Contacte i mapa de l’ Hotel Mur a Jaca - Web Oficial\nSanta Orosia 1 22700 Jaca Espanya\nReserves: +34 974360100\nAnul·lacions: +34 974360100\n> Contacte i mapa\nLa localització de l'Hotel Mur a Jaca permet viatjar a tres aeroports a menys de dues hores amb cotxe. L'Aeroport d'Osca és el més proper, situat a 80 km de les instal·lacions. També pots utilitzar el de Pamplona (100 km), Saragossa (150 km) i Pau-Pirineus, a França, a 118 km, amb vols internacionals.\nDiferents empreses ofereixen servei d'autobús directe a Jaca des d'Osca, Saragossa i Pamplona amb serveis diaris i regulars. A més, en la Mancomunitat de l'alta Vall de l'Aragó, hi ha un servei regular d'autobusos que connecta Jaca amb les principals poblacions (Canfranc, Castiello o les estacions d'esquí de Candanchú i Astún).\nJaca està comunicada amb Osca i Saragossa per l'N-330, amb Pamplona per l'N-240.


Els escriptors obren les portes de casa seva per celebrar una diada virtual\n7 min. BARCELONA 23/04/2020 12:28\nVALÈRIA GAILLARD/XAVI SERRA\n651x366 Trobades literàries per internet / Eulàlia Iglésias Trobades literàries per internet / Eulàlia Iglésias\nSant Jordi és sinònim de festa, però també d'estrès en el món del llibre: els llibreters es lleven a les cinc del matí per preparar les parades al carrer i els autors no gaire més tard per acudir a les múltiples cites de la jornada, algunes d'elles ben matineres, com per exemple la foto de família a la Virreina, que l'any passat va agafar el relleu a la tradicional trobada literària a l'Hotel Regina. Les agendes treuen fum i els caps de comunicació de les editorials semblen màquines. Amb prou feines es té temps per fer un mos al migdia en els múltiples dinars organitzats pels grups editorials. Per als cronistes també és un dia fort, un anar amunt i avall pescant els escriptors i les seves declaracions i, encara millor, l'anècdota sucosa sobre les dedicatòries que fabriquen com a xurros per als lectors exigents... Això era el passat.\nAquest any tot això ha canviat, i el formigueig festiu i virolat s'ha traslladat a les xarxes, on des de primera hora circulaven tones de roses virtuals d'un telèfon a l'altre, d'una llar a l'altra. Hi havia autors, com la poeta Vinyet Panyella, que en plena nit lliurava el seu poema Sempre les roses a la xarxa per endolcir els somnis de la població amb inèdits inspirats. Perquè potser aquest Sant Jordi no és analògic, com estàvem acostumats, però la seva ànima batega pels nous canals virtuals que ens fan pensar que tantes utopies que hem llegit – Blade runner, Un món feliç, 2001: Una odissea de l'espai, etc.– ara sí que no són tan llunyanes.\n"Són escriptors, no 'instagramers'!"\nAmb sabatilles i xandall d'estar per casa –calçar-se les sabates? per què?– els escriptors –autèntics protagonistes de la diada– no s'han volgut perdre l'únic dia que poden acaparar càmera i s'han col·locat davant de tota mena de pantalles per presentar els seus llibres, intercanviar opinions amb els seus lectors, fer signatures volàtils i dedicatòries virtuals. N'hi ha que, repetint esquemes apresos any rere any, s'han muntat la paradeta al balcó i, amb el boli a la mà, ofereixen una signatura. Això és el que fa Ada Castells, a qui mai li falta l'humor. Al peu de foto que ha fet circular hi posa: "Que no veniu?" Venir presencialment els lectors no, però resulta que al llarg del matí l'ha contactada una senyora: "M'ha demanat si podia deixar un llibre meu signat a la porta de la seva filla, que resulta ser veïna meva!", explica enriolada.\n315x478 Ada Castells al balcó de casa seva, a Barcelona / Ada Castells Ada Castells al balcó de casa seva, a Barcelona / Ada Castells\nNajat El Hachmi no recorda l'últim Sant Jordi que va passar en calma. El del 2008? Aquest el viu amb "resignació i tranquil·litat", ja que no s'acaba d'acostumar a fer directes a les xarxes. "A les videoconferències –n'ha fet unes quantes aquests dies– no et pots mirar als ulls, mires una imatge, no una persona, i això ho han de resoldre", comenta. Com tants altres autors, s'ha hagut de posar "les piles" tecnològiques i, recorda amb un sospir: "Som escriptors, no instagramers o youtubers o influencers!" D'altra banda, hi ha alguns avantatges, com ara poder estar còmodament a casa, dur babutxes (tenen més categoria que les sabatilles) mentre fas la trobada amb els lectors. Ahir mateix va obrir una ampolla de cava perquè, al capdavall, té motius per celebrar: "A casa tenim salut i les necessitats cobertes, de moment, i això és el que ara cal posar en valor".\n315x478 L'Instagram de Najat El Hachmi L'Instagram de Najat El Hachmi\nLa resignació també és la tònica que es detecta entre els internautes lectors que enguany han hagut de tirar dels llibres de fons de les seves biblioteques a l'espera de poder tenir entre les mans les novetats comprades en moltes ocasions en línia. La mateixa Najat El Hachmi comenta que, després de llegir molt sobre temes de pandèmia i catàstrofes al principi del confinament, va passar a una altra mena de lectures més d'evasió, i ha redescobert els contes de Pere Calders, que "et fan sentir bé i et posen de bon humor".\n"Els llibres són l'oxigen, la medecina"\nEls llibreters, enyorats també del tràfec de Sant Jordi, de tocar l'objecte llibre i compartir en viu complicitats lectores amb els clients, valoren tanmateix iniciatives com la plataforma Llibreries Obertes, i la xarxa de solidaritat que s'ha creat aquests dies de confinament. Sobretot destaca la implicació dels autors, que s'han ofert per participar en tota mena d'enrenous per internet. "Jo, que era anti-xarxes, ara he descobert Instagram i he fet un live; a més, ens ha permès entrar a casa dels escriptors", comenta Montserrat Úbeda, de la Llibreria Ona. "Tot això quedarà", opina. Amb els ulls posats en la festa del 23 de juliol, i creuant els dits perquè ja hi hagi "normalitat", Úbeda reivindica que, avui més mai, el llibre també és "oxigen per viure, una medecina".\nMentrestant, que no falti la festa. Si bé els dinars a peu dret que oferien diverses editorials que rivalitzaven en esplendor –Penquin Random House, Grup 62, etc.– i que suposaven un respir en el tragí de la diada, no es faran, sí que, en canvi, s'han convocat brindis a través de videoconferència, com per exemple el que ha organitzat aquest migdia el grup format per Angle, Bindi Books, Cossetània, Eumo, Lectio i Quorum. Només calia portar, això sí, una copa de cava, vi, cervesa, "o el líquid amb el qual es vulgui brindar", i au! Fins a 75 participants han compartit una copeta entre gestos d'abraçades bidimensionals i frases d'ànim entretallades. No s'han volgut perdre la festa personalitats com ara Joan Pera o Roser Capdevila que, quan ha pogut parlar -no tothom sabia com es silenciava el micròfon i el cacau era considerable-, ha dit: "El dia que finalment es pugui celebrar Sant Jordi, encara que sigui Nadal, penso signar llibres perquè els editors s'ho mereixen!" Sense embuts, Montse Ayats, directora d'Eumo, ha etzibat: "Això és una merda i el panorama és preocupant en molts sentits, però ens en sortirem, el sector del llibre estem acostumats a pencar molt i tirarem endavant!" Rosa Rey, editora d'Angle, ha recordat que, si bé escriure és un acte solitari, també ho és llegir: "En ple confinament le lectura té molt futur i tenim moltes ganes de parlar dels nostres llibres i autors".\n651x366 Montse Ayats a la festa de Sant Jordi del 9 Grup / V.G: Montse Ayats a la festa de Sant Jordi del 9 Grup / V.G:\nTrobades virtuals i quixotesques\nEls autors del grup Penguin Random House s'han anat deixant caure per Casa Tomada, l'espai virtual que l'editorial ha organitzat a Instagram: el cantant Víctor Manuel que ha parlat del seu llibre sobre gastronomia, El gusto es mío, i també la novel·lista Vanessa Monfort o l'autor de la trilogia Mememto mori, César Pérez Gellida. "Jo no soc d'escriure a cafeteries o parcs, necessito tancar-me al despatx, però el cap de setmana em regalo sortides i amb tot això ara em sento atrapat en un bucle infinit –ha explica l'escriptor–. La veritat és que no ho estic portant molt bé".\nMés animada ha estat la xerrada de l'humorista Juan Carlos Ortega amb Gemma Nierga, que ha escrit amb Jaume Figueras El cine que nos abrió los ojos, una col·lecció de records lligats al cinema. "És un Sant Jordi que no és Sant Jordi, que sembla una frase d'aquelles que diu el Millàs, però tinc una sensació molt estranya", ha dit la periodista.\nCare Santos ha protagonista d'una trobada virtual organitzada pel grup Edebé en què els lectors li han fet preguntes sobre la seva trilogia Mentida, Veritat i Por i ha avançat que està escrivint una preqüela protagonitzada pel personatge de Ben, "un criminal sense escrúpols". Santos ha revelat també que durant aquests dies de confinament ha tingut una idea per a una nova història, però que la deixarà reposar per més endavant.\nTambé va ser un dia de lectures virtuals del Quixot. Com és tradició, el premi Cervantes d'aquest any, Joan Margarit, va engegar la que organitza anualment el Cercle de Belles Arts, que també va comptar de forma telemàtica amb les infantes Leonor i Sofia i amb professionals sanitaris i de neteja. Però la lectura més autènticament quixotesca va ser l'organitzada per la llibreria especialitzada en humor La Llama, que va reunir 170 voluntaris per llegir els primers sis capítols del llibre, però fent servir només la vocal i. No sabem què pensaria Cervantes, però els participants semblaven passar-s'ho molt bé.\n— La Llama Store (@Lallamastore) April 23, 2020


