Web dels Districtes\nEts a: La Ciutat de Sabadell > Web dels Districtes > Història\nSabadell 125 anys\nHistòria dels Districtes\nHistòria del barris de Sabadell\nA finals del segle XVI es van fixar els límits entre Sabadell i el terme de la parròquia de Sant Vicenç de Jonqueres, pertanyent a la part forana de Terrassa. Es van establir les delimitacions i les creus de terme corresponents.\nLes terres de la parròquia de Sant Vicenç de Jonqueres eren conegudes com la Creu Alta, en oposició a l'altra creu de terme, més baixa.\nL'1 de juliol de 1904, la Creu Alta va deixar de pertànyer al municipi de Sant Pere de Terrassa i va quedar agregada a Sabadell com un barri més.\nL'any 1912 es comença a posar l'empedrat i les voreres al carrer Nou de Jonqueres i l'any 1923 s'hi inaugura el nou enllumenat.\nEl tipus d'habitatge que predomina al barri és el de la casa anglesa, malgrat que les darreres transformacions urbanístiques han fet que bona part d'aquestes cases siguin substituïdes per edificis de pisos.\nL'any 1992 van arribar canvis a la vella Creu Alta, amb la construcció de l'avda. de Francesc Macià i l'establiment de diferents centres comercials en aquest important eix.\nEl barri deu el seu nom a l'antiga masia de ca n'Oriac.\nVa ser un dels primers barris que es van formar a Sabadell. Les primeres cases es van construir entre 1940 i 1945.\nDurant aquests anys, els primers habitatges van ser d'autoconstrucció: els primers assentaments dels immigrants van ser en barraques i estades, i els dies festius, de forma col·lectiva, s'anaven construint les noves edificacions.\nTambé trobem cases-estades; es tractava d'un tipus d'habitatge que representava el màxim d'aprofitament de l'espai, ja que es trobava dividit en habitacions, i cadascuna de les famílies que compartien l'espai n'ocupava una. Els serveis higiènics eren comuns per a tots els habitants.\nEl servei d'autobusos urbans va arribar a Ca n'Oriac el 1956.\nLa instal·lació de l'aigua corrent s'inicià el 1964 i el clavegueram el 1968.\nFins l'any 1971 no hi hagué enllumenat públic i l'asfaltat dels carrers es va fer entre 1972 i 1981.\nEl 1959 s'inaugurà el primer col·legi, el Col·legi Nacional Miquel Carreras. Fins llavors, tan sols funcionava al barri una aula escolar al carrer del Cadí.\nCa n'Oriac fou un barri habitat als inicis majoritàriament per immigrants provinents d'Andalusia i Múrcia. La majoria treballaven al tèxtil i la construcció.\nCa n'Oriac és actualment un dels barris més extensos de Sabadell. Ha prosperat molt socialment i econòmicament.\nL'eix central del barri, l'avinguda de Matadepera, és un notable centre comercial.\nBarri de Can Llong\nCan Llong ocupa 642.700 m2 d'antics terrenys de conreu que van ser qualificats com a zona residencial en el Pla General de Sabadell de l'any 1993.\nEl nou barri tindrà aproximadament 3.000 nous habitatges, dels quals, més del 75% estan destinats a habitatge en règim protegit.\nEl punt de referència del barri és la plaça de Lisboa i la ronda d'Europa que comunica els barris de Can Rull i Ca n'Oriac. Aquestes vies estan destinades a ser el centre de la vida social del barri, amb àmplies voreres arbrades, plantes baixes comercials i amb equipaments com una escola i la masia.\nAltres equipaments importants per a la ciutat i per al barri són les noves instal·lacions del Club Natació Sabadell, ja en funcionament, i la futura estació de la Renfe.\nEl barri té àmplies zones arbrades com el parc de les Aigües, el torrent de la Romeua i el parc d'Odessa, i places com les de Lisboa, Moscou i Granollers.\nEl barri deu el seu nom a la masia de can Rull, la qual era la casa pairal de la família Rull als segles XVII i XVIII.\nCan Rull és un dels barris més antics de Sabadell fora del nucli històric. L'any 1924 el propietari dels terrenys ja va presentar un projecte per a la urbanització i la construcció d'habitatges.\nEls primers anys, la promotora va vendre parcel·les per a la construcció de cases unifamiliars amb hortes, que en molts casos van esdevenir torres d'estiueig construïdes per famílies de Sabadell i Barcelona.\nEn iniciar-se la II República es construí l'Escola Unitària dels Bosc de Can Rull, l'any 1934.\nA la dècada dels anys 50, al voltant de la primitiva urbanització de Can Rull, van anar apareixent estades, barraques i habitatges d'autoconstrucció.\nA partir dels anys 70 es va produir el gran creixement de Can Rull, amb la construcció dels primers blocs d'edificis.\nL'any 1931 s'instal·là l'enllumenat públic, i entre els anys 1954 i 1957 es va instal·lar la xarxa de clavegueram i l'aigua corrent. L'asfaltat de carrers i voreres es va produir entre els anys 1970 i 1974.\nA la dècada dels 60 la major part de la població que vivia a Can Rull eren treballadors de la indústria i de la construcció.\nActualment el barri ha assolit una major integració al nucli consolidat de la ciutat mitjançant el parc de Catalunya i l'Eix Macià.\nBarri de la Concòrdia\nEl naixement del barri es situa entre els anys 1957 i 1960. Principalment es tractava d'habitatges unifamiliars i blocs de pisos, promoguts per la Caixa d'Estalvis i promocions d'empreses.\nL'any 1963 tots els carrers estaven asfaltats i hi havia enllumenat públic i subministrament d'aigua.\nEls immigrants de fora de Catalunya a la Concòrdia no van ser tan nombrosos com en d'altres barris de Sabadell. Principalment provenien d'Aragó, Múrcia i Andalusia.\nBarri d'Arraona-Els Merinals\nEl nom de la masia que donà nom al barri era originàriament els Marinals, i no els Merinals, nom donat al barri per l'ajuntament.\nL'amo del mas, Capmany, va donar al mas el nom dels Marinals per la marinada que hi feia, en aquella contrada, al capdamunt d'un petit turó. En canvi, els Merinals amb "e" s'atribuïa al fet que era un lloc on al temps d'esquilar s'aplegaven els ramats d'ovelles merines.\nLa part del barri composta de petites cases de planta baixa comença a formar-se a partir de 1945-46. En canvi els primers habitatges del polígon d'Arraona, construït dins dels Plans d'habitatge per pal·liar les mancances de l'època, van ser lliurats l'any 1957. Es van construir un total de 1.467 habitatges.\nL'enllumenat públic al barri es va instal·lar l'any 1962.\nL'any 1963 s'inaugurà una part de l'escola pública Isabel la Católica, i el 1966 l'escola pública Fernando el Católico.\nLes obres d'asfaltat dels carrers van començar l'any 1972.\nEls habitants d'Arraona nascuts fora de Catalunya eren principalment d'Andalusia, Múrcia i Extremadura.\nBarri de la Serra d'en Camaró\nAntigament, la serra d'en Camaró no es coneixia amb aquest nom, sinó com a serra d'en Perelló, tal com ressalta l'historiador local Joan Alsina i Giralt en unes notes de "Paisatges urbans".\nSe sap que pel barri, més concretament pel que ara és el carrer de la Serralada, hi passava el camí ral que anava de Sabadell a Terrassa i que confluïa a la via romana que possiblement es trobava situada a l'actual parc de Catalunya, molt a prop de la masia de Can Rull.\nA principis del segle XX ja es coneix l'emplaçament d'una edificació anomenada mas Ferriol, que es pot situar en el que avui es el carrer que porta el seu nom. La part més alta del carrer de la Serralada es coneixia com a coll Ferriol.\nTota l'extensió de terreny que conforma el barri apareix ja en un document de l'any 1575 i se'l coneix com al Perelló. Limitava a llevant amb el camí de Sabadell a Manresa (actualment via de Massagué o avinguda de l'Onze de Setembre) i a migdia i a ponent amb la riera del Perelló o de Sobarber.\nL'any 1924 s'edificà la torre, casa d'estil grec, que la senyora Magdalena Calonge va cedir a la Societat Teosòfica Rama Fides. Al cap dels anys, aquest edifici va ser cedit a l'Ajuntament de Sabadell, d'acord amb els estatuts de la Rama Fides, per a finalitats socials.\nBarri de Can Feu\nEl barri de Can Feu té l'origen en una promoció de la Caixa de Sabadell per als seus empleats, als voltants dels anys 60.\nÉs un barri que es troba delimitat per tres fronteres artificials: el pg. de Can Feu, la ctra. de Terrassa (construïda l'any 1852, i anomenada antigament ctra. de Montcada) i la rambla d'Ibèria.\nPrincipalment el formen habitatges unifamiliars envoltats d'espais verds singulars. Comparteix l'espai amb una petita zona industrial, d'indústria tèxtil familiar.\nEl nom prové de l'antic castell de Can Feu, de propietat privada, que està protegit pel PEPPAS.\nFins l'últim quart del segle XIX, tota l'extensió que ara ocupa el nostre barri de Gràcia era un pla de camps de conreu de secà amb ametllers, oliveres i cereals, exceptuant els arenys de les rieres on hi havia hortes de regadiu dels Llobet, dels Torres i dels Feu; els terrenys d'aquests últims arribaven fins on ara hi ha la benzinera de can Planas. Aquest gran pla era travessat per cruïlles de camins i caminets: camí de can Llobet, camí de Jonqueres a can Torres, camí ral de Rubí, caminet dels ametllers, camí de can Daviu o Diviu…\nDel pla de Sant Antoni, on actualment hi ha situada la pl. del Treball, n'eren propietaris, en part, els germans Lladó de Rubí, que parcel·laven i anaven venent els uns i censant els altres. Cada cap d'any venien a peu de Rubí per cobrar els censos establerts fins a la liquidació total.\nL'últim quart del segle XIX es traçaren els carrers de sud a nord: Roger de Flor, Ausiàs Marc, Elionor de Montcada, Jacint Verdaguer i Permanyer, creuats d'est a oest pels de Sant Ferran, Manso, Fiveller, Viladomat, Cellers, Pau Claris i la ctra. de Molins de Rei.\nLes cases d'aquests carrers, les van construir majoritàriament gent treballadora, que començava per comprar un terreny i a poc a poc es feia la seva llar. Normalment ja vivien a Sabadell en cases de lloguer; hi havia parelles joves que vivien rellogades i l'eixampla els donava l'oportunitat de no allunyar-se de Sabadell, i a la vegada tenien el seu lloc de treball ben a la vora, en les grans fàbriques que, a finals del segle XIX i principis del XX, amb l'expansió de la indústria tèxtil, s'hi van anar instal·lant.\nAlguna d'aquestes fàbriques també facilitava habitatges de lloguer als seus treballadors: rengleres de cases totes iguals, normalment d'una sola planta estreta i llarga o amb una escala....\nLes primeres indústries foren les de Puncernau, Seydoux, Vapor Llonch i Vicenç Planas. Més endavant , l'Espanya Industrial i la Industrial Estambrera.\nBarri de Campoamor\nL'origen del nom del barri prové de l'escriptor del segle XIX Ramon de Campoamor.\nEl barri de Campoamor va néixer a principis de la dècada dels 50 amb els pisos de SAIDA.\nEl grup Sant Pau fou inaugurat l'any 1958; l'Instituto Nacional de la Vivienda va ser l'encarregat de construir el polígon Sant Pau, amb 461 pisos de 54 a 57 m2.\nAl barri trobem d'altres grups d'habitatges com són les cases de Fàtima, els blocs de la Cooperativa Vaguada, els blocs d'habitatges del carrer Goya i els dels metal·lúrgics del Grup Sant Pau.\nL'Ajuntament hi va construir l'any 1982 un mercat municipal.\nL'any 1963 es va fundar la parròquia de Sant Joan Baptista.\nEls primer ocupants del barri eren immigrants, principalment d'Andalusia.\nBarri de Torre-romeu\nEl primer habitatge al barri de Torre-romeu es construí l'any 1903. Es tractava d'una torre particular d'un batlle de Sabadell, anomenat Romeu. Fou aquesta construcció la que donà nom al barri.\nEl barri va néixer de forma espontània a partir de 1940 i s'eixamplà considerablement entre els anys 1950 i 1960; en primer lloc s'edificà la part baixa de la barriada.\nPel que fa al tipus d'habitatge, predominen les cases de planta baixa, d'autoconstrucció.\nA la part alta del barri, anomenat pels veïns Tibidabo, predominen els blocs de pisos.\nEncara trobem un nucli de barraquisme a la part baixa de Sant Nicolau.\nLa construcció del pont i la carretera que uneix Torre-romeu amb Sabadell es va portar a terme l'any 1963, com a conseqüència de les riuades de l'any 1962.\nL'any 1963 s'hi començà a instal·lar l'aigua corrent.\nL'autobús urbà no hi va arribar fins l'any 1965, i la xarxa de clavegueram es va construir l'any 1969.\nL'asfaltat dels carrers es va fer l'any 1979.\nLa primera escola, Joan Montllor, es va construir l'any 1963.\nTorre-romeu es va anar poblant amb les successives onades migratòries que arribaren entre 1950 i 1980, principalment provinents d'Andalusia.\nCal destacar en el barri els jaciments arqueològics de Can Piteu


