per ser bombardejats\nD’aquesta manera, segons diversa documentació localitzada als arxius militars de Roma i Àvila, els aviadors de l’exèrcit franquista disposaven de plànols i croquis de Manresa i comarca amb els objectius a bombardejar seleccionats i amb explicacions sobre la seva situació:\ndipòsits de la CAMPSA (“en el Paseo del Río. Cerca estación Berga”)\nindústries on es fabricava material de guerra (“Hay muchas en Manresa. Casi todas en el centro de la población”. I, en diversos informes, s’esmenta a: Maquinària Industrial, Fàbrica Lluvià, cal Marquet, les fundicions Ubach, Illa, Alegre, Desveus, Colsa...)\nla fàbrica Pirelli, malgrat la nacionalitat italiana dels seus propietaris, qualificada com a “fábrica de material para protección contra gases”)\ndipòsits de material de guerra (edifici de l’Escorxador, Fàbrica dels Panyos, convent de Sant Francesc, i “otro en una gran fàbrica al sur de la ciudad”)\nestacions de ferrocarril (a on “suele haber acumulado mucho material". Per exemple, el 19 de gener del 1939 els voltants de l’Estació del Nord foren bombardejats i l’estació de Manresa-Alta fou metrallada)\ncarreteres (la de Manresa a Calaf i la recta de Sallent foren metrallades en diverses ocasions)\nponts (sobretot del ferrocarril, atacats també el dia 19)\ncasernes i centres de concentració de tropes republicanes (el 21 de desembre del 1938 l’aviació llançà bombes a l’entorn de les casernes del Carme i de l’edifici de Sant Ignasi, convertida aleshores en caserna tot provocant diverses víctimes mortals entre la població civil)\ncentraletes i línies elèctriques d’alta tensió (Pujada Roja, Font dels Capellans, Companyia Anònima Manresana d’Electricitat, que també foren atacades)\naeròdroms de Sallent i Santpedor (fotografiats des de l’aire el dia 19 de gener del 1939 per tal de valorar el seu bombardeig, cosa que finalment no es produí)...\nBombes sobre la població civil\nÉs molt important precisar que, si bé l’exèrcit franquista parlava sovint de “objetivos militares”, la realitat era que la precisió tècnica dels bombardeigs sobre aquests objectius era realment precària i els pilots dels avions sabien perfectament que això provocaria moltes víctimes innocents entre la població civil. Així, bombes deixades anar sobre estacions de tren, casernes, indústries de guerra, línies d’alta tensió, dipòsits de material... de la ciutat no tocaren pas els seus objectius i provocaren la destrucció als seus voltants i la mort d’homes, dones i criatures que van tenir la malastrugança de viure-hi a prop o de passar casualment per allí en aquells moments.\nHem de tenir present que aquestes víctimes dels bombardeigs ho van ser en més d’un sentit: poc abans del col·lapse final del bàndol republicà i del campi qui pugui general posterior, no van rebre cap mena d’ajuda oficial (fins i tot, algunes es van trobar, en tornar a les seves cases bombardejades, que els havien entrat a robar). I un cop acabada la guerra, les noves autoritats franquistes mai no van reconèixer la seva responsabilitat en aquests bombardeigs. Per tant, familiars de víctimes mortals, ferits i supervivents sense llar van haver d’intentar tirar endavant pels seus propis mitjans.\nAixí doncs, aquest eufemisme, tant actual, dels danys colaterals els ciutadans i ciutadanes de Manresa el visqueren per primer cop en la seva pròpia pell, ara fa justament 70 anys, el dia 21 de desembre del 1938.\nEl bombardeig del 21 de desembre del 1938\nEra el migdia d'un dia clar i assolellat, condicions meteorològiques òptimes per a l'aviació. Segons el comunicat oficial de guerra de l'exèrcit republicà, aquell dia, «prosiguiendo sus agresiones contra ciudades de la retaguardia republicana, la aviación italo-germana ha bombardeado hoy el casco urbano de Manresa, Vich y Tárrega, ocasionando víctimas entre la población civil, en su mayoría mujeres y niños».\nD'altra banda, l'informe d'aquell mateix dia de la Junta de Defensa Passiva de Catalunya en donava una informació més detallada (si bé clarament a la baixa en relació al que realment va passar): afirmava que a les 11,50 hores havia sonat l'alarma antiaèria a Manresa i que a les 12'20 hores «dues esquadretes de 5 aparells, volant a una alçada d'uns 1.000 metres i entrant per la part N. direcció N.E. han llançat un centenar de bombes sobre Manresa, ocasionant la destrucció total de 9 edificis i parcial de 23. A conseqüència de l'agressió hi ha 12 morts i 65 ferits». Per la seva banda, el Parte de Campaña del Estado Mayor del Aire de l’exèrcit franquista informava lacònicament que “una Escuadra de S-79 bombardea los objetivos militares de Manresa”.\nBombes als Dolors i a la Font dels Capellans\nAlgunes d'aquestes bombes foren llançades al sector dels Dolors i de la Font dels Capellans, tot seguint la xarxa d'alta tensió. Afectaren els camps de la Pujada Roja i n'hi hagué una que caigué a la carretera i va matar dues nenes, les germanes Maria i Marina Gibert i Rubinart, que fugien espantades cap a casa seva. De retruc, la mateixa ona expansiva va esquerdar la façana de la casa anomenada del Control. Una altra bomba va malmetre la vaqueria de cal Closas, a poca distància de la Font dels Capellans, i va matar Maria Singla i Vila. D'altres explotaren, a poca distància d'allí, als camps del voltant de la via del carrilet. Segons diversos testimonis, els avions, volant baix, realitzaren més d’una passada en aquest sector de la ciutat i en el de la carretera del Pont de Vilomara.\nEl reguitzell de bombes des de la Creu Guixera fins el Puigberenguer\nAl sector de la prolongació de la Creu Guixera (a pocs centenars de metres d'on acaba l'actual carrer de Zamenhof) hi caigueren més bombes: algunes afectaren la Torre de l'Alberti i la casa contigua, cal Salvadoret, situades vora la via del carrilet. També fou bombardejat el carrer de la Llibertat: una bomba malmeté el pati del darrera del cafè Bellaterra (que feia xamfrà amb el carrer de la Font) i va matar tot el bestiar que hi havia. Una altra -que caigué al peu d'una paret, per on passava la sèquia vora la carretera de Santpedor- tingué unes conseqüències ben tràgiques, ja que matà tres persones: el nen Àngel Samper i Santamaria i dos adults. I encara una altra bomba va caure en un camp de planter, més amunt de l'estació del carrilet, però no va arribar a explotar (probablement, és la bomba que, anys després, es descobrí amb motiu d’unes obres a l’actual confluència entre els carrers de l’Abat Oliba i de Balmes). A continuació, els avions travessaren la carretera de Santpedor en direcció al Puigberenger, on també bombardejaren. També van llançar bombes vora la zona on hi havia la SAF (part nord de l’actual carrer de l’Abat Oliba), i a prop de l’edifici de l’Escorxador (actual biblioteca universitària) , en direcció al regadiu i al sector del camp dels Barrets.\nDel sector de la carretera del Pont de Vilomara fins a Les Escodines: una tragèdia ciutadana\nEl bombardeig franquista també produí morts a la carretera del Pont de Vilomara. Una de les bombes que afectaren aquell sector caigué al mig de la carretera, a l'altura del pont del carrilet, i matà tres treballadors que acabaven de plegar de la fàbrica de cal Santasusana: Joan Brunet i Puig, Enric Torrents i Puyaltó i Manuela Gros i Pla. Els seus cossos destrossats quedaren enganxats a uns filats i uns plataners que hi havia. Un xic més amunt -poc abans d'arribar a l'Era del Xivit- també fou mort Ignasi Corrons i Lladó.\nForen especialment colpidores les bombes que caigueren a l'Era del Xivit i a la zona del voltant del carrer de Viladordis, on causaren un gran nombre de morts, entre els quals podem esmentar Maria Casas i Sala i el seu fill, Josep Guitart i Casas. Així mateix, l'aviació franquista abocà bombes pels camps del que avui dia constitueix el carrer de la Sardana, al carrer de les Saleses i a l'interior del pati de l'antic edifici de les Germanetes dels Pobres, al carrer de Sant Bartomeu. A continuació, altres bombes foren llançades al sector de la plaça de Sant Ignasi: una ensorrà l'edifici de la barberia (actual farmàcia Guañabens) que hi havia davant del col·legi del mateix nom -aleshores caserna-, una altra va caure a l'actual via de Sant Ignasi, davant el taller d'un boter. Igualment, una bomba tocà la teulada de l'edifici de Sant Ignasi, a l'indret on hi havia hagut l'altar major de l'església del mateix nom, enderrocada l'any 1936. Les bombes que explotaren en aquesta zona causaren la mort d'almenys cinc persones: la del barber Valentí Bonvehí i Closas, la d'un militar que travessava la plaça en aquell moment (i que, un instant abans, havia obligat una dona a estirar-se a terra, cosa que li havia salvat la vida), la de Maria Cos i Tarrés, sota l'arcada del començament del carrer de Santa Llúcia, i la d’una mare i la seva filla (Concepció Sallés i Subirana i Maria Prat i Sallés) a l’inici del carrer de Viladordis, prop de la piscina municipal.\nL’atac al centre històric de la ciutat\nLes bombes afectaren també la part del darrere del cinema Goya –sembla que volien tocar l’edifici de la Companyia Anònima Manresana d’Electricitat (CAME)- i algunes edificacions al peu de les escales del Carme (casa del Milord), prop de la caserna. De la mateixa manera, més bombes produïren greus danys materials al carrer de Sant Miquel (on una d'elles va picar amb el xamfrà de la casa de la perruqueria Subirana i, de retruc, va caure davant de l'edifici de la sabateria de cal Fàbregas i en destruí l'aparador i bona part de la façana); a la Plana de l'Om (on fou malmès l'edifici de la carnisseria de cal Buc) i al carrer de les Barreres. En aquest darrer lloc, una bomba destruí el forn de pa anomenat de ca l'Urbici, situat a la cantonada amb el carrer de la Mel, on també va afectar el taller metal·lúrgic de cal Rosselló. El bombardeig en tot aquest sector acabat de descriure originà uns quants ferits, bé a causa de la metralla (com el cas de Cristina Castellón i Ros, que vivia davant el forn de ca l’Urbici), bé, sobretot, arran de la trencadissa de vidres.\nFinalment, també caigueren bombes a la plaça de’n Creus, a la de Montserrat, al voltant de la fàbrica de cal Vinyes -situada al passeig del Riu- i prop de l'Estació del Nord -al mig de la carretera-, no gaire lluny de la giratòria de les vies.\n33 víctimes mortals\nAquest primer bombardeig causà, pel cap baix, 33 morts entre la població de la ciutat. No obstant això, en un primer balanç contemporani dels fets, segons el sumari que instruí el Jutjat de Manresa, consta que hi moriren 32 persones. Ara bé, cal afegir-hi el cas de Concepció Xerpell i Balet, que, segons el certificat de defunció que hi ha al Registre Civil de Manresa, morí el 18 de gener del 1939, sis dies abans de l’entrada de les tropes franquistes a la ciutat. La causa immediata de la seva mort fou una parotiditis supurada “a conseqüència de ferides del bombardeig del 21 del passat desembre”.\nNo podem descartar la possibilitat que el nombre de víctimes mortals fos encara superior, perquè cal tenir present, per exemple, l'evolució d’alguns ferits greus, la possible mort dels quals pot haver estat registrada més tard, en uns moments de gran confusió davant la imminent enfonsada de les línies republicanes, i fins i tot posteriorment a l'entrada de les tropes i autoritats franquistes, que no reconeixien oficialment la seva responsabilitat en els bombardeigs aeris sobre la població civil. En aquests casos, en els certificats de defunció no consten les circumstàncies en què la víctima rebé les ferides que li causaren la mort.\nAquest primer bombardeig tingué uns efectes realment desmoralitzadors entre els habitants de la ciutat: el dia 28 de desembre de 1938, la CNT es plantejava d'organitzar «algún acto de Frente Popular, con el fin de levantar la moral de los ciudadanos decaída a raíz del bombardeo». Al mateix temps, manifestava la seva preocupació «por lo que ocurre con los trabajos», ja que els obrers, «debido al bombardeo, no se presentan al trabajo alegando que tienen miedo». Diversos testimonis confirmen que l’ambient derrotista era total i el sentiment majoritari era que la guerra s’acabés d’un cop, la guanyés qui la guanyés.\nEl bombardeig del 19 de gener del 1939\nEl segon bombardeig de què fou objecte Manresa tingué lloc el matí del dia 19 de gener del 1939, 5 dies abans de l'entrada de les tropes franquistes, en un context de freqüents bombardeigs i metrallaments aeris que aquells dies afectaven els voltants de la ciutat. Segons el comunicat oficial de guerra de l'exèrcit republicà d'aquest dia, «los aparatos de la invasión bombardearon Igualada, Manresa y Valencia, causando víctimas entre la población civil».\nPer la seva banda, el Parte de Campaña del Estado Mayor del Aire de l’aviació franquista afirmava que “una Escuadra de S-79 bombardea en la estación de Manresa”. De manera més precisa, la documentació de la Aviación Hispana informa que la Tercera Escuadra de la II Brigada Aérea (10 avions) va atacar la línia de ferrocarril de l’estació del Nord. Aquest atac, però, sobretot va afectar cases, terrenys –i, lamentablement, persones- del voltant. En efecte, a banda de les informacions procedents de diversos testimonis presencials, el propi Parte de Campaña reconeix que “algunas bombas cayeron en las casas colindantes”.\nAquesta vegada els avions franquistes van remuntar el riu tot seguint la via del carrilet, que també va ésser bombardejada al sector comprès entre la mina dels Comdals i la de Sant Pau. Així mateix, caigueren més bombes a llocs cèntrics de la ciutat, com ara el magatzem de la ferreteria Armengou, a l'interior de La Gran Saldadora (temps després es posaren a la venda retalls de roba malmesa per la metralla), on hi havia un refugi fet amb bales de cotó que va evitar mals més grans malgrat que l’ona expansiva arribà a afectar els darreres d’una casa del carrer de Casanova, i una altra bomba caigué als horts dels darreres del carrer de Carrió.\nLa via de l'actual RENFE fou bombardejada al voltant del sector de Can Poc Oli, on la Riera de Rajadell desguassa al Cardener i també caigueren tres bombes sobre el lloc conegut per l'Olivar del Perellar. Els avions també bombardejaren el sector del camí de Santa Caterina (aleshores carrer de València), tot seguint les línies d'alta tensió. A més, tres bombes explotaren al voltant de la Granja Montserrat, prop de la Catalana, en direcció a la centraleta elèctrica que hi havia a l’altra banda de la carretera d’Igualada. Una d'elles afectà un petit destacament de soldats que s'hi havien instal·lat provisionalment en la retirada i que tenien cura d'uns coloms missatgers: segons el Libro de Partes de la Creu Roja del mateix dia 19 de gener de 1939, s'efectuà el «traslado de un herido desconocido desde la Granja Montserrat al Hospital Militar Base nº 1».\n2 víctimes mortals\nEn aquest segon bombardeig -de menys intensitat que no el primer-, i en els dos metrallaments posteriors, el nombre de víctimes fou sensiblement inferior. La població, després de l'experiència del primer bombardeig, ja restava atenta als continus tocs de sirenes que avisaven de possibles atacs aeris. Molta gent, d'altra banda, es va amagar o va marxar de la ciutat durant els darrers dies de guerra i, lògicament, això feia disminuir el risc.\nPer les mateixes raons que esmentàvem en el cas del primer bombardeig, hem de posar en qüestió les dades oficials. Segons aquestes, no es produí cap víctima ni en el segon bombardeig ni en els dos metrallaments posteriors.\nTanmateix, al Libro de Partes de la Creu Roja, als fulls corresponents al dia 19 de gener de 1939, hi ha constància del «traslado del cadáver de José Molins muerto a causa del bombardeo desde la calle Valencia al Cementerio Municipal de ésta». Com a exemple del que afirmàvem en parlar del primer bombardeig, veiem que la mort de Josep Molins i Perarnau no consta al Registre Civil fins al 13 d’abril del 1939, és a dir, més de dos mesos després de l’entrada de les tropes franquistes a la ciutat. Segons aquesta font, morí a conseqüència d’un “shock traumático”, el 19 de gener, “en la finca de su propiedad “Vista Alegre”. En cap moment el certificat de defunció, fet ja en època franquista, no especifica les causes d’aquest “shock traumático”\nAl “Libro de Partes” de la Creu Roja d’aquell mateix dia 19 també s'esmenta que els portalliteres de l'entitat «han efectuado el traslado del cadáver de Luis Arquesón, muerto a causa del bombardeo aéreo, desde Los Condales al cementerio municipal de ésta». Aquesta persona morta a causa del bombardeig es deia Lluís Arquerons i Bofill i fou atrapat per les bombes de l'aviació franquista al voltant del pont de Can Poc Oli. D'aquesta manera, doncs, al marge de l'evolució del militar ferit a la Granja Montserrat, podem afirmar que, pel cap baix, dues persones resultaren mortes a causa d’aquest segon bombardeig.\nBalanç dels 2 bombardeigs franquistes a Manresa\n35 morts identificats: 2 soldats i 33 víctimes civils\nEntre les víctimes hi havia 6 nens i nenes de menys de 13 anys i 12 dones d’entre 15 i 66 anys.\nCom ja hem dit, Manresa també rebé almenys dos metrallaments aeris per part de l'aviació franquista (als voltants de la ciutat foren més nombrosos). Un d'aquests el podem datar el mateix dia 19 de gener, a la tarda, quan avions de combat Heinkel 112, de fabricació alemanya, procedents de Balaguer i volant a una altura que oscil·lava entre 2.000 i 3.000 metres, metrallaren l'estació de Manresa Alta. En aquells moments, a l'estació hi havia un tren militar -alguns vagons del qual quedaren inservibles- que anava a Guardiola de Berguedà i els soldats s'hagueren d'amagar pels camps dels voltants.\nL’altre metrallament, del qual no podem precisar la data, també afectà el carrilet a l'altura de la Font dels Capellans. Igualment, segons diversos testimonis, també hi hagué metrallaments aeris al sector del carrer de Sant Andreu (vora les instal·lacions de la Companyia Anònima d'Electricitat) i a la teulada de l'edifici de cal Marquet (al carrer del Bruc, prop del Passeig del Riu), empresa dedicada aleshores a la producció bèl·lica.\nEl testimoni d’un aviador que metrallà Manresa\n«... a media mañana se recibió una orden de actuar sobre la estación de Manresa, nudo ferroviario de gran movimiento, al irse encajonando allí, divisiones separatistas, en su cobarde retirada, y en especial, sobre unos trenes militares que, según confidencias, aquella mañana debían llegar...\n»... mientras los cañonazos y ametralladoras de su aparato barren inmundicias, entona a voz en cuello una oración entusiasta, una plegaria sentida, que fue sincera y española, muy española...»\n(Text extret de la novel.la «Carlos Maria» d'Adro Xavier. Sota aquest pseudònim, l'autor de l’escrit parla del seu germà, l'alferes de l'aviació franquista Carlos Rey-Stolle Pedrosa, que va participar en el metrallament aeri sobre Manresa del dia 19 de gener del 1939. L'últim paràgraf forma part d’un comentari que el propi «Adro Xavier» féu sobre el fet que els trets que disparava des de l’aire «barren inmundicias».)\nUnes morts i destruccions innecessàries\nEls bombardeigs i metrallaments aeris sobre Manresa i altres municipis catalans es produeixen en un moment, després de la Batalla de l’Ebre, en què la guerra ja estava del tot decidida a favor de l’exèrcit franquista. Per tant, militarment resulta completament injustificada la mort de tantes víctimes innocents. Era matar per matar. Això sí, amb uns objectius psicològics molt clars: produir el pànic entre la població civil, desmoralitzar-la i dissuadir-la de qualsevol intent de resistència.\nAixí doncs, aquests bombardeigs, fets amb l’ànim d’anorrear qualsevol mena d’oposició, van ser una mostra de la brutalitat de la dictadura franquista que s’atansava amb la voluntat d’eternitzar-se en el poder.\nVÍCTIMES MORTALS DELS BOMBARDEIGS A MANRESA\n1r bombardeig (21-12-1938)\nNom Edat Domicili\nAdán i López, Francisco 3 Barriada de Les Tortonyes, darrere núm. 4\nAmenós i Busquet, Ramon 21 Plaça de Sant Ignasi (Igualada)\nArmengol i Ricart, Domènec 46 Ctra. del Pont de Vilomara, Casa Volanta\nBassi i Flix, Primitiu 29 Viladordis, Torre Planell\nBonvehí i Closas, Valentí 50 Viladordis 2\nBrunet i Puig, Joan 17 Tossal del Coro 30\nCasas i Sala, Maria 36 Ctra. del Pont de Vilomara 1, Cases barates\nCorrons i Lladó, Ignasi 75 Sant Andreu 25, 2n\nCos i Tarres, Maria 45 Santa Llúcia 43\nDíaz i Vera, Tomasa 26 Carrió 27, 1r\nGarcia i Duarte, Genís 59 Tossal del Coro\nGarcia i Martinez, Carmen 35 Santa Llúcia 1\nGibert i Rubinart, Maria 12 Pujada Roja\nGibert i Rubinart, Marina 11 Pujada Roja\nGras i Redorta, Salvador 39 Remei de Dalt 28, 1r\nGros i Pla, Manuela 28 Sant Llorenç de Bríndisi 40\nGuals i Santamaria, Josep 38 Ctra. de Santpedor 12, Cases barates\nGuitart i Casas, Josep 3 Ctra. del Pont de Vilomara 1, Cases barates\nPrada i Millán, Andreu 28 Sardenya 378, 2n 3ª (Barcelona)\nPrat i Sallés, Maria 22 Viladordis 3\nPuig i Carví, Josepa 32 Viladordis 2\nPuig i Cumulada, Abdó 18\nRos i Sala, Dolors 50 Santa Llúcia 1, 3r 1ª\nSallés i Subirana, Concepció 45 Viladordis\nSamper i Santamaria, Àngel 8 Ctra de Vic 122\nSerrallonga i Rubiralta, Josepa 15 Viladordis 81\nSingla i Vila, Maria 66 Casa Mísser Mas (actual Font dels Capellans)\nTorrents i Puyaltó, Enric 17 Sant Maurici 51\nVázquez i González, Leonardo 35\nVila i Planas, Ignasi 43 Llibertat 37\nVilalta i Sala, Baldiri 55 Vell de Santa Clara 4\nVilaró i Raurich, Enric 8 Viladordis 81\nXerpell i Balet, Concepció 58 Sant Maurici 76\n2n bombardeig (19-1-1939)\nArcarons i Bofill, Lluís 61 Llibertat 14\nMolins i Perarnau, Josep 61 Barreres 30\nPresidida pel conseller Ramon Sanz, era constitüida pels caps dels departaments municipals de Defensa i Indústries de Guerra, de Sanitat, de Foment i Treball i de Seguretatt Interior; l’arquitecte i l’enginer municipals, i representants de la Creu Roja, del cos de Bombers, de la Telefònica i del Sindicat de Llum i Força.\n Nascut a Torrepacheco (Múrcia) i casat amb una manresana, Aniceto León Garre fou un personatge controvertit. Amb prestigi de ser un bon professor, no impulsà, ans al contrari, la catalanització de les classes a l’Institut i, com a comissari-director durant la guerra, depurà i expulsà a tots aquells alumnes de famílies considerades com a “contrarevolucionàries”. S’exilià al final de la guerra, però posteriorment tornà, fou rehabilitat per les autoritats franquistes i passà a exercir el càrrec de director d’un institut de Barcelona.\nMapa dels bombardeigs\nLes 35 víctimes mortals\nVídeos de familiars de les víctimes\nVídeos de testimonis dels bombardeigs\nTextos sobre els bombardeigs a Manresa\nDocumental sobre els bombardeigs de Manresa\nExposició i opuscle\nHistòria de 2 cartes\nActes del 70è aniversari dels bombardeig\nDescarregar l'opuscle "Bombes franquistes sobre Manresa" (PDF)\nWeb dels bombardeigs franquistes a Manresa. Tots els drets reservats


