És la família, babau! - Converses a Catalunya\n9 Abril, 2019 Carles Ros ArpaVeritas in caritateNo hi ha comentaris\nEl problema més greu que afronta avui Europa no és la crisi de la seva unió política, ni el Brèxit, ni les amenaces de Putin o del trumpisme. El gran problema és la crisi demogràfica, és aquí on Europa es juga el seu futur. L’exhaustiu i molt gràfic informe “’Evolución de la Familia en Europa 2019”, de l’Instituto de Política Familiar, descriu la qüestió sense concessions a la correcció política, vinculant la crisi demogràfica a la crisi familiar. Segons l’esmentat document i l’equivalent de 2018, els principals problemes de la família a Europa són l’envelliment de la població, la davallada sense precedents de la natalitat, l’alt nombre d’avortaments, la caiguda en picat de la nupcialitat, i l’increment de les ruptures familiars. Anem a repassar breument aquests punts.\nEuropa ha passat de tenir 103 milions de joves l’any 1980 a 79 milions l’any 2016. Avui Europa té 100 milions de persones de més de 65 anys. L’informe preveu que si es manté aquesta tendència, l’any 2050 un de cada tres europeus tindrà més de 65 anys. L’índex de fecunditat a Europa és 1’60 fills per dona, i a Espanya 1’31. A Catalunya estem a l’1’39, amb una notable diferència entre l’1’27 de les dones de nacionalitat espanyola i l’1’86 en les dones de nacionalitat estrangera (dades INE de 2017). Cal recordar que la taxa de reemplaçament poblacional és situa en els 2’1 fills per dona, i que portem quatre dècades seguides per sota d’aquest mínim. El futur pinta encara pitjor perquè el nombre d’espanyoles de 15 a 34 anys ha passat de 6’3 milions el 1997 a 4’8 milions el 2017.\nUna altra causa de la crisi demogràfica europea és el nombre d’avortaments: 52 milions a la UE des de 1980. A Espanya s’han realitzat 2’3 milions d’avortaments des de 1985 segons dades del Ministeri de Sanitat. A Catalunya, clarament per sobre de la mitjana espanyola, hi ha una mitjana de 20.000 avortaments anuals en els darrers cinc anys. Des del 2014 un nombre de catalans com tota la població de la ciutat de Girona ha deixat d’existir.\nLa taxa de nupcialitat (número de matrimonis per cada 1.000 habitants) a Europa ha passat del 7’7 el 1975 fins al 4’2 el 2015. Espanya és el quart estat de la UE28 amb major taxa de ruptures matrimonials. Catalunya i Canàries són les Comunitats amb el percentatge més alt de divorcis de l’Estat espanyol.\nLa conclusió de tot plegat és que Europa és un continent cada vegada més vell. Que Espanya encapçala gairebé totes aquestes dades negatives, i que Catalunya va al capdavant. Si Catalunya no està entre les comunitats més envellides de l’Estat és gràcies a la immigració i als naixements de dones immigrants. Però el recurs sistemàtic i sostingut a la immigració com únic remei per mantenir la població del país comportarà altres tipus de conseqüències, que queden fora de l’anàlisi d’allò políticament correcte.\nAquestes dades tant desfavorables no responen a la casualitat, ni al fet que els catalans o espanyols tinguin menys vocació al matrimoni o una dificultat innata per mantenir unides les famílies creades. Es noten els efectes de gairebé 15 anys de vigència de les lleis aprovades a l’època Zapatero.\nL’any 2005 es va reformar el Codi Civil per modificar la institució del matrimoni com unió entre un home i una dona, tal com havia estat des de sempre i en totes les cultures. El fet d’incloure en el matrimoni les unions de dues persones del mateix sexe no perseguia tant una igualtat de drets (aquesta es podia aconseguir amb una llei de parelles de fet) com canviar la naturalesa del matrimoni i de construir l’estructura de la família natural basada en aquell. Pel progressisme postmodern el matrimoni equival a patriarcat, submissió de la dona, etc, i s’ha d’afeblir tot el que es pugui. Ja no s’ha de parlar de la família sinó dels diferents tipus de famílies. Se sap que no totes les famílies aporten el mateix a la societat, que no totes compleixen igual de bé les funcions d’ajudar-se mútuament els esposos, d’educar els fills en un entorn estable, d’ajudar els avis ancians quan ho necessiten. Però tant li fa, aquí es prioritza absolutament la voluntat o el desig individual per sobre de l’interès de la comunitat familiar i de la seva part més feble, els fills.\nEl mateix any 2005 es va reformar la regulació del divorci. Va desaparèixer el requisit de la prèvia separació dels cònjuges, que permetia un període de reflexió abans de prendre la decisió transcendent de trencar el matrimoni, més quan hi ha fills. Des d’aleshores n’hi ha prou amb la voluntat d’un dels esposos per dissoldre el vincle, i no fa falta cap causa que ho justifiqui. Així, en el nostre país desfer un matrimoni és més senzill que extingir un contracte d’arrendament. L’any 2004 França també va reformar el divorci, però amb notables diferències: si s’al·lega la culpa d’un dels cònjuges, aquesta causa és examinada pel jutge de forma prioritària. I en tots els casos el divorci ha d’anar precedit d’un període de separació que inclou un intent de conciliació. Des de 2004 fins ara el nombre anual de divorcis a l’Estat ha passat de 50.974 a 97.960. Gràcies Zapatero, i gràcies governants que heu vingut darrera seu!\nA França el govern fa temps que aplica mesures per augmentar la natalitat, i els resultants estan a la vista: l’Estat veí lidera amb un 1’92 l’índex de fecunditat de la UE28. Actualment el govern de Galícia està elaborant una proposta de llei d’impuls demogràfic. El nou govern andalús ha creat una Secretaria general per a desenvolupar polítiques de suport a la natalitat i per afavorir la conciliació de la vida familiar i laboral.\nCap partit català s’atreveix a proposar mesures d’aquests tipus. Aquí el progressisme postmodern en les qüestions de família ha assolit una hegemonia transversal, i ningú gosa discrepar. El bisbe de Vic, Romà Casanova, a principis d’any va demanar ajudes per fomentar la natalitat i les famílies nombroses, va fer una crida “a la fecunditat en l’amor matrimonial” i va defensar que un “sí a la vida és un sí al futur, a l’esperança, a la nostra terra i la nostra cultura”. Bisbe Romà: com pots ser tant carca?!


El català en l'àmbit digital: Evolució del projecte\n(Digicat, 21 de maig )\nEl català és una llengua sense estat, circumstància que dificulta la seva consolidació al no disposar, les institucions corresponents, del control de les decisions polítiques i de la capacitat legislativa que donin seguretat a la mateixa llengua i als seus parlants.\nEn la societat actual, per tal d’assegurar la supervivència d’una llengua és important que aquesta estigui actualitzada en el llenguatge d’especialitats, aquí s’inclou el llenguatge digital, per evitar la penetració de paraules foranies (anglicismes però també castellanismes).\nSortosament la Generalitat amb la seva política lingüística ha facilitat la creació i consolidació d’organismes relacionats amb la llengua, com per exemple l’anomenat Termcat, el qual té com a missió garantir el desenvolupament i la integració de la terminologia catalana en els sectors especialitzats en general, mitjançant la creació continua d’eines i de recursos, ens ha dut al català a uns nivells d’actualització i adaptació a la realitat actual molt elevats, gens envejables als que disposen altres llengües importants mundials (anglès, alemany, espanyol o francés).\nPerò cal que aquesta riquesa sigui traspassada i consolidada en l’ús pel conjunt de la població, siguin institucions, empreses o individus.\nEl nostre grup, DIGICAT, es planteja cercar quina és aquesta realitat avui i ha estat relativament fàcil posar-nos d’acord la Núria, Mª José, Marc i Francesc, estudiants de Llengua i Literatura Catalanes, i que usen les TIC com eina bàsica d’estudi.\nI (Francesc Homedes Jassanada, 6 de maig)\nII (M. José Serrano Serrano, 19 de maig)\nIII ( M. José Serrano Serrano, 2 de juny)\nI ( M. José Serrano Serrano, 1 de maig,)\nII ( Francesc Homedes Jassanada, 14 de maig)\nIII (Núria Bueso Martin, 3 de juny)\nI ( M. José Serrano Serrano, 3 de maig)\nSegur que tots esteu d'acord amb mi, si dic que aquesta PAC ha estat plena de coses noves: nous programes, noves tasques, noves formes de treballar, i per tant, nous aprenentatges.\nII (Núria Bueso Martín, 15 de maig)


el Rourell | enciclopèdia.cat\nEl poble del Rourell\nEl Rourell tenia 7 focs el 1339, 8 el 1392, 7 focs laics i un de capellà el 1553, 6 focs el 1563, 133 h el 1718 i 212 h i parròquia pròpia el 1787. Al llarg del segle XIX hi havia 155 h el 1830, 487 h el 1877 i 489 h el 1900. El 1920 assolí el màxim demogràfic amb 536 h, i des d’aleshores i fins el 1991 va anar baixant: 500 h el 1940, 313 h el 1970, 305 h el 1981 i 242 h el 1991. Amb el canvi de segle la població augmentà fins a 313 h el 2005.\nLa seva superfície, la més petita de la comarca, és conreada gairebé íntegrament, amb un gran predomini de les terres regades sobre les secaneres. El 1954 es regaven el 68% dels conreus, però posteriorment, com en tots els altres municipis de la zona, s’han obert molts pous i una bassa i els regatges han prosperat, comprenent les dues terceres parts dels conreus. Abans de la guerra els avellaners predominaven a les terres regades; després foren substituïts per cereals, hortalisses i arbres fruiters. Però ja cap als anys cinquanta del segle XX l’avellaner es tornà a recuperar i avui té el domini absolut. Als secans, abans de les gelades del 1956, hi havia sobretot garrofers i una mica de vinya, cereals, oliveres i avellaners. Els garrofers s’han revifat lleugerament, però mai no han tornat a tenir l’abast anterior. També hi ha petites extensions de vinya i oliveres. La meitat de les terres són conreades pels seus propietaris i l’altra és en règim de parceria a mitges o bé en arrendament. La ramaderia no és excessivament representativa. Hi ha una explotació avícola.\nLa festa major s’escau al mes de juny, per la festivitat de Sant Pere. També se celebra cada deu anys, pel mes d’octubre, la festa del Sagrat Cor, amb motiu de la qual els carrers s’engalanen amb elements vegetals.\nEl Rourell, dit també el Riurell, que almenys en part era integrat originàriament al terme del Codony, fou donat el 1150 o el 1158 a Berenguer de Molnells per l’arquebisbe Bernat Tort d’acord amb el comte de Barcelona i la família de Robert d’Aguiló. La cessió era en alou i Molnells només havia de donar cada any a l’església de Tarragona els delmes i les primícies. Molnells, que havia participat activament en la conquesta del Camp, va rebre el 1160 de Ramon Berenguer IV la terra de Bellestar, al terme del Codony, que molt probablement sigui el mateix Rourell. La donació comtal era també en alou. Cap al 1162 Molnells professà en l’orde del Temple, a la qual traspassà els seus drets damunt del lloc; aquesta cessió fou confirmada anys després, el 1162, per l’arquebisbe Berenguer de Vilademuls a Arnau de Torroja, mestre del Temple a Catalunya. El Temple anà arrodonint la senyoria damunt el Rourell amb diverses adquisicions; així, el 1162 Guillem i Deodat de Claramunt els cediren tots els drets que tenien damunt Bellestar, el 1166 els descendents de Robert d’Aguiló confirmaren al Temple la seva propietat i entre el 1173 i el 1176 l’orde hi adquirí noves terres per compra que ampliaren la propietat, que era encara majoritàriament erma, tot i que Molnells hi havia construït ja un molí. L’esmentat pacte del 1182 amb l’arquebisbe autoritzà els templers a construir una capella al Rourell.\nEl 1187 ja s’havia format la preceptoria del Rourell, dependent de la comanda del temple de Barberà. La propietat, que havia estat constantment incrementada, va ser venuda, només la meitat, en franc alou el 1248 a Pere de Bardell i als marmessors de Pere Grimau fent constar, però, que els delmes eren de l’arquebisbe i del paborde i les primícies de l’Església d’Alcover. La venda comprenia les terres, una torre i una casa amb capella. Amb els diners percebuts els templers compraren el castell i la vila de Pira (Conca de Barberà). Sans creu que les terres venudes el 1248, conreades per esclaus sarraïns, corresponien als actuals termes del Rourell i de la Masó. Entre el 1197 i el 1204 va ser una preceptoria de frares i fraresses, fet inusitat en la història del Temple. A partir del 1248 la jurisdicció civil era de baró, que nomenava el batlle, mentre que la criminal pertanyia al rei, que l’administrava per mitjà dels veguers de Tarragona, fins que el 1391 l’arquebisbe Ènnec de Vallterra en comprà a Joan I les jurisdiccions i la justícia criminal passà a dependre de l’arquebisbe, el qual nomenava des del 1412 un batlle que era compartit per altres pobles ara del Tarragonès. El Rourell era el 1306 de Sibil·la, casada amb Guillem de Plegamans. Dels Plegamans passà per matrimoni, a mitjan segle XV, als Ferrer i al segle XVI als Teixidor. El 1687 el comprà Francesc de Miquel, el 1693 Elisabet Pérez i el 1703 Salvador de Baldric, la família del qual posteriorment obtingué el títol de marquesos de Vallgornera per herència. Per matrimonis successius el títol i la senyoria passaren als de Rubinat i als de Balle, els descendents dels quals són propietaris del Castell. Malgrat la persistència senyorial, el Rourell formava part el 1339 de les denominades Faldes de Tarragona. Malgrat ser de senyoria laica, el 1575 participà en actes de la Comuna del Camp.\nEl 1808 tenia el seu senyor Felip de Baldrich com a delegat a la junta corregimental. A mitjan segle XIX produïa poc oli, cereals, llegums i fruites, i el vi era la collita més important (unes 800 cargues); criava també ramats d’ovelles.