Els hotelers se senten els grans oblidats de la crisi - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEls hotelers se senten els grans oblidats de la crisi\nEls hotelers es consideren els grans oblidats en aquesta situació de crisi provocada per la pandèmia del coronavirus. Creuen que s'ha parlat molt del comerç i no ha fet cap referència a un sector, com el seu, que consideren clau en l'economia del país. També tenen dubtes sobre l'abast de les ajudes que figuren a la Llei òmnibus.\n"S'han fet quantitat de rodes de premsa i encara no hem sentit a parlar del sector hoteler", es queixa el propietari d'un cèntric d'hotel d'Andorra la Vella. El malestar en el sector és notable. Un altre propietari d'un establiment a la parròquia d'Escaldes-Engordany té molts dubtes sobre el decret de tancament i les ajudes del Govern. "No sé si entrem en el capítol d'obligat tancament o en quin d'ells. Vam dir que podiem tenir obert fins i tot la cafeteria i el restaurant per servir als clients de l'hotel. Però no tenim clients", explica.\nPràcticament tots els hotels estan tancats. Fins el 10 de març van anar treballant però a partir d'aleshores ni cinc de calaix. "Pagarem la nòmina d 'aquest mes i la d'abril, però després no podrem. Tenim zero ingressos", explica el responsable d'un hotel amb una trentena de treballadors. Les diverses fonts consultades destaquen que cal fer un tracte diferencial entre els hotels de temporada i els que obren tot l'any. "Els primers han tancat i ja no tenen els mateixos problemes que nosaltres", diu el propietari de l'hotel d'Andorra la Vella.\nDiuen que s'ha parlat molt de les empreses, dels comerços i dels autònoms però d'ells no s'ha comentat res\n"Els comerços poden estar tancats, però si no hi ha hotels, qui vindrà a Andorra a esquiar o per competicions esportives, per exemple?", es pregunten. Consideren que la seva mercaderia, el seu producte són les habitacions i asseguren que els dies perduts no els podran recuperar. Saben que la Setmana Santa, un dels punts àlgids de la temporada i que ja està perduda. "El Govern s'ha focalitzat massa en els comerços i en els autònoms però a nosaltres no ens han tingut en compte per res", es lamenta el gerent d'una cadena hotelera. "Una botiga d'electrodomèstics pot vendre el genère més endavant però nosaltres no", subratlla un altre propietari.\nNo tenen clar com es podran acollir a les ajudes "perquè no s'ha dit res de nosaltres", afegeix. "S'omplen la boca de coresponsabilitat però potser que repartim una mica i parlin de nosaltres a banda de fer-ho quan es tracta d'acollir residents del centres sociosanitaris i volem ajudes i no crèdits", conclou.


Secularització - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMapa d'Estats seculars.\nLa secularització és la separació entre l'Església i l'Estat, procés en la direcció del secularisme. Es dona a la majoria dels països occidentals. La secularització és el resultat d'un llarg procés històric ple de tensions i d'incomprensions entre l'Estat i l'Església, alguns dels quals són els següents:\n1 Edat mitjana (s. IV-XV)\n2 Edat Moderna (s. XV-XVIII)\n3 Edat Contemporània (s.XVIII-XXI)\n4 Secularització territorial al segle xix\nEdat mitjana (s. IV-XV)[modifica]\nEls monjos van evangelitzar Europa, difonent-hi la cultura, humanitzant els costums d'una societat guerrera...\nEls monestirs es van convertir en centres de cultura i civilització.\nLa religió i l'Estat depenien mútuament l'un de l'altre.\nEdat Moderna (s. XV-XVIII)[modifica]\nS'inicia amb el Renaixement, que valora l'ésser humà per sobre de tot.\nNo nega Déu ni la religió, però les desplaça del lloc central que havien ocupat fins aleshores.\nPer l'avanç de les ciències naturals en l'explicació global del món, la raó es va afirmar com a instrument de coneixement, davant la religió i l'Església.\nEls moviments socials, el desenvolupament de la política i de la cultura van fer veure que els assumptes terrenals tenien una dinàmica pròpia, explicable des dels propis condicionaments humans.\nL'Estat es distancia de la religió.\nEdat Contemporània (s.XVIII-XXI)[modifica]\nS'inicia amb la Revolució Francesa, que reconeix la llibertat de creences i cultes religiosos, i crea un ambient d'anticlericalisme i ateisme.\nEs van establir clarament els límits entre la religiositat i la vida civil, identificant aquesta última amb la majoria d'edat o maduresa de l'ésser humà.\nVan sorgir alguns pensadors que, en els seus escrits, creen un clima de dubtes i sospites sobre el món de Déu i la religió. El 1864, l'Església catòlica va condemnar amb vehemència aquestes idees «modernes» a l'encíclica Quanta Cura a la qual va afegir el seu infamós Syllabus Errorum.\nVa sorgir, també, la idea que la fe i la raó no poden conviure.\nL'Estat se separa totalment de la religió.\nEn aquest llarg procés de separació entre Estat i Religió va haver-hi excessos per totes dues bandes:\nEstat: Els polítics no volien que l'Església influís en la cultura i la societat, deixant-hi un espai mínim per a la religió.\nReligió: Els cristians, en veure's tan limitats, es van tancar enfront de moltes llibertats i es van aferrar a conservar antics privilegis.\nLes posicions es van radicalitzar, i va sorgir un corrent de pensament (secularisme) que volia reduir la religió a l'àmbit personal i privat, és a dir, pretenia tancar l'Església als temples i sagristies perquè no influís en la societat.\nL'Església considera positiva la secularització, però també creu que pot tenir un vessant negatiu:\nPerquè la cultura i la societat es ressituen en el seu àmbit propi.\nL'Església va assumir funcions suplint una societat civil que no actuava en aquests sectors.\nQuan la societat civil va donar respostes a aquestes necessitats, l'Església es va dedicar a altres camps que li eren més propis.\nPerquè priva la presència de la religió en la cultura, en la societat i en la vida de les persones.\nL'Església no pot renunciar a ser present en la societat.\nTampoc no pot renunciar al fet que les persones religioses expressin lliurement les seves creences.\nSecularització territorial al segle xix[modifica]\nA l'inici del segle xix els principats eclesiàstics del Sacre Imperi Romanogermànic, únic lloc on conservaven el poder temporal, foren secularitzats i el domini dels seus territoris transferits a prínceps imperials laics.\n↑ «Secularizació dèbil (Miriam Diez Bosch) -». www.elpuntavui.cat. [Consulta: 11 abril 2018].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Secularització&oldid=28930532»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 des 2021 a les 11:47.


Al llarg de la seva obra, que ja supera els quaranta anys, Marcel Pey sempre ha buscat la confluencia entre la imatge psíquica i la instantania fotografica. De fet, les lectures són similars i el parpelleig no difereix gaire del mecanisme de l’objectiu d’una camera. L’aparell optic s’obre com una lent, de la mateixa manera que la imatge poetica apareix gairebé de sobte omplint el buit del llenguatge purament comunicatiu.\nHi ha una profunda i tenaç convicció sobre les visions interiors que actuen sobre la seva manera de captar la realitat i que, alhora, transformen la percepció de qui les visiona. En aquest sentit, els diferents referents de l’obra de Pey, tant siguin narratius com cinematografics, poetics, fotografics, musicals o pictorics, s’uneixen per aconseguir imatges nítides, sovint incomprensibles, que ens permeten indagar en nosaltres mateixos. Aquest llenguatge participatiu, tacit, rescata imatges fantasma per introduir-nos en un cosmos fantastic entre la imaginació, el somni, l’inconscient i aquesta frontera entre esperit i cos, desig i repressió. La suggestió del sexe té un paper fonamental en el que cadascú vol veure en els seus poemes i fotografies rescatades i inspiradores.\nPodem adduir-nos en ell a través, també, d’una peça de Warhol, un dels films historics de David Lynch o la trencadissa impavidament dramatica de ‘L’ansia’, de Tony Scott, el cas de Pey en una escala superior a causa del barroquisme de la seva concepció estetica i el fetitxisme dels angels o dels uniformes i armes que ens conviden a l’abisme. El poetic i el pictoric sorgeixen en les dues cares de la moneda, de la mateixa manera que la incitació creativa és una aposta que va més enlla d’aquestes arts convencionals, que l’artista subverteix. A ‘Liquid Dark’, la proposta s’inscriu en la seva mateixa obra com la d’un visionari dels seus llibres antics, com un vident dels seus llibres futurs. Beu del dolor sota la tempesta en el cibercop, en aquesta energia fosca que propicia el poema.\nLa seva poesia és un anunci apocalíptic mentre escolta el precursor ‘Saturn Drive penetra en els baixos fons com si entrés en un relat –o sintonitzés– amb William Gibson i els seus submons, en la matriu del ciberespai on buscara recanvi per als seus organs neuronals malmesos o simplement visitara vells amics en aquesta extensió de l’anima per on deriva la memoria. En el cas de ‘Liquid Dark’, Pey ha tornat a paisatges evanescents pero reconeixibles per als que el seguim des dels anys setanta. Hi ha un univers en descomposició més solid que mai, una incitació a la traidoria, als crims de moda, a la vida com un thriller desgavellat en la sintonia dels seus mateixos vídeos, els que converteixen en material profundament líric espais aparentment inpoetics.\nInnocencia i alliberament, moral conformista i esteticament morta... Els cops precisos dels poemes de Pey em recorden les imatges inerts de les seves navalles automatiques, tan recreades en les fotos, el seu exercit d’objectes en la metamorfosi de la llum del color. Davant la poesia cega i arcaitzant, el nostre home transmuta la responsabilitat entre llibertat i mort, entre oblit i excés de memoria. “Quan era possible somiar”, es repeteix el narrador orfe d’aquest relat sobre el caos de la farsa, sobre l’autenticitat del reguitzell d’imatges que se sobreposen, “interferint sensors de llum / accelerador de fusió activat”.\nM’he dut aquests poemes d’excursió nocturna, els he llegit sobre les muntanyes que arriben fins a Torre Baró i l’aventura que narra m’ha fet integrar-me de nou en aquests intersticis coneguts, pero sempre estimulants de la seva obra. La droga o el nirvana, les profecies de Blake, la mística de l’univers entre energia i imaginació m’ha retornat a aquest territori de realitats escindides, on el poeta projecta el delirant correlat de veus cap a la immortalitat del motel escapat de l’aparell de televisió. El seu punyal és aquesta intel·ligencia rapida i ironica, els microcosmos de perfils caustics i tradicions en decadencia, la persistencia d’una mirada no autocompassiva, no cristiana. L’aventura de Pey és divertida i oberta, circular, desmesurada, obsessivament poetica, exuberant i erotica, pornograficament sensitiva.\nAquests poemes esgarrapen l’obscuritat, proclamen una mort latent i s’endinsen pel fertil dispositiu dels sedants hipnotics, de la vida inconscient... Pey fosc i líquid, Pey com una balada de George Harrison de la joventut, Pey com una visita a la Tate Gallery un dia entre setmana que no oblidaras mai, Pey com els escenaris on Lancaster desafiava Cooper, Pey nítidament obscur i clar com quan surts d’una anestesia, Pey decididament creatiu i nou immers en una tradició canviant i reiterativa. Marcel Pey és aquí, entre nosaltres, ja sense interrupcions: espera i veuras...