L'hemodiafiltració en línia redueix en un 30... - Govern.cat\nquery_builder 15 febrer 2013 11:02\nL'hemodiafiltració en línia redueix en un 30% la mortalitat dels pacients sotmesos a diàlisi\nUn assaig clínic impulsat per la Societat Catalana de Nefrologia, i coordinat des de l’Hospital Clínic de Barcelona, és el primer a demostrar que l’hemodiafiltració en línia (HDF-OL) millora els resultats de l’hemodiàlisi convencional.\nHan participat en l’estudi 906 pacients procedents de 27 centres catalans, la qual cosa el converteix en l’estudi més gran fet amb HDF-OL.\nLa Generalitat de Catalunya va aprovar aquest procediment l’any 2007 per a un percentatge de malalts; mentrestant, la majoria de comunitats autònomes espanyoles, i la Food and Drug Administration americana estaven pendents de noves evidències científiques com les que aporten ara els investigadors catalans.\nL’hemodiàlisi és una tècnica que supleix les funcions de filtració de la sang que fa el ronyó en pacients amb una malaltia renal en fases terminals. Tot i els avenços que hi ha hagut en les darreres dècades, la mortalitat anual entre aquests pacients se situa entre el 15% i el 25%. Un treball impulsat per la Societat Catalana de Nefrologia demostra per primer cop que la HDF-OL millora la supervivència i la qualitat de vida dels pacients que requereixen hemodiàlisi. Aquesta tecnologia augmenta la depuració de toxines urèmiques i aconsegueix reduir la mortalitat a tres anys en un 30%. En el treball, publicat avui en el Journal of the American Society of Nephrology, hi han participat 27 centres catalans que han aportat 906 pacients. El primer signant de l’estudi és el doctor Francesc Maduell, cap de la Secció de Diàlisi del Servei de Nefrologia de l’Hospital Clínic de Barcelona, que és l’investigador principal.\nL’hemodiàlisi convencional neteja la sang dels pacients gràcies al procés fisicoquímic de difusió on les partícules que es volen eliminar passen a través d’una membrana semipermeable. La sang queda així lliure de partícules tòxiques que passen al líquid de diàlisi. A diferència de l’hemodiàlisi, la HDF-OL afegeix al procés una pressió addicional, anomenada convecció, que fa que es pugui recanviar un volum d’ultrafiltració de sang entre 15 i 30 litres per sessió. Amb aquesta tècnica s’aconsegueix netejar millor partícules d’un pes molecular més gran. La HDF-OL requereix un bon tractament d’aigua, filtres de seguretat i analítiques de control, per aconseguir un líquid de diàlisi ultrapur per poder tractar el pacient amb les màximes garanties de qualitat. Segons l’Informe estadístic del Registre de malalts renals de Catalunya, l’any 2010 hi havia 3.970 pacients en hemodiàlisi, dels quals el 29% es beneficiaven d’aquesta tecnologia. Un increment que ha anat de menys del 5% abans del 2007 a un 31% l’any 2011.\nL’últim any s’han publicat dos grans assaigs clínics que estudien les diferències entre l’hemodiàlisi convencional i la HDF-OL. Un d’aquests es va fer a Holanda (714 pacients) i l’altre a Turquia (782 pacients), però cap dels dos va mostrar diferències significatives entre les dues tècniques. El nou treball desenvolupat a Catalunya, en canvi, demostra que la mortalitat per qualsevol causa es redueix en un 30%, la cardiovascular en un 33% i per causes infeccioses en un 55%. També es va observar una reducció del 22% en les hospitalitzacions i d’un 28% dels episodis d’hipotensió durant el tractament. Els autors creuen hipotèticament que els millors resultats obtinguts pel treball català es deuen al fet que s’ha utilitzat un volum convectiu més gran, amb una mitjana de 24 litres per tractament convectiu. És a dir, les possibilitats de la HDF-OL s’han aprofitat més incrementant la pressió addicional que aporta per filtrar la sang. De fet, l’evolució dels pacients millora a mesura que s’augmenta el volum convectiu aplicat. Aquest augment de la pressió té uns límits fisiològics i no es poden incrementar de manera indefinida.\nDes de l’any 2007 la Generalitat de Catalunya, basant-se en la literatura del moment, va apostar per introduir la HDF-OL en un percentatge de malalts, tot i que fins aquell moment no es disposava d’estudis de la màxima evidència científica. Només set comunitats autònomes espanyoles han aprovat aquest procediment mentre esperen més evidències científiques definitives. En aquest sentit, les noves dades aportades per l’estudi de la Societat Catalana de Nefrologia podrien fer que aquest nombre s’incrementés. El treball també ha generat un gran interès als Estats Units, on la Food and Drug Administration (FDA) encara no ha aprovat aquest procediment perquè esperava evidències com les que ara publiquen els investigadors catalans. Així doncs, la sanitat catalana ha estat pionera en l’aplicació de la tècnica i, a més, gràcies al lideratge de la Societat Catalana de Nefrologia ha demostrat el seu encert davant la comunitat internacional.\nPDF | 1460\nJPG | 321


