Joan Pahisa, esportista d'un metre d'alçada: "Tot el que he fet ha estat enfrontar-me a les meves pors" - Revista Cambrils\nJoan Pahisa, esportista d'un metre d'alçada: "Tot el que he fet ha estat enfrontar-me a les meves pors"\nPublicat el Divendres, 22 d'abril de 2016 13:10h\nJoan Pahisa, ahir, en una de les aules del col·legi Cardenal Vidal i Barraquer\nJoan Pahisa, l'esportista amb discapacitat d'un metre d'estatura, va participar, ahir al matí, en una xerrada i uns tallers que es van fer al col·legi Cardenal Vidal i Barraquer per als alumnes de 2on d'ESO d'aquest centre educatiu cambrilenc. Pahisa ja va participar en un acte al mateix col·legi el juny de l'any passat però en aquella ocasió l'activitat es va adreçar als alumnes de 4art de Primària. Pahisa és enginyer informàtic, esportista professional, escriptor i conferenciant i el motiu de les seves xerrades és donar testimoni de què malgrat l'handicap de la seva alçada ha aconseguit fer el que s'ha proposat. Com a esportista, és l'únic atleta de la delegació espanyola que, fa dos anys, va participar als jocs Mundials de Talla Petita que es van celebrar a Michigan (EEUU) i on va obtenir cinc medalles en diferents disciplines (tennis taula, natació, atletisme i bàdminton).\nL'activitat d'ahir al matí, impulsada per la Fundació Adeco i per Altrad Rodisola, va tenir dues parts. Primer que tot, Joan Pahisa va oferir una xerrada als alumnes de 2on d'ESO a l'edifici la Salle i, posteriorment, es van realitzar uns tallers a l'edifici Vedruna. Amb els alumnes distribuïts en tres grups es va fer, de manera rotatòria els tres tallers; l'un de debat sobre discapacitats, un altre de cinema per comentar tres pel·lícules on els protagonistes tenen algun tipus de discapacitat i un tercer taller pràctic on els alumnes podien provar de salvar els obstacles del pati i pujar rampes asseguts en una cadira de rodes.\nObrir la ment cap a la discapacitat\nEn la xerrada prèvia, Joan Pahisa, va instar als alumnes d'ESO a "obrir la seva ment cap a la discapacitat i a enfrontar-se a les seves pròpies pors, que són les que els frenen a l'hora d'assolir les seves metes personals. Jo mateix, tot el que he fet ha estat enfrontar-me a les meves pors". Pahisa, que actualment té 29 anys d'edat, explicava que "l'adolescència és una època de moltes inseguretats i jo vaig passar moments complicats, però amb el temps m'he adonat que no tenien res a veure amb la meva estatura, sinó amb els meus propis temors. Una vegada t'acceptes a tu mateix i t'obres als demés, els obstacles es redueixen i ets capaç de tot el que et proposis".\nEls alumnes van poder provar de superar rampes i obstacles amb cadires de rodes


Jordi Solé i Camardons, "La síndrome dels estranys sons", Editorial 3i4, 2004\nA través d'una història de socio-ficció ben trenada, l'autor ens convida a elucubrar sobre les potencialitats i limitacions de les llengües. Especialment indicada per als interessats a sub-vertir les regles de la realitat i imaginar-ne les possibles conseqüències.\nFent ús d'una prosa amena i efectiva, Jordi Solé i Camardons ens encomana l'afany de l'Arnau per comprendre l'estranya síndrome que li sobrevé, d'improvís, a la seva professora Noa, i que després s'estén per la població com una epidèmia. Els qui la pateixen poden entendre el discurs oral i escrit, però en canvi són incapaços de produir un sol mot de significat conegut. Amb enginy i grans dosis d'ironia, es plantegen un seguit d'hipòtesis sobre l'arrel del mal, que són successivament descartades fins que es fa palès que el problema no rau en les respostes sinó en la pregunta, cosa que condueix a un final suggeridor que no desvetllarem.