25.000 persones a les platges per Sant Joan - La Rambla\n25.000 persones a les platges per Sant Joan\nUna xifra que enguany s’ha reduït considerablement pels efectes de la pandèmia\nLa Guàrdia Urbana xifra en 25.000 el nombre de persones que han gaudit de la revetlla de Sant Joan a les platges de Barcelona. La xifra està molt per sota de la revetlla de l’any 2019, quan eren 60.000 els barcelonins que havien traslladat la festa a la platja. La revetlla també ha recollit forces incidents: s’han cremat 64 contenidors, 15 zones de matolls de la via pública, 13 arbres, dos vehicles, dos balcons i un matalàs. També hi ha hagut vuit focs de mobiliari urbà, cinc de forestals amb superfície inferior als 150 metres quadrats i s’han hagut d’apagar sis fogueres. Pel que fa als danys personals, el Servei d’Emergències Mèdiques ha atès cinc cremats, 14 persones per agressions i 68 per intoxicacions.\nEls Bombers de la Generalitat han atès 763 avisos entre les vuit del vespre de dimecres i les vuit del matí del dijous per incidents relacionats amb la revetlla de Sant Joan, en la majoria de casos per sufocar incendis de contenidors, papereres i mobiliari urbà. Del total de trucades d’emergència que hi ha hagut arreu de tota Catalunya, 2.533 han estat des del Barcelonès, el 53,8% del total. Per Municipis, allà on hi ha hagut més incidents ha estat a Barcelona, amb 421 trucades.\nPer posar punt final a la revetlla, la Guàrdia Urbana i els Mossos d’Esquadra han desallotjat les platges en un operatiu coordinat per tal que els equips de neteja poguessin accedir. Tot i que per megafonia s’ha insistit durant la nit que la zona de la sorra es tancaria a les sis, quan ha arribat l’hora milers de persones encara ocupaven les platges. Tot just darrere dels Mossos, una trentena d’operaris dels serveis de neteja avançaven en una filera recollint a mà els plàstics, ampolles i llaunes que anaven trobant. Seguidament, el torn era dels encarregats de buidar les papereres instal·lades a la sorra i, per últim, el de les màquines garbelladores.\nEl dispositiu de neteja de les platges de Barcelona ha comptat amb 325 persones i 77 vehicles de servei. En total, s’han instal·lat 2.685 papereres, 2.130 d’envasos i 555 de resta, per complementar les que hi ha fixes a la zona, 106 contenidors addicionals i 19 banyeres per a residus,11 per a envasos i 8 per a resta. En anys anteriors a la pandèmia, després de la revetlla s’havien recollit prop de 20 tones de residus de les platges de la ciutat.\nFoto font: Arxiu Històric del Poblenou\nLa Rambla de Poblenou tanca el rànquing...\nL’antic cinema Pere IV es converteix en...


Les Claus de Sant Vicenç - Pis en venda en ZONA PASSEIG LA PAU per 86.000 € - 003672\nLes Claus de Sant Vicenç - Pis en venda a ZONA PASSEIG LA PAU per 86.000 € 003672\nZONA PASSEIG LA PAU (Sant Vicenç de Castellet)\nPis en venda a ZONA PASSEIG LA PAU\n3 HabitacionsHabs 1 Banys 57 m2\n3 HabitacionsHabs - 1 Banys - 57 m2\nAcollidor pis de 57 m² semi reformat. 3 habitacions (1 doble i 2 individuals), saló menjador de 18 m² amb sortida a fantàstica terrassa de 20 m² (no registrada) ideal per passar bons moments d'oci i descans, cuina amb sortida a pati safareig, 1 bany i traster comunitari. Pròxim a IES, parcs infantils, parada d'autobús i estació de RENFE. A pocs minuts de les escoles, zona esportiva, estació de FGC i accessos a C55 i C16.\nAcollidor pis de 57 m² semi reformat. 3 habitacions (1 doble i 2 individuals), saló menjador de 18 m² amb sortida a fantàstica terrassa de 20 m² (no registrada) ideal per passar bons moments d'oci i descans, cuina a...


Els mossos que van abatre els terroristes del 17-A demanden la Generalitat La República\nEls agents reclamen 1,2 milions d’euros per les seqüeles i els perjudicis patits\nEls quatre mossos d’esquadra que van abatre els terroristes gihadistes de Barcelona i Cambrils l’agost del 2017 han demandat la Generalitat perquè els indemnitzi pels danys psicològics patits des d’aleshores. El desembre passat ja van presentar una reclamació administrativa al Departament d’Interior, però encara no ha estat resposta. Per això, ara han interposat un recurs contenciós-administratiu en un jutjat de Barcelona per reclamar un total d’1,2 milions d’euros per les seqüeles i els danys i perjudicis patits.\nEs tracta dels dos agents que van matar a trets cinc terroristes a Cambrils i dels dos que van fer el mateix a Younes Abouyaaqoub, el conductor de la furgoneta de la Rambla, a Subirats (Alt Penedès) quatre dies després. Com que els terroristes estan morts, la sentència de l’Audiència Nacional que va condemnar tres col·laboradors no establia indemnitzacions per als mossos, tot i que els va reconèixer la condició de víctimes del terrorisme.\nLa demanda, que avança el diari ‘El País’, exposa que els agents van tenir lesions i seqüeles arran del “fet traumàtic” que van viure, principalment estrès posttraumàtic sever i reacció aguda a l’estrès, per la qual cosa van arribar a estar mesos de baixa.\nL’advocat dels agents, José Antonio Bitos, del sindicat USPAC, considera que és la Generalitat qui els ha d’indemnitzar, tal com estableix la llei de la policia catalana del 1994, una sentència del Tribunal Supremo del 2022 i una instrucció del Departament d’Interior del febrer passat per als agents afectats en acte de servei.


CineBaix - ADIÓS PEQUEÑA ADIÓS\nTítol original_ Gone baby gone Direcció_ Ben Affleck País_ EUA Any_ 2007 Durada_ 114 min Gènere_ drama, thriller Intèrprets_ Casey Affleck (Patrick Kenzie), Michelle Monaghan (Angie Gennaro), Morgan Freeman (Jack Doyle), Ed Harris (Remy Bressant) Guió_ Ben Affleck i Aaron Stockard; basat en la novel·la de Dennis Lehane Producció_ Alan Ladd Jr., Dan Rissmer i Sean Bailey Música_ Harry Gregson-Williams Estrena a Espanya_ 31/10/2007\nLa pel·lícula explica la història de dos investigadors privats a la recerca d'una nena de quatre anys que ha estat segrestada en un dels barris més sòrdids de Boston.\nSí, som davant la famosa pel·lícula que ha hagut d'endarrerir la seva estrena al Regne Unit a causa de la seva semblança amb el cas McCann. Sí, tracta el segrest d'una nena de quatre anys. Sí, el personatge de ficció i Madeleine s'assemblen com dues gotes d'aigua. De manera que, complert l'expedient informatiu de les morboses, i sorprenents, semblances, dediquem espai a Adiós, pequeña, adiós , pel·lícula prou bona per caminar per si sola.\nDesprés d'obtenir un Oscar al millor guió (al costat de Matt Damon) el 1998 per El indomable Will Hunting , Ben Affleck s'havia abocat a la seva devaluada carrera com a actor, la qual cosa havia fet que més d'un especulés sobre la veritable capacitat de l'intèrpret per escriure. Gairebé una dècada després, i basant-se en una novel·la de Dennis Lehane, s'ha defensat com millor calia: amb un gran treball no només d'escriptura, sinó també de posada en escena. En el seu debut com a director, Affleck recupera la fórmula que va fer que algunes cintes dels setanta convertissin la dècada en irrepetible: aplicar a una ficció determinades coordenades tècniques del documental, per atorgar-li una proximitat, una credibilitat i una grapa impossibles de dotar a través de la creació indirecta. Com en alguns dels millors films de Scorsese, Pollack o Altman, les escenes d'exterior, de retrat de barri, de la societat que mira, vigila, envolta i interactua amb la trama estan filmades des de lluny, amb teleobjectiu, sense avís previ als seus protagonistes. Perquè en Adiós, pequeña, adiós tan important és la negror de la seva intriga com la societat en la qual s'emmarca.\nBrut, aspre i incòmode, el film posa sobre la taula debats actuals (els nens del Txad no són lluny) amb la perspicàcia de qui es qüestiona a si mateix. Sense poder donar respostes concloents.


INFOBBAA: CONVOCATÒRIA: "SETBA Jove 2015"\nCONVOCATÒRIA: "SETBA Jove 2015"\nTermini de presentació: 31 de maig de 2015\nSETBA JOVE és una exposició col·lectiva d’artistes joves que des de l’any 2007 se celebra a l’espai expositiu de la Fundació Setba a la Plaça Reial. És una mostra que abasta diferents disciplines artístiques i que vol ser una plataforma de sortida per a joves artistes al món professional de les galeries.\nDes del primer any, la Fundació Setba ha col·laborat amb la mostra d’art jove STRIPART amb l’objectiu de promoure les carreres dels joves artistes. D’entre tots els participants d’aquest certamen que organitza el Centre Cívic d’Horta Guinardó, se’n seleccionaven una quinzena i se’ls oferia la possibilitat d’exposar, en molts casos per primera vegada, en una galeria d’art.\nAquest any però, i per primera vegada, la Fundació Setba obre el certamen a TOTS ELS ARTISTES, sempre que compleixin els requisits de la convocatòria!\n1. Podran participar al SETBA JOVE els artistes que compleixin, com a màxim, 30 anys durant l’any 2015.\n2. Cada participant haurà de presentar dues obres: una de gran i una de petit format. El tema, el suport i la tècnica són lliures.\n3. Les disciplines artístiques admeses seran:\nObra gran format: entre 100 x 100 cm i 150 x 150 cm.\nObra petit format: entre 20 x 20 cm i 50 x 50 cm.\nObra gran format: entre 100 x 100 x 50 cm i 150 x 150 x 150 cm.\nObra petit format: entre 20 x 20 x 10 cm i 50 x 50 x 50 cm.\nEls vídeos han de tenir una durada d’entre 3 i 6 minuts i s’han de presentar en .mov o .mp4 (còdec H264).


com fer una festa de gallina virtual\nUna festa de gallines és una part important del casament. Quan més es pot posar una faixa hortera i prendre el cosmos d'una palla volent?\nMalauradament, milions de futures núvies s’han vist obligades a posposar o cancel·lar el seu galliner (i el casament) a la llum de la pandèmia. Si havíeu estat planejant una gallina en persona a principis del 2021, o si us dirigíeu a l’estranger i us heu obligat a cancel·lar-la a causa d’un tercer tancament nacional, us recolzarem. Si hi ha alguna cosa que estem aprenent sobre aquest món completament nou és que, on hi ha voluntat, hi ha una manera. Sí, encara podeu planificar quelcom tan divertit i entremaliat, tot el que heu de fer és agafar el vostre portàtil / iPad / telèfon i convertir-lo en una gallina virtual per recordar. Des de jocs de gallines i disfresses fins a còctels i llistes de reproducció, aquí teniu la nostra guia sobre com planificar una gallina virtual que la futura núvia adorarà. I has de confiar en nosaltres; vam assistir i vam organitzar tones de gallines virtuals entre nosaltres el 2020 perquè sabem què funciona i què no.\nLa logística d’una gallina virtual sí\nEls avantatges d’una gallina virtual en comparació amb una de la vida real és que és probable que tingueu més assistents disponibles ara mateix i organitzar la logística d’un serà molt més fàcil que el grup de Whatsapp que vau crear l’any passat. Comenceu amb una hora i una data que funcionin per a vosaltres i per a la futura núvia i aneu-hi. Un cop decidit, confirmeu la plataforma (HouseParty, Zoom, Skype o FaceTime?) I comenceu a traçar el que realment fareu perquè pugueu compartir-lo amb tothom amb antelació. Fer una petita invitació i un itinerari elegant a Canva sempre defineix l’escenari i fins i tot podeu publicar un paquet d’iniciació de gallina a tots els convidats o una bossa de regal a la núvia perquè la gent estigui d’humor.\nmarques de moda a instagram\nDecidiu un codi de vestimenta\nSi ja s’havia dedicat a l’esforç de planificar un gran cap de setmana previ al casament, no hi ha cap raó per la qual no pugueu portar molts dels mateixos elements a la vostra festa virtual, i això inclou aquest tema d’esquí retro (al cap i a la fi, ho vau fer) , tingueu la molèstia de comprar aquella jaqueta dels anys 80 a eBay fa dos mesos). Si heu de reunir un tema ràpidament, trieu alguna cosa que tothom ja tingui als armaris: pot ser el color preferit de la núvia, alguna cosa brillant o escollir un tema de maquillatge, com ara pel·lícules felines, llavis vermells atrevits o ombra d’ulls blaus dels anys 70 i brillantor: hi ha un munt d’oportunitats per ser creatius i l’oportunitat d’entrar-hi realment en l’esperit.\nla bellesa i la bèstia vestit groc\nCrea la llista de reproducció perfecta\nUn cop tingueu el tema del vestit, és possible que vulgueu començar a curar una llista de reproducció que hi coincideixi. Comenceu creant una nova llista de reproducció a Spotify que pugueu compartir amb altres assistents, de manera que hi hagi un munt de temes que agradin a diversos gustos musicals; no oblideu el que també pot desitjar la núvia. Inclou alguns clàssics vells, potser aquells que tornen a l’escola o als dies universitaris o que fan que la nit deixi de tornar a parlar-ne.\nQuè és una festa de gallina sense els jocs? Encara podeu fer el concurs Mr & Mrs, només cal que us assegureu que un de vosaltres organitzi les preguntes que s’enviaran al nuvi abans que es faci. També podríeu jugar al bingo amb la qualificació X (potser del tipus que definitivament no veureu jugar el vostre gran) o Never Have I Ever, fins i tot una pantalla no amagarà les cares vermelles. Fins i tot podríeu enviar pals de penis a tothom al post o crear un obstacle per a la núvia amb tots els elements essencials a l’interior, inclosa la faixa essencial i les ulleres de núvia. Altres jocs provats que han deixat de banda són demanar a tots els convidats que presentin dues veritats i una mentida i deixar que els altres convidin quin és una mentida: pur lolz. També podeu jugar a 'endevinar quin bebè és quin convidat' i 'endevinar quina part del cos pertany al nuvi'. Quan es va cancel·lar una amiga meva, el seu promès va decidir disfressar-se de majordom en un aficionat a la tarda, cosa que va provocar una pluja de divertits missatges i imatges. Per què no cordeu també la divertida parella insospitada de la futura núvia? Recordeu, totes les regles normals de gallina són ara mateix per la finestra.\nUna nit de noia a\nSi preferiu mantenir la pràctica de la gallina virtual en un assumpte més discret, per què no aconseguireu que tots es facin mascaretes? Podeu veure una pel·lícula 'junts', és a dir, transmetre la pel·lícula al mateix temps,Goggleboxa l’estil, demaneu un menjar per emportar al vostre restaurant favorit (donant suport a empreses locals al mateix temps) o feu una competició o feu un joc virtual Come Dine With Me. El fet de distanciar-se socialment no vol dir que les coses siguin avorrides.\nIncorporar una activitat\nSi busqueu una gran quantitat d’activitats per ocupar el temps de la gallina virtual, hem completat totes les coses que podeu fer de manera aïllada, des de tasts de vins virtuals fins a caça de carronyers a l’interior i pizzeries a la carta. Vam provar tastos virtuals de vins i elaboració de còctels virtuals en una gallina i va ser tan divertit com l’oferta IRL. La millor part? Podeu dissimular el borratxo que esteu apagant la càmera i escalonant-vos uns quants metres fins al vostre dormitori.\ntendències tardor hivern 2016\nLa catifa vermella dels Oscars del 2021 acaba de confirmar que aquesta és, sens dubte, la tendència més calenta (i més ràpida) de la temporada\nRose Williams de Sanditon: 'No és rellevant tenir un repartiment en blanc en un drama d'època!'\nEls millors productes Drunk Elephant valen la pena, ja que la marca llança a Boots\n10 idees de regals de Nadal de bricolatge totalment elegants que podeu fer mentre us avorriu davant del televisor