Comprar Clos Dominic Vinyes Altes 2017. Vi negre | enterwine.com\nVi Negre Clos Dominic Vinyes Altes 2017\nVi criança del Priorat. Cupatge de Carinyena i Garnatxa de vinyes velles amb 16 mesos de criança en bótes i 6 mesos en ampolla.\nEmparat sota la DOQ Priorat i elaborat per Clos Dominic, Clos Dominic Vinyes Altes és un vi que encarna com pocs l'essència de la regió vinícola més prestigiosa del nostre país, Catalunya.\nCupatge de 75% Carinyena i 25% Garnatxa, veritables referents de la denominació d'origen, procedents de vinyes situades a les terrasses més altes de La Tena, una finca situada al cor de Porrera. L'indret és un meravellós amfiteatre natural envoltat de natura i plantat amb ceps molt vells, centenaris, amb molt poc rendiment i conreats en sòls pobres en matèria orgànica i un elevat contingut de llicorella,.\nEs verema a mà i amb moltes dificultats, atesa l'abrupta i difícil orografia del terreny. La vinificació d'aquest vi negre d'El Priorat és tradicional, amb separació segons la varietat i una criança de 16 mesos, principalment en bótes noves de roure francès, però també en algunes de segon any. Es filtra lleument tot just abans d'embotellar-lo. Un cop a l'ampolla, Clos Dominic Vinyes Altes 2017 reposa 6 mesos, pel cap baix, per acabar d'arrodonir-lo.\nÉs imperatiu decantar aquest vi negre criança 3 hores abans de servir-lo. L'espera, us ho garantim, valdrà la pena.\nEl vi Clos Dominic Vinyes Altes té un atractiu color picota fosca amb vores grana. Aquest vi negre criança forma una llàgrima densa de caiguda lenta i que deixa tintada la copa.\nPotent i suggestiu, aquest cupatge de Carinyena i Garnatxa té un immens poder de seducció, tot i que es desvetlla molt lentament. Fruita negra madura, que apareix al costat d'una gran càrrega floral, sorprenentment delicada i joganera. Els cremosos especiats i els frescos balsàmics matisen el conjunt, ben relligat per un fons mineral extraordinari.\nAmb un pas intens i magníficament estructurat, aquest vi de Clos Dominic és d'aquells vins que sembla que engrandeixi el seu misteri a cada glop. Vellutat, envolvent, fabulosament mineral, amb una acidesa de primera i uns tanins deliciosos. Gran persistència final, amb un intens record de regalèssia i pinzellades de fruita, espècies i flors.\nUn vi ple de vida, autenticitat i caràcter, Clos Dominic Vinyes Altes 2017 és un veritable delit pels sentits. No dubteu a guardar-ne una ampolla, puix que la seva evolució serà extraordinària.\nBacallà, Bolets, Caça de pèl, Caça de ploma, Carns vermelles a la graella, Carns vermelles amb salsa, Estofats, Formatges curats, Formatges d'ovella, Pernil ibèric de gla, Rostits, Verdures\nVi de guarda, senyores i senyors. És un projecte de futur que ho té tot per ser realment gran.\nOpinat per Inversor en vins (publicat a 27 novembre de 2018)