\nVal a dir que Jordi Solé domina el terreny que trepitja, no en va s'ha dedicat durant anys a cartografiar-lo des de dues òptiques complementàries, la sociolingüística i la ciència-ficció, gènere en què s'emmarquen l'assaig "Les paraules del futur" (1995) i la novel·la "Els silencis d´Eslet" (1996), guanyadora del Premi Juli Verne. En tractar de l'evolució dels humans, "La síndrome dels estranys sons" entronca amb el corrent més filosòfic i especulatiu d'aquesta literatura, que arranca d'autors de culte com H.G. Wells, A. Huxley i R. Bradbury.\nCrida l'atenció la gran profusió de cites que hi ha a la novel·la, tant en els encapçalaments de capítol com dins del text. Sens dubte enriqueixen la significació de l'obra, però també suposen una certa ingerència de l'autor en la història de ficció. És una qüestió opinable: hi ha crítics que reclamen el compromís explícit de l'autor amb el que escriu, mentre que d'altres s'inclinen per l'asèpsia. Jordi Solé ha optat a fons per la primera via, no només pel que fa a les cites, sinó també apel·lant a la complicitat del lector amb nombroses picades d'ullet sobre temes emocionals, literaris i de política actual, un recurs que resulta molt eficaç per centrar l'atenció en el pla de les idees.\nEn definitiva, la novel·la interessarà un ampli ventall de lectors: joves inquiets, amants de la ciència-ficció, i, en general, tots aquells captivats pel paper de la llengua, veritable motor i alhora fre del pensament.\nCarme Torras, El Temps, 23/2/2004


Shana, de l’èxit a la liquidació en vuit anys\nAquesta empresa catalana va passar de ser proveïdora de Zara a fabricar una marca pròpia, però els gegants de la moda ‘low cost’ l’han acabat eclipsant\n“N en queda res. Si de cas, la marca és l’única cosa que encara podria tenir algun valor, però no està dins del concurs”, explica una font financera sobre la liquidació de l’imperi de Shana. La cadena de botigues de roba barata de l’empresari de la moda Julián Imaz ha passat de facturar 100 milions d’euros a la liquidació en poc més d’un any. L’aventura empresarial en solitari del grup industrial Comdifil, antic proveïdor de Zara i també propietari d’altres marques com Double Agent i Friday’s Project, ha tingut un recorregut de només vuit anys malgrat que el seu inici era prometedor.\nImaz va aprendre el negoci de la moda i la producció de roba barata amb el gran guru del sector, Amancio Ortega, el propietari del grup Inditex (Zara). Durant els anys noranta, Imaz, establert a Catalunya i amb les seves unitats productives al Maresme, es va convertir en un dels proveïdors importants de l’empresari gallec i va arribar a fabricar fins a 50 milions de peces de roba a l’any per a Inditex per valor de 100 milions anuals, sobretot per a Lefties, la línia de moda més econòmica del grup.\nA finals d’aquella dècada, el mateix Ortega va encarregar a Imaz la posada en marxa de Bershka, la firma de moda més jove de l’imperi Zara. La carrera d’Imaz, doncs, s’enlairava. Tant és així que l’any 2000 va decidir quedar-se amb el 100% de Comdipunt, l’empresa amb la qual proveïa Zara.\nL’optimisme econòmic que predominava en aquella època -encara lluny de l’esclat de la bombolla- va fer que, en paral·lel a aquest negoci, Imaz entrés en la venda directa al consumidor amb la seva pròpia marca, Friday’s Project. El projecte va quallar tan bé que, cinc anys més tard, el 2010, el grup d’Imaz va decidir independitzar-se totalment d’Ortega, malgrat que la crisi ja havia fet els primers estralls: el grup va deixar de vendre a Inditex i va aplicar tots els coneixements que havia adquirit fabricant per a Lefties per tirar endavant Shana, una altra marca pròpia de “roba barata”, tal com s’autodefinia la mateixa companyia. Imaz va passar, doncs, de col·laborador a competidor.\n“Van tenir un creixement molt ràpid, l’expansió va ser brutal”, recorda una font del sector bancari. A diferència del que havien fet amb Friday’s Project, el pla d’expansió de Shana només preveia créixer a través de locals propis i en centres comercials. El mateix esquema que Primark.