L'exdirector de l'ACA, nou gerent del Consorci de la Costa Brava - Diari de Girona\nL'exdirector de l'ACA, nou gerent del Consorci de la Costa Brava\nJordi Agustí diu que la prioritat serà desenvolupar i millorar els sistemes de sanejament i abastament\nl.fanals 22.03.2019 | 00:45\nJordi Agustí (a l'esquerra), amb el president del Consorci, Jordi Soler. foto: aniol resclosa\nJordi Agustí (a l'esquerra), amb el president del Consorci, Jordi Soler.\nL'exdirector de l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) Jordi Agustí és el nou gerent del Consorci de la Costa Brava. Agustí, nascut a Figueres i que va ser enginyer en cap de l'Ajuntament de Roses i director general de Fisersa, va explicar durant la seva presentació que després de sis anys al capdavant de l'ACA va decidir deixar el càrrec a petició pròpia després d'haver assolit els objectius del pla de sanejament financer i que tenia ganes de tornar a treballar a Girona.\nGarantir quantitat o qualitat\nAgustí va explicar que entre les seves prioritats hi haurà el desenvolupament i la millora tant dels sistemes de sanejament com d'abastament. Segons va indicar, hi ha instal·lacions -sobretot depuradores- que han quedat obsoletes perquè ja tenen més de quaranta anys i que per tant cal afrontar renovacions. També va advertir que els nivells d'exigència de qualitat de l'aigua augmentaran, i que el canvi climàtic pot provocar un descens de l'aigua disponible i que per tant caldrà garantir-ne tant la qualitat com la quantitat. Per això, entre les seves prioritats hi haurà l'abastament en alta d'aigua de consum de tots els municipis (tant dels que formen part del consorci com dels que no), potenciar l'ús de l'aigua regenerada i reforçar el sanejament de les aigües residuals.\nPel que fa a les irregularitats en procediments administratius detectats per la Sindicatura de Comptes, Agustí assenyala que ja s'han superat les «dificultats administratives passades» i aposta per una gestió «oberta, clara i transparent».\nEl nou gerent, que substitueix Joan Hugas, ha subratllat que el Consorci va ser pioner en el sanejament d'aigües residuals. De fet, va néixer l'any 1971 amb l'objectiu de mantenir netes les aigües litorals per tal de convertir la Costa Brava en un destí turístic de primer ordre. En aquests moments, el Consorci està format per 27 ajuntaments.\nL'exdirector de l'ACA, nou gerent del Consorci de la Costa Brava .\nEl director de l'ACA aposta per reduir el transvasament del Ter a Barcelona.\nEl Campus Aigua de la UdG analitza els reptes en la gestió del cicle.


Imperi holandès - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Imperi neerlandès)\nL'Imperi holandès (o neerlandès), o Imperi colonial holandès, és el nom donat als diversos territoris controlats pels Països Baixos entre els segles XVII i XX.\nEls Països Baixos va ser el tercer país europeu a establir un imperi global colonial fora d'Europa continental. La seva habilitat per a comerciar i per al transport de mercaderies, unit a l'onada de nacionalisme i militarisme que va seguir a la independència d'Espanya, van ajudar a l'empresa. Al costat dels britànics, els holandesos van acumular inicialment possessions colonials sobre la base del colonialisme capitalista de les companyies, amb el predomini de la Companyia Holandesa de les Índies Orientals. La intervenció directa de l'estat en l'empresa colonial la va fer prosperar. Els comerciants i els mariners holandesos també van participar en l'onada d'exploració que va continuar durant els segles XVI i XVII, encara que els holandesos van descobrir vasts territoris gràcies a descobridors com Willem Barentsz, Henry Hudson, Willem Janszoon i Abel Tasman a l'Ártic i a Oceania, aquests territoris no van arribar a formar part de l'Imperi colonial holandès.\nEl poder naval d'Holanda creixia ràpidament, arribant a convertir-se a la fi del segle XVI en una potència marítima d'Europa. Durant el segle XVII es van convertir en la potència hegemònica dels mars, arribant a dominar el comerç marítim durant tota la segona meitat del segle. També durant aquest segle es produeix el floriment cultural holandès, conegut com l'Edat d'Or holandesa.\nEls holandesos van perdre gran part de les seves colònies, així com el seu estatus de potència mundial a les mans dels britànics quan la metròpoli va ser atacada pels exèrcits francesos durant les Guerres Revolucionàries. Holanda va passar a ser una província francesa durant el «Període francès», des de 1795 fins a 1814. Amb la Restauració d'Europa, Holanda es va anexionar Bèlgica i va poder mantenir sota el seu domini part del seu Imperi, la resta la va haver de cedir a Anglaterra, més concretament va poder mantenir sota el seu domini les Índies Orientals Neerlandeses: l'Indonèsia, el Surinam i les Antilles Holandeses, imperi que va poder mantenir fins al declivi de l'Imperialisme Europeu, durant la segona meitat del segle XX.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Imperi_holandès&oldid=19749168»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 març 2018 a les 12:52.


El dibuixant Alfonso López és l’autor del cartell de l’Assemblea de Periodistes - SPC Sindicat de Periodistes de Catalunya - Sindicat de Professionals de la Comunicació\nInici/Notícies/El dibuixant Alfonso López és l’autor del cartell de l’Assemblea de Periodistes\nNascut el 1950, López ha publicat la seva obra a La Vanguardia, El Periódico, Diari de Barcelona, Avui i Público. També a revistes com Oriflama i Canigó. Va ser membre del comitè promotor del Saló del Còmic de Barcelona i ha creat i dirigit diferents publicacions. Entre altres guardons, el 2011 va rebre el Premi Nacional de Còmic.\nRecordem que l’Assemblea de Periodistes se celebra sota el títol Què quedarà del periodisme i participaran com a ponents Silvia Cobo, columnista al diari on line Economia digital; Pere Rusiñol, exredactor del diari Público, i Joan Manuel Tresserras, exconseller de Cultura i Comunicació.\nPer preparar els debats de l’Assemblea del 16 de juny, alguns companys han plantejat les seves reflexions i propostes publicades en aquesta web.\nA tots els qui vulgueu assistir a l’Assemblea us demanen que confirmeu l’assistència a través del correu electrònic: assembleaperiodistes@gmail.com\nPodeu deixar els vostres comentaris a les notícies, per exposar les vostres opinions o explicar la vostra situació laboral i professional.


Deixa que s'aturi el temps, relaxa't i vine a descobrir l'entorn de les Valls del Riu Corb tot assaborint un esmorzar amb productes de la terra maridat amb els vins i l'oli de L'Olivera. La Vinyeta de Missenyora és una parcel·la de Macabeu cultivada amb els criteris de l'agricultura ecològica. A més de l'esmorzar-maridatge, la visita també permet conèixer la Col·lecció de Vinyes Trobades, una reserva de les varietats antigues de raïm que Slow Food Terres de Lleida recupera a la Noguera. La visita finalitza amb un recorregut guiat pel celler per poder conèixer de prop el procés delaboració dels vins. És una visita ideal per descobrir les Valls del Riu Corb amb els 5 sentits!\nDissabtes i diumenges: de 10:30 a 14h.\n6 € nens


Què veure i fer a Les Rambles de Barcelona\nLes Rambles insòlites\nDescobriu Les Rambles més autèntiques\nLes Rambles de Barcelona és un emblemàtic passeig que uneix Plaça de Catalunya amb el port de la ciutat.\nEl passeig de la Rambla mai està buit, la vida transcorre per ella des de primera hora del dia fins últimes hores de la nit. Els quioscos de premsa i flors, així com les cafeteries i restaurants comencen a donar vida a la Rambla a primera hora del matí. No podem oblidar-nos del Mercat de la Boqueria, un dels més famosos i amb més varietat de tota la ciutat.\nEls edificis d'interès cultural com el Teatre Liceu, al Palau de la Virreina, l'església de Betlem, Palau Güell, el Museu Marítim o el Centre d'Arts Santa Mònica són els següents en incorporar-se a la vida rutinària de la Rambla.\nTambé trobem monuments i llocs d'interès que podem visitar per la seva singularitat durant tot el seu recorregut com la Plaça Reial, la Font de Canaletes on té lloc la celebració dels aficionats del Futbol Club Barcelona, La Casa Bruno Quadros amb els seus peculiars paraigua a la façana l'edifici o el monument de Cristòfor Colom.\nSorpreneu-vos al Museu de Cera de Barcelona (Passatge de la Banca 7), descobrint personatges fascinants del món de la música, cultura, ciència, història... A més el museu es troba en un fabulós edifici de l'any 1867 i d'estil neoclàssic, encara que el museu va obrir el 1973 les portes al públic. El passatge del terror, la càmera cuirassada, l'escala d'honor i una infinitat de racons que amaga l'interior del museu. Encara que el millor són les visites nocturnes que no us deixaran dormir.\nDescobriu les estàtues humanes i pintors amb la seva pura creativitat i il·lusió. Enmig de la Rambla trobarà artistes convertits en estàtues humanes vivents amb les seves cures vestidors que deixen atònit a qualsevol vianant, sobretot als nens.\nEls creatius pintors i dibuixants no es queden enrere, creen autèntic art fet a Barcelona des de la seva imaginació. Encara que els més famosos són els dibuixants de caricatures que ressalten de manera exagerada les qualitats dels seus models.\nPer berenar proposem delectar-vos amb dolços a la pastisseria Escribà (Les Rambles 83), oberta des de l'any 1906 a la ciutat. Els seus joies de caramel, llavis de Dalí en xocolata, saborosos i exclusius pastissos ... un lloc increïble per comprar un regal molt original de Barcelona.\nVisca la nit en llocs típics barcelonins el Bosc de les Fades i el Bar Marsella, autèntics bars on prendre les primeres copes d'una gran nit.\nEl Bosc de les Fades (Passatge de la Banca 5), un lloc màgic habitat per criatures fantàstiques i estranys arbres. Visita el bosc encantat, escolta sons de la natura i brinda en aquest lloc tan especial.\nEl Bar Marsella (Sant Pau 65), obert des de 1820, és tot un clàssic a Barcelona on anar amb els amics al ritual de l'absenta. Amb una cullera, un terròs de sucre, un encenedor i un rajolí d'aigua podrà realitzar el ritual de l'absenta. Tota una tradició del Bar Marsella on la diversió està assegurada.\nLes Rambles de Barcelona mai us deixaran de sorprendre!\nEn el centre Durada 1h30min\nFigures de Cera Estatues & Pintors