«La majoria dels 'menes' volen estudiar i treballar, però no poden»\nGiyaur Rahman, portaveu de la Unió de Joves Extutelats de Catalunya, demana facilitar l'accés dels menors migrants al sistema educatiu\n«Mentre hi hagi nens al carrer desemparats, els mitjans ho explicaran, és la seva feina, afirma\nSabadell - Diumenge, 05/05/2019 - 19:15\nGiyaur Rahman és portaveu de la Unió de Joves Extutelats de Catalunya (UJEC) i treballa com a integrador social. Fa 10 anys va arribar a Catalunya des d’un altre país. Juntament amb altres joves extutelats, l’any passat va impulsar una entitat per donar veu a aquests joves.\nL’entrevista té lloc en un bar de Sabadell. A la barra, hi ha un exemplar d’EL PERIÓDICO de dissabte passat. Assenyala la imatge que il·lustra la portada. Un grup de nens esnifant cola en ple Raval de Barcelona. “Quina pena”. Obre la pàgina, i s’alegra de què els Mossos “per fi”, hagin donat la xifra dels menors migrants que delinqueixen. No arriben al 20%. “Són un grup que causa molts problemes, aquests nens necessiten atenció, però la majoria dels que arribem a Catalunya no estem així”, afirma.\n¿I com estan?\nMolt motivats per estudiar i formar-se. Volem treballar, integrar-nos en la societat, però no comptem amb els recursos necessaris. Quan ara visito els centres de menors hi veig molta frustració. Els joves veuen que aconseguir els papers és molt difícil. Haver d’estar pensant cada dia que han de renovar els papers, que no els tenen, que no poden treballar... és un desgast molt fort dia rere dia. Fa falta molta fortalesa mental per aguantar-ho.\nI més, després d’un procés migratori...\nNingú tria sortir del seu país, deixar-ho tot enrere: la família, els amics... per anar a un entorn que no coneixes. Aquest pas no és voluntari, d’alguna forma et sents obligat a fer-lo. Es necessita temps per aconseguir la integració i poder processar tots els canvis. Hi ha nois que en tan sols un any han de ser adults plenament integrats. Així és impossible, es necessita més temps.\n¿Què els pot oferir l’UJEC?\nVam néixer per ser la veu dels joves extutelats, per aconseguir oportunitats i que se’ns escolti. Aquest estiu, 1.500 joves migrants compliran la majoria d’edat. I aquí no tenen ningú que se’n pugui fer càrrec. De gener a març van arribar 600 nous menors migrants a Catalunya. I a l’estiu ho faran més. Necessitem recursos de la Generalitat.\n¿Aquests recursos existeixen?\nEn falten molts. Per exemple, a Olot vam visitar un centre d’emergència. Els nois es queixaven perquè no poden fer cap PFI (programes de formació i inserció, una espècie de formació professional bàsica) i han d’anar fins a Girona, aixecar-se a les quatre de la matinada per anar a classe. No té cap sentit obrir centres a la Catalunya rural si no hi ha recursos per als nois. Per això tothom vol anar a Barcelona. No per robar, sinó per tenir una oportunitat. El problema és que Barcelona està col·lapsada.\n¿Què els espera a aquests nois quan deixin el sistema de protecció?\nAquest és el problema. Hi ha 600 nois que sí, que amb un pla d’integració han aconseguit una pròrroga i es queden en el centre de menors fins que els puguin trobar un recurs. Però n’existeix un percentatge que és al carrer. Sense cap ajuda i sense cap recurs. Nosaltres estem acompanyant quatre nois que són al carrer. Si no aconsegueixen renovar els papers, anar als cursos, serà complicat. No es pot exigir tant, l’èxit no es pot mesurar en els perfils que té l’Àrea de Suport al Jove Extutelat de la Generalitat. Un noi que ho està intentant mereix tenir una oportunitat.\n¿Què opina del paper dels mitjans de comunicació? ¿Estan estigmatitzant el col·lectiu?\nLa majoria dels menors estrangers no acompanyats, els ‘menes’, no són al carrer, ni roben, ni consumeixen drogues. La barrera dels mitjans, sobretot els titulars, ens afecta molt. Juntament amb el Col·legi de Periodistes i la Generalitat estem elaborant un catàleg per no estigmatitzar. A mi em sembla bé, però penso que el problema és que no hi ha d’haver nens al carrer desemparats. Mentre això passi, els mitjans ho explicaran, és la seva feina.\nEls que delinqueixen són un grup minoritari. ¿Com afecten els seus actes als joves que intenten tirar endavant?\nEl prejudici d’extutelat es porta arrossegant sempre, un estigma negatiu envolta el col·lectiu sencer. Si a més ets immigrant, la gent dona per fet que segur que hi ha alguna delinqüència, alguna relació amb la justícia. Ens hi hem acostumat. Ningú pensa en les necessitats dels nois, en els problemes que patim.\nFa un any que va néixer l’UJEC. ¿Quin balanç en fa?\nMolt positiu. Hem ajudat 30 joves a tirar endavant. Constantment hi ha adolescents tutelats a prop de la majoria d’edat que ens contacten per les xarxes buscant informació i assessorament. Una altra cosa que ens preocupa són les trucades dels serveis socials, o dels mateixos centres, perquè busquem recursos per als nois. Aquesta feina l’ha de fer la Generalitat. Nosaltres els acompanyem, però necessiten un pla de treball, un educador que estigui reconegut. Si un noi és al carrer i jo l’estic ajudat, no pot firmar un pla de treball. I sense això no hi ha pagues, ni ajuts, ni pisos.\nLlavors, ¿no s’està podent atendre tothom?\nEl sistema està desbordat. Hi ha centenars de joves en llista d’espera per als recursos. Especialment els migrants, que no tenen familiars, amics que els puguin ajudar i a qui recórrer. Els que han nascut aquí tornen a la família, o s’ajunten amb amics. Però ells també tenen problemes, i suposen el 64% dels extutelats. Necessitem, per exemple, ajuts per anar a la universitat.\nTemes: Menas Centres de menors DGAIA