\nEn un any Shana ja tenia més de 70 botigues i planificava el salt internacional. La cadena s’havia especialitzat, efectivament, en roba molt barata, a partir d’1,90 euros i amb un cost mitjà de 8. A més, va incorporar la tècnica del fast fashion (moda ràpida) des del primer moment. Confeccionava i distribuïa a les botigues colors i estampats nous pràcticament cada setmana per adaptar-se a les tendències del mercat i afavorir l’entrada als seus locals. Un flux de productes molt intens que aconseguia gràcies al fet que produïa les peces a Espanya i Portugal.\nEl primer any va facturar 30 milions i el següent, el 2011, 75. La facturació del grup va continuar pujant fins a fregar els 140 milions el 2016, segons les dades que va facilitar la companyia. Tot i això, quedava lluny dels grans peixos grossos del sector: aquell any Bershka va superar els 2.000 milions en vendes.\nAmb 250 botigues i punts de venda multimarca, el motor de la companyia va començar a patir. El maig de l’any passat van anunciar un preconcurs de creditors (l’antiga suspensió de pagaments). Havia acumulat fins a 95 milions d’euros de deute repartits en 22 entitats diferents. “El creixement va ser, segurament, massa ràpid; el model de negoci no donava per a tant amb aquest tipus de producte”, apunten fonts del sector.\nLes negociacions per reconduir la situació amb els bancs no van anar bé. “Aleshores van intentar recular i centrar-se només en la venda online, però ja era tard”, reconeix una font financera. La companyia va començar a tancar botigues i a reduir la seva mida per poder seguir pagant als treballadors mentre pactava amb la banca. Però el gir cap a la venda online no va ser suficient.\nLa irrupció del gegant irlandès Primark, la francesa Kiabi i l’auge de Lefties van eclipsar Shana, que fa tot just un any ja va presentar formalment el concurs de creditors i aquest estiu va quedar en liquidació. “No els queda res, tres botigues i poc més”, asseguren fonts bancàries. Aquestes mateixes fonts apunten que, actualment, no hi ha cap interessat a comprar la unitat productiva. “Potser a l’últim moment algú arriba a un acord per quedar-se la unitat productiva si, més endavant, poden tenir la marca, que és l’únic amb valor. Han mort d’èxit”, conclouen.


Èxit absolut de l'Abrera Riu, màgia i humor!:: Ajuntament d'Abrera\nDIUMENGE, 16/05/2021 | 17:51 h\nÈxit absolut de l'Abrera Riu, màgia i humor!\nGerard Borrell, el primer artista convidat al cicle d’humor i màgia Abrera Riu, va fer que més de 150 persones se citessin el divendres 15 de febrer a la Casa de Cultura per gaudir del seu espectacle “Magia Comedy”. Tot un èxit!\nLa sala, plena de gom a gom, va xalar amb el mag i còmic que des del primer minut s’ha posat al públic a la butxaca. Gerard Borrell es va mostrar descarat, directe i transgressor, sorprenent el públic i fent-lo riure a parts iguals.\nBorrell, de 28 anys i de Pineda de Mar, es dedica a la màgia des que tenia 14 anys i des dels 17 anys va muntar la seva pròpia companyia i es va formar en art dramàtic a Barcelona. Pura vocació la de Gerard Borrell que es demostra en cada espectacle. La seva filosofia de treball és: “Disfruta para hacer disfrutar”.\nDes de la Regidoria de Cultura de l'Ajuntament d'Abrera estem molt contents i satisfets dels repetits èxits d’aquest cicle, i us volem convocar el divendres 15 de març a viure una altra nit de màgia i humor de la mà de Pere Rafart amb el seu espectacle “PereSONAL”. La cita serà a les 22.00 h a la Casa de Cultura (c. Federico García Lorca, 17).\nUs recordem que el preu de l'entrada inclou un refresc. Les entrades es podran comprar 45 minuts abans de l'inici de l'actuació (no hi ha venda anticipada) i l'aforament és limitat!