ERC i JxCat mantenen les discrepàncies a l'espera de la taula de diàleg - Diari de Girona\nERC i JxCat mantenen les discrepàncies a l'espera de la taula de diàleg\nERC demana a Torra que no vinculi el calendari electoral al procés de reordenació de l'espai de JxCat\n29·06·20 | 19:20\nQuim Torra i Marta Vilalta, en una imatge d'arxiu. ACN\nERC i JxCat mantenen les seves discrepàncies sobre si cal establir ja quin serà el calendari electoral a Catalunya mentre, en paral·lel, continuen les especulacions sobre quan es reunirà la taula de diàleg entre el Govern central i la Generalitat.\nEncara que a priori tots els actors involucrats estan d'acord en que l'esmentada taula se citi durant aquest mes de juliol, hi ha qui qüestiona que la trobada serveixi d'alguna cosa pels aires de campanya que bufen a Catalunya.\nAhir diumenge, el president del Govern central, Pedro Sánchez, va assegurar en una entrevista a La Vanguardia que la seva intenció és reprendre el diàleg aquest mes de juliol, però va advertir d'un context "difícil" pel clima "clarament preelectoral" que s'està generant en la política catalana.\nAvui dilluns, el torn ha estat per al ministre de Consum, Alberto Garzón, que en declaracions a Catalunya Ràdio ha suggerit que seria millor reprendre la taula de diàleg un cop els catalans hagin passat per les urnes, ja que "estaria bé que debatés solucions sense estar mirant de cua d'ull les enquestes electorals".\nAquestes paraules del ministre d'Unides Podem difereixen del que ha manifestat el portaveu dels comuns, Joan Mena, que en roda de premsa ha instat els dos governs a consensuar una data per a la reunió de la taula de diàleg, independentment de si hi ha o no comicis anticipats a Catalunya.\nEn la mateixa línia s'ha manifestat la portaveu d'ERC, Marta Vilalta, que ha censurat les declaracions de Garzón: "Esperàvem més d'Unides Podem", ha replicat.\nI és que, per als republicans, és imprescindible que la taula es reuneixi "com més aviat millor" per negociar una solució política al conflicte català.\nDes del PSC, la portaveu parlamentària, Eva Granados, ha destacat que convindria que els dos socis de govern es posessin d'acord sobre si volen "diàleg o confrontació" abans d'acudir a la taula.\nHo ha indicat en roda premsa un dia després que Torra, coincidint amb el desè aniversari de la sentència de l'Estatut, rebutgés el diàleg dins del "límit constitucional" i, després d'asseverar que la independència "és irreversible", avisés que no renuncia a la "desobediència no violenta" per aconseguir-la.\nTot i la urgència expressada per Vilalta, la dirigent republicana ha evitat marcar una data límit per a la convocatòria de la taula -inicialment ERC va exigir que la reunió fos abans del 15 de juliol-, seguint la direcció marcada pel líder del partit, Oriol Junqueras, que aquest diumenge va dir en una entrevista a El Punt Avui que "no ve d'un dia".\nLa portaveu republicana també s'ha referit a la incertesa sobre el calendari electoral català, que és precisament el que inquieta alguns dels seus interlocutors de l'executiu central.\nVilalta ha demanat una vegada més als seus socis de Govern de JxCat que s'avinguin a consensuar la data de les pròximes eleccions i ha afirmat que, tot i que divendres passat el president de la Generalitat, Quim Torra, va dir que tenia clar quan cridaria els catalans a votar, encara no ho ha explicat a ningú de les files republicanes.\nA més, la dirigent d'ERC ha reclamat a Torra que no vinculi el calendari electoral al procés de reordenació de l'espai de JxCat, al qual pertany el president.\n"No entendríem que les eleccions es lliguessin a la reorganització interna d'una formació i no a les necessitats del país i de la gent", ha advertit.\nJxCat, que avui no ha celebrat cap compareixença pública, segueix immersa en un encès debat sobre quin ha de ser el seu futur.\nLa divisió interna de l'espai postconvergent s'ha fet evident aquest cap de setmana, amb manifestos creuats entre els partidaris i detractors de la proposta dels exconsellers presos, que plantegen que JxCat es constitueixi com a partit i que el PDeCAT decideixi si es dissol com a organització en un termini de sis mesos.\nAquests textos, difosos a través de les xarxes socials, van arribar després que la direcció del PDeCAT, que capitaneja David Bonvehí, rebutgés la proposta que signen els exconsellers presos Jordi Turull, Josep Rull i Joaquim Forn, i també l'exconseller Lluís Puig des de Brussel·les


Arxius de Llibres - Pàgina 2 de 3 - Editorial Trípode\nInici / Botiga / Productes etiquetats com “Llibres” / Pàgina 2\nMostra 22–42 de 43 resultats\nTravessar un llindar és llançar-se a l’aventura, però també és tornar a casa. Són petites fronteres quotidianes de les quals depèn l’ordre del món. ¿Però què passa quan es difuminen les línies que separen la raó i el deliri, la salut i la malaltia, la ficció i la realitat, l’obsessió i l’equilibri? Aquest recull de contes ens proposa (tempta a) …\nLes bullangues se comencen el dilluns, de Maria Planellas\nA cavall entre Renaixença i Modernisme, Apeles Mestres és una de les figures més representatives del món literari i artístic català del tombant de segle XIX. A través de la seva personalitat es pot traçar un recorregut pel panorama cultural i històric barceloní. La seva trajectòria es desenvolupa en una forquilla temporal que va del procés de normalització del català …\nAnna Campillo dialoga amb Terra erma, de T. S. Eliot, un llibre que també va ser escrit després d’una trencadissa: la del món occidental. Tanmateix, però, la idea de la poeta, com la d’Eliot, no és mostrar aquesta trencadissa, sinó explicar el resultat que ha deixat la caiguda. Míriam Cano ho explica molt bé al pròleg: «Trencadissa explica el moment en què …\nA penes un rastre, una marca, un senyal d’una dona en el temps, és el que condensa el diari líric de Mònica Miró. Una orientació en el trànsit de la vida, d’on prové l’alenada proverbial i on es formen els propòsits inscrits. És el mapa d’una constitució moral i de les adversitats que la somouen o modifiquen: el …\nRecull de poemes inspirat en els estius beguerencs de Joan Vinyoli seguit d’un breu assaig d’investigació personal sobre les estades del poeta a Begur. Tal com indica Sam Abrams al pròleg, els poemes liriconarratius de Sánchez es poden distribuir en tres grups ben diferenciats: «les represes poètiques de poemes de Vinyoli on Sánchez se cenyeix al …


¿Qui som? Us expliquem la nostra missió a Gen A\nLa MISSIÓ del Centre Terapèutic GenA és promoure i desenvolupar la salut mental i el benestar social de les persones, especialment d’aquelles que corren risc d’exclusió o una situació particular de vulnerabilitat, i en particular en els àmbits específics de Dependència a les drogues i adiccions de caire comportamental.\nLa nostra VISIÓ és ser un centre de referència en la societat, específicament en el camp de la salut mental i les adiccions, que es distingeix per la renovació i innovació d’un model de tractament altament eficaç però amb diferències a l’hora d’incorporar la perspectiva de gènere. És per aquesta raó que complementem la nostra visió de tractament, metodologíes i objectius específicament orientats a treballar en els aspectes diferencials del gènere i en els processos d’adicció i així assolir els objectius d’inclusió i atenció a la diversitat.\nEls VALORS que guien el cumpliment de la nostra Missió són:\nINTEGRITAT: és una màxima en la nostra entitat, que representa el nostra actiu més valuós posat que aquest objectiu és la confiança que dipositen en nosaltres els nostres destinataris. Això ens porta a mantenir un comportament honest, transparent i absolutament verídic sobre qui som i què oferim.\nRESPECTE CAP AL ÈSSER HUMÀ: el nostre dia a dia està marcat per el reconeixement de la persona com a una entitat única, de la qual hem de saber valor quines són les seves necessitats i interessos concrets. Això ens porta a ser un equip professional altament compromès amb l’acceptació incondicional dels nostres destinataris i els seus processos de recuperació.\nPROFESIONALITAT, COMPETÈNCIA I TREBALL EN EQUIP: els/les membres de l’equip mantenen alts nivells de compètencia en el seu àmbit laboral. Amb una actitut professional reconeixen quins són els límits de les seves competències particulars i la especialització, per tant, oferim aquells serveis i utilitzem aquell seguit de tècniques per les que estem qualificats, ja sigui a nivell de formació com d’experiència. Així doncs i com a marca identificativa dels nostres professionals, la formació continuada i la actulització constants en el que és el nostre àmbit d’intervenció.


"El matí de Catalunya Ràdio" recorda els atemptats del 17-A i entrevista Pere Aragonès, vicepresident de la Generalitat\nDilluns, "El matí de Catalunya Ràdio" dedicarà el tema del dia a recordar els atemptats del 17 d'agost del 2017 i analitzarà la convivència social a Catalunya amb diversos experts. El programa també entrevistarà Pere Aragonès, vicepresident de la Generalitat.\n14/08/2020 - 17.00\nA les 7.50, a les "Les veus de la crisi", conversa amb Joan Estévez, pastor d'alta muntanya, que explicarà com està vivint aquest estiu atípic.\nA les 7.58, moment per escoltar la cançó de l'estiu del músic Ferran Palau.\nA partir de les 8.15, el programa dedicarà el tema del dia a recordar els atemptats del 17-A, tres anys després, i analitzarà com és la convivència social a Catalunya amb diversos experts: Jofre Montoto, analista de seguretat expert en jihadisme; Robert Manrique, assessor de la Unitat d'Atenció i Valoració a Afectats de Terrorisme (UAVAT); Anna Teixidor, periodista de TV3 experta en jihadisme i autora del llibre "Els silencis del 17-A", i Jaume Alonso Cuevillas, advocat de Javier Martínez, pare d'una de les víctimes de l'atemptat.\nA les 9.00, Albert Segura entrevistarà Pere Aragonès, vicepresident de la Generalitat.\nCap a les 9.35, espai per a la tertúlia amb Ferran Casas, subdirector de Nació Digital; Lara Malvesí, periodista i excorresponsal a Brussel·les i els EUA; Marina F. Torné, periodista, i Luca Gervasoni, director de Novact i president de Lafede. Durant la tertúlia, el programa connectarà amb la unitat mòbil a Ripoll per entrevistar Jordi Munell, alcalde de Ripoll, i Elisabeth Ortega, directora del Consorci de Benestar Social del Ripollès, per copsar quines ferides continuen obertes i quines s'estan cicatritzant tres anys després del 17-A. També se seguirà l'acte d'homenatge a les víctimes que es farà a la Rambla a partir de les deu i s'entrevistarà Wafa Marsi, exmediadora social de Ripoll.\nA les 10.30, entrevista sanitària a Salvador Macip, genetista, investigador de la Universitat de Leicester i professor de Ciències de la Salut a la UOC, per valorar l'última hora sanitària després del cap de setmana.\nA la secció "Presents", a les 10.45, Carola Solé continua recordant les víctimes de la pandèmia, aquest dilluns coneixerem el cas de Rossel Addatu i els kabayan. Tot seguit, a les 11.10, a "Un estiu de merda", Abraham Orriols descobrirà el pitjor estiu de la vida de Jair Domínguez, guionista i humorista. I a les 11.45, entrevista i actuació musical amb la compositora Meritxell Neddermann.