Un grup femení de música barroca inaugura la tanda de concerts al país | BonDia Diari digital d'Andorra.\nM.P.A./ Foto: Giardino di Delizie\nEl Festival de Música Antiga dels Pirineus (FeMAP) aterra a Andorra el proper diumenge 21 de juliol al llac d’Engolasters amb el primer dels tres concerts que ha programat al país. Ho farà amb la formació que va néixer el 2014 a Roma, Giardino di Delizie, que s’eixampla i s’encongeix pel que fa al nombre de les seves components, però que sempre està formada per dones “apassionades per la música”, emfatitzen. I no és una dada casual. Segons expliquen elles mateixes, es van adonar que hi havia molts grups masculins barrocs a tot el món i que a través de la història, les intèrprets femenines, les artistes i les científiques no havien aconseguit prou atenció, “de manera que la idea era crear un grup femení que mostrés com les dones senten i interpreten la música”.\nA Engolasters hi arribaran les violinistes Ewa Anna Augustynowicz i Katarzyna Solecka, Svetlana Fomina a la viola i Valeria Brunelli al violoncel i ens proposaran un viatge per Àustria i Itàlia amb compositors com els germans Haydn, Mozart i Boccherini. Un itinerari que qualifiquen d’“original”, que abraça els darrers anys del segle XVIII i reuneix grans obres mestres de compositors famosos i d’altres autors menys coneguts. Per al grup és molt important fer aquest viatge “amb un mitjà de transport adient”. Per això, segons la investigació històrica acurada de les seves fonts, l’elecció del repertori i la selecció adequada dels mètodes van decidir actuar amb les còpies dels instruments de música antiga sintonitzats a 432Hz i amb l’ús d’arcs clàssics. I per què Giardino di Delizie? Diuen que a finals del període medieval, l’expressió es va usar per descriure els jardins de plantes medicinals cultivades al voltant dels monestirs. Més endavant, es veu que aquests espais es van transformar en llocs de plaer i negocis i es trobaven generalment a prop de viles, castells i monestirs. Al costat de l’aigua, aquests jardins estaven decorats amb obres d’art de diferent naturalesa, sobretot escultures antigues, i així “feien les delícies dels visitants i eren font d’inspiració per als talents de l’època que visitaven aquests llocs sorprenents”, afirmen.\nAl segon dels concerts, Juan de la Rubia interpretarà obres d’Antonio de Cabezón. Serà al Museu Casa d’Areny-Plandolit el 26 de juliol a les 20 hores. Finalment, l’Auditori Nacional, a Ordino, acollirà el diumenge 28, a les 19 hores, l’actuació protagonitzada per Accademia del Piacere, que tocarà peces de Bach.


22 diciembre, 2020 Gremi d'Hostaleria de Vilanova\nBenvolguda sra. Alcaldessa de Vilanova i la Geltrú,\nEns adrecem a vostè i al seu equip de govern des del Gremi d’Hostaleria de Vilanova per reiterar-li el disgust del nostre col·lectiu per la manca d’ajuts i de suport real que tenim per part de l’Ajuntament que encapçala. Vostè ja sap quines demandes li hem posat sobre la taula i considerem que els resultats finals han estat molt pobres. Des del Gremi, no hem tingut la sensació que l’administració local que vostè dirigeix estigui al nostre costat en aquests moments tan difícils. Ara, però, ja no es tracta d’uns ajuts insuficients sinó que una regidora del seu govern, la senyora Marta Jofra, es permet enviar missatges a través de Twitter sobre les bondats que genera tenir bars i restaurants tancats.\nLamentem profundament que quan el sector que més llocs de treball genera a Vilanova ho està passant tan malament, una persona amb responsabilitats de govern insinuï que el tancament de negocis li aporta un escenari agradable. Volem pensar que aquest no és el missatge que vol transmetre el govern municipal, de manera que li demanem que rectifiqui públicament el posicionament de la seva companya de govern. Si no és així, entendrem que comparteix la idea que sorgeixen escenaris positius del tancament de negocis.\nCom Alcaldessa de la ciutat, vostè coneix el potencial de l’hostaleria i la restauració de casa nostra. Si no és capaç d’ajudar-nos econòmicament, com a mínim eviti missatges que malmeten la confiança mútua i menystenen l’esforç dels nostres negocis per tirar endavant, pagar els impostos i les taxes i salvar els llocs de treball.\nCom a Gremi d’Hostaleria voldríem sentir molt més a prop l’escalf del nostre Ajuntament i per això no podem deixar passar insinuacions com les de la seva regidora. Vostè sabrà quines mesures ha de prendre, però les esperem per saber si també li agrada veure els bars i restaurants tancats o prefereix que les famílies vilanovines puguin tirar endavant els seus negocis, la majoria petits i mitjans.\nTambé volem fer saber que som plenament conscients de les funcions i les limitacions d’un ajuntament. És evident que també hi ha altres administracions implicades en la gestió d’aquesta crisi econòmica i que són governades per diferents partits polítics que tampoc han estat a l’alçada. És per això que volem defugir la lluita partidista entre partits, ja que considerem que no és hora d’oportunismes, sinó de tenir clar si remem a favor de la gent de Vilanova, o no. No facin servir l’hostaleria vilanovina per tirar-se els plats pel cap i aportin idees i solucions pràctiques perquè les famílies puguin tirar endavant amb els seus establiments i els llocs de treball que generen. Reclamem un suport real i efectiu per part de tots, des del govern fins a l’oposició, perquè la situació és greu. Molt més greu del què es pensen.\nEsperant que aviat puguem tenir notícies positives des del nostre Ajuntament, li desitgem que pugui passar unes Bones festes.\n: El Gremi informa, Informació d'interès, Notícies, Opinió\nEntrada anterior Tancament encobert del sector Entrada siguiente Posicionament de l´hostaleria a l´entorn de la gestió de la pandèmia


fallas - Fins sempre Marina i Sara\nFins sempre Marina i Sara\nLes Falleres Majors de València 2019, Marina Civera i Moreno i Sara Larrazábal i Bernal s'acomiaden del món faller a la Fonteta\nDesprés d'un magnífic any, va arribar el moment en el qual els milers d'assistents a l'acte d'elecció de les candidates a Fallera Major de València 2020 van rebre amb tots els honors a a les màximes representants del món faller. Marina Civera i Sara Larrazábal, acompanyades de les seues Corts d'Honor, s'han dirigit al públic amb unes emotives paraules per a acomiadar-se d'enguany tan especial i que recordaran la resta de les seues vides.\nL'emoció i els nervis no han pogut amb les paraules que han dedicat tant Marina com Sara a les 26 xiquetes i senyoretes de les seues Corts d'Honor, a la “família” de Junta Central Fallera i a les seues famílies per tot l'esforç, dedicació i il·lusió d'enguany.\nI no han faltat paraules per a totes les 382 falles de València, per a totes les Juntes Locals i per a les seues companyes de somni en este viatge, les nostres festes germanes de Castelló i Alacant.\nPerquè com va dir Marina en la Crida i com ha tornat a recordar per a finalitzar el seu discurs, “ser faller és fer història” i no dubtem que Marina i Sara ja formen part de la història de les falles, perquè per sempre seran Falleres Majors de València 2019.\nAcí pots consultar el discurs complet de les Falleres Majors de València 2019.


Parking Shakespeare: Woyzeck - Recomanació teatral - Andreu Rami - Teatre Barcelona\nParking Shakespeare: Woyzeck: No hi estàs acostumat\nCal aplaudir als Parking Shakespeare i Marc Rosich fins deixar les palmes vermelles:\nPrimer, per fer un Woyzeck no només digerible sino excel·lent.\nSegon, per trobar una atmòsfera perfecta per al text. En quant poses un peu al complex fabril Palo Alto, ja estàs dins l’espectacle.\nTercer, per treballar gratis per apropar la cultura al màxim nombre de gent possible. No demanen diners per l’entrada, però pots fer una aportació un cop acaba la funció.\nQuart, per les mantetes i les estufes. Estaràs a una gèlida nau industrial com al sofà de casa teva.\nCinquè, per un Carles Gilabert a qui no pots treure la vista de sobre pel Paperàs que fa. De justícia seria nominar-lo JA al Premi Butaca 2014.\nSisè, per fer Product Placement tan bé. Que què vull dir amb això? Ves a veure’l i sortiràs de dubtes… :P


Termes romanes de Lugo - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nTermes romanes de Lugo\nLes termes romanes de Lugo són les restes de l'antic balneari romà situat a la ciutat de Lucus Augusti, a la vora del riu Miño, a prop de l'antic pont romà. Van ser declarades monument històric-artístic el 1931 i actualment formen part de les instal·lacions de l'Hotel Balneari de Lugo.\nPart del conjunt de les termes\nTermes romanes, jaciment arqueològic i monument\nComarca Comarca de Lugo\n43° 00′ 06″ N, 7° 33′ 40″ O / 43.0017°N,7.5612°O / 43.0017; -7.5612\nLa instal·lació de termes i balneari era essencial a la civilització romana. Cap a l'any 15 aC, poc després de la fundació de la ciutat de Lucus Augusti, es van obrir les termes, que rebien aigua d'una font termal. Aquesta aigua, amb propietats medicinals, és sulfuradosòdica i carbonatada, i surt a una temperatura de 43,8 graus. Aquestes aigües s'exploten encara avui a l'Hotel Balneari de Lugo.\nLa part millor conservada de les instal·lacions romanes conservades és l'anomenat apodycterium, on eren els vestidors. Aquest espai consisteix en una gran sala amb paviment d'opus signinum, un material molt utilitzat pels romans, format per teules, totxanes i calç. Al final de la sala hi ha dues ports en arcs que donen pas a diferents estances, inclosa una paret formada per divuit urnes que s'utilitzaven com armari per guardar la roba.\nUna altra de les zones visitables és l'antiga sala de banys, amb forma de volta. Aquestes sales de bany eren de tres tipus: el frigidarium, per a banys freds; el tepidarium, per a banys temperats, i el caldarium, per a banys calents. En èpoques posteriors aquesta sala es va convertir en capella cristiana.\n↑ As termas romanas. Lugo Turismo\nInformació a la pàgina oficial de turisme Lugo\nInformació a la pàgina de l'Hotel Balneari\nInformació a la pàgina oficial de turisme de Galícia\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Termes_romanes_de_Lugo&oldid=20067454»\nDarrera modificació: 8 jul 2018 a les 20:40