COMUNICACIÓ NO VIOLENTA - Grup IP\nCom podem respondre sense ferir quan ens sentim molt enfadats? Què fem quan estem en ple desacord amb els arguments plantejats? Com responem a l’angoixa i el dolor d’algú a qui volem ajudar? Com ens comuniquem amb els nostres fills quan tenim interessos oposats?\nNou article a DIÀLEGS!\nMentre aprenem a identificar les nostres pròpies formes d’actuar que augmenten el conflicte i la desconnexió, podem educar-nos per estar presents d’una manera que potenciï l’harmonia i la cooperació, i que ens ajudi a respondre a les nostres necessitats.\nAugmentar el benestar intern i l’habilitat de satisfer les nostres necessitats\nAugmentar l’enteniment, respecte i la cooperació en les relacions\nLa comunicació No Violenta, comporta 4 passos, dins d’un procés de relació amb l’altre i amb un mateix:\nNecessitem observar clarament allò que veiem, sentim o toquem que afecta el nostre benestar, sense barrejar-ho amb una avaluació. No obstant això, si barregem l’avaluació amb l’observació, reduirem la probabilitat que l’altra persona entengui el que pretenem transmetre-li. En lloc d’això, recollirà la crítica i s’oposarà resistència al que estem dient.\nSe’ns educa per orientar-nos cap als altres més que per estar en contacte amb nosaltres mateixos. Revelar la nostra faceta humana i expressar la pròpia vulnerabilitat poden ajudar a resoldre conflictes o situacions de comunicació difícils.\nLa CNV potència nostra consciència que allò que fan o diuen els altres pot ser l’estímul, però mai la causa, dels nostres sentiments. Els nostres sentiments són el resultat de com triem prendre’ns el que diuen i fan els altres, i també de les nostres necessitats i expectatives particulars en aquest moment.\nVam aprendre a fer-ho sense criticar, analitzar ni donar la culpa a ningú, sense establir diagnòstics i actuant d’una manera que propiciï la comprensió i la compassió. El quart i últim component d’aquest procés, s’ocupa del que ens agradaria demanar als altres per enriquir la nostra vida. Quan les nostres necessitats es troben insatisfetes, ens atenim a l’expressió del que observem, sentim i necessitem amb una petició específica: accions que puguin satisfer les nostres necessitats.\nArticle de Jonàs Gnana, Director de l’Espai Familiar i Centre Obert Les Corts\nCategories: Educación, Infancia y familia, Juventud abril 13, 2018


El municipi | Web Oficial de l'Ajuntament de Sant Feliu de Pallerols\nSituat a la part meridional de la comarca. Ocupa un territori de 34,76 Km2. Limita al nord amb els municipis de les Preses i Santa Pau, per l’est amb Sant Aniol de Finestres i amb Les Planes d’Hostoles per l’est i el sud. Una part del límit sud es comunica amb la Comarca d’Osona a través del municipi de Rupit i Pruit.\nSant Feliu està a 473 m d’altitud. El riu Brugent, afluent de Ter, divideix el terme on brollen més de cinquanta fonts. El nord del municipi forma part del Parc Natural de la Garrotxa i el sud forma part de l’Espai d’interès Natural del Collsacabra.\nLa vila de Sant Feliu, que és el cap municipal, té el seu nucli dividit a banda i banda del Brugent. Està situada sobre l’eix que comunica Olot amb Santa Coloma de Farners, la carretera C- 63, i als peus dels cingles de la Salut. Té uns1370 habitants i és considerada un nucli de tipus mitjà en l’àmbit comarcal urbà.\nL’activitat econòmica ha estat tradicionalment l’agricultura, l’explotació forestal, la construcció i l’indústria. Els conreus fonamentals són l’ordi, el blat de moro, les lleguminoses, els farratges, les hortalisses i els fruiters. Pel que fa a la ramaderia, és important el bestiar boví, oví, porcí, i l’aviram. Al sector industrial, abans de la crisi del tèxtil, destacaven els establiments dedicats al gènere de punt, avui però, les fàbriques que dominen són les d’embotits. El sector turístic també té un pes molt important.


L'Asklepion de Pèrgam (Turquia) ~ km369 | Viatges, rutes i llocs a descobrir pel món\n21:10 Jaciments arqueològics , Turquia No comments\nDedicat a Asclepi, déu grec de la medicina, l'Esculapi dels romans, els Asklepions eren temples i edificis mèdics en els quals els pacients passaven la nit on contaven els seus somnis a un metge o sacerdot, de tal manera que aquest els li recetava la cura corresponent. El de Pèrgam es trobava en la part baixa de la ciutat i es podia veure perfectament l'Acropolis i el seu teatre (avui en dia, es troba al mig d'unes instal·lacions militars)\nL'Asklepion de Pèrgam va tenir molta importància en l'Antigüetat. Els tractaments eren diversos i incloia la psicoteràpia, massatge, herbes medicinals, tractaments de fang, banys, interpretació dels somnis, gimnàs, teatre, concerts de música, consum d'aigua... Filosofia i medicina anaven de la mà d'acord amb la cita 'una ment sant en un cos sà'.\nVa ser fondat per Arkhias, un ciutadà de l'èlit de Pèrgam. Durant una caçera en Grècia es va lesionar el peu i va ser cuidat en l'Asklepion d'Epidaure. Com a agraïment i deute de gratitut a Asclepi, va decidir establir el mateix culte a Pèrgam. La seva millor època va ser en el segle II d.C., quan va exercir Galé, metge grec de la zona que va estudiar en Alexandria, Grècia i a l'Asia Menor, i que va portar que notables de tot l'imperi vinguessin aquí. Entre els pacients més famosos que van trepitjar les seves estances va haver els emperadors romans Adrià (123 dC), Marc Aureli (162 dC) i Caracalla (214 dC).\n(Mapa extret de la guia Michelin Descubre Turquia)\nL'àrea de l'Asklepion connectava amb l'Acropolis a través de la Via Tecta, d'uns 800 metres. Es tracta d'una avinguda pavimentada de marbre, en els laterals s'eleven pòrtics jònics, dels quals queden nombrosses columnes. S'alcen alguns monuments honorífics, esteles funeràries, una font, i al mig del carrer, una canalització per on pasava l'aigua. Els pacients eren examinats a l'entrada pels metges sacerdots; els pacients a punt de morir i les dones prenyades no eren admeses. En la porta estava escrit que La mort és prohibida d'entrar en l'Asklepion com a respecte als Déus.\nEl camí sagrat continua fins al propileu, un pòrtic de columnes que protegia als pacients de les condicions adverses del temps. Al mig, podem veure un petit altar en forma d'una basa de columna amb l'emblema de la medicina moderna: dues serps enrotllades al voltant d'un bol. A mà esquerra, es trobava el Temple d'Asclepi, i recordava a una versió en miniatura del Panteó de Roma.\nUna columnata va des d'on estava la biblioteca fins al teatre romà, amb una capacitat d'uns 3500 espectadors, en el qual els pacients poden asistir tant de públic com formant part integrant de les obres.\nEncara queda en peu els túnels que dóna accés a les restes del Temple de Telesforo, un edifici circular de dos pisos, destinat a les teràpies, amb restes de les piscines de marbre. Aqui descansaven els pacients i on s'estudiava els seus subconscients utilitzant tàctiques per a la relaxació i posterior interpretació dels somnis.\nVes a l'Acropolis de Pèrgam


«Ningú de nosaltres és tan bo com ho som tots junts.» - Betània Patmos\nEs pot ben afirmar que 2n de Batxillerat és molt significatiu; fins i tot es podria dir que únic, perquè és un curs que suposa el final d’una llarga etapa escolar. Però en el nostre cas, encara ho és més: acabarem l’escolaritat els alumnes que la vam iniciar el darrer any del segle passat, és a dir, al curs 1999-2000. Durant aquest temps el món ha anat canviant, evolucionant considerablement (amb prou feines hi havia internet, i es pagava amb pessetes!), i nosaltres hem experimentat una transició de menuts de parvulari a preuniversitaris. Abans de celebrar alumnes i professors junts l’acte de graduació, que és solemne i formal, vam poder gaudir d’una altra mena de trobada més distesa, fent esport i conreant companyonia.\nEl 27 de març, és a dir, just el dia abans de començar les vacances de Setmana Santa, els alumnes de la nostra generació ens vam convertir en els «propietaris» de totes les instal·lacions esportives del centre gràcies al fet que la resta de cursos estaven de convivències o de viatge. Era una sensació peculiar contemplar grans espais de l’Escola sense la presència colorista de les bates bellugadisses dels més petits i, sobretot, amb el silenci que regnava a certes àrees com el pati. Sembla estrany com uns espais que ens són tan coneguts per haver-hi viscut tant de temps ens poden semblar diferents, gairebé desconeguts, pel fet de faltar-hi la vitalitat que li donen tots els alumnes. En qualsevol cas, poder disposar de tot el recinte escolar era una oportunitat que havíem de saber aprofitar amb una experiència que resultés enriquidora. I ho vam fer organitzant conjuntament unes olimpíades esportives.\nPer decisió adoptada democràticament, els esports escollits van ser el futbol, el bàsquet, l’ultimate (frisbee) i el pichi, que és semblant al beisbol. A més, un grup de noies va organitzar una activitat força diferent i divertida, que va consistir a impartir una classe del ball anomenat zumba, activitat que va tenir molt bona acollida (però no tanta com per aconseguir engrescar el sector masculí). A cada competició hi participaven entre tres i cinc equips (diferenciats per colors) i es van arribar a celebrar diversos partits a la vegada, de manera que la jornada fou molt intensa i animada. Un cop acabades les eliminatòries, van arribar les finals de cada esport, que van ser molt disputades i emocionants.\nAquesta mena d’esdeveniments conjunts generen la possibilitat de conèixer un altre aspecte poc conegut dels professors. El fet que participin al teu equip, o el contrari, te’ls fa percebre com un company més amb qui compartir el moment. Fer esport contribueix a trencar la línia que separa l’espai que hi ha entre la pissarra i els pupitres. És per això que als alumnes els va agradar molt poder compartir aquesta estona amb els seus docents i és també per aquest motiu que van trobar a faltar que alguna que altra professora hi volgués participar.\nVa ser molt ben valorada, per tothom, l’actuació d’en Josep Maria Clavell com a àrbitre. La seva personalitat va permetre aportar serenitat a les competicions més impetuoses, perquè genera confiança als jugadors, cosa que sempre ajuda que els partits es puguin dur a terme dins les regles de l’esportivitat. Se li ha d’agrair aquesta feina, perquè no sol ser gaire gratificant, atès que és molt difícil de gestionar i acostuma a haver-hi protestes. A més, els professors Xabi Pérez i Josep Àngel Gan van participar a les competicions de futbol i bàsquet, i el segon d’ells ho va fer amb tant d’ímpetu que una inoportuna estrebada muscular el va deixar fora de combat. També en Xavier Ciurans va col·laborar en diversos equips, els quals es van divertir molt amb la seva simpatia i el seu fi humor.\nTot va funcionar de forma dinàmica i ininterrompuda, el bon temps també hi va contribuir. Els que van tenir ocasió de fer d’espectadors van percebre clarament que la bona camaraderia i companyonia es van imposar a la rivalitat.\nFinalitzades les activitats, els participants, el públic i els professors de l’etapa es van trobar a l’amfiteatre per fer l’entrega de premis als equips guanyadors. A la celebració no hi va faltar la música, amb les guitarres dels alumnes més melòmans, i els comentaris, entre rialles i sense polèmiques, dels partits. L’ambient respirat era familiar, proper i agradable. Va ser una bona manera de donar pas a les vacances. Sembla que aquesta mena d’iniciatives creen complicitats que milloren la convivència escolar, i podria ser una bona opció que una jornada com aquesta es consolidi en propers cursos.\nQueden poques setmanes. L’Escola acabarà i cada un dels alumnes seguirà el seu propi camí cap a una determinada direcció. És d’esperar que aquests camins no s’allunyin massa els uns dels altres i que, de tant en tant, hi hagi encreuaments que permetin reviure les mil i una experiències compartides durant tants anys. Però hi ha un element que es mantindrà ferm per sempre, i és el de la nostra condició d’haver estat alumnes d’aquesta Escola. Aquesta condició comú ens apropa i ens fa sentir membres d’una gran comunitat que comparteix uns valors socials.\nPotser és en vivències d’aquesta mena quan es pot afirmar amb més raó l’expressió «Som així i fem això», que constitueix un dels lemes de BetàniaPatmos.\nVídeo realitzat per l’alumna Judith B.