El blog d'en Pere Nieto: Joan Herrera, retrat apassionat.\nAquest no pretén ser un retrat objectiu d’un candidat a les properes eleccions del 28 novembre, sinó una aproximació apassionada, personal i política, a Joan Herrera. Durant la campanya electoral nombroses entrevistes ens volen acostar el perfil més humà i íntim dels candidats, aquest cop fins i tot, i gràcies al propi Joan, estem coneixent la seva situació econòmica, si més no el que ens volen fer públic. Les entrevistes o retrats a Joan Herrera dels diferents mitjans tenen en comú una cosa, el descobriment d’una persona de fortes conviccions. Si repasseu les diferents entrevistes i reportatges ho veure, sobretot la que es va fer a el Público per part de Roberto Enríquez i Ada Castells, però en general també la resta de mitjans. La imatge que se li ha volgut atribuir de monitor d’esplai o escolanet es veu trencada quan es coneix un polític molt dens, de fortes conviccions i capaç d’argumentar-ho tot.\nConec al Joan Herrera des de fa uns 20 anys. El vaig conèixer quan es va acostar a Joves amb Iniciativa i ICV de Sant Martí al costat de tres bons amics seus, el Gabi, el Xavier i el Jaume. La seva capacitat ja es va veure des del principi. Fa poc mentre en Joan Herrera em dedicava el seu llibre “Economia i ecologia” em recordava quan va fer una de les seves primeres intervencions a Joves amb Iniciativa i jo li vaig comentar al Josep Vendrell que aquest noi apuntava. Ara em sento orgullós de que encapçali la meva formació política. Em considero amic del Joan i per tant és difícil ser objectiu, però si sempre es reclama autenticitat als polítics i tocar de peus a terra en el Joan Herrera ningú es podrà sentir defraudat. És un veí del Poblenou que surt a passejar amb el seu fill, que va a comprar o que dóna una volta amb la Sònia. Fa dos dissabtes vam poder xerrar una bona estona mentre estàvem a la castanyada organitzada per la Colla del Drac del Poblenou. Hi ha una cosa que encara sempre em sorprèn, la seva preocupació per atendre als amics i amigues. No és que se li hagin pujat els fums al cap, és que encara pregunta molt sovint com l’hem vist a un debat o què ens sembla una cosa que ha pensat. En Joan Herrera és sensible i carinyós com pocs i darrera del seu aire de persona que tot ho controla hi ha un tímid profund i una persona que cada dos per tres s’està replantejant si o està fent bé, a la vida o a la política.\nPolíticament és profund i radical. Té idees molt clares i pot arribar a defensar-les amb vehemència. Té dades i arguments per a tot. Cap tema polític li sembla menor, té una formació molt forta i com a bon lector i persona curiosa beu de totes les fonts que pot. La seva experiència a Madrid li ha permès agafar molta força, pot defensar qualsevol tema, des d’aspectes fiscals a temes energètics. Està acostumat a argumentar en llocs difícils, no li preocupa quedar-se sol, en aquest sentit s’ha curtit molt. Ara haurà de demostrar la seva capacitat de treball en equip, com a grup parlamentari, i d’arribar a consensos especialment amb els altres grups d’esquerres. En aquest sentit pot ser una veu incòmode per a uns socialistes que no han sabut plantejar la campanya en positiu, que no han aspirat a tornar a governar des de les esquerres. Està fent una magnífica campanya, els mítings no són el seu principal punt fort, però la seva capacitat de convicció és molt alta. Molta gent d’esquerres necessitàvem una veu sòlida i jove que ens donés la sensació de que segueix havent-hi camí i no dreceres.