Conclusions de la 1a trobada sobre Transformació Digital a Lleida\n14 Març 2016 | Blog\nEspecialista en Marketing, Experiencia de cliente y Transformación digital. Socio y director de cuentas en Xtrategics.\nEl divendres passat vam celebrar la 1a Trobada sobre Transformació Digital a Lleida en la que vam reunir ponents especialistes en innovació i marketing digital i més de 120 empresaris de Lleida disposats a convertir aquesta transformació digital en una oportunitat per ells.\nL'objectiu era aprofundir en com les empreses i negocis poden aprofitar aquest procés de transformació digital per donar una empenta als seus negocis o almenys sensibilitzar-los de la importància que té i els beneficis que els pot aportar. En aquest sentit vam comptar amb 5 ponents que van aportar la visió i informació necessària per abordar un projecte de transformació digital.\nEn aquest article resumim els aspectes clau que es van tractar durant la trobada amb l'objectiu d'informar els que no van poder assistir i reforçar els conceptes als qui sí que van poder.\nResum dels aspectes claus\nÉs evident que estem vivint un moment de canvi tecnològic molt rellevant pel present però també pel futur. Som testimonis d'un canvi en la forma en què les persones consumeixen la informació disponible a través dels diferents mitjans de comunicació i dispositius. Les noves generacions de consumidors i usuaris han adoptat la tecnologia i el mòbil com una part imprescindible de les seves vides quotidianes. Per què? Perquè és còmode, els manté connectats i els facilita la vida. I difícilment tornaran enrere...\nLlavors, si els usuaris són digitals i mòbils, és fàcil imaginar-nos com han de ser les empreses per poder arribar a aquests nous consumidors potencials, oi? Sent digitals. Un projecte de transformació digital d'una empresa pot allargar-se entre 1 i 2 anys, perquè no es tracta de fer una revolució, sinó de facilitar el creixement i rendibilitat de l'empresa a mitjà termini, entenent bé els conceptes i implantant-los amb rigorositat.\nPer on comencem un projecte de transformació digital? La resposta és senzilla i ferma: definint una estratègia i visió clares per poder incorporar eines, talent i punts de contacte amb el client que ens ajudin a aconseguir-la.\nDavant d'un client que té la informació, i per tant el poder, com podem millorar la nostra relació amb ell? Hem d'interaccionar amb ell a través de les xarxes socials i crear una experiència d'alt impacte quan visiti la nostra pàgina web. També hem de treballar el posicionament del nostre negoci a Google i servir-nos de la publicitat per captar la seva atenció en aquells micro moments on busca solucions a problemes o necessitats molt concretes.\nMicro moments? Els micro moments estan canviant les normes del joc tant pels consumidors com per les marques. Tenen lloc quan les persones recorren espontàniament als seus dispositius per donar resposta a una necessitat d'obtenir informació, realitzar alguna acció, trobar o mirar contingut o efectuar una compra. Es produeixen una mitjana de 150 vegades al dia per usuari i en aquests moments, les expectatives dels consumidors són més altes que mai: els potents smartphones que portem a les butxaques ens han acostumat al fet que les marques ens mostrin immediatament allò que busquem en el precís moment en què ho volem. Desitgem obtenir exactament el que busquem a l'instant.\nSi els usuaris són digitals, la teva publicitat també hauria de ser-ho. Llavors et preguntaràs... Quin pressupost hauria de destinar a la publicitat i marketing digital? No menys del 40% del teu pressupost anual de marketing.\nEn tot aquest procés hi ha un element clau que sovint les empreses no li donen la importància que requereix. Saps quin és aquest element clau del procés? Les persones i el seu talent, que són el motor de tot canvi. No n'hi ha prou amb què algú de l'empresa mostri i promogui un interès digital, sinó que necessita aflorar el talent que tots portem dins recolzat, si és necessari, per processos de formació que ajudin a eliminar la "poca traça digital" i contribueixin a crear una cultura digital dins de les nostres empreses.\nEn definitiva, estem submergits en un procés de transformació digital global que estan accelerant els usuaris i consumidors, i en el que les empreses no han de quedar-se enrere. Volem seguir influenciant als nostres clients potencials, per això necessitem aportar continguts de valor, ser mòbils i, en definitiva, ser digitals.\nGrans dades de l'esdeveniment\n1.200.000 impressions #LleidaDigital\nAconseguir més d'1 milió d'impressions a Twitter amb el hashtag #LleidaDigital entre empresaris de Lleida és un gran assoliment. Aquestes impressions són el número acumulat durant la setmana de l'esdeveniment, el 80% de les quals van tenir lloc el mateix dia de l'acte.\nEns acomiadem considerant aquesta 1a trobada sobre transformació digital un èxit per Xtrategics i donant les gràcies a tots els ponents i empresaris que van assistir. I és que darrere d'aquest esdeveniment hi havia molta passió i esforç de tot el nostre equip perquè sortís bé, per contribuir a sensibilitzar les empreses del territori de la importància que té arrancar com més aviat millor el seu inevitable projecte de transformació digital. Perquè així és com treballa Xtrategics, amb esforç i passió per aconseguir els millors resultats pels seus clients. Vols ser el següent?


LA PALESTRA: julio 2006\nL'Opinió del Sr. Pere Planas\n“mai acceptaria pertànyer a un club\nque m’acceptés com a soci”\nEn política, com en tot a la vida, un ha de saber quan és el seu moment i quan s’ha acabat. En política, aquestes decisions no només depenen d’un mateix sinó també del col·lectiu polític que representat que és qui té la legitimitat per decidir.\nA més, quan un líder “carismàtic” es retira acostuma a triar un hobby per destinar el seu temps lliure. A mode d’exemple, Jose Mª Aznar ha escollit donar conferències molt ben pagades a universitats dels EUA i Felipe González es dedica a dissenyar joies.\nA Olesa el Sr. Pere Planas ha triat la mateixa via que Ramoncin, es a dir, convertir-se en tertulià i articulista d’opinió a la premsa comarcal. De fet, el seu hobby consisteix en carregar contra els socialistes en qualsevol moment. Fins aquí cap problema, cadascú dedica el temps al que vol. El que si que ens ha sorprès es que en un dels seus articles li va poder l’odi visceral contra el govern per sobre dels seus principis nacionalistes i de defensa del català, ara, en Pere Planas fins i tot publica articles en castellà. Qui ens ho havia de dir fa uns anys...\nAixò no es tot, també es baralla amb els seus propis companys de Partit i ho fa en públic, mitjançant articles d’opinió i cartes obertes. Sembla que el Sr. Planas no entén que a CiU democràticament han triat una altra cap de llista.\nGrocho Marx va dir una vegada: “mai acceptaria pertànyer a un club que m’acceptés com a soci”, en Planas aplica el mateix criteri però a la inversa i s’esforça moltísim en liderar un col·lectiu polític que no el vol com a líder.\nFetes aquestes consideracions prèvies m’agradaria entrar en detall sobre els darrers articles publicats per el Sr. Planas a l’Opinió.\nPel que fa al número 111 corresponent a Juny de 2006 en un article titulat Olesa, grues i autopistes menciona que l’Alcalde socialista no ha aconseguit inversions d’altres institucions per a Olesa per por a barallar-se amb els socialistes de Barcelona. En aquest sentit, cal recordar-li, Sr. Planas, que només en el pressupost del 2006 la Generalitat inverteix a Olesa més de 15 milions d’Euros, la inversió més forta que ha fet mai la Generalitat a Olesa. De fet, recordi que quan governava Jordi Pujol, el seu company de partit (que no amic, ja que com es veu a vostè ja no el volen a Convergència, al menys a la secció d’Olesa), les inversions a Olesa van ser mínimes. Semblava que per el pujolisme, els Ajuntaments governats per els socialistes, especialment els del Baix Llobregat, no contàvem i, “pulutant” els ciutadans d’aquests municipis tenien menys drets. Li agrairia que fes un exercici amb tota la sinceritat del món, sumem el que va invertir la Generalitat a Olesa durant els anys que vostè va ser Alcalde, o millor encara, durant els anys en els que vostè va formar part de l’equip de govern municipal i comparem-los amb aquesta legislatura. També ho podem fer d’una altre manera, li donarem avantatge, sumi les inversions de la Generalitat a Olesa durant el seu mandat i les fetes a Olesa només durant l’any 2006. Creu que la Generalitat va invertir a Olesa més de 15 milions d’euros (dos mil cinc-cents milions de les antigues pessetes), durant el seu mandat?\nEn quant al número 112 corresponent a Juliol de 2006 en un article titulat Rives Blaves més un segon pla de sanejament, vostè assegura, erradament, que l’Ajuntament està abocat a un segon pla de sanejament per haver aprovat un reconeixement de crèdit de 485.000 €. No se si s’ha equivocat fent els números, cosa que dubto, o només ha explicat part de la història, amagant la resta als lectors. Perquè vostè sap que l’exercici pressupostari de l’any 2005 es va tancar amb un romanent positiu de tresoreria de 800.00 € (133 milions de les antigues pessetes). A més, també sap que amb aquest romanent es va cobrir la despesa generada per el reconeixement de crèdit que vostè menciona i, tot i així, l’Ajuntament encara disposa d’un romanent de tresoreria de 344.844 € (55 milions de les antigues pessetes). “Pulutant”, Sr, Planas, no digui mentides. La gestió econòmica de l’Ajuntament ha estat brillant en els darrers anys, sap perfectament que des de l’any 2000 l’Ajuntament esta tancant el seu pressupost anual amb superàvit i a partir del 2001 sempre amb romanents de tresoreria de més de 600.000 € (100 milions de les antigues pessetes). Per cert, una última pregunta, durant els seus anys com a Alcalde, va tancar alguna vegada un pressupost amb més de 100 milions de superàvit?\nSr. Planas, un consell, faci com la resta de líders carismàtics i retiris, ara, ni els seus companys el volen. I, per cert, deixi d’assessorar en matèria d’estratègia política, li recordo que amb el seu liderat CiU no va guanyar mai les eleccions municipals a Olesa. Es més, sense vostè, sembla que els resultats de CiU a Olesa milloren. I es que, com algú va dir una vegada “una retirada a tiempo es una victoria”.\nposted by Víctor Serrano @ 2:23 p. m. 1 comments


Condicions del Servei - formatgeacasa.cat\nTermes de servei formatgeacasa.com\nComprar online, és fácil. Segueix aquests passos i fes la millor compra en 5 minuts\nEscull el producte del nostre catàleg (ATENCIÓ: preus amb IVA i sense transport)\nIntrodueix el nombre d’unitats que vols\nFes clic al botó AFEGIR AL CARRET per a fer efectiva la teva comanda.\nOmple el formulari amb les teves dades. Revisa la teva comanda i selecciona la forma de pagament.\nFes clic al botó CONTINUAR per saber l’import final.\nMarca la casella d’acceptació de les condicions generals de contractació.\nFinalment fes clic al botó ACCEPTAR i segueix les instruccions.\nEl sistema de pagament es mitjançant tarja bancària a través de la passarel·la de pagament del BBVA. El procés de compra de és totalment segur i les teves dades es transmeten encriptades directament al banc sense possibilitat que ningú més les pugui veure o capturar. Compra online qualssevol dels nostres formatges. Pagament segur amb targeta de crèdit i entrega a domicili.\nEl transport es fa amb SEUR. Fem enviaments a tot Catalunya i tot Espanya (excepte le Illes Balears i les Canàries), i el plaç d’entrega és de 24-48 h. de dilluns a divendres. En ocasions, i per causes de l’operador logístic, podríen ser 72 h. L’entrega és a domicili en 24 hores i amb manteniment de la cadena del fred entre 2ºC i 5ºC. Per tant els formatges i iogurts que compreu a la nostra web us arribaran en òptimes condicions per gaudir-los. El cost de l’enviament és de 6.70€ (IVA inclós) sobre la comanda mínima que es veurà incrementat en relació al pes del que es vagi afegint a la comanda. Amb comandes superiors a 69,99 € (IVA inclós) els ports son gratuïts.


Hui el Departament de Salut Pública ha presentat el seu informe diari, en el qual s’assenyala la presència d’un nou brot en la localitat de la Pobla de Vallbona. Este brot afecta 3 persones, totes elles han donat positiu en les proves PCR i actualment guarden quarantena així com les persones amb les quals ha tingut un contacte pròxim.\nD’este brot d’origen laboral, Salut Pública no ha donat dades sobre el nom o la ubicació exacta del centre de treball afectat.\nSegons esta web, el municipi de la Pobla de Vallbona té 10 casos actius de covid-19. Això vol dir que són persones que han donat positiu en les proves PCR en els últims 14 dies. Des que es comptabilitzen els casos de coronavirus el municipi ha tingut 115 persones malaltes (siguen asimptomàtiques o no) i 1 ha mort a causa de la malaltia.