Accesoris nens Guants preus a Dressinn, comprar, ofertes\nInici Accesoris nens\nPepe Jeans Luxy\n$ 19.72 $13.99\nPepe Jeans Uno\n$ 19.51 $13.99\nPepe Jeans Una\nPetrol Industries 3090-GLO932\n$ 10.13 $5.99\nA dressinn, la teva botiga online de moda , sabem com d’important és per tu comprar el millor material. És per això que només et venem els millors productes de Guants de les principals marques de moda i al millor preu online. A més a més, et garantim la major seguretat al realitzar la compra online, i t’entreguem ràpidament els productes que més necessites sense que t’hagis de desplaçar. Fes la compra des de qualsevol dispositiu i t’ho portem directament a casa! T’oferim una gran varietat de productes de moda per tu i els teus amics a només uns quants clics de distància. A dressinn, la teva botiga de moda online, tenim les últimes novetats de Guants a nivell mundial. Si ets un amant de moda a qui li agrada compartir l’esport amb amics o familiars o simplement disfrutar de la naturalesa, tenim milers de productes perquè puguis fer-ho ben equipat! Disfruta d’una compra fàcil, segura i intuïtiva a través del nostre buscador de productes. O bé utilitzant els filtres per preu, marques, atributs i talles que trobaràs al nostre catàleg. La botiga dressinn.com és el lloc idoni perquè facis les teves compres de Guants. Podràs llegir opinions de clientes, descripcions completes i totes les característiques de cadascun dels productes de moda . I trobaràs per a cada marca una guia completa de compra en la qual hi trobaràs Guants de les millors marques com Pepe jeans, Petrol industries, Joma.... Ja pots trobar la major selecció de Guants al nostre catàleg online de Accesoris nens. En només uns quants clics podràs comprar-ho des de casa i t’ho portem en unes hores! Estalvia amb les millors ofertes de Guants i llueix les millors marques de moda sense remordiments amb dressinn.


tens un racó dalt del món: Estem lligats al destí?\nJo no ho sé, sóc agnóstic.\nPerò creure en el destí és una bona manera de conformar-se.\nEvidentment existeix la capacitat de canviar el destí propi però també és cert allò que diu la cançò de que "si naciste pa martillo del cielo te caen los clavos".\nAl darrer libre del Punset es parlar molt d'aquesta qüestió des del punt de vista científic.\n26 de gener de 2009 a les 12:56\nEm sembla que ve de molt lluny que es vol creure en això de la superioritat del home en canviar el destí...Crec que som continuadors de l'espècie solament, clar tenir un bon desti en eixa feina i mentre la fem que és la vida ens preocupa a tots./\nJo em dic que les coses que depenen de mi intento fer-les. ara d'altres poden canviar els plantejaments i anonar-nos. Sé si escriure, posem, demà i què? Anton.\n26 de gener de 2009 a les 13:07\nEl destí se'l llaura un mateix dia a dia. Pensar que existeix és una forma d'acomodar-se i pensar que no cal fer res perquè ja vindrà....\n26 de gener de 2009 a les 13:48\nEl destí no està escrit enlloc, perquè és indeterminat; és a dir, depèn d'algunes magnituds físiques que no tenen un valor fix en el temps, sinó que van variant a l'atzar i que agafen un valor qualsevol depenent únicament de l'atzar. Aquestes magnituds influeixen en esdeveniments tals com que guanyi un espermatozoo o un altre en la carrera per la fecundació, que surti una o altra bola al bombo d'una loteria, que el rebot d'un objecte material en determinades formes i matèries acabi anant en una direcció o una altra, que un cervell raoni en un sentit o en un altra, i un reguitzell de fenòmens més que afecten profundament els esdeveniments futurs. En conseqüència el destí no pot estar escrit. Si viatgéssim a la setmana passada amb el resultat dels partits de la quiniela escrits en un paper, no ens serviria de res, perquè per les raons abans comentades, serien resultats diferents.\nAra bé, que el destí no estigui escrit, no vol dir que el poguem escriure del tot nosaltres, perquè estem molt influits per la genètica. El fet de ser com som fa que el ventall de possibilitats diferents que pot prendre el nostre destí es limiti a unes quantes, i que la decisió personal de governar la nostra vida depengui dels condicionants genètics, de l'atzar, i de l'entorn, i de les relacions entre aquestes tres coses. Qualsevol altre dins del nostre cos probablement actuaria igual que nosaltres, perquè estaria sotmès als mateixos condicionants, i si no actués iguals seria per les magnituds indeterminades que depenen de l'atzar, perquè si deslliguem el nostre ésser del cos i dels determinants físics, hem de ser iguals; si no ho fóssim i això derives en implicacions morals, la responsabilitat cauria en qui ha fet el disseny del nostre ésser deslligat del cos (que l'hauria fet diferent i en conseqüència amb tendencia a decidir erròniament o almenys més erròniament que uns altres) Resumint, bo i que el destí no està escrit, això no vol dir que el poguem triar, almenys al 100%\n26 de gener de 2009 a les 14:59\nSi el destí existís ja podriem agafar i estirar-nos en un sofà a veure passar la vida, perquè total... la vida és un cúmul de casualitats provocades pel que fem o deixem de fer. Ho tinc més que comprovat.\n26 de gener de 2009 a les 15:12\nDiuen que qui res fa, res li passa...\n(Que anava del futbolin això?)\nNo, és filosofia de vida, home...\n26 de gener de 2009 a les 15:48\npotser és el destí qui no es pot deslligar de nosaltres, i el fem anar on volem!\n26 de gener de 2009 a les 16:07\nJo crec que sí, que el destí existeix. Crec que hi ha unes línies generals traçades, tot i que cadascú ha de ser prou hàbil per saber-s'hi conduir.\nI em sembla genial que qui vulgui ho comparteixi, i qui no vulgui, no :-)\n26 de gener de 2009 a les 16:28\nI tant que podem triar ser davanter centre! Una altra cosa és que a vegades ens adonem que hauríem d'haver escollit ser el porter!\n26 de gener de 2009 a les 16:59\na mi sempre me tocava ser portera... asi quines balonaes a la cara... i ma mare mai va dir res... mama.Un bes amb desti\nCaram, caram, quin tema més bo i m'agrada molt la foto que has triat...\nLa veritat és que "no ho sé" :-)\nHo he pensat moltes vegades, moltes... i la conclusió amb la que em sembla que em contradic menys a mi mateixa (perque, a vegades, donant voltes i voltes, et fas un embolic) és que:\nCrec que som lliures de triar el nostre destí, però, malgrat tot, crec que hi ha Algú que, ens coneix tant, que ja sap el que triarem... I si abans que triem ja se sap quina serà la nostra decissió?... glubs... és que ja tenim fixat el destí? :-))\nNo, no el tenim fixat... però si Ell ho sap, ho sap :-))\n26 de gener de 2009 a les 17:08\nA vegades pensem que tots tenim ja un destí fixat, però som nosaltres els que el marquem, amb les nostres decisions...\nSegons el que fem triem un destí o un altre, però el que no sabem si entre les diferents decisions arribarem al mateix lloc...\nIncertesa, misteri, curiositat,.... això és el destí, la vida.\n26 de gener de 2009 a les 18:22\nEl destí és l'armilla salvavides que ens enfundem cada vegada que naufraguem.\nQuan ens va bé és gràcies al nostre esforç, empenta, preparació, dedicació, etc., i mil etc. més.\nQuan ens va malament és culpa del destí.\nEstem lligats al que ens pasa i que no sempre controlem.\n26 de gener de 2009 a les 19:19\nLa gràcia està en poder de jugar de davanter centre i tenir facilitat per esquivar les entrades brutes -directes als turmells- que de tant en tant els defenses ens engeguen.\nSi som peça de futbolí, ho tenim mal amanit!\n26 de gener de 2009 a les 19:35\nintentem ser davanters centre (o extrems en el meu cas). el mister (el destí) ens acaba colocant on li dona la gana.\nsi es que ens acaba incloent dins l'onze inicial.\n26 de gener de 2009 a les 21:16\nNi idea, però la meva mare diu que la meva iaia deia que "quan la carn ha de ser del llop, ella sola se n'hi va..." Ja veus determinisme pur... Petonets!\nOn queda el lliure albir doncs? Podem ser davanters si ens ho proposem. La pròpia voluntat ens determina el destí, però cal treballar-s´ho individualment.\n26 de gener de 2009 a les 23:06\nLa vida és una constant pressa de decisions. Cada cosa que fem, diem o escrivim inclou múltiples variants i possibilitats a seguir... masses variables per una sola paraula.\n26 de gener de 2009 a les 23:08\nhi ha coses que les podem canviar amb més o menys esforç i sacrifici, però d'altres no\n27 de gener de 2009 a les 0:28\nI qui ens pot assegurar que canviant el nostre destí només fem que seguir els plans previstos per aquest?\nEl destí ja les té aquestes coses, el molt punyetero...! :)