La Capsa Ambulant d'Artistes presenta Mènsula Studio a la plaça del Rei — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Cultura i festes › Notícies › Notícies 2015 › La Capsa Ambulant d'Artistes presenta Mènsula Studio a la plaça del Rei\nLa Capsa Ambulant d'Artistes presenta Mènsula Studio a la plaça del Rei\nAquesta és la tercera acció d'aquest projecte de mediació d'El Teler de Llum, el centre d'art de Tarragona\nAquest dissabte dia 15 de novembre a les 12 h del migdia a la plaça del Rei de Tarragona es realitzarà la tercera acció pública de la Capsa Ambulant d'Artistes, un dels projectes de mediació d'El Teler de Llum - Centre d'Art de Tarragona. La Marta, en Txomin, l'Albert i en Pep, integrants de Mènsula Studio, sortiran de la Capsa Ambulant d'Artistes per explicar-nos què fan. Però no estaran sols, els acompanyaran Joan Pascual (director l'Aula de Teatre de la URV i Zona Zàlata), Miguel Figini (somelier i expert en vins catalans) i Lluc Queralt (fotògraf i artista anterior).\nSobre Mènsula Studio\nA Mènsula fan moltes coses; il·lustren, dissenyen, fan fotografia, webs, editen..., però aquest dissabte, de totes aquestes coses, ens centrarem en una de molt especial: el disseny d'etiquetes per a vins i olis. Veurem l'art contemporani aplicat a l'empresa i com n'és d'important que un bon vi vagi acompanyat d'una bona imatge.\nMés info sobre Mènsula: http://www.mensula.cat/\nAquest és un projecte de mediació de El Teler de Llum, on es desenvolupen dos tipus d’accions de mediació: d’una banda les Accions públiques i de l’altra les Accions paral·leles o pla pedagògic. En les Accions públiques la Capsa viatja a diferents llocs de la ciutat per mostrar el seu interior a un públic que descobreix i participa. Aquestes accions pretenen donar a conèixer l’artista a través de la seva pròpia veu, la de la seva obra i altres veus que enriqueixen el contingut del discurs.\nEn les Accions paral·leles es desenvolupa el pla pedagògic del projecte: tallers que generen experiències d’ensenyament–aprenentatge amb l’art contemporani com a punt de partida. Aquestes accions ofereixen uns recursos adaptats a cada un dels centres als quals anirà la Capsa (escoles, instituts, la presó, centres de menors, casals de gent gran…), amb l’objectiu que tothom prengui consciència de la seva pròpia capacitat d’expressió.\nLes accions paral·leles amb Mènsula Studio es desenvoluparan a l'Escola Torreforta i la Universitat Rovira i Virgili.\nApropar l'art contemporani a tothom, el valor de la descoberta\nLa Capsa Ambulant d'Artistes es basa en la sorpresa i la descoberta per tal d'apropar artistes contemporanis i la seva obra a tota mena de públic; es pretén crear experiències positives entorn l'art on la curiositat i la interacció vertebrin la narració.\n> Més informació: http://capsambulant.wordpress.com/


Un any després, la majoria de les poblacions afectades han recuperat pràcticament en la seva totalitat la façana marítima. Alguns han comptat amb ajudes de la Generalitat, la Diputació i de Costes de l’Estat però molts critiquen que han hagut d’utilitzar recursos públics propis per aconseguir tenir els espais en condicions el més aviat possible.\nA Platja d’Aro, el temporal va destrossar uns 500 metres del passeig. També es va endur part de passeig de Llafranc, a Palafrugell, va provocar un esvoranc al passeig de Sant Antoni de Calonge i a Blanes, a banda, de l’ensorrament del pont de l’antiga carretera de Blanes a Malgrat i de la via del tren, també va malmetre el dic de recer del Port.\nEl temporal Gloria va irrompre amb força a Catalunya el 22 de gener del 2020. El litoral de la Costa Brava va patir-ne els efectes amb destrosses en instal·lacions, passejos, espigons o platges. Un any després, la majoria ha aconseguit recuperar-se. Per fer-ho, s’hi han hagut de fer obres d’urgència i de reforma que, en molts casos, han hagut d’assumir els ajuntaments amb recursos propis.\nÉs el cas de Palafrugell. En aquest municipi, la fúria del mar es va endur una part del passeig de Llafranc i va malmetre la platja del Golfet. Totes dues actuacions les ha assumit l’Ajuntament, amb un cost d’uns 140.000 euros, tot i que la competència era de Costes de l’Estat. Segons l’alcalde, Josep Piferrer, Costes plantejava reduir el passeig si es feia càrrec de l’actuació i no contemplava actuar al Golfet fins aquest any. “Volíem tenir-ho acabat per l’estiu i no es podia esperar a que ho incorporessin als pressupostos del 2021“, diu.\nEn aquest cas, diu que han rebut petites aportacions per part de la Diputació i de la Generalitat però que “la patacada grossa” l’han hagut d’assumir ells.\nEl Gloria també va provocar un esvoranc al passeig de Sant Antoni de Calonge, va malmetre els espigons i va descalçar la plaça d’un mirador. En aquest cas, l’Estat s’ha fet cas de les obres de reparació, que ja estan enllestides, excepte al mirador però, segons l’Ajuntament, Costes hi està actuant. A les obres del passeig, s’hi van destinar uns 240.000 euros.\nEn el cas de l’Escala, el temporal va malmetre el passeig d’Empúries –a l’alçada de la platja del Portitxol– i Costes ho va reparar abans de l’estiu. També es van aixecar peces del passeig entre Jesús Maria Isern i la platja del Port d’en Perris, que s’ha assumit amb ajuts de la Diputació i la intervenció de Costes. En total, els danys estaven valorats en uns 400.000 euros. L’alcalde, Víctor Puga, diu que estan contents amb el resultat i que les reparacions es van fer amb celeritat.\nMalgrat això, estan en converses amb el Ministeri per intentar trobar una solució al retrocés que les platges del litoral d’Empúries experimenten any rere any, possiblement per l’efecte de l’espigó que es va construir l’any 1992 a Sant Martí d’Empúries. El consistori creu que actua de fre i evita que la sorra hi arribi de forma natural.\nEstat en què va quedar el passeig marítim de Platja d’Aro després del pas del temporal Gloria\nPlatja d’Aro planteja una reforma integral del passeig\nPlatja d’Aro també va patir les conseqüències del temporal. En el seu cas, va destrossar un tram de 500 metres del passeig –a la banda sud– i també va “trinxar” la instal·lació elèctrica perquè els tubs passaven per la banda de la platja. L’Estat es va fer càrrec de les obres de reparació, valorades en més d’1 milió d’euros, i el passeig ja és totalment transitable. L’Ajuntament, que va haver d’adoptar una solució d’urgència de no deixar sense llum tota la façana marítima, ara invertirà 800.000 euros en soterrar la línia de punta a punta, per la banda interior del passeig.\nPer a Platja d’Aro, la destrossa s’ha convertit, en certa manera, en una oportunitat. I és que l’Ajuntament es planteja ara fer un conveni amb Costes per remodelar la resta del passeig –de 2,2 quilòmetres– per fases i en un termini de cinc o sis anys.\nEl tram intervingut s’ha reforçat amb roca a la base i s’ha pavimentat diferent de la resta del passeig. La regidora d’Urbanisme, Montse Rovira, explica que la voluntat es implementar el model aplicat per Costes i, de passada, millorar el paviment de la resta de trams, que en alguns punts estan molt malmesos. “Creiem que, tenint en compte el que han costat 500 metres, caldria invertir-hi entre 500.000 i 600.000 euros per fase“, explica.\nRovira admet que “de temporals sempre n’hi haurà” i que la sorra, de nou, tornarà a envair el passeig però que el reforç de rocall impedirà que l’aigua es filtri i es repeteixi la situació que es va viure fa un any. Malgrat això, també es plantegen construir un petit mur discontinu de punta a punta i a la banda de la platja, que serveixi de banc però també actuï de barrera.\nEl temporal no només va causar estralls a passejos marítims del litoral gironí, la riuada va arrossegar tones de sediments, sobretot arbres arrancats, que han acabat anant a parar a les platges més properes a la desembocadura del Ter. “Vam intentar solucionar-ho abans de l’estiu i vam fer dues neteges, però no hi vam ser a temps“, ha explicat l’alcalde de Torroella de Montgrí-L’Estartit, Jordi Colomí, que lamenta que “no es va trobar la manera d’aconseguir que les administracions superiors s’impliquessin de veritat en la neteja” i van haver d’assumir-ne el cost des de l’ajuntament.\nUn any després, les platges de l’Estartit, el Mas Pinell i la Gola del Ter continuen acumulant troncs i socs que fins i tot s’han convertit en cabanes en alguns punts. Colomí concreta que després del pas del Gloria hi ha hagut una dotzena de temporals de llevant i “tota la brutícia que va baixar pel riu va acabar a les platges“. “I amb l’últim temporal s’ha acabat d’agreujar“, afegeix.\nAra, l’alcalde celebra que hagin arribat a un acord a través del parc natural per abordar una neteja integral que es preveu que s’allargui un mes i mig, al llarg del febrer i mig març.\nTot i això, sosté que de cara al futur caldria articular una solució “més automàtica” per poder afrontar situacions com la causada pel Gloria: “La brutícia a aquestes platges no la generen els veïns de l’Estartit i de Torroella, sinó que tota la conca del Ter, i hi hauria d’haver un pla definitiu de neteja de desembocadures del Ter i del Fluvià perquè, tot i que tenim la sort de comptar amb personal, trobem totalment injust que ho haguem d’assumir des de l’ajuntament“.\nJaume Figueras ha dit\n19 de Gener de 2021 at 8:03\nSabeu si el camí de ronda de Sant Antoni de Calonge a Platja d’Aro, tallat també pel temporal, ja torna a estar obert?


Bonic i lluminós pis en venda a Tiana.\nPis en venda a Tiana de 81 m2 construïts i terrassa de 10m2, amb vistes al poble. Primera planta totalment exterior.\nAquest bonic pis, es troba en prefecte estat de conservació. Disposa d'un lluminós saló menjador amb sortida a la terrassa i cuina semi oberta al menjador.\nLa zona del descans consta de dues habitacions dobles, completament exriors, amb molta llum, i amb un bany complet.\nFinca amb ascensor i zona comunitària per pocs veïns amb jardí i piscina.\nA prop a escoles i altres serveis.