Mirar els ulls (Rafael Argullol)\n2 min. 05/02/2017 00:00\n987x555 Mirar els ulls\nUn dels camins més segurs per explorar la història de la pintura és fixar-se en els ulls de les figures representades. Com en la pròpia vida, en la vida de les pintures els ulls són el centre de gravetat al voltant del qual giren els sentits. A la pintura egípcia, per exemple, expressen un anhel d’eternitat; als frescos pompeians dibuixen una melancolia que anticipa el tràgic destí d’una ciutat; alspantocràtorsde l’Edat Mitjana els ulls pronuncien el poder absolut de Déu; els del Renaixement, en canvi, recullen un ric ventall de matisos. Després, en els segles moderns, els ulls segueixen constituint el centre de la representació.\nEs podria pensar que amb la inclinació cap a l’abstraccionisme disminueix la dictadura sensorial dels ulls, però no és així. Pensem en els ulls delirants de Munch, en l’apocalipsi dels ulls expressionistes, en la desmesura dels ulls cubistes de Picasso i Braque. En aquest context és remarcable el poder secret dels ulls a Kandinski, fins i tot en l’època de la seva abstracció més avançada. Recordo, d’una manera particular, els ulls d’un còmplice de Kandinski, el compositor musical Arnold Schönberg. Schönberg, també pintor, i molt notable, va considerar que li interessaven més els ulls que els rostres, ja que ell, quan mirava els homes, els mirava els ulls.\nEls anys anteriors a la Primera Guerra Mundial Schönberg va iniciar dues sèries de pintures intitulades Visions i Mirades. D’aquesta última en destaca un oli realitzat el 1910, La mirada roja. Com a la seva música, a la seva pintura Schönberg volia captar l’essencialitat mitjançant formes senzilles. D’acord amb el seu compatriota Adolf Loos, considerava que l’ornamentalisme era un delicte. A La mirada roja la simplicitat és extraordinària: un remolí ocre encercla un crani triangular. Dominant-t’ho tot, uns ulls emmascarats ens observen. I nosaltres hi veiem, més allà de la màscara vermella, la mirada inquietant del futur més incert.


25 anys de bàsquet a Vilassar de Mar – Vilassar Ràdio\n25 anys de bàsquet a Vilassar de Mar\nAquest dissabte El Club Bàsquet Vilassar de Mar celebra l’acte central dels 25 anys d’història. A 20.45h del vespre hi haurà la benvinguda i recepció dels assistents al pavelló i a les 21h la salutació. A les 21.15h està previst que comenci el sopar amenitzat pel conjunt de jazz Jazzsta de Vilassar de Mar. A 22.30h tindrà lloc el missatge de l’alcalde de Vilassar de Mar, Joaquim Ferrer, el president de la federació catalana de bàsquet, Enric Piquet i el president del club, Joan Prats. Posteriorment hi haurà la felicitació a tècnics i jugadors pels èxits de la temporada i el sorteig d’obsequis pels assistents. La nit finalitzarà amb un gran ball i una sorpresa final. A l’acte està previst que hi assisteixin també el vicepresident i un vocal de la Federació Catalana de Bàsquet, el president del comitè d’àrbitres de Catalunya que és vilassarenc i diversos regidors de l’Ajuntament de Vilassar de Mar. El president del club, Joan Prats, ha afirmat que està prevista l’assistència de més de 300 persones entre exjugadors, expresidents i exdirectius.\nDurant aquesta festa també s’ha rebut la col•laboració de moltes persones que han aportat material fotogràfic i vídeos que conformen els 25 anys d’història del club. I és que actualment, el club viu un dels moments més dolços ja que compta amb la implicació de molts aficionats al bàsquet: “aquesta és la nostra sort perquè si la gent s’apunta és que no fem malament les coses però també tenim un problema de saturació amb les instal•lacions que hi ha i ens agradaria poder oferir bona qualitat del servei”. A més, Prats ha afegit que “alguna cosa estem fent bé quan rebem sol•licituds d’entrada de gent dels pobles del voltant que ens diuen que a Vilassar fem bé les coses”. Els tiquets per a la celebració d’aquest dissabte, es poden comprar fins demà mateix a les oficines del club que hi ha al pavelló. Les podeu adquirir de 18h a 20h al preu de 18 euros l’entrada adulta i 12 euros la infantil.\nAltres activitats per celebrar els 25 anys d’història\nA banda de l’acte d’aquest dissabte, durant tot l’any s’han estat realitzant activitats per celebrar els 25 anys d’història i, segons Joan Prats, se’n seguiran realitzant durant la resta de l’any: “un torneig de promoció segurament al setembre, també clínics per entrenadors i jugadors, xerrades esportives i trobades d’escola de bàsquet entre d’altres”.\nNotícia anteriorA punt per l’apagada analògica\nSegüent notíciaNou tall de la N-II el 5 de juliol


19 de desembre de 2008 Bloc Gran del Sobiranisme\nAquest és l’article que vaig escriure el 5 d’agost del 2008 al Bloc Gran del Sobiranisme mentre es demanava la unitat entre els partits del parlament de Catalunya per reclamar el finançament de l’Estatut.\nHo vaig fer, per demostrar la meva tristor i ràbia del paper galdós que estaven fet la nostra classe política. Sabia que la unitat era una excusa per defugir la responsabilitat de prendre mesures dràstiques. La unitat és la coartada dels covards.\nEl temps m’ha donat la raó. No era gaire difícil endevinar-ho\nCreia que calia fer una crida a la societat civil per tal de què fes quelcom per mostrar l’enuig per la situació que s’estava donant atès el més previsible incompliment de la Llei per part de l’Estat Espanyol. Vaig demanar que en el 11 de Setembre és fes una gran manifestació a on es mostra el descontentament dels ciutadans i que estàvem fins els ous de tanta presa de pel. Vaig demanar que és fes una gran xiulada a certs polítics, uns per voler marejar la perdiu i a altres per la seva manca coratge i lideratge en aquest assumpte.\nAl final, ara, estem igual, han passat 6 mesos, i tot segueix igual. L’únic que ha canviat és que els Espanyols veien la nostra tèbia resposta a tant incompliment, ja ens han perdut tot el respecte i ara van per a totes sense cap mania.\nPremeu “vull llegir la resta de l’article per llegir tot l’article publicat”.\nArticle publicat el 5 d’agost del 2008 al Bloc Gran del Sobiranisme\nEn l’article anterior vaig exposar la meva incredulitat davant la unitat entre els que jo considero els partits catalanistes i sobretot entre aquests i el PSC-PSOE, pel que fa al tema del finançament o de qualsevol altre tema relacionat amb Catalunya, sempre que no coincideixi amb els objectius partidistes o personals dels seus líders.\nDarrerament he llegit en la premsa que els partits polítics de Catalunya apel·len a la unitat, i també en alguns comentaris que heu deixat en aquest bloc també ho demaneu.\nSense dubte la unitat sempre és millor que anar dividits. En una negociació, si una de les parts va dividida amb diverses veus, l’altre part sempre pot aprofitar-se’n per al seu benefici.\nEn una negociació, en teoria, no hi ha una part que guanya i l’altre que perd, el que hi ha és que ambdues parts guanyen i alhora perden. Una part guanya el que l’altra part renuncia a mantenir en el seu poder. Es diu que una negociació ha estat reeixida quan el que es guanya supera allò a què s’ha hagut que renunciar.\nPerò resulta que aquest no és el cas en la negociació entre Catalunya i l’Estat espanyol. De fet, per a mi, no es tracta de cap negociació. Nosaltres, catalans, valencians i illencs, mai no podrem negociar amb l’Estat espanyol perquè no tenim res per negociar. Quina renúncia podem tenir actualment que pugi ser interessant per als espanyols?. Els diners dels impostos són recaptats per l’Estat, la concessió de les infraestructures catalanes també és a les mans de l’Estat, políticament no pintem res o pintem molt poc al Parlament espanyol, judicialment tampoc no pintem res als màxims tribunals estatals, no tenim ni veu ni representació als estaments de l’estranger, no tenim exèrcit ni cap grup armat; què tenim per negociar, doncs?\nHi ha algú que sap la resposta?\nI aleshores, què és tota aquesta presumpte negociació de la Generalitat i l’Estat espanyol?\nUna acte més de la comèdia per dissimular l’opressió dels Països Catalans a la corona d’Espanya.\nLa sucursal del PSOE, el PSC, en sap molt, de fer comèdia, perquè són còmplices d’aquesta opressió. Però els partits catalanistes també en són, de còmplices, alguns amb més o menys grau, d’altres per activa o per passiva, però tots són molt conscients de la nul·la possibilitat de negociació real amb Espanya. De fet, si en aquests moments hi ha algun dirigent polític que encara pensa que no és així, copiant l’estil del company blocaire Joan Arnera, li diria: que n’ets, de ruc o encara pitjor, que n’ets, d’hipòcrita!.\nEl repartiment de la comèdia té diversos actors, però el paper principal només pot ser assignat al PSOE o al PP, mentre que els papers secundaris són per als partits catalanistes. L’argument, la Constitució espanyola, està escrit perquè sempre guanyi l’actor principal, mentre que el paper assignat als altres actors secundaris és perdre.\nCom tota comèdia, es pot negociar en alguns actes una mica els minuts i fins i tot la rellevància del paper d’alguns dels actors secundaris. Però mai la regla número u de l’argument no es pot posar en joc: Espanya és el reialme de Castella, la capital és Madrid i la llengua comuna i única és l’espanyol. Tot el que hi ha a part d’això gira voltant d’aquesta regla, tots els altres actors i espectadors som súbdits d’Espanya i com a tals ens devem a ella.\nNo hi ha cap altre alternativa possible si vols actuar en aquest escenari. Has de seguir unes regles que definitivament et portaran sempre a perdre\nAls partits catalanistes, per desgràcia, tots han acceptat aquestes regles, i si és ben cert que inicialment no hi havia cap més alternativa, ara les circumstàncies han canviat.\nDesprés de la mort d’en Franco si volies actuar havies d’acceptar l’argument i les regles; si no les acataves, deixaves d’existir. Igual que els actors que necessiten actuar per així poder donar-se a conèixer al públic, els polítics també necessitaven actuar per així poder fer-se un forat dins del públic electoral.\nPerò ara, els partits catalanistes ja són coneguts i tenen el seu públic i el seu paper dins de la comèdia. Teòricament, ara aquests partits podrien demanar d’actuar en un altre escenari, però això també comportaria la possibilitat de perdre una part del seu públic; bé, vull dir els que encara no l’han perdut del tot.\nEls partits sobiranistes, bàsicament ERC i CDC (dels altres ja no cal ni parlar-ne), malgrat que saben el final de la història d’aquesta comèdia, no es veuen amb cor de trencar les regles i provocar un conflicte que obri la possibilitat de poder actuar en un altre escenari.\nDavant de la covardia de fer aquest pas es refugien en la coartada de la unitat.\nD’aquesta manera cada partit trobarà l’excusa perfecta per justificar la seva manca de coratge. Cap dels partits catalanistes, gràcies a aquesta coartada, no tindrà que mullar-se i ni encara menys jugar-se-la.\nAl PSC-PSOE aquesta pretesa unitat amb ells ja li va molt bé. Tant ERC com CiU amb l’excusa de la unitat ballen al ritme que els imposa el PSC-PSOE. Si alguns d’ells intenten anar més de pressa o demanar més del compte, automàticament són tractats de partidistes i de no tenir voluntat que els catalans anem junts. En el cas de CiU això s’agreuja amb el precedent del pacte per l’Estatut entre Mas i ZP.\nEn aquesta comèdia de l’acte del finançament, Esquerra encara hi fa un paper més galdós. Malgrat les línies vermelles que les bases varen forçar el Puigcercós a fer valdre, tot apunta que es conformaran amb el que el PSC-PSOE digui que és el correcte per no trencar el pacte. Potser es queixaran i diran allò ja tan gastat de “ja us dèiem nosaltres que calia aprovar l’Estatut amb el concert econòmic i per culpa d’en Mas ja no el tenim; no es pot fer res més si no som independents. Ara, mentre no ho som, continuem fent les polítiques socials d’esquerra amb els socialistes a la Generalitat”.\nRealment a alguns dirigents actuals d’Esquerra els hauria de caure la cara de vergonya amb aquesta mena de paper que estan fent.\nPerò com vaig dir en l’article anterior, ni aquesta covardia manifesta dels partits no serà suficient perquè aquesta unitat arribi fins al final de l’espectacle. Aquesta unitat és només circumstancial, ja que en aquesta presumpta negociació del finançament cada partit té objectius diferents i per això és impossible que hi hagi unitat real fins al final.\nQuan un dels partits hagi aconseguit el seu objectiu acceptarà el tracte i donarà per acabada la comèdia, els altres partits li donaran la culpa de tot o bé acceptaran bonament el resultat amb les típiques excuses que puguin trobar. El resultat final, tots els que ja fa temps que no ens creiem els sopars de duro a quatre pessetes, ja el sabem: l’espoli fiscal continuarà igual, més o menys, amb algun retoc, però substancialment igual.\nCom que no m’agrada acabar sense aportar una possible alternativa, a les hores, que és el que poden negociar amb l’Estat Espanyol els partits catalanistes davant d’aquests guió que ens porta inevoquivament a perdre fins a la nostra extinció com a poble?.\nLa no defensa de l’estat de dret de la democràcia espanyola.\nAmb una estratègia basada en crear conflictes de justícia democràtica i fent servir tots els mecanismes a favor nostre democràtics, jurídics, socials i sobretot apel·lant a la justícia internacional, podem primer tenir quelcom per poder negociar, segon fer-nos respectar, tercer crear una opinió catalana més sobiranista, quart crear una opinió pública internacional a favor nostre i cinquè aconseguir que alguns demòcrates espanyols ens recolzin (bé això és més utòpic que els quatre primers punts).\nL’Estat Espanyol només s’avindrà a negociar cedint part del seu poder si es veu amenaçat realment com Estat Europeu i ara per ara i espero per sempre, a Europa no volen cap país que no sigui un estat de dret plenament democràtic. Així de fàcil i així de complicat, aquest és, al meu parer, l’únic que de moment podem fer valdre per negociar amb els espanyols!.\nMentrestant els partits catalanistes no facin els deures, els catalans de peu, com a espectadors d’aquesta comèdia, només ens queda la possibilitat de no aplaudir, o de xiular i escridassar els actors al final del acte.\nJo estic per xiular com mai, sobretot pel paper galdós que estan jugant els nostres partits catalanistes, a veure si reaccionen d’una vegada i canvien els actors per uns de nous disposats a enfrontar-se amb l’Estat espanyol.\nHem d’exigir que en la propera actuació els actors dels nostres partits catalanistes siguin més valents o com a mínim per no tenir que sentir les nostres protestes airades, es vegin forçats a trencar les regles. A veure si per una vegada podem fer florir als ulls de tothom, el conflicte democràtic entre els catalans i els espanyols amb el seu concepte d’Estat centralista, monocultural i antidemocràtic per als que no volen ser com ells. Sinó ho fem, mai tindrem la possibilitat de poder actuar en un altre escenari.\nUn escenari com els que actuen els demés ciutadans d’Europa: Un Estat propi!\nQuè esperem, catalans, per preparar una rebuda com cal als nostres polítics?\nEm sap greu dir-ho, però aquest 11 de setembre la xiulada ha de ser d’aquelles que es recorden tota la vida!\nJa n’hi ha prou de tanta aixecada de camisa!