“Que de cada vegada hi hagi més dones científiques és bo i demostra que anam cap a una societat més igualitària” - CENT PER CENT\n“Que de cada vegada hi hagi més dones científiques és bo i demostra que anam cap a una societat més igualitària”\nEsther Griesbach (Nüremberg, Alemanya, 1988) va viure a Porto Cristo uns deu anys i va anar a l’institut a Manacor. És doctora en biologia molecular i treballa al suís Friederich Miescher Institute for Biomedical Research, al grup de Jeffrey Chao. Ens explica què fa i com ha canviat el paper de la dona científica.\nPrimer de tot, ens podries explicar en què consisteix la teva feina?\nJo faig feina amb ARN, que supòs que ara a tothom li sona per la vacuna contra la COVID-19. Feim ciència bàsica, és a dir, no feim ciència aplicada sinó que intentam entendre com funciona i en el nostre cas en concret intentam entendre els processos moleculars dins la cèl·lula. Per començar, hem de saber que l’ADN és la informació genètica que es troba dins les nostres cèl·lules i que cada cèl·lula té la mateixa informació genètica. Després hi ha diferents tipus de cèl·lules, com les de la pell o les dels òrgans, que encara que tinguin la mateixa informació genètica, són diferents perquè dins cada cèl·lula s’activen gens diferents. A l’ADN te l’has d’imaginar com una cadena d’anelles de quatre colors diferents i si s’estén, tens dos metres de cadena feta de repeticions d’anelles i una part d’aquesta cadena és un gen. Quan vaig començar el màster vaig fer feina en un projecte per intentar entendre on comença i acaba un gen. És important saber que l’ADN sempre està dins el nucli de la cèl·lula i no pot sortir mai; ens hem d’imaginar que és com una biblioteca amb tots els llibres i cada un és un gen, però no te’n pots endur el llibre sinó només una còpia. Aquesta seria l’ARN. Per això, però, necessites un enzim, que seria la “persona” que va fins al nucli i cerca el principi del gen per començar a copiar la seqüència. Aquesta còpia és l’ARN, que la duim al citoplasma i és la informació que s’utilitza per fer una proteïna. El que més em fascina, però, és que quan l’ARN es transporta fora del nucli i arriba al citoplasma tens el ribosoma que llegeix la informació de l’ARN i a cada tres anelles de la cadena d’ARN donen informació per un aminoàcid d’una proteïna. Per exemple, la vacuna ARN té la informació necessària per generar una proteïna vírica. Si aquest ARN s’introdueix dins les nostres cèl·lules, la maquinària de la nostra cèl·lula llegeix la informació d’aquest ARN i produeix la proteïna vírica. El nostre sistema immunitari reconeix aquesta proteïna i produïm anticossos per eliminar-la.\nPerò no treballes en la vacuna…\nNo, jo intent entendre com surt l’ARN del nucli de la cèl·lula, perquè és com un departament que necessita petites portes per les quals l’ARN surt. Al nostre laboratori utilitzam la microscopía i visualitzam com es transporta l’ARN. Intentam entendre que és el que fa que es transporti de maneres diferents des del nucli. Feim feina amb cèl·lules vives i així podem veure on es copia l’ADN per fer l’ARN i després podem seguir com va fins al citoplasma. Per exemple serveix en el cas que una malaltia sigui causada per un grup d’ARN, si entenem com surt, podríem bloquejar-lo i curar la malaltia.\nPer què biologia?\nSempre m’havia interessat saber com pot ser que el nostre cos funcioni tan bé i també les plantes. Sempre m’havia interessat això, tot i que hi va haver un moment en què vaig pensar si estudiar medicina. Al final, però, em vaig decantar per la biologia.\nI per què biologia molecular?\nEl darrer any de carrera vaig agafar les optatives de bioquímica, que en aquell temps no les podies estudiar fins als darrers anys. En aquell curs vaig fer les classes de primer de bioquímica i va ser quan vaig conèixer la biologia molecular i vaig veure que era el que m’agradava més. I quan em varen explicar les proteïnes i l’ARN vaig entendre que era el que volia fer. Per acabar bioquímica vaig fer un any més, fent així sis anys. El que, per alguns, és un disbarat. A més a més, a segon de biologia vaig començar a fer feina a un laboratori quan tenia temps, ajudava amb un projecte.\nSuïssa, Anglaterra i Suïssa una altra vegada… Per què?\nDesprés de la carrera vaig anar a fer un màster a Suïssa per poder fer un doctorat. El vaig fer a un laboratori que fan feina amb ARN i vaig estar un any i mig a Berna, després del màster vaig quedar vuit mesos fent-hi feina mentre cercava places per poder fer el doctorat. La plaça la vaig trobar a Oxford, a un laboratori que també feien feina amb ARN. Hi vaig estar cinc anys i mig, quatre anys fent el doctorat i un i mig acabant el projecte. L’any 2021 vaig tornar a Suïssa, al laboratori de’n Jeffrey Chao, per aprendre a visualitzar molècules d’ARN dins cèl·lules vives, que és l’especialització del nostre laboratori, per estudiar el metabolisme de l’ARN de forma més directa.\nVares partir per què aquí no hi havia oportunitats?\nSí que n’hi ha, d’oportunitats, però jo volia fer feina d’una cosa específica. De fet, a Espanya hi ha laboratoris molt bons per fer recerca amb ARN. Ara bé, crec que hi ha menys doblers per la recerca. Per exemple, a Anglaterra vaig haver de demanar una beca i aquí, a Suïssa, també, i me l’han donat. A Espanya és més difícil que te les donin perquè n’hi ha menys, però n’hi ha. Jo vull que la gent llegeixi això i que serveixi d’inspiració.\nLes coses canvien, però tradicionalment la ciència era considerada un món d’homes. T’ha afectat mai aquesta idea?\nLa veritat és que no. Mai m’he sentit diferent per ser una dona, però sé de dones que han tengut problemes. En els països dels quals estam xerrant, Espanya, Suïssa, Anglaterra o els Estats Units, mai he notat que em tractassin diferent. I això està canviant. A la ciència es valora la persona pel que és i la ciència que fa, i el fet de ser dona o home no ha estat important. Hi ha dones que quan tenen fills han d’estar un parell de mesos a ca seva i quan tenen els fills tornen a la feina els vespres perquè durant el dia tenen altres ocupacions. Però encara hi ha dificultat en aquest sentit, perquè moltes vegades, les beques, només les pots demanar durant uns determinats anys després de fer el doctorat i si tens fills en aquest temps, el projecte s’allarga i no basten els doblers per acabar. Això canvia. Per exemple, a Suïssa hi ha una beca específica per a dones i dura més temps, volen més igualtat.\nCreus que hi hauria d’haver més dones científiques? Abans et deia que sembla que de cada vegada n’hi ha més, però no sé si és així…\nJo crec que sí. Al nostre laboratori som més dones que homes i a un altre que està al costat del nostre, tot són dones. També n’hi ha que són més homes, però ara hi comença a haver més dones a la ciència. Si mires qui són els caps dels grups d’investigació, són més professores. A més, un dia vaig anar a una presentació a Suïssa on tot eren dones, professores i mares. Varen explicar les dificultats que havien tingut, un fet que consider que ajuda a mostrar que és possible ser científica i tenir una família. És una feina i t’ha d’agradar, però la teva vida no només ha de ser feina.\nEntenc que és positiu per a la ciència, però també per a la societat…\nExacte. Jo crec que la conferència d’aquestes dones que et deia ara va ser molt bona en aquest sentit. Moltes dones que són científiques i que encara no tenen fills, varen poder veure com unes altres dones, que són molt bones científiques, ho poden compaginar. I això et motiva i et fa veure que és possible. El problema, crec, és el fet que en la feina de laboratori els experiments o projectes són llargs i t’has d’organitzar molt bé. Tot i això, que de cada vegada hi hagi més dones científiques és bo perquè demostra que anam cap a una societat més igualitària.\nLes noves generacions tenen un ventall més ampli de referents?\nJo crec que sí. Perquè clar, tota la gent que neix ara, quan vagi a la universitat serà més normal que hi hagi el mateix nombre d’homes que de dones. Tenir família és molt normal i ho serà més.\nPodria afegir que si a qualcú li fa moltíssimes ganes fer feina en recerca, que ho faci i ho intenti. A qualque lloc trobaran el que volen. No s’han de desmotivar per comentaris que se senten com aquest, per exemple, que si ets dona ho tendràs més difícil.\nprevious post: Xuetes, l’ocàs d’una estirp\nnext post: “Parlaré de composició, de creació, d’improvisació lliure…”