Vachira Phuket Hospital - hospitals - Wichit - Altres ciutats en província de bangkok - Phuket Province - Tailàndia - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Tailàndia › Phuket province › Altres ciutats en província de bangkok › Wichit › Vachira phuket hospital\nVachira phuket hospital Wichit > Altres ciutats en província de bangkok > Phuket Province > Tailàndia\nHeu estat a Vachira Phuket Hospital? Ha tingut una bona experiència amb el personal que treballa en aquest hospital? Explica'ns el que pensaves El vostre comentari serà molt útil per als altres usuaris que ara han de decidir a quin hospital acudeixen.\nSi Vachira Phuket Hospital l'hospital on treballes i veu que hi ha un error en la informació, aviseu-nos el lloc on aquest error és i el corregirem. Treballem tots els dies perquè totes les persones de Wichit, Tailàndia tinguin accés a aquesta informació.\nSi esteu buscant un especialista que pugui resoldre els vostres problemes de salut, us recomanem que cerqueu informació i ajudeu a Vachira Phuket Hospital. Aquest hospital compta amb un equip immillorable de metges i altres professionals de la salut que treballen de manera multidisciplinar per retornar tot el benestar que ha gaudit abans.\nLlistat de hospitals pròxims a Vachira Phuket Hospital\nBangkok Hospital of Hatyai- (Situat a 251.23 km)\nBangkok Hospital Phuket- (Situat a 1.17 km)\nHatyai Hospital- (Situat a 249.34 km)\nSan Paulo Hua Hin Hospital- (Situat a 546.08 km)\nBangkok Hospital Rayong- (Situat a 614.44 km)\nPalian Hospital- (Situat a 164.67 km)\nBandon International Hospital- (Situat a 256.76 km)\nPhuket International Hospital- (Situat a 1.77 km)\nSamui International Hospital- (Situat a 259.75 km)\nYaha Crown Prince Hospital- (Situat a 339.82 km)


Instruments d'avaluació per i de l'... by Montse Irun _Chav... 3148 views\nDIFERENCIAS DE EVALUACIÓN CUALITATI... by angy espejel 58646 views\nEvaluacion cualitativa y cuantitativa by Lili de la Cruz 190465 views\nAvaluació per i de l'aprenentatge by Montse Irun _Chav... 1704 views\nAvaluació compartida by Servei d'Ordenaci... 677 views\nRegistro anecdótico con ejemplos by Judith Zarate 238625 views\n1. L'AVALUACIÓ Procés dinàmic, continu i sistemàtic enfocat cap als canvis de la conducta de l’esportista, mitjançant el qual verifiquem els èxits assolits en funció dels objectius proposats Mesura i avaluació

El concepte d’avaluació té una accepció més amplia que el de mesura. Així:

Mesurar: és una descripció quantitativa del comportament. Significa indicar una actuació en metres, segons...

Avaluar: comprèn la descripció qualitativa i la descripció quantitativa, i comporta, a més, judicis de valor en relació al que s’esperava

\n2. Mesurar Avaluar Expressió quantitativa Procés descriptiu Fi en si mateixa És restringida: es concreta en un rang definit Pretén ser objectiva i impersonal Bàsicament qualitatiu Procés de valoració És un medi per a un fi Abrasa tots els elements del procés educatiu És susceptible de subjectivitat\n3. Finalitats de l'avaluació en l'àmbit esportiu Detecció i selecció de talents A partir del potencial motriu del jove, del seu desenvolupament evolutiu i de les qualitats requerides per a cada activitat esportiva, se’ls pot aconsellar i guiar cap a la pràctica esportiva més adequada. Més endavant ens endinsarem en el talent i la seva perversió. Control i individualització de l’entrenament Per tal d’ajustar les càrregues d’entrenament a les possibilitats de l’esportista és necessari avaluar sistemàticament el grau d'evolució i recuperació de l’organisme.\n4. Fases de l'avaluació Avaluació inicial Permet planificar sobre bases conegudes, és a dir, tenint en compte les capacitats, estat físic, coneixements i experiències anteriors dels esportistes. Aquestes dades són imprescindibles per determinar els objectius, adequar la programació i marcar les línies metodològiques. Avaluació formativa Determina el grau en el que es van assolint els objectius concrets del procés formatiu. Permet modificar els programes i el sistema de treball, essent una bona font d’informació del progrés de l’esportista. Es centra bàsicament en la observació de l’entrenador i anàlisi del treball diari. Es pot completar amb l’administració de proves específiques.\n5. Avaluació final Valora l’aprenentatge per tal de determinar el nivell assolit i l’eficàcia de tots els elements del procés educatiu.\n6. Avaluació normativa o criterial Avaluació referida a la norma Correspon a la intenció de comparar el resultat de l’individu amb els resultats d’una població o d’un grup al qual pertany. Les funcions que compleix són: Assignar un lloc d’ordre en un grup Certificar un nivell assolit Predir futurs resultats\n7. Avaluació referida al criteri

El resultat obtingut per l’individu es compara amb altres resultats realitzats per ell mateix, en les mateixes proves o respecte a un criteri fixat prèviament (ex: hem assolir...). Les funcions que compleix són:

Fer balanç respecte als objectius.

Diagnosticar les dificultats.

Determinar si l’estratègia ha sigut l’adequada.

És l’adequada per a l’avaluació formativa, on importa menys indicar a l’individu el lloc que ocupa que ensenyar-li el progrés que ha realitzat.

\n8. El procés d'avaluació: com avaluar

Podem parlar de dos grans tipus d’avaluació:

AVALUACIÓ SUBJECTIVA : depèn prioritàriament del judici del formador. Es basa generalment en la seva experiència personal, que pot veure’s influenciada per factors emocionals.

AVALUACIÓ OBJECTIVA : resulta de la utilització de proves quantificables prèviament elaborades. El judici del formador no pot alterar els resultats

Disposem de :

TÈCNIQUES QUANTITATIVES : es basa en una escala de mesura física que ens permet quantificar (és considerada objectiva).

TÈCNIQUES QUALITATIVES : es basa en una escala de mesura mental que depèn de l’examinador (s’assumeixen com a subjectives).

\n9. Procediments i instruments d’avaluació, mesura i valoració\n10. AVALUACIÓ SUBJETIVA = PROCEDIMENTS D’OBSERVACIÓ AVALUACIÓ OBJECTIVA = PROCEDIMENTS D’EXPERIMENTACIÓ PROCEDIMENTS D’OBSERVACIÓ

Ha de ser:

Planificada : en funció d’un objectiu definit

Sistemàtica: els resultats són més fiables quan han sigut comprovats en diferents dies i situacions.

El més complerta possible (aptituds, actituds, interessos, ritmes...)

Registrable i registrada : no podem dependre de la memòria

\n11.

L’observació serveix per:

Recollir informació d’aquells factors relacionats amb l’aprenentatge que no poden ser mesurats per altres instruments.

Completar els resultats obtinguts per altres instruments objectius de mesura.

Observació directa Constituïda per les impressions personals del professor respecte a l’alumne. Intenta referir, detalladament, la conducta dels alumnes en circumstàncies que es presenten de forma natural.\n12. 1- REGISTRE ANECDÒTIC Consisteix en una breu descripció d’algun comportament que pot semblar important per a l’avaluació. Queda limitada per el temps i la dedicació del formador. Això fa que la seva utilització sigui poc usual. La incidència que s’anota s’ha d’acompanyar per una interpretació formulada pel formador.\n13. Observació indirecta 2- LLISTES DE CONTROL Conjunt de frases que expressen conductes positives o negatives, seqüències d’accions..., davant les quals l’examinador senyalarà la seva absència o la seva presència, com a resultat de la seva atenta observació. Es poden distinguir aquelles proves que jutgen qualitativament l’assoliment o no s’un aprenentatge (ex: marca correctament el pas de batuda), o aquelles que per la seva complexitat exigeixen que hi hagi una gradació (ex: assolirà tres cistelles de cinc intents)\n14. 3- ESCALES DE CLASSIFICACIÓ Són un continuum que permet situar l’individu en relació al grau de desenvolupament del comportament o de la característica cercada. S’utilitza com a control de l’aprenentatge o com a avaluació del rendiment esportiu.\n15. En trobem de diversos tipus: 1- Ordinals o qualitatives : Molt deficient, insuficient, bé, molt bé, excel·lent. 2- Numèriques : Valors de 0 a 10. 3- Descriptives : breu descripció acurada sobre el rang observat. IMPORTANT: Per tal que siguin informacions fiables cal indicar molt clarament el comportament que cal observar.\n16.

1- ESCULL:

-Un element tècnic.

-Un concepte o situació tàctica.

Un paràmetre motriu

Aspectes comportamentals.

2- DESENVOLUPA UNA LLISTA DE CONTROL O UNA ESCALA DE CLASSIFICACIÓ 3- O PORTEM A LA PRÀCTICA?\n18. 4- REGISTRES DE SUCCESOS És la tècnica d’observació més objectiva. Un exemple són les plantilles utilitzades per anotar les dades estadístiques d’un jugador (nº gols, nº passades, nº pèrdues...) 5- CRONOMETRATGE Temps durant el qual es realitza una activitat (ex: temps d’activitat real, temps d’execució d’un determinat comportament...) 5- MOSTREIG DE TEMPS I (6) REGISTRE D’INTERVALS Durant un període de temps curt l’observador comprova si el comportament definit es verifica (al final del temps // durant tot el període)\n19. PROCEDIMENTS D’EXPERIMENTACIÓ 7- EXAMENS O PROVES OBJECTIVES, 8- EXAMEN ESCRIT, 9- EXAMEN ORAL, 10- ENTREVISTA\n20. 11- TÈCNIQUES SOCIOMÈTRIQUES L’estudi de la organització i l’evolució dels grups i de la posició que en ells ocupen els individus, prescindint de l’estructura interna de l’individu Ens facilita conèixer socialment als esportistes, estructurant socialment el grup. Ens permetrà organitzar les activitats, i si s’escau fer teràpia individual i/o de grup.\n21. - TEST SOCIOMÈTRIC És un instrument que ens permet determinar el grau en el qual els individus són acceptats o rebutjats en un grup, descobrir les relacions entre ells, i revelar l’estructura del mateix grup. 1- Formulació d’una pregunta on han d’escollir amb quins individus que més o menys desitjarien tenir com a companys. 2- Tabulació de les respostes. 3- Confecció del diagrama (o sociograma). 4- Anàlisi i interpretació del sociograma.\n22. EXEMPLE DE TESTS SOCIOMÈTRIC Font: www3.uji.es/~gonzalez/SOCIO-HOJAS.doc\n24. I DESPRÉS QUÈ? LA MATRIU SOCIOMÈTRICA PE (valor ponderat elec) SP ( suma eleccions) IG MF (3) SE JE AE PC 1 3 (5) 3 4 JC MC RP ( Recíproc) EP (suma el) IG MF SE JE AE PC JC MC\n25. SOCIOGRAMA 1 Cercle interior: individus positius Cercle intermig: no significatius Cercle exterior: negatius Elecció recíproca Elecció\n27. - LUDOGRAMA A partir de la realització d’un joc és possible plasmar en una fitxa les circulacions que realitza la pilota entre els jugadors. Nº contactes 5ena passada 4a passada 3era passada 2a passada 1era passada H G F E D C B A JUGADORS\n28. 12- PROVES D’EXECUCIÓ Exigeixen a l’individu que realitzi una tasca, posant de manifest l’eficàcia de l’aprenentatge. (ex: realitzar 10 bots amb desplaçament) 13- TEST Mètode de control i investigació fonamentat científicament, el qual mesura paràmetres característics, que serveixen com indicadors de les capacitats i destreses motrius esportives.\n29. AVENTATGES Permet diagnosticar carències que no s’observen durant el joc. Permet conèixer l’estat de rendiment individual Serveix per informar als subjectes sobre la seva evolució És suport per poder programar i saber si els entrenaments són eficaços. INCONVENIENTS Dificultat d'estandardització els tests de camp. Temps d’administració i diagnòstic de les dades\n30. LÍMITS Grau de la rendibilitat (qui obté més bons resultats en el test té millor resultat esportiu?) No es poden sobrevalorar els resultats dels tests El diagnòstic d’un test ha d’estar directament vinculada amb el procés d’entrenament (ex: test realitzat el dia després d’una cursa)\n31. QUALITATS EXIGIBLES ALS TESTS - CONFIABILITAT El grau de coincidència dels resultats quan es repeteix l’aplicació de la prova a unes mateixes persones en igualtat de condicions. POT HAVER-HI VARIACIONS DEGUT A:

L’estat els investigadors.

Condicions externes i dels equips.

Estat de l’avaluador.

Imperfecció de la prova.

\n32. - NIVELL D’INFORMACIÓ El grau d’exactitud amb la qual aquesta mesura la propietat per a la qual s’aplica.

El problema del nivell d’informació es descompon en:

Informació de diagnòstic (què mesura la prova?, amb quina exactitud?)

Informació de pronòstic (per què?)