\nHo tinc molt clar, en Joan Herrera no és tan sols la persona que va en bicicleta, compra al barri i cuina bons arrossos (tot això és cert), que reflecteixen els diaris, en Joan Herrera serà sens dubte el referent de l’esquerra verda catalana durant molts anys. Igual que ha aconseguit sense entrar al Parlament que els candidats publiquin el seu patrimoni, aconseguirà que les coses es facin diferent i que la gent entengui que hi ha la possibilitat de fer polítiques d’esquerra verda. La seva honestedat personal i la seva immensa capacitat de treball estic convençut que faran que d’aquí a quatre anys valorem com a molt positiva la tasca d’ICV-EUiA al Parlament. D’aquí a una estona veurem com va el debat de candidats a TV3, però sens dubte estarà a l’alçada.\nPublicat per Pere Nieto a 18:08\nEl patrimoni que ha declarat es pot considerar com a "moderat": el pis, las bicis, el scnic. Llavors que cony fa amb tot el que guanya cade mes?\nCrec que deurien de declarar els ingressos que tenen i no els estalvis, perque pot ser que no estalviin o que sí que stalviin però que ho posan a nom d'un altre... Que declari el que guanya!!\nSi no m'equivoco el seu sou és públic!\n21 de novembre de 2010 a les 22:45\nGràcies per aquest retrat! Fa més il.lusió votar a algú que sap fer bons arrossos. I crec que no només està a l'alçada del debat d'avui, sinó que és el més convincent de tots.\n21 de novembre de 2010 a les 23:37\nAnònim, un diputat no té cap sou per llençar coets!!\nno son ministres!\n24 de novembre de 2010 a les 16:36


El jardí de Son Bauló – Josep Lorman – escriptor / escritor\nEl jardí de Son Bauló\nL’estada a Son Bauló d’aquest any va començar el març, amb el confinament, i, amb el parèntesi d’uns quants dies del mes de juny, s’ha allargat fins a finals de setembre. De manera que he vist les transformacions que s’han produït al jardí durant la primavera i l’estiu.\nHe vist, per exemple, que les lantanes tenen dues floracions, una per primavera i una altra al final de l’estiu i començament de la tardor. Les que tenim al jardí són de l’espècie Lantana camara, en la varietat de flors grogues i malves, molt menys embafosa que la de flors grogues i vermelles i que popularment s’anomena bandera espanyola. El fruit és una petita boleta verda, negra en la maduració, que els ocells es mengen amb delit; després, macerada pel trànsit digestiu, la deixen anar aquí i allà juntament amb la llavor i ens surten lantanes per tot arreu. Com em sap greu arrencar-les i llençar-les, he començat a trasplantar-les per fer una tanca de lantanes resseguint el tancat de filferro que separa el voltant de la casa de la part on pasturen les ovelles. Com les disposo amb una separació d’un metre aproximadament, hauré de trasplantar entre 100 i 120 lantanes. Vaig començar fa dos anys i ja estic gairebé a la meitat. I la veritat, a mitjans de setembre, el tram per on vaig començar feia goig de mirar.\nLa floració dels baladres (Nerium oleander) posa color a l’estiu; comença el mes de juny i s’allarga tot juliol i agost fins ben entrat el setembre. Quan les lantanes, la bignònia rosa, els gessamins i els geranis s’apaguen amb la canícula, els baladres llueixen en la seva màxima esplendor. Trobo que, a pesar de la mala fama de planta tòxica, prou ben merescuda, els baladres són summament agraïts; amb molt poca aigua fan un volum considerable i alegren el rostoll estival amb el verd de les fulles i el marfil i rosa de les flors. A Son Bauló tenim les dues varietats: la de flor rosa i la de flor blanca; aquesta darrera és mes delicada i amb una floració més curta, però quan assoleix la plenitud, és realment preciosa.