29/11/2020 - 00:27h\nInici > El Municipi\nLa font Rodona\nTambé anomenada de Santa Eugènia, es troba situada a tocar el torrent de Santa Eugènia i a uns cinquanta metres de la font Xica. Presenta una inscripció en llatí, que traduïda al català diria: "Sóc font de Santa Eugènia. Em va fer Segimon Casanova, rector al 1708". Segimon Casanova i Riquer va ser rector de la parròquia de la població entre el 1708 i el 1732. S'hi pot accedir pel camí ral de Vilalleons, que s'agafa a la plaça Major, des del carrer del Raguer o des del barri de la Creu del Cim.\nA la intersecció de la plaça Major i el carrer de Santa Eugènia s'inicia el camí ral que unia la població amb Vilalleons. Passejant pel camí, sempre cap a l'esquerra, arribarem al torrent de Santa Eugènia i a la font, que té la particularitat d'estar excavada a la roca. El fet que sempre ragi, poc o molt, fa que els santeugeniencs hi vagin a buscar aigua. L'indret esta dominat per pollancres i té d’altres elements d’interès, com és el cas d'una resclosa, la font Rodona, aigües avall, i un rec que neix a la resclosa i aporta aigua als horts que hi ha a tocar el torrent.\nSituada entre el carrer de Jacint Verdaguer i el passeig del Rossinyol és una de les fonts més conegudes del poble. No se sap l'any de la seva construcció però si que sabem els moments en que ha sofert arranjaments, mercès a dues dates gravades a la pedra: 1973 i 1984. L'existència de dues taules, bancs i tamborets conviden a passar-hi una estona agradable i fer-hi un mossec.\nLa font de Fontanelles\nEl nom l'agafa del mas que hi ha, venint de Santa Eugènia, a mà esquerra. De la casa en destaca la façana principal per la presència d'un portal amb arcada de punt rodó, i dues finestres en que hi ha gravades les dates 1593 i 1619. La font, situada a sota la carretera que duu al mas Cal Rei de Fontanelles, aboca l'aigua per un tub de ferro l'aigua en un abeurador, i des d'aquí va cap a una bassa per mitjà d'un canal petit. No fa massa anys, era freqüentada pels escolars del poble que anaven a berenar a la zona arbrada que queda per sobre la carretera. La construcció que hi ha a prop havia estat un molí de vent que servia per extreure aigua del subsòl. Des d'aquest indret és té una excel·lent visió de la plana de Vic.\nEl caminant, al bell mig del bosc de Sala - d’Heures, es trobarà amb aquesta bonica font construïda pel propietari de la finca, entre el 1925 i el 1935. La font, feta amb pedra, la formen un cos rectangular, coronat per una estructura semicircular. En estar situada a un nivell inferior que el terra l'únic accés és a través d'una desena de graons. L'aigua porta molta calç, com ho prova les formacions calcàries que hi ha als peus del punt per on emana. Malgrat que el municipi estigui dominat per vegetació típica de zones assolellades; aquí l'ambient és humit, amb predomini de boixos, molsa, falgueres...Per davant de la font passa el camí que s'agafa a Santa Eugènia i es dirigeix vers el pla de la Pomareda o de les Sardanes. A uns 40 m. hi ha un aqüeducte, de nou arcades, bastit els mateixos anys que la font per dur l'aigua fins al Casal.\nLa font d’en Manon\nPer veure-la haurem d'anar al torrent de Saladeures, i més concretament a la part posterior dels habitatges del carrer Santiago Rusiñol. La denominació Manon no és res més que una derivació del nom del veí del poble Ramon Molist, que feia pous. Si bé els seus orígens datarien de la primera meitat del segle XX, l'actual font fou refeta totalment per l'ajuntament i un grup de veïns l'any 2000. Fou inaugurada l'11 de setembre d’aquest any durant la celebració de les festes del barri de l'Arumí. A l'estiu és un lloc molt agradable per la presència d'ombra que proporcionen acàcies, i alguns soguers i oms. Aigües avall hi ha la resclosa del molí del Gener i si remuntem el torrent trobarem el pont del mas Roure.\nDarrera modificació: 03-04-14 a les 17:20\nLa font de la Noguera 1923/1926


Casa / Vil·la en excel·lents condicions de 6 dormitoris en venda a La Pineda\nVilla independent en venda a Baixador, Barcelona.\nAquesta vila de 266 m² està construïda sobre una parcel·la de 783 m² situada a Baixador, Barcelona, i es distribueix en tres plantes:\nPlanta 0: Accedim a la mateixa des del jardí (disposa de doble accés a jardí), vam entrar a l'habitatge per un gran rebedor-distribuïdor que ens condueix a un saló-menjador amb llar de foc, a una sala annexa (biblioteca) ia una sortida que dóna a un bonic porxo. Aquesta planta alberga a més un lavabo de cortesia i una cuina office.\nPlanta 1: Vam pujar a aquesta planta per l'escala principal. Aquí trobem la zona de nit, amb dos dormitoris dobles, una suite amb bany amb dutxa i vestidor, un altre bany complet que dóna servei a la resta de dormitoris i un dormitori individual que comunica amb una àmplia terrassa.\nPlanta 2: En aquesta última planta hi ha un dormitori individual que s'utilitza com a despatx.\nEl jardí ofereix una piscina d'aigua natural i una zona barbacoa on gaudir de la família i els amics. L'habitatge també té un espai d'aparcament de gairebé 40 m². També presumeix de terres de gres, fusteria interior de roure, tancaments de fusta i calefacció per radiadors de gas natural.\nDormitori individual amb sortida a balcó\nDormitori individual (despatx)\nGaratge amb lavabo\nLa vila es troba molt a prop de la mar, a la zona de Baixador de Castelldefels. Està a pocs segons de la platja, a prop de restaurants, col·legis internacionals ia només 15 minuts de l'aeroport.\nCasa / Vil·la de 166m² en venda a La Pineda, Barcelona


La policia comença l´assalt a l´hotel de luxe Trident pres per terroristes a Bombai - Espanya Internacional - Diari de Girona\nLa policia comença l´assalt a l´hotel de luxe Trident pres per terroristes a Bombai\nLa policia comença l'assalt a l'hotel de luxe Trident (antic Oberoi) a Bombai, pres ahir per terroristes que van protagonitzar una onada d'atacs que deixen un balanç de 101 víctimes mortals i centenars de ferits.\nEUROPA PRESS Un dels terroristes que es troben a l'hotel Oberoi Trident de Bombai, a l'oest de l'Índia, ha assegurat que set dels seus homes retenen diversos ostatges a l'edifici i ha reivindicat l'alliberament de tots els "mujahidins" presos, segons ha informat 'The Times of India'.\n"Hi ha set dels nostres dins de l'hotel Oberoi", ha declarat un tal Sahadullah als noticiaris dels canals de televisió. "Volem que tots els mujahidins empresonats a l'Índia siguin alliberats i només després alliberarem la gent", ha prosseguit.\nLa policia ha assaltat els hotels Oberoi Trident i Taj Mahal per intentar capturar els terroristes que retenen estrangers a dins.\nA l'hotel Oberoi Trident es troben dos o tres empresaris espanyols, concretament en una de les habitacions de la planta 14 de l'hotel, en esperaque els terroristes es rendeixin o que hi arribin les forces de seguretat. El cònsol d'Espanya a Bombai, César Alba, ha deixat clar a Europa Press que no són ostatges, sinó que ja es trobaven allotjats quan els terroristes van prendre l'hotel.