\n33. - ESTANDARDITZACIÓ I SISTEMA D’AVALUACIONS És el procediment i les condicions d’aplicació de proves que han de ser igual en tots els casos. - ECONOMÍA La realització i la puntuació dels tests requereixen poc temps, poca despesa, poc personal, i pocs materials .\n34. CARACTERÍSTIQUES DELS NOSTRES ESPORTISTES

PARÀMETRES FISIOLÒGICS:

-Pes – Alçada – Composició corporal (endo-ecto-meso)

-VO 2 max. –Llindar anaeròbic - % fibres st i ft

PARÀMETRES PSICOLÒGICS:

-Personalitat – Llindar del dolor –Intel·ligència emocional – Intel·ligència tàctica...

PARÀMETRES TÈCNICS:

-Resolució òptima dels problemes motrius (ex: tècnica de carrera, tècnica de colpeix, tècnica del remat...)

PARÀMETRES SOCIALS:

-Estat civil –Nivell competitiu (èlit, amateur:..) – Entorn –Mitjans d’entrenament (espais, material...) – Disposició horaria...

TESTS\n35. MÈTODES PER VALORAR LA RESISTÈNCIA TESTS DE CAMP Potència aeròbica màxima a partir de la determinació del VO2màx. Recórrer una distància d’anada i tornada de 20m. Al ritme que marca un cassette amb intervals decreixents d’un minut. Formula : Y= 31.025 + 3.238 (velocitat km/h) – 3.248 (edat) + 0.1536 (velocitat · edat) Y= VO2 màx. en ml / kg · min COURSE NAVETTE Determina l’ VO2màx. i valora la potència aeròbica Cobrir la màx. distància possible en 12 min. Formula : Y= 22.35 x – 11.288 Y= VO2 màx. en ml / kg · min X = distancia recorreguda km TEST DE COOPER\n36. TESTS PER AVALUAR LA FORÇA TEST DE SALT HORITZONTAL TEST SARGENT BATERIA TESTS BOSCO SQUAT JUMP // CONTRE MOUVEMENT JUMP // CONTRE MOUVEMENT JUMP BRAS // DROP JUMP // REACTIVITÉ // 15 SAUTS\n37. ELS TESTS PER VALORAR LA FLEXIBILITAT SIT AND REACH FLEXIÓ PROFUNDA TRONC GONIOMETRE\n38. HO MIREM QUAN FEM UN TEST DE VELOCITAT?\n39. L'AVALUACIÓ DE L'ENTRENADOR?


L’aigua líquida va desaparèixer de Mart fa 2.000 milions d’anys\nEls dipòsits de sal del planeta donen pistes dels darrers llocs on n'hi va haver\nGràcies als dipòsits de sal de Mart, s’ha pogut saber quan va desaparèixer la darrera aigua líquida del planeta. Segons un estudi de Caltech (Estats Units), publicat a la revista ‘AGU Advances’, va ser fa uns 2.000 milions d’anys, molt més tard del que s’havia pensat fins ara.\nTot i que a Mart hi ha molts tipus de sals diferents, els més interessants per a conèixer aquesta part de la història del planeta són els clorurs, com ara el de sodi (el que habitualment coneixem com a sal). Aquests compostos són molt solubles en aigua i, per tant, els dipòsits d’aquest tipus que hi ha a la superfície són a les regions del planeta que es va assecar més tard.\nTrobar aquestes sals a Mart no és gens difícil, i fins i tot es pot fer des de l’òrbita del planeta. Gràcies a la seva signatura química, el Mars Reconnaisance Orbiter va poder elaborar un mapa dels dipòsits de clorurs de la superfície, que va ser analitzat pels investigadors per conèixer més detalls de l’aigua on havien estat dissolts.\nCuriosament, en comptes de trobar-se al fons de les conques, els dipòsits són molt més habituals a canals estrets, cosa que indica que es devien assecar abans d’arribar al seu destí. A més, aquests dipòsits són força estrets i poc profunds, de menys de tres metres, cosa que indica molt de temps amb aigua corrent i assecant-se però molt lluny dels grans dipòsits de sal del nostre planeta, on ha fluït durant moltíssims temps més.\nL’únic que quedava per saber era l’antiguitat d’aquests dipòsits. Normalment es fa servir la quantitat de cràters que hi ha, però els canals eren massa estrets com per trobar-ne gaires. Així doncs, es van datar els dipòsits de roca que hi ha a sota, que marquen un màxim d’antiguitat d’aquestes sals. Així és com es va arribar a la xifra aproximada de 2.000 milions d’anys, molt més tard del que s’havia pensat fins ara.\nTot i que aquest descobriment no permet conèixer amb exactitud la història de l’aigua a Mart, dóna informació interessant, una part d’un trencaclosques molt complicat. Segons els investigadors, aquestes darreres restes d’aigua devien correspondre a la fusió estacional de dipòsits de gel, no pas a un flux d’aigua constant. Caldrà, doncs, continuar mirant d’aprendre més coses sobre el passat del planeta.


O´farrell, Maggie\tTraducción: Parés Sellarès, Núria\nLa jove Lexie Sinclair somia en una vida extraordinária i, des del poblet on viu amb els pares i germans, planeja una fugida a Londres, la gran ciutat. Allá es trobará amb l'Innes Kent, un jove sofisticat que l'introduirá en l'apassionant món del Soho bohemi dels anys cinquanta, i aprendrá l'ofici de reportera, coneixerá els artistes més importants del moment i es llanÇará plenament a la vida i a l'amor. Anys més tard, al Londres contemporani, una jove pintora, l'Elina, navega vertiginosament per les primeres setmanes de maternitat, no acaba de trobar-se a ella mateixa i no pot recordar ni un sol detall sobre una petita gran qüestió: el part. Per a la seva parella, en Ted, la paternitat també está sent desconcertant: ha fet aflorar records perduts, plens d'imatges que no aconsegueix situar i que no sap d'on surten. Maggie O'Farrell ens brinda una novella espléndida sobre dues dones connectades al llarg de cinquanta anys a través de l'art, l'amor, la traïció, els secrets, les mentides més íntimes i la maternitat.


19/03/2009: Víctor de la Rosa a la Simfònica del YouTube\nEn parlàvem fa uns dies al "Blog de nit". Víctor de la Rosa, clarinetista mallorquí estudiant de l'ESMUC, ha estat el guanyador d'una de les places de l'Orquestra Simfònica del YouTube. El concert es farà el 15 d'abril al Carnegie Hall de Nova York. També hi seran David Barreda i Robert Silla, tots dos del País Valencià i membres de l'Orquestra Nacional d'Espanya.\nPer recuperar la conversa que vam tenir amb Víctor de la Rosa, feu clic AQUÍ!\nWeb de l'Orquestra Simfònica del YouTube\nDes de l'ESMUC ens han fet arribar un parell d'enllaços amb vídeos seus i també de Gener Salicrú, un altre estudiant de l'escola que va resultar finalista:\nVídeo de Gener Salicrú de l'obra de Tan Dun\nVídeo de Gener Salicrú del concert de Mozart\n18/03/2009: Albéniz, un modernista universal\n07/03/2009: Setmana del 9 al 13 de març\n- L’aula de música. Els estudiants de música també van a l'institut.\n“Clàssica 2.0” amb Miquel Jarque. El nou web del Liceu i Maria Canals TV.\n- Reportatge sobre l’òpera “Il trovatore” de Verdi que s’ofereix aquests dies arreu de Catalunya.\n- Xavier Romero ens parla del Foundling Museum de Londres.\n- Ester Vela ens comenta el concert de compositores que el Duo Vela fa divendres a Barcelona.\n- “La música des de dins”, amb Anna Jover. La fabricació de llengüetes d’instruments de vent.\n- Jaume Ayats ens presenta el llibre “Cantar a la fàbrica, cantar al coro”.\n- Reportatge sobre l’edició del 2009 del Festival Musika-Música de Bilbao.\nAtenció! Emissió només a través d’internet per transmissió operística- “La música de Clio”, música i història amb Xavier Cazeneuve.\n05/03/2009: L'humor salvatge de "Pagagnini"\nFins al 15 de març, el Teatre Romea de Barcelona acull l'espectacle "Pagagnini" de la companyia de teatre Yllana i del violinista libanès Ara Malikian, un espectacle absolutament desenfadat, amb l'humor i la clàssica com a protagonistes. L'Anna Jover, fa uns dies, li va dedicar un dels seus reportatges de la secció "La música des de dins". Si el voleu recuperar, feu clic AQUÍ!\nTràiler de "Pagagnini"


El Món | #ForaBlocs\n"Aquests dies, candidats com Gabriel Rufian o Xavier Domènech han hagut de passar per entrevistes de format microscòpic a TV3 de resultes de la decisió de la Junta Electoral Central"\nper Salvador Cot 10/12/2015\nN'hi ha prou amb la imposició dels blocs electorals per calibrar el nivell de qualitat de la democràcia espanyola. Aquests dies, candidats com Gabriel Rufián o Xavier Domènech han hagut de passar per entrevistes de format microscòpic a TV3 de resultes de la decisió de la Junta Electoral Central, que ha donat la raó a un recurs del PP que exigia l'aplicació de quotes matemàtiques en la cobertura periodística de la campanya electoral.\nNo és només això. El PSOE envia les imatges dels propis mítings produïdes pel mateix partit, amb el desvergonyiment afegit que el lema de campanya apareix sobreimprès dins dels videos d'informació que es veuen obligats a muntar els soferts periodistes dels mitjans públics. El PP fa exactament el mateix des de fa molts anys, fins el punt que no deixen entrar els equips de televisió a la majoria dels actes de partit.\nAixò ha fet que la informació política hagi derivat cap als mitjans privats, els únics que poden actuar amb una relativa llibertat. El debat de la Sexta és un exemple de com deixar fora de joc les televisions públiques a partir de les decisions dels partits que gestionen o pretenen gestionar, justament, allò públic.\nUna campanya més, un abús més. Per dignitat ciutadana, democràtica, periodística i de país: #ForaBlocs.


El Govern indica que l'Església ha fet 264 immatriculacions a l'Anoia, sobretot al nord\nEl Bisbat replica que ”hem registrat el que documentalment ens consta com a propi”\nDiumenge, 26 juliol 2020. 03:00. Redacció AnoiaDiari.\nEl Govern de la Generalitat feia públic aquesta setmana que l'Església havia inscrit uns 3.700 immobles a Catalunya sense que "es disposés de títols de propietat." L'Anoia és la quarta comarca amb més immatriculacions (inscripcions per primera vegada d'una propietat) d'aquest tipus de l'Església.\nL'Anoia és, segons les dades del Govern, la quarta comarca amb més "immatriculacions eclesiàstiques", és a dir, on l'Església ha inscrit propietats de les que no en disposa el títol. Són en total, 264, de les quals la majoria són a municipis del nord, amb poca densitat de població, i l'oest. En primer lloc, hi ha Pujalt, on són 45 les propietats que l'Església hauria inscrit, segons el registre del Govern. En aquest municipi, han estat 34 terrenys, 10 llocs de culte i un edifici civil. El rànquing el continuen Argençola, amb 37, i Veciana, amb 20. Els llocs de culte són en bona part ermites i esglésies de fa molts segles.\nLa polèmica per les immatriculacions no és nova. Fa dos anys, Unió de Pagesos va xifrar que el Bisbat de Vic tenia a l'Anoia, 140 propietats registrades d'aquesta manera. Ara, les dades del Govern revelen que la xifra és superior, tot i que part del territori anoienc no pertany a la diòcesi de Vic, sinó a la de Sant Feliu. En el cas de la Conca d'Òdena, més urbanitzada, la xifra d'aquestes immatriculacions és menor: cinc a Igualada i en tots els casos edificis religiosos. A la meitat sud de la comarca, només la Pobla de Claramunt -15- té una xifra rellevant d'aquests registres que denuncia el Govern.\nEl Bisbat de Vic, per la seva banda, ha assenyalat que no tenia coneixement que el Govern faria públiques aquestes dades (va ser aquest dijous, en una roda de premsa) i que ha estat abans d'una reunió que hi havia programada entre totes dues parts. Indiquen que "aquesta inscripció ofereix una presumpció de propietat que pot ésser modificada per aquell que demostri un millor dret."\nLa diòcesi indica també que "cada vegada que l'Església ha registrat una església, ha presentat la documentació que provés que allò era de titularitat eclesial i que coincidís amb el cadastre, cosa que ha estat revisada per tècnics del mateix cadastre i la propietat. S'ha registrat el que documentalment constava com a propi i que no tenia cap propietari al seu nom." Matisen que "si s'hagués comès algun error, no hi hauria cap problema per revisar el cas concret."\nEls anoiencs que esperen al SEPE: "no he vist ni un euro des del març i les factures no es paguen soles"\nL'Ajuntament de Calaf incorpora un nou vigilant municipal\n1 d'agost 2020.07:36h\n27 de juliol 2020.22:05h\nOstras que fort he descobert que la parroquia de la Soledat és de l’Església! Es fortissim pensava que era del Mercadona\n26 de juliol 2020.08:14h\n1 Els Mossos detenen un igualadí que estafava persones d'edat avançada 2520 lectures\n2 L'Ajuntament d'Igualada fa exclusiu a comerç i veïns l'accés en cotxe al carrer Galícia 2326 lectures\n3 L'Ajuntament anuncia la detenció d'un dels organitzadors dels aldarulls del 31 d'octubre a Igualada 2196 lectures\n4 Aquesta setmana es farà un cribratge de tests antigènics ràpids a Igualada i Montbui 2165 lectures\n5 Els grups escolars confinats baixen fins a 9 a l'Anoia 1778 lectures\n6 Localitzen un quilo i mig de cocaïna en un vehicle al dipòsit municipal d'Igualada 1691 lectures\n7 Jordi Madrid dimiteix i denuncia "la traïció" del seu soci de govern a Piera 1528 lectures\n8 El Síndic de Greuges assenyala que "hi ha escoles d'Igualada que segreguen per renda familiar" 1279 lectures\n9 Ramon Mir: "els sahrauís no tenen res, però no volen establir-se a Algèria perquè seria renunciar a tornar a casa" 1214 lectures\n10 L'Hospital torna a sumar cinc morts per COVID en una setmana, però l'ocupació a l'UCI baixa al 50% 952 lectures