Barcelona, 22 de novembre de 2017. El pròxim dilluns, 27 de novembre, a les 11h del matí i davant la porta principal de la seu de l’ICAB, la diputada responsable del Torn d’Ofici, Carmen Valenzuela, detallarà les dades relatives a violència masclista del darrer any i la seva evolució. Serà amb motiu del Dia Internacional per a l’eliminació de la violència de gènere que es commemora el dissabte 25 de novembre.\nAixí mateix, la diputada responsable de la Comissió de Dones Advocades, Olga Arderiu, presentarà un Manifest per expressar la necessitat de continuar donant visibilitat als abusos i agressions contra les dones perquè no quedin impunes.\nA l’acte assistiran membres de la Junta de Govern de l’ICAB, la Comissió de Dones Advocades, així com altres advocats i advocades.\nLectura de Manifest pel Dia Internacional per a l’eliminació de la violència masclista\nDilluns, 27 de novembre a les 11.00h\nDavant l’entrada al Palauet. Mallorca, 283. Barcelona


Agriturismo Tres Montes Sorso Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 62 allotjaments a Sorso.\nLocalità Muros De Maria, Sorso, Sorso, Itàlia, 07037 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Agriturismo Tres Montes és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Sorso. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAgriturismo Tres Montes també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Sorso. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara cuina americana, plat de dutxa, estris de cuina per satisfer els clients més exigents. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Sorso, faci de Agriturismo Tres Montes la vostra llar.\nCal que informeu el Agriturismo Tres Montes de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (53) Parelles (44) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (3) Grups (2)


Els pastissers catalans preveuen vendre unes 700.000 mones artesanes, un 2% més que l'any passat | Diari de Vilanova\nEls personatges estrella són els protagonistes de la pel·lícula Patrulla Canina, Ladybug, els Trolls, les nines Gorjuss, Star Wars i el Barça\nACN, Vilanova i la Geltrú | 12/04/2017 a les 10:30h\nArxivat a: Economia, Mona, Pasqua, Pastissers, Mona de Pasqua, Pastisseria, Artesà, Setmana Santa\nMona de Pasqua, amb un ou al mig | ACN\nEls pastissers catalans preveuen vendre unes 700.000 mones de Pasqua artesanes aquest any. El president del Gremi de Pastissers de Barcelona, Elies Miró, ha explicat a l'ACN que reben la campanya amb optimisme i esperen que la xifra de vendes d'enguany repunti un lleuger 2% gràcies a una tendència de compra que està estabilitzada. Davant els preus més econòmics de mones industrials que es poden trobar a les grans superfícies, Miró ha apel·lat a la responsabilitat del consumidor perquè es decanti per mones de pastisseria. Mentre que les primeres, per força, estan fetes amb tres o quatre setmanes d'antelació i, per tant, contenen conservants, les de pastisseria s'elaboren un o dos dies abans de la venda per poder garantir la màxima frescor, el seu sabor, s'utilitzen matèries de primera qualitat i són molt més saludables, ha assenyalat el president del gremi. Els personatges estrella d'aquest any seran els protagonistes de la pel·lícula Patrulla Canina, Ladybug, els Trolls, les nines Gorjuss, Star Wars o el Barça.\nEls pastissers constaten que la tradició de regalar la mona es manté entre les famílies catalanes i, tot i un lleuger creixement que enguany situen al 2%, la venda està estabilitzada perquè és una tradició, ha destacat el president del Gremi de Pastissers de Barcelona, Elies Miró.\nPel que fa als preus, una família de quatre membres es podrà gastar entre 20 i 30 euros per una mona de Pasqua que consta d'un pastís i un ou de xocolata al damunt. Tot i això, aquells que optin per peces d'artesania, molt més elaborades, es podrien arribar a gastar 100 euros.\nDes del gremi destaquen la il·lusió del pastisser per respondre a les peticions dels clients. El pastisser treballa a l'obrador des de les tres de la matinada per fer les mones que li han encarregat d'aquell dia; de nata, de crema o de xocolata; com cada any, vol vendre il·lusió i tenir la botiga plena de gent, afegeix el president del gremi.\nEl Gremi de Pastissers Artesans de les comarques tarragonines confia que hi haurà enguany un repunt de les vendes de mones, sobretot de les figures de xocolata, i que se superaran les 50.000 mones venudes l'any passat. El vicepresident del gremi, Josep Gonzàlez, ha alertat de la competència deslleial de les figures d'hipotètica xocolata o succedanis de xocolata amb greixos vegetals, que venen les grans superfícies comercials i que ha estat la causa, els últims anys, de la caiguda de les vendes a les pastisseries.\nPerò el sector de les comarques de Tarragona confia plenament en la remuntada aquesta Pasqua ja que aquesta és també la tendència que es nota des de fa un temps durant els caps de setmana i dies festius. Creiem que és una desviació. La gent ha deixat de gastar en productes de marca blanca i quan es posa alguna cosa a la panxeta vol que sigui cosa bona, ha defensat Gonzàlez.\nA Lleida, el president del Gremi de Forners, Manel Llaràs, ha explicat que la campanya d'enguany de mones de pasqua es preveu excel·lent, en part, perquè el temps acompanyarà. Calcula que es vendran, com l'any passat, entre 177.000 i 180.000 unitats a la demarcació, una xifra que, destaca, és elevada ja que, si es té en compte el número d'habitants, la de Lleida és la demarcació on més mones es consumeixen. Llaràs explica aquestes bones xifres, en part, pel turisme, ja que veïns d'altres indrets de Catalunya passen les festes a la demarcació de Lleida, principalment al Pirineu, i compren la mona al seu destí.\nPel que fa al tipus de mona més consumida a les Terres de Lleida, més de la meitat (un 55%) és de nata i trufa i el 40% de fruita. L'altre 5% correspondria a altres varietats com la de mantega, explica. Pel que fa als preus, Llaràs calcula que es mantindran com l'any passat tot i que reconeix que són molt variats perquè oscil·len entre els vint i els trenta euros el quilo. Una ració de mona, però, surt a uns dos euros, ha afegit.


Condicions de privacitat – Palacio Valderrabanos | Web Oficial | Hotels a Àvila\nAquesta Política de privacitat s'aplica a www.hotelpalaciovalderrabanos.com, que és propietat i està operat per Palacio Valderrabanos. Aquesta Política de privacitat descriu com recopilem i fem servir la informació que deixes al nostre web (www.hotelpalaciovalderrabanos.com), com ara les teves dades personals. A més, descriu les opcions que tens pel que fa a l'ús que fem de les teves dades personals i com pots accedir-hi i actualitzar-les.\nSi vols que es deixin de processar les teves dades d'acord amb el que s'estipula als propòsits C-F i no trobes cap opció per donar-te de baixa directament (com per exemple, a la configuració del teu compte), posa't en contacte amb reservas@hotelpalaciovalderrabanos.com .\nConfiem en tu per assegurar que les teves dades personals estan completes, són precises i estan actualitzades. Si hi ha cap imprecisió o canvi en les teves dades personals, cal que ens n'informis immediatament a reservas@hotelpalaciovalderrabanos.com . Gestionarem la teva petició d'acord amb la llei vigent.\nSi tens cap pregunta o queixa sobre com processem les teves dades personals o vols exercir els drets que es descriuen en aquest avís, pots posar-te en contacte amb nosaltres a: reservas@hotelpalaciovalderrabanos.com . També pots posar-te en contacte amb l'autoritat de protecció de dades local.


Els examinadors de trànsit comencen aquest divendres una vaga de 20 dies\nLa Federació d'Autoescoles preveu pèrdues milionàries i reclama a la DGT que atengui les demandes del sector\nper Redacció dijous, 1 de juny 2017 - 16:57h\nCada dia de vaga s'anul·laran 1.456 exàmens | Cedida\nAquest divendres, 2 de juny, s'inicia la primera de les 20 jornades de vaga que la UGT de Catalunya ha convocat en el col·lectiu d'examinadors de Trànsit. La vaga s'allargarà fins al pròxim 31 de juliol, i es veuran afectats, en total, 29.120 proves, en mans d'uns 112 examinadors i examinadores a tot Catalunya. El col·lectiu reivindica una pujada del complement específic que es va acordar entre la DGT i els sindicats ara fa deu anys, però que no s'ha respectat en el cas dels examinadors i examinadores. Des d'UGT consideren que el col·lectiu ha mostrat «sobradament» la seva bona voluntat aquests deu anys, i asseguren que han intentat «minimitzar al màxim els efectes negatius que les mobilitzacions poden tenir sobre els examinats». Malgrat això, el sindicat espera que la situació es recondueixi, s'assumeixin els compromisos, i que les afectacions siguin les mínimes possibles.\nUGT assegura que, en una reunió mantinguda amb els representants dels treballadors aquest 2017, el director general de la DGT, Gregorio Serrano, va reconèixer que hi ha recursos suficients per pagar el complement compromès, però que no hi ha «cap voluntat política per a fer-ho». El col·lectiu d'examinadors també denuncia les condicions laborals i econòmiques «deplorables» que pateix, i que les càrregues de treball a Catalunya «són superiors a la resta de l'Estat». Segons afirmen, els treballadors realitzen la seva feina en zones que no disposen de les mínimes condicions de treball regulades a la normativa de prevenció de riscos laborals, ni tampoc als protocols de seguretat i violència laboral de la mateixa DGT. En aquest sentit, consideren que, a Catalunya, el col·lectiu pateix «discriminacions de conciliació laboral» en comparació amb altres grups de treballadors de Tràfic.\nLes autoescoles també esperen que s'arribi a un acord en els pròxims dies, i que la situació es pugui reconduir. El president de la Federació d'Autoescoles, Raül Viladrich preveuen que aquest divendres hi hagi un seguiment de la vaga del 100%, especialment a les demarcacions de Girona, Tarragona i Lleida, però diu que en els següents dies la xifra podria oscil·lar entre el 85 i el 90%. No han calculat les pèrdues que la situació pot generar en el sector, però té clar que n'hi haurà de milionàries, i que afectaran tant a les autoescoles com als joves, que no podran fer l'examen. De fet, assegura que tant els centres com els alumnes estan obligats a acudir a la convocatòria de la prova, tant si s'acaba celebrant com si no. "Tot això genera pèrdues, perquè fins que no ets allà no et diuen si el podràs fer o no, i si no s'hi acudeix es perd convocatòria", detalla.\nManolo Royo, del Parc Salut barceloní presenta tota una sèrie d'exigències\nATENCIÓ: Aquesta és l'escola catalana referent mundial en educació