Curs Google Analytics per a Empreses i Professionals - WeLoveWebs\nInici > Formació > Curs Google Analytics\nAprèn a utilitzar Google Analytics, l’eina gratuïta més popular d’Analítica web. Unes línies de codi són suficients perquè la plataforma t’ofereixi dades molt valuoses sobre el comportament dels usuaris a la teva pàgina web, però has d’aprendre a configurar-la correctament.\nDóna un pas de gegant en la teva estratègia digital gràcies al mesurament de resultats!\nVols aprendre a configurar i fer servir Google Analytics com un professional? Descarrega’t el temari del curs:


CEIP CARLES SALVADOR: DES DE L'ALTRA RIBA\nEl dijous passat, van vindre Paco i Anna a explicar-nos el seu projecte solidari i poètic anomenat Des de l'altra riba. Van explicar a tots els cursos de primària com van començar , el sentit que té i com ha anat creixent. També visitàrem l'exposició que han dut al centre amb algunes de les ampolles que tenen. De primer a sisé participem en aquest projecte fent la nostra poesia per a ficar-la després dins d'una ampolla . Durant la Setmana Cultural de l'Escola, exposarem les ampolles per a que les famílies les puguen comprar . Els diners arreplegats es donaran a una ONG.\nEtiquetas: curs 2016-2017, des de l'altra riba, dia de la poesia


Àsia Zaharieva i Edgar Morónobtenen les primeres medalles d’atletisme adaptat per al Garbí Betelgeux Christeyns\nEl Garbí Paralimpics Betelgeux Christeyns ja té les dues primeres medalles en el seu historial després de la participació d’Àsia Zaharieva i Edgar Morón en el Campionat Autonòmic Feddi disputat el passat cap de setmana a València.\nEdgar es va proclamar campió autonòmic en els 200 metres llisos després de parar el crono en 25.66, la qual cosa suposa la seua millor marca personal.\nÀsia va pujar al podi com a subcampiona en els 5.000 metres, prova que afrontava per primera vegada.\nEl seu tècnic Adrián Salmerón va destacar la dedicació i il·lusió amb el qual tots dos han preparat el campionat: “es dediquen en cos i ànima a entrenar i no fallen mai. Són un exemple i aquestes medalles són tot un premi al seu esforç. Estem molt contents”.\nEdgar participarà en el Campionat d’Espanya que es disputarà a Albacete a la fi de mes.\nA València també es va realitzar un control al qual van acudir Miriam Martínez i Cintia Frasquet. Va destacar el rendiment de Miriam que va estar per damunt de la mínima paralímpica b que ja posseeix en tres ocasions.\nArticle anteriorTradicional benedicció de les creus de maig a Gandia\nArticle següentSimat reivindica el Dia contra l’Assetjament Escolar


Inici minic | Circuit de Museus Tèxtils i de Moda a Catalunya\nEl Museu d’Arenys de Mar, Museu Marès de la Punta us proposa una visita a la mida de les vostres necessitats. Centrant-nos en el món de la punta podem parlar de moltes altres coses: el treball artesà que fan les puntaires, les característiques de l’estil modernista que es poden apreciar en moltes de les peces que conservem al Museu o com ha canviat la manera de vestir al llarg dels anys.\nSi esteu interessats en fer una visita per mostrar als vostres alumnes una activitat tèxtil tant genuïna del nostre país com és la punta, podeu posar-vos en contacte que us proposarem una visita adequada al vostre currículum escolar.\nEls tallers tenen com objectiu principal esdevenir un espai formatiu tant d'interès didàctic com creatiu on l'alumne pugui completar la seva visita al Museu.\nMitjançant una activitat pràctica es preten aproximar a les nenes, nens i adolescens en general, a la realitat del món artesanal i industrial tèxtil. Transmetent-li una sèrie de coneixements, tot compartint i experimentant de forma divertida amb materials i processos que poden potenciar la seva part creativa i el seu interès vers determinades matèries relacionades amb l'activitat d'estampar i la varietat d'oficis que formen part de tot el procés industrial d'aquest sector.\nTambé es mostra a l'alumne quina ha estat l'evolució al llarg dels segles XVII, XVIII, XIX fins a l'actualitat, treballant tant els antics mètodes artesanals d'estampació i tintura com les actuals tècniques.\nL’objectiu de l’Aula Didàctica del Centre de Documentació i Museu Tèxtil és fer assequible al món educatiu i al públic en general el patrimoni cultural relacionat amb el teixit i la moda, per tal que descobreixin les seves infinites possibilitats com a font documental.\nAmb aquesta voluntat, us proposem un seguit d’activitats a realitzar i recursos que podeu utilitzar per tal de complementar i enriquir les vostres activitats pedagògiques.\n< web del Circuit\nAvís legal · museu.arenysdemar.cat · cdmt.es · premiainforma.cat/museu


la serp blanca: Lectura i hipocresia\nLectura i hipocresia\nPregunteu i ho comprovareu de seguida. Tothom està a favor de la lectura i de tenir una bona formació cultural el més àmplia possible. Però això no és gratis. La lectura demana una concentració sostinguda i, per tant, un esforç. A més, és una activitat solitària, cosa que representa un greu inconvenient per a molts. Tothom està a favor de la lectura, però pocs estan disposats a la inversió de temps i d'esforç necessaris. Quan es tracta de «pagar», l’escaqueig és general.\nTambé em sembla detectar una certa dosi d’hipocresia en els gustos que manifesten alguns lectors. Hi ha molts llibres que no m’interessen o que per a mi no valen res, però comprenc que agraden als altres. Així i tot, de vegades, quan algú em diu que li ha agradat determinat llibre, no puc evitar una reacció d’incredulitat. ¿Li ha agradat de veres o ho diu perquè creu que li ha d’agradar o que ho ha de dir? A més, dir que «m’ha agradat» un llibre pot voler dir qualsevol cosa. O no res.\nPublicat per Enric Iborra a 17:51


Clarkson, Hammond i May tornen en plena forma\nEl trio britànic estrena el seu nou programa de motor a Amazon Prime\nEl trident format per Clarkson, Hammond i May ha tornat en plena forma amb l’estrena del seu nou programa “The Grand Tour” a la plataforma televisiva Amazon Prime, de moment no disponible a l’estat espanyol. Un any després de la seva polèmica sortida de la BBC i del seu programa estrella, “Top Gear”, el trio britànic ha demostrat tota la seva capacitat creativa i humorística amb el nou format, cridat a ser un dels èxits televisius de l’any.\n“The Grand Tour” no és una rèplica de “Top Gear”, ni tampoc ho vol ser. El nou programa té alguns elements en comú amb el format de BBC, però el primer capítol sorprèn a propis i estranys pel seu ritme i la qualitat dels continguts. Els trident continua mantenint una química especial, un magnetisme i una simpatia que creen una complicitat especial amb els milions de seguidors que tenen arreu del planeta. A més, el nou format continua essent un programa d’entreteniment basat en els cotxes, però sembla que ara el motor tindrà un paper encara més central en el format del programa.\nEl trident britànic manté una química especial / @thegrandtour\nPrecisament aquest darrer punt és un dels fets diferencials del nou programa: ara el programa serà itinerant per diverses localitzacions del planeta. Si bé el primer capítol es va localitzar al desert de Califòrnia, a la vora de Los Ángeles, el segon capítol es localitzarà a la ciutat sud-africana de Johannesburg.\nEl debut de "The Grand Tour" ha estat espectacular pel seu nivell tècnic i la qualitat dels continguts\nEl debut del nou programa a Amazon ha suposat un autèntic terratrèmol a la xarxa, ja que ha convençut a l’audiència gràcies a les seves dosis d’humor, la qualitat tècnica de la realització (l’apartat visual és realment espectacular, mai vista fins ara a la petita pantalla) o els cotxes que proven al programa –el primer programa va enfrontar un LaFerrari, un Porsche 918 i un McLaren P1 al circuit portuguès d’Algarve-. També ha sorprès el nou circuit de proves del programa, establert a Swindon, al sud-oest d’Anglaterra, que han batejat com “Eboladrome”, ja que el traçat recorda a la fisonomia del virus de l’Ebola.\nMcLaren P1, Porsche 918 i LaFerrari / @thegrandtour\nPer la seva banda “Top Gear” -l’antic programa de Jeremy Clarkson, Richard Hammond i James May- ha tancat la primera temporada sense el trident amb uns resultats d’audiència modestos, caient a mínims històrics que van precipitar la destitució del primer presentador Chris Evans, tot i que el seu substitut Matt LeBlanc (popular actor de la sèrie “Friends”) tampoc ha pogut remuntar el vol. Per un cop, sembla que la totpoderosa BBC ha estat derrotada.