Festival Guitar BCN 2020: Concert "Peter Frampton" *Suspès* | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Festival Guitar BCN 2020: Concert "Peter Frampton" *Suspès*\nL'import de les entrades es retornarà automàticament\nTot i que el currículum de Peter Frampton, considerat un dels més grans guitarristes de rock, és difícil d´apamar i resumir (Humble Pie, David Bowie...), el disc Frampton comes alive sempre ha brillat amb llum pròpia. Publicat el 1976, és considerat un dels directes més venuts de tots els temps, amb més de 17 milions còpies venudes. Aquell treball va forjar una aura de llegenda al seu voltant que, tot i alguns alts i baixos –especialment durant la primera meitat de la dècada dels 80– ha aconseguit mantenir al llarg d'una extensa discografia amb més de vint discos. El darrer és All blues (UMe, 2019), una antologia dels temes de blues que més l´han influenciat i que ha enregistat gairebé com un autoregal, per gaudir sense complexos de la que serà la seva gira de comiat: Frampton ha decidit retirar-se dels escenaris degut a la miositis per cossos d´inclusió (MCI) que pateix, una malaltia degenerativa que afebleix els músculs del cos. Veure'l en directe serà, per tant, una oportunitat única per gaudir e nou d'un dels músics més influents de les darreres dècades.\nDijous a les 21:00h Entrada general de: 50 a 75 €


Plàstic reciclat - Ecopack Fluvià\nLa indústria del plàstic ha experimentat grans canvis en els darrers anys, principalment a causa de la creixent consciència social i mediambiental dels consumidors que busquen solucions sostenibles i respectuoses amb el medi ambient i la societat.\nEl reciclatge del plàstic post-consum engloba una sèrie de processos que busquen la valorització del material plàstic ja existent present en la nostra societat.\nEn usar materials reciclats post-consum es redueix la necessitat d'emprar materials verges, alhora que es consumeixen menys recursos i energia i es desenvolupa una economia circular al donar un valor afegir al conjunt de materials plàstics ja existents. L'ús de materials plàstics reciclats post-consum permet estendre la vida útil de materials ja en circulació, eliminant de les deixalles en ser emprats com a matèries primeres en la fabricació d'un nou producte o envàs, revalorant-los.\nEcoPack Fluvià, té a la seva disposició un conjunt de solucions sostenibles de plàstic reciclat i reciclat post-consum amb i sense certificació adaptable a una gran varietat de productes d'acord amb els requisits i demandes del client.\nRCS: Estàndard Sobre Declaració de Reciclatge de Polietilè de Baixa Densitat Post-Consum\nEl RCS (Estàndard sobre declaració de reciclatge) s'usa com a estàndard de cadena de custòdia per fer un seguiment de matèries primeres reciclades al llarg de la cadena de subministrament. El RCS verifica la presència i la quantitat d'una matèria reciclada en un producte final. Això es fa a través de la verificació de materials i de cadena de custòdia per part d'un tercer.\nAquesta certificació permet una avaluació i verificació transparent, consistent, completa i independent de les declaracions del contingut de materials reciclats en productes, garantint una comunicació precisa i honesta amb els consumidors.\nEl producte final conté un 100% de material reciclat certificat.\nEl producte final conté un porcentatge determinat i prèviament establert de material reciclat.


el dia de desembre 11, 2016\nLa intimidatòria figura d'un Krampus\nAquest 5 de desembre a Brixen (Sudtirol) he gaudit de la desfilada de St. Nicolau i els Krampus, els seus intimidadors acompanyants. La blanca figura de St. Nicolau que va repartint cacauets, contrasta amb les negres figures dels Krampus que l’acompanyen. Els Krampus són figures demoníaques que van cobertes de pells, pintades totalment de negre i amb banyes. Mentre St. Nicolau reparteix cacauets als nens i nenes que s’han portat bé, els Krampus peguen amb els seus fuets fets de branques als entremaliats. I si alguna persona, petita o gran, es creua amb un d’ells, li pinten la cara de negre. Els nens i nenes tenen pànic als Krampus i no és d’estranyar després de veure amb les ganes que peguen als que agafen.\nAquesta posada en escena i la reacció de la gent m’ha recordat molt la situació política de casa nostra. Ara tothom es deixa impressionar per la blanca figura de l’operació diàleg del PP. Un diàleg, per cert, negat durant cinc anys i que ara, com St. Nicolau, només ofereix algun cacauet per entretenir la gent. Però com passa a la desfilada, els que fan la feina, obren pas i marquen el ritme són els Krampus. Són ells els que fan la feina bruta i aconsegueixen per contrast que la figura de St. Nicolau repartint quatre cacauets, sembli idíl·lica. Igual d’idíl·lica sembla l’operació diàleg del PP, després de cinc anys negant aquest diàleg.\nUn Krampus amb el fuet preparat\nAra el PP i força mitjans de comunicació volen que ens deixem il·luminar per aquesta figura redemptora de l’operació diàleg i que intentem oblidar la feina que fan els Krampus de torn des de fa temps. Només cal recordar els polítics catalans que han d’anar passant pel jutjat a rebre les fuetades dels Krampus de la justícia per haver deixat que el poble exercís el dret a votar. Crec que a Catalunya fa massa temps que esperem els cacauets de l’operació diàleg mentre rebem, dia sí i dia també, tots els cops dels Krampus sota les ordres del govern del PP. Ara ja només depèn de nosaltres voler anar rebent més fuetades, mentre esperem si ens arriba algun cacauet. La tradició és la que és, però el futur el podem dissenyar i decidir entre nosaltres. Cal no oblidar-ho.\nEl cap dels Krampus en el seu carruatge\nEls Krampus fent -se notar amb música i foc


01/05/2014 72è APLEC DE LA SARDANA Al Parc de Can Mulà, a partir de les 10.15 h, organitzat per Tradicions i Costums. Concurs de colles improvisades. Sardana incògnita. Exhibició de colles veteranes. Ball rodó després de dinar. En cas de mal temps,... [Veure més]\n25/04/2014 CINECLUB: 'EL MATRIMONIO DE MARIA BRAUN' A les 21 h a la Sala d’Actes visionarem la pel·lícula El matrimonio de Maria Braun de W. Fassbinder. [Veure més]\n23/04/2014 SANT JORDI 2014. CONCURS DE PETONS I ABRAÇADES 7è CONCURS DE PETONS A LA RAMBLAA partir de les 17 h a la Rambla del davant del Casal.Per Sant Jordi: llibres, roses i petons per festejar el Patró dels Enamorats. Vine al plató fotogràfic que tindrem muntat a la Rambla,... [Veure més]\n04/04/2014 ESCAPADES AL TEATRE: 'UN JETA DOS JEFES' Anirem al Teatre Victòria de Barcelona a veure Un jeta dos jefes, basada en una obra de Carlo Goldoni. Una divertida comèdia que ha triomfat a Londres, en la qual el sexe, el menjar i els diners són el més important per... [Veure més]\n04/04/2014 CINECLUB: 'CASABLANCA' A les 21 h a la Sala d’Actes visionarem la pel·lícula Casablanca de Michael Curtiz. Ponent: Martí Porter. [Veure més]\n21/03/2014 CINECLUB: 'EL DIABLO SOBRE RUEDAS' A les 21 h a la Sala d’Actes visionarem la pel·lícula El diablo sobre ruedas, dirigida per Steven Spielberg. Ponent: Martí Porter. [Veure més]


La música religiosa es reivindica al Centre Cívic Pere Pruna | betevé Web\nJordi Garcia Fuster@jgfusterAitana Molina@aitamv dilluns 20 de març, 2017 , 19.39\nEl festival de música religiosa del districte de Sarrià – Sant Gervasi arriba a la vuitena edició\nS'ha convertit en un clàssic a Sarrià – Sant Gervasi. Enguany, al Centre Cívic Pere Pruna, el Cicle de Música Religiosa del districte arriba a la vuitena edició. El cor de cambra Dyapason i aquest equipament col·laboren en l'organització d'un festival que vol celebrar el paper de la música religiosa en l'actualitat. Aquest cicle pretén fer un recorregut per la música religiosa de diferents èpoques. Aquest proper divendres, 24 de març, actuarà el quartet Ensamble Amoria i el 31 d'aquest mes ho farà el mateix cor de cambra Dyapason, que entre altres temes interpretarà l''Oda a Santa Cecília', de Fanny Mendelssohn.\n“És una música molt variada que s'ha anat component des de fa molts segles. Encara es fa. La música religiosa està molt lligada a moments de la vida o a textos, a poemes i també a salms. Forma part, per tant, de la cultura encara que no es vulgui. La música religiosa impregna la vida quotidiana”, defensa Montserrat Morera, contralt del cor de cambra Dyapason, coorganitzador del Cicle de Música Religiosa de Sarrià – Sant Gervasi. Enguany, aquest festival, que té lloc al Centre Cívic Pere Pruna, arriba a la vuitena edició. El proper divendres, 24 de març, es podrà escoltar el quartet Ensamble Amoria, compost per un violí, una guitarra, una mandolina i una veu de contralt. “Podrem escoltar una mandolina que té més de 150 anys. Això li atorga un sabor venecià”, apunta Teresa Rojas, veu de l'Ensamble Amoria. Interpretaran, entre altres temes, 'Stabat mater', d'Antonio Vivaldi. “Descriu el dolor de la Verge Maria al peu de la creu, davant de la crucifixió. És una peça que també parla de l'esperança. Aquest tipus de música ve de molt antic però és molt actual. Trobem l'expressió del dolor, però també, tal vegada, alguna cosa de consol. El dolor d'una mare davant un horror com el de la crucifixió és quelcom que podem veure en coses que estan passant avui dia”, explica Rojas.\nEl cicle es tancarà el proper 31 de març, amb l'actuació del cor de cambra Dyapason. Es farà un recorregut per la música religiosa des del segle XVIII fins a l'actualitat. Interpretaran una peça de Fanny Mendelsohn, l''Oda a Santa Cecília'. És una peça per a cor, per a piano i per a soprano solista. És la primera vegada que s'interpretarà aquí al Pere Pruna. Una música ideal per escoltar en un lloc com el Centre Cívic Pere Pruna. Un espai que antigament havia estat la capella de les Mares Reparadores i conserva les obres del pintor Pere Pruna. “Tota l'ambientació és idònia. Pels vitralls que hi ha i per la sonoritat que impregna aquest tipus de construccions, que ja estaven pensades per a això, per interpretar música religiosa, en el moment en què es feien altres cerimònies o altres rituals”, remarca Montserrat Morera.\nCentre Cívic Pere PrunaMúsicamúsica coral