_artista_abans_conegut_com_subal_quinina: Mea culpa, mea maxima culpa\nPotser l'apunt anterior peca d'arrogància. Mea culpa, mea maxima culpa. Arrogància perquè les meves accions i opinions no són en absolut infal·libles. Deixin que m'expliqui.\nSabran ja molts de vostès que amb uns amics tenim un projecte editorial que ens suposa molt esforç però també un plaer difícil d'explicar. És un projecte sense ànim de lucre, és a dir, que tots els diners que arrepleguem van destinats a publicar noves coses. Afortunadament, podem seguir vivint de sous provinents d'altres bandes.\nLa premsa i els lectors ens tracten amb una exquisidesa que a voltes em ruboritza, perquè no som perfectes, malgrat que la nostra intenció és la de publicar llibres perfectes, si més no, pel que fa a qüestions que depenen exclusivament de nosaltres: disseny, distribució, ortografia, premsa.\nUn dels blogs que es fa ressò d'Un bàrbar al jardí esmenta una llista d'errates existents en la nostra edició. Ho fa amb molta delicadesa, que agraeixo. Tanmateix, em veig obligat a sortir en defensa del traductor i de la correctora que han treballat el text. Les errates són responsabilitat nostra, dels editors. Sempre. Mea culpa, mea maxima culpa. No dubtin ni un moment de la professionalitat dels nostres companys.\nEm sembla que ha arribat el moment d'explicar la història íntima d'Un bàrbar al jardí, que malgrat no ens exonera de les nostres responsabilitats, pot ajudar a comprendre les dificultats de publicar en català, i les condicions en les que vam fer treballar a la correctora.\nFa uns mesos, el traductor es va posar en contacte amb nosaltres, com qui trepitja la última platja. Malgrat que algunes editorials catalanes importants van mostrar interès en el llibre, totes van considerar que publicar un text d'aquestes característiques seria una mena de suïcidi comercial. El traductor, doncs, va picar a la porta correcta. Acte seguit, vam començar a investigar qui ostentava els drets internacionals de Zbigniew Herbert. Els drets els tenia un vell conegut, que va tenir la delicadesa d'informar-nos que els drets ens castellà ja havien estat adquirits.\nEns va exigir, també, unes condicions que no m'atreveixo ni a verbalitzar, de tan indignes que em semblen, que ens obligaven a sortir al mateix temps o després de l'edició amb la llengua co-oficial d'aquest país. Algun editor a qui vaig consultar es fa enfurismar en saber-ho i em va aconsellar que ho deixés estar. Amb tot, vam tirar endavant, i ens vàrem preparar per una cursa a contrarellotge, perquè no volíem donar ni una setmana d'avantatge a l'edició castellana, i perquè Un bàrbar al jardí ens va enamorar. Vam veure que podíem pagar una correctora, no la quantitat que voldríem, sinó la que ens podíem permetre, i li vàrem explicar que ens corria moltíssima pressa. Va fer la seva feina amb professionalitat i, sobretot, amb una rapidesa que ara i sempre li agrairem, donades les circumstàncies i la pressió a què la vam sotmetre.\nVam rebre el contracte de l'agència, i vam observar una escletxa legal que va permetre que la nostra edició sortís abans que la castellana. Ni al mateix temps, ni després: abans, la qual cosa ens va suposar una alegria indescriptible, una victòria. La sortida de l'edició castellana, desconeixem per què, ha estat ajornada almenys dues vegades, però sortirà aviat.\nPerò tot té un preu: Hi ha errates injustificables que a mi mateix em sorprenen; jo, que em vaig llegir el manuscrit dues vegades abans de ser maquetat, i una altra vegada per introduir les darreres correccions, no vaig veure que "templaris", mal llamp, en català es diu "templers", per exemple. Com pot ser, com se'm va poder passar per alt? Mea culpa, mea maxima culpa.\nSaben, la feina del traductor i la del corrector i la de l'editor són molt ingrates: poquíssimes vegades es poden observar els teus encerts, i sempre, sempre, sempre, deixes al descobert les teves mancances, els teus lapsus, els teus oblits. Cal conviure amb ells i, si es pot, reduir-los a la mínima expressió. Aquest és el nostre anhel. Espero que un dia l'admirable blog Ucronies només hagi d'escriure un post sobre una de les nostres edicions, i no dos.\nPublicat per L'artista abans conegut com Subal Quinina a les 10:27\nJoan Calsapeu 20 de gener de 2010, a les 12:32\nMiquel... (perdó, no sé com us dieu de cognom), si hagués sabut que mouria aquest petit enrenou, em sembla que no hauria escrit el segon apunt. No us ho agafeu tan a la valenta, per favor: no n'hi ha per a tant. A mi també m'ha passat per malla això dels "templaris" (si en Jordi no m'ho fa veure, ni me n'adono). Jo també he treballat de corrector i sé com de desagraïda és la feina; i quan he hagut de treballar a escarada, la feina no ha sortit tan bé com caldria. Això ens passa a tots, no us hi poseu pedres al fetge. Allò important és publicar bona literatura en català, i si és possible avençar-se a l'edició en espanyol, millor. I si avui faig un error aquí, demà l'esmeno allà. Aneu bé. Endavant les atxes.\nL'artista abans conegut com Subal Quinina 20 de gener de 2010, a les 12:38\nJoan, el teu post no ha provocat pas cap enrenou, és més, ens fa aprendre i, a mi particularment, m'ajuda a tocar de peus a terra. Em sap greu, això sí, pel traductor i la correctora, perquè al cap i a la fi, la responsabilitat final és ben nostra.\npersonalment, trobo que el text llisca bé, que és una bona traducció, mlagrat les incorreccions.\nli agraeixo molt els seus posts i els seus comentaris, de debó!\ndErsu_ 20 de gener de 2010, a les 16:14\nDesprés de llegir els enllaços, un dubte. Quina pega té el dialecte valencià? bé Proa ha publicat Montaigne en aquest bonic registre. Bé disposem de Proust, també, traduït amb accent mallorquí. O també d'Homer, en aquell particular idioma que feia servir Carles Riba.\nL'artista abans conegut com Subal Quinina 20 de gener de 2010, a les 16:28\nDoncs el valencià no té res de dolent, ans el contrari: ja coneix la meva predilecció per Baixauli o Palàcios.\nNo sé que dir-li, benvolgut dErsu. Altres amics han mostrat la seva estranyesa, i noi, només puc dir que va ser com una mena d'acte reflex... No m'agradaria faltar el respecte als amics del sud de cap de les maneres: el valencià és molt bonic, més bonic que el canfanga que gasto jo! Potser hauria de passar per un procés d'hipnosi per descobrir què ens va portar a decidir virar la traducció cap al català central... És un tema interessant, aquest. Li asseguro que farem un debat intern al respecte. Però el que sí que és clar és que respectem els diferents girs dialectals dels poetes i escriptors nostrats. Ara, en el cas del Herbert, no sé perquè carall ho vam decidir així, si li sóc sincer.\nJobove - Reus 20 de gener de 2010, a les 18:39\nUnknown 20 de gener de 2010, a les 20:53\nDoncs a mi el llibre, malgrat tot, em va agradar!\njordi f 21 de gener de 2010, a les 22:33\nSe m'acut ara dir-te que vist que us dediqueu a editar per amor dels llibres i sense ànim de lucre, deixeu estar les presses. No tenen sentit. És igual quan surti el llibre. Jo l'hauria comprat igualment, per exemple. A mi m'és absolutament igual que un bon llibre trigui deu anys a editar-se. Puc esperar. També puc tenir el mateix llibre en més d'una llengua.\nSalut amb il·lusió, us desitja per al 2010,\nL'artista abans conegut com Subal Quinina 22 de gener de 2010, a les 9:39\nUmmm, sí, ja l'entenc, ja. Però si surt l'edició catalana molt més tard que la castellana ens la menjaríem en patates.\nde totes maneres, insisteixo: la traducció és bona i les faltes no són tantes com per generar tota aquesta moguda.\njordi f 22 de gener de 2010, a les 16:26\nDisculpi la meva ignorància en aquest tema. Ja m'ho penso, ja, que també es tracta de no perdre-hi massa diners.\nI per molts anys i llibres, si ho desitgeu!\njohnny 15 de febrer de 2010, a les 13:35\ntempler? jo hagués dit templari


Bicicleta BH anys 80 | Tot és una mentida\nTag Archives: Bicicleta BH anys 80\nLa majoria de mortals ens incorporem a la feina entre aquesta setmana i la vinent. Tinguis la situació que tinguis, benvingut i ben trobat.\nLes vacances? Les hores han anat caient amb aquella alegria! L’estiu és un bon moment per compartir el temps, sense presses, amb la família, els amics i els llibres. També per fer projectes.\nUn d’aquests dies d’estiu vaig pensar que seria interessant sentir-se com James Stewart a Rear Window (La finestra indiscreta, d’Alfred Hitchcock, 1954) i mirar a través de la càmera fotogràfica. A partir d’aquesta observació he fotografiat persones, objectes i moments en que estigués present la lectura. La idea ha estat fer una mena de reportatge fotogràfic-literari a partir del contacte espontani que he tingut amb persones desconegudes i amb diferents espais literaris. La meva família també ha ajudat molt.\nAvui presento 30 fotografies literàries que he fet durant l’estiu. Ja em diràs, si vols, el teu parer sobre les imatges.\nDe la petita observació sociològica que he fet he arribat a algunes conclusions. Les pots llegir al final del post, després de les fotos.\nTerrassa de L’Hostal de la Glòria a Viladrau.\nLectora distreta. Estació de Sants de Barcelona.\nLectora que camina i llegeix. Estació de Sants de Barcelona.\nEn el seu temps havia estat una llibreria a l’estació de Rodalies Renfe de Cunit. Actualment és un local tancat i deixat. La sensació de decadència de l’estació és força gran.\nBicicleta de passeig BH dels anys 80 restaurada durant aquest estiu. A la cistella: Cuestión de fe, de Donna Leon (Editorial Seix Barral)\nLectora a la platja de Cunit.\nLector, en blanc i negre, a la platja de Coma-ruga, el Vendrell.\nLectora de premsa groga a la platja de Vilanova i la Geltrú.\nLector a la platja de Calafell.\nLectora a la platja de Vilanova i la Geltrú.\nUna àvia lectora, en sèpia, a la platja de Coma-ruga, el Vendrell.\nUna lectora jove i alemanya a la platja de Segur de Calafell.\nSecció de novel•la a la fantàstica Biblioteca Marta Mata de Cunit.\nLes bibliotecàries Vicky i Marta, de la Biblioteca Marta Mata de Cunit. Les dues treballadores participen en l’acció Marea Negra. Una mobilització de funcionaris a nivell estatal que consisteix en vestir-se tots els divendres de negre amb l’objectiu de denunciar les retallades públiques del sector i el desprestigi del col•lectiu de funcionaris als mitjans i davant l’opinió pública. Per més informació podeu entrar aquí.\nPremsa europea en un quiosc de Calafell.\nLectura de diari a l’hora d’esmorzar al Forn i Pastisseria Casas de Cunit.\nLectura de premsa a l’hora del vermut a Calafell.\nLectura de diari en El Fornet d’en Rossend, a Vilanova i la Geltrú.\nUn quadre molt literari per decorar El Fornet d’en Rossend, a Vilanova i la Geltrú.\nPremsa del país a un quiosc del carrer València de Camprodon.\nLlibreria La Mulassa, de Vilanova i la Geltrú. Una llibreria independent i de referència. A la capital del Garraf n’hi ha dues de llibreries La Mulassa. Aquesta fotografia correspon a la de La Rambla principal núm. 2.\nLlibreria la Mulassa. Perduts entre bons llibres.\nEl Pablo enriolat llegint el Llibre de la caca, de Pernilla Stalfelt (Editorial Empúries).\nEsports Prieto. Rambla del Castell 86 a Vilanova i la Geltrú. Un establiment de bicicletes molt professional. Vaig fullejar el llibre que tenien sobre bicicletes mentre esperava la meva comanda i vaig somniar amb la que voldria tenir.\nAixò sí que és emprenedoria comunicativa. Relacionar alcohol i llibres. Aquest establiment es troba davant de l’Escola Politècnica Superior d’Enginyeria de Vilanova i la Geltrú. www.epsevg.upc.edu\nTres llibres en anglès. Saló social del Càmping Vall de Camprodon.\nArmari d’època amb llibres d’història editats a principis de s.XX. Exposició permanent del material abandonat a la Vall de Camprodon per les tropes republicanes en el seu èxode a França. Associació Centre d’estudis “La retirada” a Camprodon.\nDetall en primer pla d’algun llibre d’història recollit per l’Associació Centre d’estudis “La retirada” a Camprodon.\nLa Yolanda llegint ‘A dalt està tot tranquil’, de Gerbrand Bakker (Editorial El Raig Verd). Piscina de Camprodon.\n1. Hi ha més dones lectores que homes lectors.\n2. La platja és un territori estiuenc amb una important presència de la lectura. El meu estudi de camp, fet només per observació i per tant gens científic, afirma que hi ha al voltant d’un 30% de persones que llegeixen a la platja.\n3. La platja seria un lloc fantàstic on les institucions públiques podrien fomentar la lectura. Cal portar les biblioteques a la plata.\n4. Tenim mitificats els turistes. Francesos, britànics, belgues, holandesos, russos… tenen un comportament literari similar al nostre.\n5. En territori muntanyenc la presència de lectura al carrer és més petita que a la platja.\n6. Les biblioteques que obren durant tot l’estiu donen un servei importantíssim als usuaris. Les biblioteques que tanquen durant l’estiu cal que canviïn de parer i obrin.\nEtiquetes: Associació Centre d’estudis “La retirada”, Biblioteca Marta Mata, Bicicleta BH anys 80, Calafell, Càmping Vall de Camprodon, Coma-ruga, Cunit, Esports Prieto, Hostal de la Glòria, Llibreria La Mulassa, Marea Negra, Segur de Calafell, Vacances fotogràfiques, Vilanova i la Geltrú\nCategories Fotografia, Viatges