La unió necessària entre feminisme i marxisme - directa.cat\nLa unió necessària entre feminisme i marxisme\nA propòsit d'El patriarcat del salari de Silvia Federici, un recull d'articles on aporta crítiques feministes al marxisme, l'autor exposa que l'escriptora atribueix dos trets al marxisme "de forma inadequada: l'etapisme, combinat amb altes dosis de determinisme, i la idolatria de la tecnologia". Aquest article forma part de la sèrie de col·laboracions d’opinió i anàlisi amb col·lectius socials dels Països Catalans\nNo podem estar més d’acord amb l’objectiu que Silvia Federici estableix en el recull d’articles El patriarcat del salari: “analitzar què entenem per marxisme i per feminisme, per després unir aquestes perspectives, la qual cosa no només és possible sinó totalment necessària”. L’autora té, a més, l’honestedat d’assenyalar, ja en el subtítol, el lloc des del qual farà aquesta anàlisi: “crítiques feministes al marxisme”.\nEls articles més suggeridors teòricament són aquells en què l’esforç per unir les perspectives és més palpable, de manera que es rellegeix, reinterpreta, enriqueix, amplia… el plantejament marxista. Es tracta de les parts on s’explica la divisió sexual del treball i es relaciona amb el desenvolupament del capitalisme, des de l’acumulació originària fins a formes actuals, exposant com aquesta relació genera una situació de violència sistèmica. Aquest plantejament permet Federici criticar l’esquerra que ha atribuït la immensa quantitat “d’hores de treball no productives” de la llar a la irracionalitat del capital, contribuint a ocultar la relació entre el treball domèstic i l’explotació, una relació “absolutament funcional a l’organització del treball capitalista”, fins a l’extrem que la família ha quedat configurada com la “institucionalització” del treball no assalariat per a les dones.\nFederici no critica un marxisme proper al Marx d’El Capital, sinó un de construït ad hoc amb el que l’autora reprodueix debats que en el seu moment van poder tenir una certa importància, però que actualment han perdut tota la centralitat\nLa projecció teòrica d’aquestes parts trontolla en els moments en els quals s’intenta qüestionar els fonaments del marxisme. Breument: Federici no critica un marxisme proper al Marx d’El Capital, sinó un de construït ad hoc amb el que l’autora reprodueix debats que en el seu moment van poder tenir una certa importància, però que actualment han perdut tota la centralitat. Per fer-ho, Federici atribueix dos trets al marxisme de forma inadequada: l’etapisme, combinat amb altes dosis de determinisme, i la idolatria de la tecnologia, tot fent un ús de categories marxistes que contradiuen directament idees importants d’El Capital.\nPel que fa a l’etapisme, al llarg del text s’insisteix en la idea que, per a Marx, “el capitalisme és o ha estat una etapa necessària en la història de l’emancipació humana, i una condició prèvia necessària per a la construcció d’una societat comunista”. Per contra, el que es pot trobar en el pensament de Marx és la idea que el capitalisme pot crear les condicions objectives perquè la classe treballadora dugui a terme un procés revolucionari per assolir “el regne de la llibertat”, però aquest no és un destí inevitable, el desenvolupament del sistema capitalista pot conduir també a una anihilació antropològica, ecològica i social. Més encara, en la resposta a Vera Zassúlitx sobre la comuna rural russa, Marx arriba a plantejar que ni tan sols caldria el pas pel capitalisme per assolir el comunisme.\nA El Capital s’hi poden trobar en amplis passatges cites dels informes dels inspectors de fàbriques per mostrar els immensos perjudicis que aquell desenvolupament comportava per a la classe treballadora, incloses les dones\nPer contra, l’autora italiana s’aferra a lectures desfasades de Marx, que li atribueixen lleis necessàries que regirien la història, i interpreta com a determinisme el fet que l’autor d’El Capital veiés en l’essència del capitalisme la tendència cap a l’impuls il·limitat de les forces productives, encara que l’autor alemany insisteix en el fet que aquest impuls, com que no està dirigit col·lectivament, està tan allunyat de fer possible “l’emancipació humana”, que genera l’efecte oposat.\nAquesta darrera idea és obviada per Federici fins al punt d’atribuir a Marx una mena d’idolatria de la tecnologia, arribant a afirmar que “la gran indústria moderna és per a Marx (…) el model mateix de treball” o “que el desenvolupament capitalista és necessari perquè és una forma de progrés i que per si mateix ens porta a un procés d’emancipació”. Res més lluny d’El Capital, en el que el desenvolupament industrial capitalista no suposa cap model, ans al contrari, s’hi poden trobar en amplis passatges cites dels informes dels inspectors de fàbriques per mostrar els immensos perjudicis que aquell desenvolupament comportava per a la classe treballadora, incloses les dones.\nSeguint aquesta il·lògica reinterpretació, Federici atribueix a l’autor alemany la idea que el treball industrial “és –potencialment – el creador d’una associació cooperativa de diferent mena i d’un nou tipus d’ésser humà, alliberat de la dependència personal, sense estar ‘fixat’ a un conjunt específic d’habilitats”. A El Capital hi trobem precisament la idea contrària: se’ns planteja que la cooperació és un dels elements essencials del treball humà i que precisament el capitalisme consisteix en l’apropiació, a través de la figura del capitalista, d’aquesta capacitat humana, per a la valorització del capital mitjançant l’explotació. No és el treball industrial per se qui té la potencialitat cooperativa, sinó el treball humà, i és el desenvolupament industrial del capitalisme el que en fa un ús espuri que no condueix de cap manera a un ésser humà “alliberat”, sinó a la submissió de les treballadores a la figura encarnada del capital i, afirma Marx al contrari del que li atribueix Federici, a la seva fixació a un conjunt específic de tasques i habilitats, que creixeran desmesuradament a costa de l’atrofiament de les altres capacitats de cada treballadora.\nPresentar Marx com un idòlatra acrític de la tecnologia és obviar la seva oposició frontal a la naturalització de les categories. Capital i valor són relacions socials que comporten explotació i dominació, les quals, per consolidar-se requereixen la tecnologia, de l’aplicació de la maquinària al procés de producció. En la fase de la manufactura, el capital va incorporant el treball a les formes capitalistes, però aquesta subsumpció requereix la maquinització per completar-se, ja que amb aquesta el domini del capital s’objectiva, s’autonomitza, es consolida la subsumpció real, es duu a terme la tergiversació final en la qual els mitjans esdevenen fins, i els fins, mitjans.\nPresentar Marx com un idòlatra acrític de la tecnologia és obviar la seva oposició frontal a la naturalització de les categories. Capital i valor són relacions socials que comporten explotació i dominació, les quals, per consolidar-se requereixen la tecnologia\nFederici amb la seva interpretació del pensament de Marx es va segant la gespa sota els peus d’article en article fins que al capítol final arriba a afirmar que cal “reconstruir” i “canviar l’ordre arquitectònic” de les categories marxianes, “perquè el centre de gravetat no és exclusivament el treball assalariat i la producció de mercaderies, sinó la producció i reproducció de la força de treball, i especialment la part que porten a terme les dones a les llars”. El plantejament és audaç, el problema és que Federici pren la part pel tot i substitueix un sistema categorial (el d’El Capital) per un conjunt de conceptes sorgits de l’experiència immediata que desconeixem quin recorregut teòric poden tenir.\nAquesta manca de sistema condueix al punt àlgid de la confusió amb la pregunta: “com es defineix el treball socialment necessari si el sector de treball més gran i més indispensable d’aquest planeta no està reconegut com una part essencial?”. Si mantenim l’esquema categorial marxià, la resposta és clara: treball abstracte. Clara, però no senzilla, precisament en què consisteix la categoria “treball abstracte” és un dels temes principals del llibre primer d’El Capital. La claredat desapareix tan bon punt s’abandona la idea d’un sistema categorial i es confon “necessari” amb “indispensable” i ambdós conceptes amb “essencial”.\nLa “totalment necessària” unió entre feminisme i marxisme serà més factible des de lectures que, sense renunciar a la sana crítica, mirin de recolzar-se en els elements comuns, en aquest cas, d’acord amb interpretacions de Marx que se centrin en la vida, la llibertat, l’emancipació,… Aquestes lectures s’han multiplicat en els darrers anys a través de la Teoria de la Reproducció Social (Lise Vogel, Cinzia Arruzza, Tithi Bathacharya, Ferguson, McNally, Lebowitz, …) i ofereixen terrenys molt més fèrtils per a la comprensió de la relació entre capitalisme i patriarcat i la intervenció política, que la crítica superficial a versions vulgars del marxisme que poc tenen a veure amb El Capital i, fins i tot, poden dissuadir del seu estudi al moviment feminista.\nArticle elaborat a partir dels debats i les aportacions del grup d’estudi Patriarcat i capitalisme del Seminari Taifa.\nfeminisme Manuel Clavero marxisme Seminari Taifa Silvia Federici Xavier Garcia\n« L’antifeixisme s’organitza i crida a prendre els carrers el 9 d’Octubre en una manifestació “històrica” a València\nMiquel Grau: 44 anys de memòria, un futur de lluita »