Sciència.cat DB doc93 (03 / juny / 2020)\nPerpinyà [Perpignan] - Archives Départementales des Pyrénées Orientales - Archives notariales – ***\nPublicació de la fitxa: 2014-07-18\nDarrera modificació: 2014-09-01\nAgricultura – Dret – Filosofia – Geografia – Història – Jurista – Llibres – Lul·lisme – Perpinyà – Traduccions\nArxiu / fons: Perpinyà [Perpignan] - ADPO - Archives notariales\nData: juliol 1442\nLloc: Perpinyà [Perpignan]\nRegest: Inventari dels béns de Joan Aibrí, llicenciat en dret, ciutadà de Perpinyà.\n1. Joan Aibrí (m. 1442) - posseïdor de llibres\nAnònim, Compendi d'agricultura (referències genèriques)\nText: "[Ítem, uns] caserns de libres, tot nous, partida en latí e partida en romans, intitulats Liber ruralium comodorum".\nObservacions: Ara per ara, no hi ha cap rastre d'una traducció catalana del compendi d'agricultura (Liber ruralium commodorum) de Pietro de' Crescenzi, així que cal pensar que la "partida en latí" corresponia a aquesta obra. La "partida en romans" (català) devia tractar del mateix tema. El volum no tenia cobertes, potser malmeses per l'ús.\nAnònim, Mapamundi (referències genèriques)\nText: "[Ítem, un] libre ab posts cubertes de aluda blancha, ab hun senyal real dessús la aluda de la una part, en què és depinta la carta de navegar en sis taules".\nObservacions: Al tractar-se d'un "libre", i relligat, és segur que no era una carta portolana, malgrat l'al·lusió al gènere a l'hora de descriure'n el contingut. Sembla que era un "mapamundi en taules" del tipus de l'Atles català. Duia l'heràldica reial a la coberta.\nVidal 1897 n'indica 13 volums, que inclouen obres de Ramon Llull (Llibre de contemplació, De ascensu et descensu intellectus, Ars generalis ultima, Hores de Nostra Dona), un Tractat de la fe catòlica, els Proverbis de Salomó, les Econòmiques [d'Aristòtil?], un llibre sobre En qual manera jutgaven los jutges ans que los Usatges foren meses, un llibre de Constitucions de pau e treva e de Usatges, Valeri Màxim [traducció catalana?] i els dos que destaquem aquí. No en dóna la signatura.\nEdicions: Vidal (1897), Histoire de la ville de Perpignan ..., pp. 286-288 (extrets)


LA MÀSCARA TARONJA - Edicions del pirata\nHome / Productes / LA MÀSCARA TARONJA\n“La màscara taronja” és un dels llibres de la coneguda sèrie “Comissari Llampec”. Cada un dels llibres de la col·lecció conté varis casos del Comissari Llampec. Al final de cada un dels casos, es proposa resoldre el cas a través d'una pregunta. La resposta es troba dins d'una lupa, però amb les lletres al revés! Que sabeu com ho podeu fer per tal de veure-les del dret?\nSKU: 123SU Categories: Comissari Llampec (8 anys), Comissari Llampec (tots els títols), llibres per 8 anys, Tots els llibres Etiquetes: A partir de 8 anys, Comissari Llampec, Edicions del Pirata, Hannes Gerber, La màscara taronja, Ursel Scheffler\nquantitat de LA MÀSCARA TARONJA


Avui, dia 25 d’abril del 2012, la poeta mataronina Eva Bassó i Pérez ha estat entrevistada pel conductor del programa, Pius Morera, i ha recitat set poemes inèdits i un de tan recent que ningú coneixia, llevat d’ella. | Aparador de poesia\n← Imatges de la presentació de “A foc lent”, el primer poemari de la poeta mataronina Lita Palomera i Salvador, il•lustrat per Manel Morral.\n“Aquest programa és imprescindible i no hauria d’acabar mai”, deixà anar la poeta mataronina Eva Bassó i Pérez, durant l’entrevista que va fer-li Pius Morera. Aquestes són imatges del programa. →\nNo volia que sabéssim la seva edat, però això tant és. L’important és el que diu i com ho diu. Però volia que coneguéssim les seves arrels. Els seus pares eren pagesos de les comarques gironines. Com que Mataró era una ciutat fabril pròspera, van emigrar-hi. Però també volia que sabés que el seu segon cognom, encara que sembli estrany, és antic, ve del segle XIX, i que “a casa es respirava un ambient d’ interès per la cultura, la lectura i la música, i el que més admiro dels meus pares és l’educació i sensibilitat que tenien.” Van pertànyer a associacions culturals i entitats corals i van voler que els seus fills tinguessin una vida millor, és a dir, que tinguessin els estudis que ells no van poder tenir, perquè no haguessin de treballar com ells a la fàbrica. Va estudiar comerç, no batxillerat, com volia. De gran, amb una criatura, va completar els cursos de secundària i estudià tres cursos de Fillologia Hispànica. Al primer curs de carrera va escriure el primer poema. Amb Pau Fleta Lázaro han publicat el llibre “Poemes a dues veus”, la primera part del qual és un poemari seu de 32 poemes distribuïts en cinc parts. Ha estat una vida difícil, la seva. Però ara mateix és funcionària i treballa a la Sala Social del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. I segueix les petges dels pares cantant en una Coral de Mataró, de jove va estudiar cursos de piano, participant activament en una tertúlia literària que es fa a l’Associació de Veïns del barri de l’Havana i, de tard en tard, en el Cor Literari de Sant Pere de Ribes.\nHa estat valenta, durant l’entrevista, i ha explicat, d’una banda, les raons per les quals no va poder acabar Filologia Hispànica i s’ha declarat, d’una altra, independentista, tot i que amb alguns no s’hi avé. Ha estat d’acord amb el conductor del programa en el fet que la seva obra poètica és musical i que imita els sorolls de la vida i ha afegit que té al cap per a tots els poemes una melodia que, si tingués piano, duria al pentagrama. Ha admès que la seva poesia és enyorívola, però no d’ara sinó de sempre. No solament el tempus fugit sinó també el carpe diem. Curiosament té trenta dos poemes d’un nou poemari, és a dir, dos elevat a cinc, que és el nombre de les ratlles horitzontals d’un pentagrama.


Els RedSticks inicien el camí cap a Tòquio 2020 - Canal Terrassa\nEls RedSticks inicien el camí cap a Tòquio 2020\nLa selecció espanyola masculina d’hoquei herba està concentrada a Terrassa per preparar dues de les competicions que hauran d’afrontar aquest 2020: la FIH Pro League i els Jocs Olímpics de Tòquio. Un total de 26 jugadors s’han posat a les ordres de Fred Soyez.\nCom és habitual, hi ha una àmplia representació egarenca, amb un total de 14 convocats. En relació a les últimes concentracions, una de les novetats és la de Pepe Cunill, el benjamí del grup. Per al migcampista de 18 anys de l’Atlètic Tòquio és un somni, mentre que d’altres podrien viure la seva cinquena cita olímpica.\nFins el 16 de gener els RedSticks afrontaran doble sessions, amb un pes important per a l’apartat físic. No s’han programat partits amistosos, però això no resta importància a aquest primer stage. L’objectiu és arribar en forma a l’inici de la segona edició de la Pro League, el proper 24 i 25 de gener a València contra Alemanya.\nHolanda, Argentina, Nova Zelanda, Austràlia, Bèlgica, Gran Bretanya i l’Índia són els altres rivals del combinat espanyol a la Pro League, que s’allargarà fins al juny. Un bon banc de proves de cara als Jocs, ja que quatre d’aquestes seleccions competiran contra els de Soyez a Tòquio.\nTags: atlètic terrassabutlletiDavid AlegreFIH Pro LeagueFred Soyezhockeyhoquei herbaPepe CunillredsticksRFEHTòquio 2020\nEs busquen 30 persones per formar-se i treballar d’auxiliar de geriatria i neteja en hospitals\nL’Associació de Polígons Industrials de Terrassa es reuneix amb l’alcalde Jordi Ballart


NEWS LA COSTERA - Els Campaners d’Albaida inicien el dia 29 a les 06:30 hores els Voltejos, Tocs i Repics de les festes patronals\nEls Campaners d’Albaida inicien el dia 29 a les 06:30 hores els Voltejos, Tocs i Repics de les festes patronals\nTocant les campanes - Autor: nlc\nLes Campanes són unes de les protagonistes principals de les festes patronals dedicades a la Mare de Déu del Remei d’ Albaida, elles són les encarregades de llançar als quatre vents l’alegria d’un poble que està cel.lebrant les seues festes majors. Els Campaners d’Albaida son els encarregats d’exercir el noble i històric encàrrec d’acariciar les Campanes per que aquestes parlen i trasmiten el missatge de la festa.\nEls Campaners d’Albaida pujem més de 150 dies a l’any al Campanar de l’Assumpció per fer els Voltejos, Tocs i Repics, però és en les festes d’octubre quan s’intensifica la feina. El cap de setmana abans del 29 de setembre dia de Sant Miquel, els Campaners fem neteja general al Campanar, a l’igual que les cases es preparen per a les festes, el Campanar d’Albaida, com edifici referent de la població, s’engalana per rebre les festes com cal.\nAlbaida és l’única població de la Comunitat Valenciana que ha mantés tots els Repics, Voltejos i Tocs diariament i de forma manual des de fa huit segles; el que li otorga una importancia històrica a aquest edifici referent dels albaidins i albaidines. Els Campaners d’Albaida som hereus d’altres Campaners que al llarg de la història hem mantés aquesta tradició.\nEl dia de Sant Miquel, el proper dimecres 29 de setembre, és un dia molt emotiu per a tota la població d’Albaida. Les Campanes primer en solitari i després totes juntes a les 06:30 hores del matí, anunciaran als quatre vents la proximitat de les festes. Molta és la gent que s’alça del llit per escoltar-les i així obrir la porta dels sentiments per viure intensament les festes. Els Campaners d’Albaida sempre convidem a les autoritats municipals, a les regines i president de festes i a les cambreres de la Mare de Déu a asistir en la Sala de Campanes al primer Volteig de Sol.lemnitat que anuncien les festes.\nAquest any i com a novetat la Regina Major tindrà el privilegi d’encendre el llumenós instal.lat al Campanar que presidix totes les festes i que porta escrit el nom de la nostra patrona, REMEI.\nAltra novetat serà l’entrega per part dels Campaners d’Albaida d’un pergamí a les Regines Major, Infantil i al President de Festes en record d’aquest primer Volteig de Campanes de l’any del seu regnat i presidencia de les festes. Aquesta entrega es farà a la mateixa Sala de Campanes el 29 de setembre a les 06:30h.\nDes de la Colla de Campaners d’Albaida també s’ha editat un fullet informatiu, on s’explica la història del Campanar, de la tradició del Volteig manual de Campanes i de tot allò referent al Campanar de l’Assumpció d’Albaida. El dia de Sant Miquel també és el que hem triat per començar a difondre aquest fullet.\nEls Campaners d’Albaida convidem a tots que visiten el Campanar en l’horari que es realitzen els Tocs, Repics i Voltejos. L’horari el poden trobar al programa de festes o en la pàgina web www.campanersalbaida.es. Des de la Colla animem a tots a disfrutar de les festes i del nostre patrimoni campaner.