Salut dels ulls: productes per a la cura dels ulls\nEls ulls són una part important de la seva salut. Els ulls són una finestra al món. Una vegada que la llum es reflecteix en un objecte, entra a l'ull i toca una fina membrana anomenada retina. La retina és la finestra frontal dels ulls que ajuda a enfocar la llum que passa a través de la lent. Després que la llum passa, arriba a la pupil·la que és l'obertura central dels ulls. Depenent de la quantitat de llum rebuda, la pupil·la pot dilatar-se o contreure's, augmentant o limitant la quantitat de llum que penetra més profundament en l'ull.\nLa seva salut ocular està en constant evolució - amb noves necessitats i reptes en diferents moments. La bona salut ocular i la cura dels ulls són crucials per protegir la vista, prevenir els trastorns oculars comuns i tractar els problemes oculars d'hora.\nProductes per a la cura dels ulls\nLa salut ocular és important per prevenir aquestes malalties oculars comunes que afectaran les activitats de la vida diària de l'home:\nAstigmatisme. Això normalment és causat per algunes irregularitats en la còrnia que fa que una persona vegi les coses borroses a totes les distàncies.\nCataractes. Aquest problema relacionat amb l'edat pot causar ennuvolat de la lent que afecta la visió. És el principal problema ocular del món.\nGlaucoma. Una de les principals causes de ceguesa irreversible és el glaucoma, que té símptomes tardans a causa del dany al nervi òptic. Una persona normalment descobreix aquesta condició ocular en una etapa posterior.\nDegeneració macular. Un altre problema ocular relacionat amb l'edat és la degeneració macular que afecta pacients a partir de 50 anys. És la principal causa de discapacitat visual i ceguesa.\nConjuntivitis. L'ull rosat és un altre terme per a la conjuntivitis que és una infecció o inflamació de la conjuntiva, una capa fina que s'alinea a la part interna de la parpella.\nTé sentit tenir cura dels ulls utilitzant productes de cura dels ulls d'alta qualitat. Troba els millors productes sanitaris perquè els teus ulls gaudeixin dels seus beneficis naturals i prevenin problemes oculars.\nAquesta pàgina s'ha traduït automàticament. Original: Eyes Health: eye care products


Serveis a investigadors\n�mbits de recerca\nPablo Ordej�n, nou director de l'Institut Catal� de Nanoci�ncia i Nanotecnologia ICN2\n16.07.2012 El Patronat de l'Institut Catal� de Nanotecnologia (ICN) va aprovar el passat divendres 13 de juliol el nomenament del Pablo Ordej�n, com a nou director de l'Institut Catal� de Nanoci�ncia i Nanotecnologia (ICN2). Ordej�n ha estat nomenat despr�s d'haver passat un concurs de m�rits convocat a nivell internacional.\nL'Institut Catal� de Nanoci�ncia i Nanotecnologia (ICN2), que est� ubicat al Campus de Bellaterra de la Universitat Aut�noma de Barcelona, �s el resultat d'un llarg proc�s de col�laboraci� entre la Generalitat de Catalunya, el Consell Superior d'Investigacions Cient�fiques (CSIC) i la Universitat Aut�noma de Barcelona en l'�mbit de la nanotecnologia.\nAquest proc�s culminar� amb la incorporaci� del CSIC al patronat de l'Institut Catal� de Nanotecnologia (ICN), que integrar� els millors grups de recerca de les dues institucions.\nEl nou director comen�a la seva tasca liderant l'inici d'aquesta nova etapa d'integraci� per assolir noves fites d'excel�l�ncia en l'�mbit de la nanoci�ncia i la nanotecnologia.\nPablo Ordej�n, nascut el 1964 a Madrid, �s Doctor en f�sica per la Universitat Aut�noma de Madrid i professor d'investigaci� del CSIC. Ha desenvolupat la seva carrera cient�fica en diversos laboratoris i universitats d'Espanya aix� com a la Universitat d'Illinois als Estats Units. Actualment era vicedirector del Centre d'Investigaci� en Nanoci�ncia i Nanotecnologia (CIN2), on dirigia el grup de "Teoria i Simulaci�".\nDes del 2005, Ordej�n �s membre de l'American Physical Society. El 2003 va rebre la "Placa d'Honor" de l'Associaci� Espanyola de Cient�fics. Tamb� ha estat membre de diferents comit�s cient�fics internacionals y responsable d'avaluaci� cient�fica a l'Ag�ncia Nacional d'Evaluaci� i Prospectiva (ANEP) i a la Red Espa�ola de Supercomputaci�n (RES).\n22.05.2013 El centre BIO-GLS signa un conveni amb URBASER per al tractament de residus [+]\n22.05.2013 Accelerant l'emprenedoria en salut [+]\n16.05.2013 Les claus per a l'�xit ind�strial en electr�nica impresa [+]\n15.05.2013 Entrepreneurs Break arriba per primer cop a la UAB [+]\n15.05.2013 Constituci� de l'Associaci� �mbit B30 [+]\n13.05.2013 Les perspectives professionals en el sector biom�dic [+]\ntel.: 93 586 88 91\n© 2013 Parc de Recerca UAB Tots els drets reservats


fira de la mel ecològica i festa del parc del montseny què fer aquest cap de setmana? fires de pagesos i productors, activitats per a tothom a osona\nfira de la mel ecològica i festa del parc del montseny\nquè fer aquest cap de setmana? fires de pagesos i productors, activitats per a tothom a osona\nFira de la mel i del Parc del Montseny\nFira de Mel i festa Viu el Parc\nEl cap de setmana del 14 i 15 de setembre viurem a El Brull un cap de setmana ple d'activitats.\nLa Gran Festa Viu el Parc al Montseny té lloc al Brull. Aquest poble, una de les portes d'entrada al parc, es converteix en l'escenari de tallers i actuacions per a tota la família. Acosta't a celebrar el dia gran del parc entre natura i esport.\nEl dissabte, 14 de setembre, farem la sortida Matagalls-Montserrat. Es rebrà als organitzadors i als participants durant tot el matí i la sortida dels marxaires serà de les 15h fins a 2/4 de 5 de la tarda.\nEl diumenge també serà un dia complet. Començarem amb la Festa Viu el Parc on el matí s'omplirà de jocs per a la canalla i tallers de vestuari i maquillatge. Ens acompanyarà durant tot el matí en Tinet Pallasso. A les 12.30h farem la Cloenda amb Cia Arlequí.\nA la Carpa Itinerant dels 40 anys de la declaració del Parc com a Reserva de la Biosfera oferirem diverses activitats i també hi haurà una pantalla on es passarà fotografies històriques del parc.\nPer altra banda, es realitzarà la Jornada tècnica d'apicultura i Fira de Productes ecològics de la Reserva de la Biosfera del Parc Nacional del Montseny.\n7a Fira de la Mel Ecològica\nEl Brull acollirà aquest diumenge 15 de setembre la 7a Fira de la Mel Ecològica. Aquesta és la 6a edició de la fira que se celebra a El Brull. La 7a Fira de la mel ecològica del Brull tindrà lloc de 2/4 de 10 del matí a 2 de la tarda.\n1er concurs de mel ecològica a la Fira de la Mel del Brull\nEl 15 de setembre, en el marc de la Fira de la Mel, tenim la novetat del 1r concurs de Mel ecològic. En aquest concurs, qualsevol apicultor que acrediti ser-ho, podrà presentar una mostra de mel ecològica certificada. A més, les mostres presentades, un cop acabat el concurs, es posaran a disposició del públic assistent per la seva degustació, a la parada de l'AEA.\nHi haurà un primer i un segon premi en una única modalitat de mel multi floral. El 1er i el 2on premi seran una placa obra de l'artista del Brull Josep Valls Hijos.\nPer participar-hi cal seguir les bases del concurs.\nLa Fira de la Mel Ecològica del Brull neix amb l'objectiu d'entendre i conèixer la flora que les envolta, saber amb detall en quin moment floreixen i què ens aporta cada espècie vegetal per tal de saber gestionar amb eficàcia les nostres explotacions apícoles. La jornada està organitzada per Apicultors Ecològics Associats amb la col·laboració de l'Ajuntament del Brull i la Diputació de Barcelona.\nLa trobada comptarà amb una jornada tècnica sobre la influència de la Vespa velutina i la flora apícola en l'apicultura ecològica.\nAquesta jornada permetrà entendre i conèixer la flora que les envolta, saber amb detall en quin moment floreixen i què ens aporta cada espècie vegetal per tal de saber gestionar amb eficàcia les nostres explotacions apícoles. La jornada està organitzada per Apicultors Ecològics Associats amb la col·laboració de l'Ajuntament del Brull i la Diputació de Barcelona.\nLa jornada és gratuïta però cal inscriure's a través del servei d'inscripcions a jornades del PATT del portal RuralCat: ruralcat.gencat.cat/inscripcionspatt\ntemps de collita! fires d’artesans i pagesos\nDissabte i diumenge 14 i 15 setembre de 2019, Osona >>\nEl cap de setmana del 14 i 15 de setembre viurem a El Brull un cap de setmana ple d'activitats per a petits i grans. El Brull Arriba l'hora de gaudir en família de la gran Festa del Parc! Celebra la Festa Viu el Parc al Montseny al Brull, amb tallers i activitats per conèixer-ne la flora i fauna.