L’Àrea de Promoció Econòmica i el Varador 2000 organitzen un curs per joves sobre la preparació i la restauració de les superfícies dels vaixells | Ràdio Arenys 91.2FM\n/ Act.: 10 d'agost del 2019 a les 12:08\nLa façana de les instal·lacions del Varador 2000 al Port de la vila ( Panorama Nautico )\nEl manteniment i reparació d'embarcacions, conegut internacionalment com a Repair & Refit, és una disciplina professional que ha evolucionat molt durant les darreres dècades i que no és aliena a la necessitat de comptar amb professionals amb un bon nivell de formació i especialització. Per aquest motiu, els organitzadors volen aconseguir que tothom que es presenti sàpiga restaurar un vaixell. Quim Mas, regidor de promoció econòmica, explica que el curs va dirigit per a tots aquells joves que vulguin i que estiguin apuntats al Programa de Garantia Econòmica.\nEl curs tindrà dues parts. Una part teòrica que es farà a les instal·lacions del Varador al Port de Mataró i una part pràctica que es realitzarà al port d’Arenys per a assolir millor tots els coneixements que s’han après. En aquesta primera part, també s’inclouran algunes nocions bàsiques sobre terminologia tècnica en anglès de les matèries que s'impartiran durant el curs.\nLes inscripcions ja són obertes i es tanquen l’11 de setembre, el curs començarà el 12 de setembre. Tothom que hi vulgui participar haurà d’estar apuntat al Programa de Garantia Econòmica i al curs. Podeu trobar més informació al web de l’Ajuntament i a les seves xarxes socials.


El Hobby de Dong Woo | Kampus\nEl Hobby de Dong Woo\nEnviat per rbarlam el Dm, 22/04/2014 - 11:40\nCom sabeu, el sistema educatiu coreà és un dels més durs del món. Dong Woo va començar a construir arcs per alliberar-se de la pressió dels seus estudis. Això el va portar, mica en mica, a endinsar-se en aquest complex món i a acostar-se als seus avantpassats. Per a aquests, l'arc no era pas un hobby sinó una eina de la que en depenia la seva alimentació i la seva supervivència. Dong Woo va anar perfeccionant els seus arcs fins arribar a fer-los tal i com sembla eren fabricats antigament.\nAquesta TED talk ens convida a reflexionar sobre el temps lliure. Alguns l'ocupen amb hores i hores davant la pantalla, mirant programes escombraria. Altres amb inacabables partides a la play o bé enviant un whatsapp darrere l'altre. Dong Woo, com ens diu al final de la seva TED Talk, ha après molt amb el seu Hobby. La pregunta que podem fer-nos amb la seva interessant explicació és:\nQUIN ÉS EL TEU HOBBY? SI ENCARA NO EL TENS, QUIN CREUS QUE PODRIA AGRADAR-TE?\nPodem introduir i animar el debat llegint l'article 'en defensa de l'avorriment' i preguntant als companys de la classe com ocupen el seu temps lliure. Hi haurà qui practica esport, qui es dedica a activitats artístiques, la fotografia, la música ... però tot i això, què fem en aquelles estones que tenim per dedicar a nosatres mateixos? Què és el que més ens ve de gust? Podem començar reflexionant al voltant de dues qüestions:\nÉs possible no avorrir-se?\nDedicar-se a hobbies poc freqüents com el de Dong Woo és perdre el temps?\n1.- Llegiu l'article de Xavier Gual publicar a Ara Balears el 20 d'octubre de 2012: En defensa de l'avorriment.\n2.- Descobriu quins hobbies tenen els companys de la classe i compartiu-los. Segur que us sorprendreu. Podeu organitzar, en una tutoria o sessió de qualsevol altra assignatura, una exposició oral acompanyada de materials.\n3.- Des d'aquest enllaç accedireu a la transcripció en anglès, per si voleu traduir-la o fer alguna activitat relacionada.\nAquesta TED Talk ha estat seleccionada per Ramon Barlam (@rbarlam a Twitter).


Es mantenen les visites els diumenges al jaciment, amb diverses mesures de precaució\nDimecres, 27 gener 2021. 03:00. Redacció AnoiaDiari.\nLes visites a l'Abric Romaní, el jaciment amb població neandertal que es troba a la cinglera del Capelló, van caure el 2020 a més de la meitat que l'any anterior. Durant aquest període, el consistori capelladí ha executat diverses obres per optimitzar els serveis de la instal·lació.\nLa xifra de visites a l'Abric Romaní-NEAN Parc Prehistòric de Capellades s'ha vist fortament condicionada per la pandèmia, aquest 2020. Hi ha hagut un notable descens de visitants.\nAquest 2020 van ser 2.648 les persones que van poder gaudir d'aquesta instal·lació. D'aquestes, 1.431 van treure entrada individual i la resta, 1.217, corresponen a grups amb entrada col·lectiva. L'any anterior, 2019, van ser 6.304 els visitants totals que van fer estada al jaciment de l'Abric Romaní de Capellades.\nEn tot cas, l'Ajuntament ha desenvolupat aquests darrers mesos diverses inversions per seguir millorant la qualitat del servei. Així, s'han millorat i ampliat els lavabos i s'ha renovat el projector audiovisual amb un model més actualitzat. Malgrat totes les restriccions, la recerca científica no s'ha aturat enguany i al mes d'agost es va poder realitzar la campanya d'excavació arqueològica, amb un molt bon resultat. Actualment, el jaciment de l'Abric Romaní és obert els matins de diumenge d'11 a 2 -amb les visites que comencen a 1/4 de 12 i a 3/4 d'1. La resta de dies de la setmana és possible la visita però cal fer reservar prèvia al 93.801.28.50, el telèfon del Museu Molí Paperer de Capellades.\n1 Comencen les obres per fer una rotonda a l'entrada 555 d'Igualada 2362 lectures


Catalunya inicia la desescalada: obren bars i restaurants\nEs manté el toc de queda nocturn entre les 22.00 i les 06.00 hores, i tampoc es podrà sortir del municipi els caps de setmana\n23 de de novembre del 2020. 14:43\nEl pla de desescalada aprovat pel Govern permet obrir a partir d’aquest dilluns bars i restaurants amb un límit d’aforament del 30% a l’interior i ininterrompudament fins a les 21.30 hores, mentre que les activitats culturals podran reprendre’s amb el 50% de l’aforament.\nDes de primera hora d’aquest matí ja és evident als carrers de la capital catalana, com en altres punts, la reactivació de l’activitat laboral en la restauració, amb nombrosos negocis que reobren persianes i recuperen la clientela. Segons el Gremi de Restauració de Catalunya, el 70% dels bars, restaurants i cafeteries de Barcelona han reprès aquest dilluns la seva activitat després dels 40 dies de tancament obligat.\nLa proporció de locals que han decidit aixecar la persiana és menor entre els restaurants que estan enfocats especialment en els sopars o als establiments més petits que no tenen terrassa, cosa que dificulta la seva tasca en aquesta primera etapa de l’actual desescalada.\nEl Diari Oficial de la Generalitat (DOGC) va publicar el cap de setmana la resolució que permet iniciar el pla de desescalada proposat pel Procicat, després de constatar la disminució dels contagis pel coronavirus de la Covid-19 en els últims dies.\nLa Covid continua a la baixa a Catalunya: menys risc de rebrot i menys pressió a les ucis\nEn aquesta primera fase de la desescalada es manté el toc de queda nocturn entre les 22.00 i les 06.00 hores i tampoc es podrà sortir del municipi els caps de setmana, ni tan sols per acudir a actes culturals.\nMalgrat tot, el sector de la restauració, tancat des del 16 d’octubre, pot tornar a obrir les seves portes, i també es reprenen les activitats culturals, tot i que amb el 50% d’aforament i un màxim de 500 persones, una limitació que també hauran de respectar les biblioteques i museus.\nLes sales de concerts, que inicialment havien quedat al marge de l’obertura per un error de publicació en el DOGC, podran finalment reobrir des d’avui després de ser corregit el text, però no així el sector de l’oci nocturn, que es mantindrà tancat d’acord amb el toc de queda.\nLa Federació Catalana d’Associacions d’Activitats de Restauració i Musicals (Fecasarm) ha celebrat la reobertura del sector, tot i que ha demanat al Govern que ampliï el toc de queda fins a la 1.00 h els caps de setmana i com a mínim fins a les 2.00 h la nit de Cap d’Any, alhora que ha reclamat que puguin reobrir les discoteques i sales de festes.\nSegons càlculs de la Fecasarm, només el 40% dels locals de restauració reprendran les seves activitats els pròxims dies, ja que les limitacions horàries imposades al sector i el tancament perimetral municipal dels caps de setmana no compensaran les despeses que comporta aixecar la persiana.\nEl drama d'un sector cultural\nLes sales de concerts de Catalunya reobren aquest dilluns a mig gas després de vuit mesos de parada\nPer això, la patronal ha exigit a la Generalitat que modifiqui els horaris de tancament dels locals i que pacti amb el Govern un nou toc de queda fins a les 01.00 hores els caps de setmana, a partir del pròxim dia 4 de desembre, coincidint amb l’inici del pont de la Constitució.\nAixí mateix, ha instat el Govern a «deixar sense efecte urgentment» el tancament perimetral del cap de setmana, cosa que permetria «salvar mínimament la campanya de Nadal» i permetria que alguns locals celebressin la Nit de Cap d’Any, «que hauria de tenir un horari especial, com a mínim fins a les 02.00 hores per a totes les activitats».\nLes instal·lacions i equipaments esportius també podran obrir amb un aforament del 50% si són a l’aire lliure i del 30% en espais tancats, tot i que queden exclosos de la prohibició els centres d’alt rendiment i els espais d’ús per a competicions oficials nacionals i internacionals.\nLa resolució publicada en el DOGC indica que, en el marc de l’estat d’alarma decretat fins al 9 de maig del 2021, es manté el confinament perimetral els divendres i caps de setmana, la restricció de la mobilitat nocturna entre les 22.00 i les 06.00 hores, la limitació dels grups a un màxim de sis persones –excepte si són convivents–, així com la limitació d’aforament en llocs de culte.\nSegons precisa el text, la durada d’aquestes mesures és de 14 dies i, d’aquesta manera es pretén portar a terme «un procés d’obertura progressiva de les activitats», tot i que el pla de desescalada queda condicionat que la velocitat de reproducció de la Covid (Rt) es mantingui per sota de 0,9, així com que no augmenti la pressió assistencial als hospitals.\nEs puntualitza, en aquest sentit, que hi pot haver un procés de reobertura asimètric, en funció de les dades sanitàries de les regions sanitàries de Catalunya o les demarcacions territorials que es fixin.