TRIBUNA DEL BERGUEDÀ: de juliol 2012\nTant el caporal com jo ens girem esparverats, veig de reüll com el company ha posat la mà al costat de la cintura on porta enfundada l’arma. Malparit lloro, quin ensurt ens ha donat amb la seva veu i el seu aleteig. Quina frustració que m’agafa al veure l’ocellot i jo que “in ment” havia somniat amb un enfrontament cara a cara amb un vampir. Segurament veig masses sèries modernes en el televisor, com no m’arriben els diners ni per anar al cine amb una mossa. Amb un sospir penso en la Jenni.\nJa recuperats examinem el cadàver de l’home. En girar-lo damunt del terra de mosaic blau per veure millor la ferida sentim una ranera que ens diu que resta un xic de vida en el cos exànime. És com un miratge en la solitud del desert que hi ha entre la vida i la mort. El caporal crida al subordinat més proper i li mana.\n Avisa ràpid a urgències, aquest home no és mort. Qui us ha dit que no era viu. Ràpid!\n La doctora quan ha marxat.\n Quina doctora era...\n No ho sabem, com sempre n’hi ha de noves. Quan hem entrat ja sortia i ens ha dit que era “caput”\n Però no ha atès a la minyona.\n No ha dit que marxava i ha sortit corrent.\nEn això arriben els de l’ambulància, miren l’home i diuen:\n Quasi està a punt d’encomanar-se davant del Senyor. Però encara té possibilitats de sobreviure- i surten corrents amb el cos en la llitera.\nJa posats així sembla que entre el policia i jo, el succés, fa que creixí un vincle d’amistat, i remiren altra vegada en l’habitació. Veig una caixeta de llauna. Li dono mitja volta a la tapa, s’obre i veig quatre paperets plegats amb molts plecs. N’obro un i llegeixo la paraula: orgasme, no ho entenc i desplegant un altre veig escrita la paraula: penediment. Ens miren mútuament amb el caporal i separo els plecs d’un altre paper i sorpresos llegim: escalf. Ara ens fem un mig somriure còmplice i finalment obro el darrer paperet que diu: libido. Observem també un joc de cartes del tarot caigut al costat de la taula.\nUna carta, només una carta, és separada de les altres mostrant el seu dibuix. La figura de la mort empunyant la dalla amb que tallar el prim fil de la vida.\nAltre cop el caporal i jo ens guaitem i aquesta vegada ens encongim d’espatlles. El policia m’empeny amablement convidant-me a abandonar l’habitació i em diu:\n Sembla que ho em vist tot. Ara cridaré a la científica per què ho escorcolli, busqui empremtes digitals i demés. Anem a interrogar a la minyona.\nEntrem en la cuina i mirem a la dona que amb la mà s’aguanta una gasa mullada en iode protegint el lloc on ha rebut el cop. Un bon nyanyo va creixem per moments en el seu cap.\n Digui’m Assumpta, crec que se’n diu així, no.\nLa espantada dona gira els ulls de l’un a l’altre i mou el cap afirmativament.\n Bé, només unes preguntes i podrà descansar. Doni’m informació del que sap ha passat.\nLa dona no para de mirar-me i m’assenyala amb la mà lliure i tímidament diu.\n Aquest senyor el conec...\nEl caporal em mira i jo ràpidament li faig cinc cèntims sobre les meves pobres i miserables estades a la casa. Assabentat mira fixament a la minyona.\n Tot resolt, Ara digui’m que ha passat aquesta tarda.\n Res el senyor ha rebut la visita de cada dimecres i s’han tancat al despatx com fan sempre.\n Ah!!! Una visita habitual. I sap que passava.\n Senyor policia jo sóc una persona molt discreta i certes coses les puc comentar ni d’escoltar-les.\nEl caporal dona una plantofada al terra i la dona espantada sembla despertar de la seva letargia.\n Veurà jo no ho he de dir però a vegades feien xivarri i gemegaven contínuament. Com: Ah! Ah! Ah! Oh! Oh! Més! Més! Aah! Aaah! Aaag! Ja! Ja! I aleshores reien i bufàven una estona. Pot pensar el que passava entre una dona així i un home bastant grandet. Però que vol, a mi no em pagava per veure ni escoltar. I després, només faltava el lloro que repetia els esgarips de la parella. Ui! Quina calor m’agafa.\n I vostè, Assumpta que feia mentrestant.\n Home, jo em prenia una copeta o potser dues i recordava al meu Celdoni que al cel sigui, si n’hi ha! Ep! Que nosaltres també ens ho passàvem bé sense tants contes ni amagatalls.\n I no s’ho mirava per enlloc?\n Senyor policia, Jo sóc virtuosa.\n Virtuosa, diu. Si veig la cuina plena d’ampolles buides.\nLa dona s’enrojola i contesta aixecant la mà al cel.\n Ai, senyor! El que em de sofrir les pobres dones treballadores.- I assenyala un quadre a la paret del despatx. El moc i rere hi ha un forat des on es veu tota la habitació.- Segons qui venia el senyor em feia vigilar pel forat. Un parell de cops també vaig observar al seu company. Venia enfurismat.\n I mirava al seu senyor i la dona? No ho havia mirat mai...\n Senyor inspector, - aquesta minyona, ho vaig veure clar li feia la pilota descaradament- una tampoc és una santa. Però després resava un parenostre.\n I de l’home que ha entrat que em pot dir.\n Mare de Déu, quin ensurt m’ha donat i jo que era tan tranquil•la aquí a la cuina quan apareix l’homenot amb la escopeta. Quin crit he fet en veure’l amb aquella baioneta a la punta del canó. I em mirava fixament. Pobre de jo!\n Bé, Assumpta deixeu-m’ho per avui. Demà la vindran a buscar per complimentar i signar la seva declaració.\nEn sortir el caporal em digué:\n Demà també el vull veure a la caserna. M’ha de explicar vostè varies coses. Parlaré amb el seu diari per dir-li que té l’exclusiva i que m’ajuda però demà sigui sincer. Adéu.\nBé, almenys quedaré heroicament davant del cap i no em podran acomiadar. En aquestes escolto un xiulet, giro el cap i veig una dona, d’aquelles que fan girar la cara al passar, en un portal. M’acosto encuriosit i em fa signes de què pugui rere seu.\nMentre pujo m’adono que va molt lleugera de roba sota l’escotada bata. Vull pensar en la Jenni. Potser una aventura, s’haurà fixat en la meva bona planta. Perquè això sí, se’m veu força bé. Però és gira i en veure-li la cara tots els pensaments se’n van a orris.\nPenso, no puc pensar, totes les idees són... I si després d’un crim hagués un altre... Penso no! I quins malucs davant meu. Ho mossegaria! Pensar, com pensar... Demà pensaré...\nBerga, 29 juliol 2011\nLes primers paraules del caporal a l’entrar en la vivenda són:\n Vagi en compte i no ens emmerdí cap prova. I posis aquests guants!- les paraules són dites amb aquell to incriminatori que utilitza la policia i et fa creure culpable sense haver fet res. M’allarga uns guants de làtex d’aquests de mil usos.\nMe’ls poso diligentment i tafanejo amunt i avall encuriosit perquè com he dit jo conec la casa però sempre quan entrava era amb preses com si temés algun retret de la mare ( al fi i al cab les joies eren seves) o potser em creia que sortiria el pare (al cel sigui) per fotre’m el cop de pal que sempre deia em mereixia. Era com un rau- rau que m’arrossegava l’ànima i em feia empetitir fins a ser com un nen de quatre anys quan es mulla els calçotets.\nAra enfundat i amb les mans suades dins els guants de làtex i no sé per què quan les porto a la butxaca de l’anorac per fer-li la gara- gara al caporal, no pensi que vull portar-me la gran part dels estris polsosos que hi ha a les parets. Més que una casa d’empenyoraments sembla el magatzem d’un teatre o millor dit l’oficina d’objectes perduts de l’ajuntament. Tot és caòtic i brut. I jo miro ( alto ahí) observo professionalment com un detectiu.\nAixí m’agrada més, em dic a mi mateix, però després m’adono que la petita revifalla i l’actual eufòria és deuen més a causa del croissant i el cafè en llet que he menjat que a les meves quimèriques dots d’investigador. I torno a pensar en la Jenni. Que tendre ha de ser sota el seu posat tan seriós.\nIntento mentalment fer una llista de les penyores dipositades en els prestatges i armaris.\nUn escut del Barça. Hum! i em passo el dit pel nas. N’hi ha a cents a tot arreu!\nUn llibret d’aquests que dóna la Caixa per aprendre a usar internet. Bé!\nUna caixa amb una postal del Carib enganxada a la tapa amb un cel blau fabulós ( en un lloc així amb la Jenni, ben menjat i begut m’ho passaria d’allò “ chipén”). Poso aquesta paraula en caló o en castellà per no posar la prosaica frase catalana “ de p.t. mare”\nUna capseta bastant gran amb unes ungles, potser de tigre, com són tan grosses.\nMiro l’inspector com interrogant-lo amb les celles aixecades i mirant-me posa un dit dret i em diu:\n Afrodisíaques! I jo dic:\n Aah!- I miro embadalit les ungles- D’aquí uns anys, ara nooo!\nUn plat de porcellana amb el dibuix d’una remolatxa roja pintada enmig que canta pel seu color vermell. Me’n penedeixo dels pocs cales que he obtingut quan venia a empenyorar els regals de la mare. Si aquest home no tenia gens de gust.\nEl Jaume, així m’ha dit li digui el caporal i jo sempre obedient el tutejo com si fossin companys de classe i anéssim a fer una cerveseta per celebrar el retrobament, obre una porta a la dreta.\n Ostres!!!- exclamo sorprès en veure la cambra, Qui és podia imaginar dins el maremàgnum que impera en el pis una habitació més impol•luta, més immaculada, tota ella pintada de blanc únicament el color de les rajoles del terra d’un suau color beix, això és, com les sorres de zones desèrtiques. O això em sembla. I en la paret un mirall de cos sencer.\nEn el centre de l’habitació el Jaume i jo guaitàvem un penja-robes alt on havia posat amb molta cura un vestit de cupletista o del més vell ofici de prostituta, no ho sé. Tot vermell ribetejat d’argent amb molta pedreria per tapar on no havia roba i amb uns talls a cada cantó que segurament la seva portadora ensenyava les cames fins a... A sota, al lloc dels peus, unes altes sabates d’aquestes que li diuen d’agulla esperaven com si d’un moment o altre la seva mestressa tingués que vindré a calçar-les. Vam tancar la porta silenciosament, com si haguessin fet una indiscreció al colar-nos en la part íntima i privada de la vida d’una persona desconeguda.\nNomés ens queden per examinar el despatx, el menjador i la cuina. A la cuina estesa a terra i una mica abonyegada hi ha la dona que alguna vegada m’ha obert la porta i cuida de la casa. Ara mateix una noia policia l’ajuda a asseure en una cadira i li vol prendre la declaració sobre el succeït però la muller no és gaire interessada en les paraules de l’agent femení i es toca, queixant-se amb crits entretallats, contínuament el cap on es comença a marcar un bony com un ou de colom. La policia mira al caporal i aquest en un signe li mana se la emporti a fora i li donin assistència, i parla dient:\n Més tard al quartell li prens declaració i li fas signar.\n A l’ordre- respon i sostenint-la se’n porta la dona.\nEl caporal i jo entrem al despatx, ja me’l conec prou jo aquest despatx de mala mort, Observo un cert desordre en el papers, n’hi ha de llançats i arrugats per terra i més d’un és tacat per les marques de la sola de les sabates. Sembla que hagi estat escenari de lluita per les cadires per terra i els estris de damunt la taula també esbarriats per sobre la fusta i el terra. Miro detalladament cada cosa per fer l’article després. Finalment donem la volta a la taula.\nVatua l’olla! Quina ensangonada em recorda la matança del porc a casa dels avis a pagès. El cadàver ens mira fixament amb els ulls entabanats i la boca torta. Un ganivet sobresurt del seu pit i és del pit on flueix la sang. Em sento malament i el cap em rodola un xic. El caporal més acostumat s’ho mira indiferent i donant-se compte del meu mal trago em crida peremptòriament:\n Si ha de vomitar sortí a fora. Aquí com a la sala de parts, els dèbils lluny.\n No es preocupi resistiré- contesto, però el corcó rossegava pel esòfag dintre meu.\nMiro atentament el cos inanimat que tantes amargures m’ha donat en la vida i me n’adono que no li guardo rancúnia. Em recorda un putxinel•li al qui han tallat les cordes. Tret de la taca de sang el seu vestit és correcte i encorbatat, sempre l’he vist ben vestit com si no fos a casa seva i hagués acudit a treballar a l’oficina.\nDe sobte en el silenci de l’estança un aleteig fort ens espanta als dos i una corrent d’aire fresc es remou en la nostra cara mentre una veu gargallosa diu:\nBerga, 3 juliol 2011\nPLAERS I DESPLAERS D’UNA AGRADABLE CAMINADA.\nAquest matí la Rosa i el Miquel hem sortit a fer la nostra habitual caminada de divendres. Avui la companya Àngels no ens ha pogut acompanyar a la sortida per motius familiars. Iniciàvem la nostra sortida des de Guardiola de Berguedà per un camí senyalitzat en la mateixa pujada i cimentat fins les darreres cases de l’antic barri de Tarradelles.\nAleshores comença un fàcil camí de terra força ben senyalitzat i que puja suaument fins trobar la pista asfaltada que ens porta fins al voltants de Bagà. A la nostra dreta baixa el riu de Bastareny fins a trobar-se amb el Llobregat. També veiem les restes del pont del Pinós i la casa forta on sembla ser aquest senyors enfrontats amb el monestir de Sant Llorenç cobraven el dret de pas a les seves terres.\nEl camí és fàcil i s’ha construït passeres de fusta al marge de la muntanya per facilitar el pas. A partit de Baga la pista és més ombrosa i ens rodegen multitud d’arbres. A la represa del camí a Bagà hi ha un panell indicador molt ben explicat de les obres i la història de la Via Nicolau.\nEntre 1914 i 1916 l’empresari berguedà Tomàs Nicolau i Prieto hi va construir un ferrocarril per baixar la fusta dels boscos de Gisclareny. Funcionava per gravetat: les vagonetes carregades de fusta descendien per la pendent i els obrers feien servir els frens per dominar la velocitat. S’utilitzaven animals per pujar les vagonetes buides.\nEl 20 de gener del 2010, la directora general del Medi Ambient i l’Alcalde de Bagà acompanyats per altres autoritat del Berguedà van fer la Passejada inaugural. En el projecte van invertir-se un 400.000 € i s’han fet millores a causa de la mala estabilitat de la zona. Actualment les zones dels túnels (segons anteriors caminades nostres) han guanyat molt en la seva accessibilitat.\nLa caminada continua fins Sant Joan de l’Avellanet amb l’incentiu del pas del pont penjat i la vagoneta del tren carregada de troncs.\nSuperada la darrera pujada ens trobem amb una font d’aigua fresca i l’àrea de picnic per poder fer un lleuger i perquè no merescut descans.\nPer fer una variant al nostre camí entrem a Bagà i seguim l’antic camí ral fins a Guardiola de Berguedà. Una bona passejada matinal d’uns aproximadament 13 km. fent tota la volta.\nI ara per colofó d’aquesta crònica unes paraules del desplaer al veure el cartell panoràmic, situat en un bon lloc per observar les muntanyes properes i amb descripció de les aus de la zona, destruït i mig arrencat de la taula. I els indicadors malmesos mostra d’incivisme de la nostra societat. Papers i brosses llençats també sobren tant en la ruta Nicolau com en altres indrets\nEn arribar a Bagà, de tornada, pujaven dues famílies angleses i vaig avergonyir-me al pensar la seva opinió de la nostra cultura. Malgrat pensi que l’incivisme no només es en el nostre país quan veig el comportament del jovent estranger quan venen de vacances o a esdeveniments esportius.\nPot ser que la nostra societat ha donat més importància a utilitzar les noves tècniques que al comportament humà. No és només el jovent responsable d’aquesta situació, tots hem de fer una cura d’actituds i comportament.\nBerga, 28 juliol 2012.\nAquestes paraules escrites en un panell de l’autovia en terres andaluses va despertar-me de la somnolència pròpia de fer de copilot a estones durant el llarg viatge de la travessa d’Espanya.\nSegurament les meves ones cerebrals no haurien deambular pel camí correcte dins el meu cervell.\nEl primer impuls va ser pensar, pensament totalment materialista i positiu, on donen els quatre punts. Aleshores vaig adonar-me que no fumo, fa anys vaig vèncer aquest vici. Aleshores no puc tirar burilles ni tampoc em donaran punts.\nUna mirada a l’entorn va mostrar-me la herba seca i groga. També la lluita del pagès sota un sol tòrrid treballant en la collita dels cereals.\nCamps sembrats de blat de moro, gira-sols, vinyes i oliveres.\nGrans extensions de vinya igual que a Catalunya arrenglerada i d’enlairats ceps.\nNo és la mateixa vinya de la nostra joventut on els ceps baixos i en filades seguien els marges de la muntanya i s’agermanaven amb la terra. On el viticultor s’escarrassava ajupint-se i recollia raïm rere raïm amb l’esquena doblada i agenollant-se.\nAra airoses en filades regulars permeten un treball menys feixuc i la maquinària permet treure profit del cultiu.\nLes oliveres de la joventut també desapareixen dels camps canviades per una nova gernació d’arbres ben arrenglerats i propers els uns als altres preparats pel treball amb maquinària i regadiu. Perdrem la visió dels camps d’oliveres retorçades i de gris tronc foradat. Els camps dels nous arbres al cap dels anys han de ser arrencats i plantats de nou.\n“Tirar colillas: 4 puntos”\nI quant punts s’haurien de treure als causants dels incendis de la nostra terra, si tal com sembla és a causa de burilles mal llençades.\nBerga, 26 juliol 2012.\n- O em portés un article bo i sense entrebancs o no tornis a entrar per la porta de la redacció. I tu dic ben clar, ho entens, si no em portes alguna notícia publicable vas directament al departament de personal i segons ordre del director general,- i m’ha assenyalat amunt, al pis superior- ho has escoltat bé, del director general, demanés la liquidació. Jo, com Pilats, em rento les mans i sense tindre cap recança. Ets un baliga-balaga!\nEscriure va ser el nou horitzó triat, un gran repte, tornar a navegar segurament carregat d’un cúmul de miratges, però també d’il•lusió.\nAficionat a llegir i al cinema. Estimant la naturalesa i també les obres produïdes per la mà humana, intento descriure les sensacions que la seva bellesa em produeixen.\nCaminar, conduir, veure i conèixer els propers racons que ens envolten i dels que moltes vegades desconeixem més que altres de llunyans.\nI la fantasia, perquè no plasmar, malgrat sigui modestament, unes quantes ratlles explicant una història.\nRecordo sempre les paraules de la Mariona, la primera mestra en els tallers d’escriptura. “Escriure és crear un món ple de velles i noves idees, posant una part de nosaltres mateixos”.\nPotser la morfologia i la sintaxi del meu català no sigui la millor, la causa la sabem tots, per què repetir-la. Poso tot el meu interès en fer-ho el millor possible i com el pallasso del circ a l’acabament de la funció demano almenys haver aconseguit un cert somriure comprensiu.\nHe d’expressar el meu agraïment a l’Antonio Mora Vergés, perquè sense el seu mestratge segurament no hagués anat endavant a escriure moltes de les meves cròniques.\nTambé a la Rosa que amb les seves fotografies m’ajuda a transmetre aquella realitat que no es diuen en mil paraules.\nTambé als amics que han tingut a bé seguir els meus escrits.\nBerga, 23 juliol 2012\nPublicat per Miquel Pujol Mur a 19:07 Cap comentari:\nAquest cop la Rosa Planell Grau i el Miquel Pujol Mur ens aproparem a Sant Julià de Cerdanyola per visitar l’església de Sant Julià que dona nom al poble i és situada en el centre del poble.\nAl voltant del temple, s'ha format una plaça de forma molt irregular, aplegant un seguit de cases rurals típiques d'aquesta zona de muntanya.\nL'església de Sant Julià de Cerdanyola, era una de les moltes possessions del veí Monestir de Sant Llorenç, prop de Bagà.\nL'església fou consagrada l'any 1105 pel Bisbe Ot de la Seu d'Urgell. Víctima de les rivalitats entre membres de la Baronia de Pinós, aquests hagueren de pagar mil sous al rector de Sant Julià pels danys causats al cremar l'església i destruir els seus bens.\nEl temple fou transformat radicalment el segle XVIII que l’ha transformat en un edifici de transició entre el barroc i el neoclassicisme.\nL'església és un edifici d'una nau rectangular, coberta a doble vessant i amb elegant i massís campanar de planta gairebé quadrat, rematat per uns elements decoratius amb volutes i dividit en registres per unes cornises. Tota l'església, traspua una gran rusticitat, sobretot pel fet de que, a l'exterior, té tota la pedra vista.\nEscoltar el so de les campanes ens alegra el matí. El poble actualment és un lloc d’estiueig i turisme, s’han construït noves cases i xalets però conservant el tarannà típic de la terra.\nEl municipi és poc extens (12 km q.). Principalment, abans del tancament de les mines als a. 90, els seus habitants vivien de la mineria. L’agricultura és poc important a causa de l’accidentalitat del territori i la ramaderia tampoc és gaire important.\nEls habitants, segons dades 2009, són 273 persones. Però conserven una festa ancestral la Fia Faia que també es celebra a Bagà. El 24 de desembre a les 6 de la tarda es reuneixen, nens, joves i grans a la plaça de l’església amb torxes (faies), fan una rotllana, salten i les cremen fins a la consumició total mentre canten repetidament: “Fia Faia, Nostre Senyor ha nascut a la palla”\nLa importància d'aquesta tradició secular ha comportat la seva inclusió com a Festa Patrimonial d’Interès Nacional.\nBerga, 21 juliol 2012.\nText, recull dades i fotografia: Antonio Mora Vergés\nPublicat per Miquel Pujol Mur a 18:23 Cap comentari:\nEl dimarts 10 de juliol, ens convocaven a l’edifici de la fàbrica de Món sant Benet, al Tomàs Irigaray Lopez, a la Carmen Toledo Cañadas, a la Maria Jesús Lorente Ruiz, i a l’Antonio Mora Vergés; assistíem a la presentació de Les Nits d’Estiu que es duran a terme els dijous i divendres, des del 12 al 27 de juliol de 2012, i els dimarts i divendres, del 30 de juliol al 4 de setembre de 2012.\nEm cridava l’atenció un edifici de planta quadrangular cobert a quatre aigües amb teula, de planta baixa, primer i segon pis. A la fitxa tècnica s’afirma que era utilitzat com a vivenda de la direcció de la fàbrica.\nLa descripció anterior a les reformes deia : aixecat amb mur de mamposteria irregular, arrebossat posteriorment i pintat de color blanc. Aquest edifici compta com a element excepcional amb la presència d'una doble galeria, a nivell de planta baixa i primer pis, adossada a la façana de ponent, protegida per una coberta inclinada, i formada per un seguit de cinc grans arcades -cinc a nivell de planta baixa i cinc a nivell de primer pis - rematades a la part superior per un arc de mig punt molt rebaixat. Les arcades es troben separades per columnes quadrangulars finalitzades amb un modilló sobresortit, sobre el qual recau directament l'arcada. Com a detall decoratiu, el tram d'arcada s'ha pintat en color vermell, destacant extraordinàriament sobre el fons blanc. Sobre la teulada de la galeria s'observa un seguit de tres finestrals rectangulars que s'obren a l'alçada del segon pis.\nNo consta la data en que fou aixecat, ni l’arquitecte responsable, podem suposar però que és anterior a l’any 1908, en que Elisa Carbó i Ferrer , mare del pintor Ramon Casas i Carbó (Barcelona, 4 de gener de 1866 - Barcelona, 29 de febrer de 1932), adquirí l’edifici monàstic de sant Benet, en el que hi féu unes importants obres de restauració dirigides per Josep Puig i Cadafalch (Mataró, Maresme, 17 d'octubre de 1867 - Barcelona, 23 de desembre de 1956).\nAh!, us recomanem ‘viure’ les Nits d’Estiu de Món Sant Benet.\nEns arribàvem La Rosa Planell Grau , el Miquel Pujol Mur, i l’Antonio Mora Vergés fins a Sant Climenç; hi ha en aquest indret molt a ‘viure’, des de l’església que llueix a la façana els atributs del Sant, fins a la casa forta, coneguda com el Castell i/o el carrer dedicat a Mossèn Jaume Caelles - no s’expliquen enlloc els seus indubtables mèrits – que conforma l’anomenada vila closa, del llatí clausa, ‘tancada’. Segons Balari.\nEntravem a l'antic nucli de Sant Climenç per l’innominat Portal d'entrada suportat per uns contraforts de pedra i al que s'accedeix per mitjà d'una rampa; aquesta és l'única entrada al carrer, formant les pròpies edificacions de cara a l'exterior un front de fortificació que és el primitiu nucli urbà de Sant Climenç.\nLa llargada aproximada del carrer és d'uns vint-i-cinc metres i la seva amplada de tres metres.\nLes façanes dels edificis són de pedra en tota la seva alçada, planta baixa i primer pis. El carrer és empedrat i presenta un magnífic estat de conservació.\nA Sant Climent, a Pinell, i en general arreu pel Solsonès, el que més trobem a faltar és la presència humana; amb una superfície de 1001,21 km², té una població lleugerament superior a les 13.000 persones, de les que aproximadament 9.000 viuen a la Capital Solsona.\nPinell del Solsonès amb un terme de 92 km², té una població de dret de 214 habitants. Si feu la mitjana se us ompliran els ulls de llàgrimes.\nSolsona està sens dubte prop de Déu, però, certament molt allunyada de Barcelona, i esdevé invisible des de la Capital del Regne d’Espanya.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 6:49 Cap comentari:\nEl fet que no surti esmentada - malgrat trobar-se al costat de la carretera – en les rutes proposades pel Consell Comarcal del Solsonès, vindria a confirmar la nostra hipòtesis.


Lodge Green paradise Tuheljske Toplice Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 19 allotjaments a Tuheljske Toplice.\nGorkovec 12 E, Tuheljske Toplice, Tuheljske Toplice, Croàcia, 49290 - Veure al mapa\nMés informació sobre Lodge Green paradise\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Lodge Green paradise és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Tuheljske Toplice. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Tuheljske Toplice. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, àrea de fumadors, àrea de TV/saló compartit.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Bany, sauna, massatge, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Lodge Green paradise és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Tuheljske Toplice.