Més de 9,4 milions de contagis a tot el món, la meitat a Amèrica - À Punt\nMés de 9,4 milions de contagis a tot el món, la meitat a Amèrica\nL'OMS augura que la propera setmana s'arribarà als 10 milions, i els Estats Units freguen el rècord de casos diaris amb més de 35.000.\nOperaris de desinfecció a Massachusetts / Efe\n25 de juny 2020 - 09:09\nLa pandèmia de Covid-19 ja ha deixat més de 9,4 milions de contagis a tot el planeta i els decessos ja superen els 482.000, segons l'últim recompte de la Universitat Johns Hopkins. L'Organització Mundial de la Salut (OMS) avisa que no es tardarà molt a arribar als 10, segurament la setmana que ve. El director general de l'organisme, Tedros Adhanom Ghebreyesus, ha alertat sobre el creixement exponencial de la malaltia i ha recordat que només en l'últim mes s'han diagnosticat quasi quatre milions de persones amb coronavirus, mentre que en el primer mes els casos no arribaren als 10.000.\nEl continent americà, el més castigat del món, aglutina més de la meitat dels casos i encara no ha arribat al pic de la malaltia, que s'ha cobrat la vida de més de 200.000 persones. La població del continent comença a sentir ja l'ofegament per la falta de diners després que s'haja paralitzat l'economia i la incertesa de no saber quan arribarà l'esperada nova normalitat.\nAls Estats Units augmenten les pressions perquè l'economia reprenga l'activitat, un clam que el president Donald Trump ha posat en el centre de la campanya electoral per a revalidar el càrrec a la Casa Blanca en els comicis del 3 de novembre. Fins ara, el virus deia uns 2,38 milions de persones malaltes i 121.979 víctimes mortals, segons el recompte de la Johns Hopkins, xifres que situen el país a la capçalera del rànquing dels més afectats. Només dimecres s'han sumat al balanç vora 36.000 nous casos, una xifra rècord molt pareguda a les que es registraven a finals d'abril, durant el pic de la pandèmia a la zona de Nova York.\nSi a l'abril la zona més castigada era la dels estats de la Costa Est, i en particular la ciutat de Nova York, aquesta vegada són Florida, Califòrnia, Texas, Arizona, Geòrgia i les Carolines els que estan registrant l'augment meteòric de casos. Les morts, tot i això, no s'han disparat i fan una mitjana de menys de 1.000 diàries, lluny de les 2.500 que es notificaven a l'abril. Davant aquesta situació, el governador de Texas, Greg Abbott, que va ser dels primers a apurar la reobertura econòmica, ha demanat la ciutadania que torne a quedar-se a casa.\nD'altra banda, el secretari d'Estat, Mike Pompeo, ha ressaltat aquest dimecres la importància de reactivar el turisme europeu cap al país nord-americà, i reconnectar Europa amb l'economia estatunidenca. Pompeo ha assegurat que Washington treballa amb la Unió Europea per a reprendre "com més prompte millor" els vols de forma "segura" a pesar de la pandèmia de coronavirus, tot i que informacions recents apunten que Brussel·les podria decidir no obrir les fronteres comunitàries als viatgers estatunidencs per la gran incidència de la Covid-19 que experimenta a hores d'ara el país nord-americà.\nEl Brasil: 1.185 morts i vora 43.000 casos en un dia\nEl segon país més colpejat per la pandèmia fins ara ha registrat 1.185 defuncions i 42.725 positius aquest dimecres, segons ha informat el govern brasiler. El balanç de morts puja ja a 53.830, mentre que els casos confirmats de coronavirus arriben a 1.188.631.\nSegons dades de l'OMS el Brasil, amb 210 milions d'habitants, és actualment el país amb un nombre més elevat de contagis (prop de 220.000) i decessos (7.312) si es comptabilitzen únicament els últims set dies. Des que es va registrar el primer cas, el passat 26 de febrer, el patogen s'ha estés per tot el territori nacional i afecta ja al 88% dels 5.570 municipis brasilers, d'acord amb dades de les secretaries regionals de Salut.


Les Festes de Sant Josep Oriol 2022 ja llueixen cartell - Cultura tradicional catalana - Punt Pla\nInici Més Notícies Les Festes de Sant Josep Oriol 2022 ja llueixen cartell\nJa s’ha fet públic el veredicte del jurat del concurs de cartells de les Festes de Sant Josep Oriol 2022, que han comptat amb 15 obres presentades de vuit autors diferents. El jurat, format per veïns, comerciants i festers, ha atorgat el primer premi a l’obra presentada per Ignasi Rojas Seguer que, segons l’autor, representa l’alegria de la festa com una celebració de germanor que fa créixer les arrels de la tradició.\nEl muntatge inclou els quatre gegants del Pi: l’Oriol (que ensenya el barret), la Laia, en Mustafà i l’Elisenda; en Perot lo lladre, el Lleó i la Mulassa de Barcelona i un graller. A dalt de tot hi ha una representació de la rosassa de la basílica de Santa Maria del Pi. A més, hi apareixen altres detalls com les monedes (la menja més emblemàtica de les festes), flors i serpentines. Està creat a partir de colors blau cel, blau marí, vermell i taronja. Aquesta varietat d’elements és la que ha fet decantar la decisió del jurat.\nEn segon lloc, s’ha reconegut l’obra presentada per David Gutiérrez Fernández, un muntatge cubista desenfadat amb els quatre gegants del Pi i en Perot lo lladre posant per la foto. Al fons s’hi pot veure el campanar de Santa Maria del Pi.\nEl cartell guanyador es va presentar diumenge 23 de gener, just dos mesos abans del dia gran de les festes. L’acte es va realitzar de manera virtual al canal de Youtube dels Gegants del Pi amb la publicació d’un vídeo que es pot veure aquí: https://www.youtube.com/watch?v=aXMJw_FjEAM\nL’any 2020 les Festes de Sant Josep Oriol es van haver de suspendre a una setmana de celebrar-se i l’any passat es van haver d’adaptar completament a la pandèmia de la Covid-19. En aquesta propera edició, s’ha previst que les festes es puguin celebrar en un format molt semblant al que era tradicional abans de la pandèmia. A falta de concretar tota la programació, des del Districte de Ciutat Vella, la Basílica de Santa Maria del Pi, l’Associació d’Amics dels Gegants del Pi i les altres entitats, organismes, comerciants i associacions de veïns que cada any hi col·laboren ja s’està tancant la programació.\nLes Festes de Sant Josep Oriol 2022 se celebraran del 19 al 27 de març i començaran a fer-se presents a partir del dijous 10 de febrer, quan ja es podrà visitar a la Casa dels Entremesos l’exposició del concurs de cartells, amb totes les obres participants, i l’exposició ‘La toilette dels Gegants del Pi’, un recorregut pels vestits que han portat els gegants d’ençà de la seva recuperació l’any 1960. La toilette dels gegants és el nom amb el que es coneixia històricament l’acció de vestir i pentinar els gegants abans de Corpus.\nArticle anterior‘Retrobestiari’, el nou llibre de l’Agrupació del Bestiari posa en valor la memòria viva dels 70 i 80\nArticle següentDracs, cavallets, dinosaures… El bestiari infantil de Barcelona us espera al Born CCM per Santa Eulàlia


Comencem perquè la universitat assumeixi la seva responsabilitat\nPalmaNomés ens hem de remetre a la legislació vigent, autonòmica i estatal, però també al marc normatiu europeu per constatar que la justícia empara els drets lingüístics de la ciutadania, i òbviament també el dret al coneixement, a l’ús o a ser atesos en la llengua pròpia de les Balears. Paradoxalment, mentre la legislació ho defensa, els encarregats d’administrar la justícia ho vulneren sistemàticament, per la qual cosa s’erigeix en un dels àmbits sociolaborals on el respecte als drets lingüístics dels ciutadans de les Illes es menysté de manera més flagrant. A l’Administració de Justícia de les Illes Balears, trobar una sentència redactada en català o un judici en el qual aquesta llengua sigui la d’ús majoritari gairebé és notícia o, si més no, esdevé una excepció que crida l’atenció. La situació clarament castellanitzada i discriminatòria per al català fa temps que es denuncia, tot i que no hi ha accions contundents per corregir la irregularitat.\nQuan es donen a conèixer, com fa avui l’ARABalears, els resultats de l’estudi fet per la Platafora per la Llengua –segons els quals només el 17,1% de les assignatures de la Facultat de Dret de la Universitat de les Illes Balears (UIB) s’imparteixen en català–, potser no podem pensar que a la UIB hi ha l’origen de l’anormalitat lingüística de la justícia, però ho hem de veure com a realitats que es retroalimenten per acabar engreixant la problemàtica en detriment de la llengua pròpia. La justícia a Espanya està força obsoleta, en els principis i processos, i arrossega moltes maneres de quan la llengua catalana hi estava vetada. Tampoc no hi ha entrat la llengua anglesa, però en tot cas no és per manca de modernització o no només que tingui la castellana quasi com a única llengua.\nLa universitat pública balear, per la seva banda, ha de ser l’autoritat que garanteix la salut i la qualitat de la llengua pròpia. Si els estudiants no s’avesen a pensar, a debatre, a redactar i a llegir en català qualsevol matèria de l’àmbit del Dret, difícilment ho faran el dia que exerceixin la seva professió. I val a dir que les professions que es deriven dels estudis de Dret són tantes i tan diverses que copen una part determinant de la vida en comunitat.\nLa UIB i les persones que hi estan al capdavant, des del rectorat fins als responsables dels estudis de Dret –i no només de Dret, perquè el català és minoritari en molts altres graus–, han d’assumir amb urgència la seva responsabilitat envers els drets lingüístics i la preservació de la llengua pròpia. Els ho hem d’exigir, perquè si la UIB falla, la resta fallarà, i poc o res s’hi podrà fer.\neditorial UIB llengua catalana


Raó: porteria o com el proptech ha revolucionat el mercat immobiliari\nDe la mateixa manera que la paraula proptech resulta incomprensible a les generacions passades, la unió d'aquestes dues, raó i porteria, té un significat que desconeix la major part dels joves nascuts fa un parell de dècades. El porter, amb el seu manat de claus, tenia una funció d'intermediador immobiliari que avui en dia ha desaparegut gairebé del tot. Ja ningú aixeca la vista per buscar un rètol de casa disponible, i la secció de classificats del diari ha desaparegut gairebé del tot. Per què desplaçar-se per visitar un habitatge podent veure-ho i gairebé tocar-ho amb unes ulleres de realitat virtual? O fins i tot olorar-ho i sentir-se en una oficina sensorial. La tecnologia ens facilita cercar o llogar un habitatge, vendre una casa de forma àgil en una setmana, finançar un desenvolupament immobiliari a través del crowdfunding, valorar un immoble o llogar una habitació d'estudiants en un clic en qualsevol país d'Europa.\nLa tecnologia ha provocat una autèntica revolució en el sector immobiliari. A dia d'avui, les empreses tecnològiques orientades a aquest sector s'han vist incrementades en un 250% el 2017 segons l'informe elaborat per Savills Aguirre Newman i Finnovating. A la fi de 2017, eren 58 les empreses de proptech i en 2018 es comptabilitzen ja 211. Aquest increment s'ha vist correspost amb un augment exponencial del nombre d'empleats en el sector immobiliari. Tal com informava ABC, al nostre país ja hi ha més agents immobiliaris que mai amb 136.000 treballadors. Aquesta xifra és fins i tot superior a la màxima registrada en els anys de bonança ja que van ser 119.000 els màxims que es van registrar el 2008. Pel que fa a la inversió internacional en tecnologia immobiliària, entre 2012 i 2016 va arribar als 5.600 milions d'euros i el 2017 va arribar a 2.365 milions, superant les xifres de l'any anterior, segons l'informe de Savills Aguirre Newman i Finnovating. I això és només el principi.\nDes de la seva fundació el 1997, el Saló Immobiliari Internacional & Symposium Barcelona Meeting Point ha anat evolucionant al mateix pas que el sector immobiliari. BMP no només s'ha anat adaptant a les noves tendències del sector sinó que ha estat el fòrum on s'han debatut aquestes mateixes tendències i s'han presentat les novetats i oportunitats al sector immobiliari. Igual que ho farà en la seva 22ª edició del 25 al 28 d'octubre, on s'exposaran i debatran els temes més actuals del sector i on, com és natural, el proptech serà protagonista. BMP 2018 comptarà amb una plataforma específica per a start-ups enfocades a la tecnologia en el sector immobiliari, el Start-up Connection Hub. El Start-up Connection Hub de Barcelona Meeting Point exposarà les millors start-ups que estan impactant el sector, un únic espai on es trobaran grans companyies, socis potencials, inversors i start-ups del món immobiliari.