\nLa bignònia rosa (Podranea ricasoliana) del cobert de l’aparcament necessita frescor i humitat per activar-se, però amb ben poc es conforma. Com les lantanes, ens floreix a la primavera i a la tardor, i aleshores s’omple de ramells de flors que pengen, fràgils i delicades. Una meravella. En canvi, el gessamí de Virgínia (Campsis radicans) de l’altre costat del cobert no acaba d’arrencar i estic temptat de substituir-lo.\nNomés em queda parlar dels dos gessamins que tenim al parterre del davant; són dos gessamins d’hivern (Jasminum polianthum) que vam plantar deu fer cosa de dos anys i que sembla que han agafat bé. Floreixen a la primavera i, quan ho fan, s’omplen de flors que, obertes, són blanques i, tancades, rosades. L’aroma que desprenen ens va perfumar les nits d’abril i maig prou càlides per sopar a la terrassa.\nCom estem relativament a prop del mar, en un lloc força ventós i, a l’estiu, el sol és implacable i no volem estar regant contínuament, hem tingut uns quants fracassos amb plantes que ens hauria agradat tenir —per exemple, no hi ha hagut manera de fer prosperar les buguenvíl·lies o un gessamí enfiladís—; per tant ens hem hagut d’adaptar a les condicionants climàtiques i hem omplert el jardí de lavanda, romaní, camamil·la, plantes crasses i cactus. Ah, i m’oblidava de la resistent i prolífica margarida africana (Arctotis stoechadifolia), de florida primaveral i vida latent i resignada a l’estiu.\nBaladre / Adelfa (Nerium oleander)\nBignònia rosa / Bignonia rosada (Podranea ricasoliana)\nGessamí d'hivern / Jazmín de invierno (Jasminum polianthum)\nParterre de margarida africana / margarita africana (Arctotis stoechadifolia)\nMargarida africana / Margarita africana (Arctotis stoechadifolia)


Arts Libris 2017 | Bloc de Relligats Olivé\n← El Poder dels Llibres\nUna exposició de llibres feta per l’autèntic plaer de mirar →\nLa vuitena edició d’Arts Libris a l’ Arts Santa Mònica ens ha fet somriure per la frescor que aporten els llibres en aquesta era tan tecnològica i digital. És una trobada d’editors, artistes, enquadernadors, bibliòfils, impressors, gravadors, dissenyadors i tothom qui tingui una vinculació amb el món del llibre.\nDes del nostre bloc us en farem cinc cèntims, com ja vam fer amb l’edició d’ Arts Libris 2015 fent un petit tast del que més ens ha cridat l’atenció sota la nostra atenta mirada d’enquadernadors i amants dels llibres.\nComencem el recorregut i l’estand de l’“Editorial Gustavo Gili” és el primer que ens reté una bona estona. Observem les seves edicions tant visuals, pedagògiques i fresques com sempre i perdem una estona fullejant un llibre sobre enquadernació DIY.\n“Red Fox Press” és el següent estand i ens crida l’atenció la senzillesa de les seves enquadernacions de caràcter robust amb plàstics usats com a tapes i cargols ferms i també per la seva varietat d’obra gràfica.\nLa “Galeria Balaguer” ens agrada per la seva senzillesa en les enquadernacions rústiques i la seva incursió decorativa del Book Sculpture.\nEns girem i els colors de les edicions de la “Herder editorial” ens hi fa acostar. Tenen tota la seva obra exposada i la vasta col·lecció ens sorprèn tot i conèixer-la. És una editorial on la tria de les obres és exquisida literatura o assaig però com a peculiaritat té el format manga, la qual cosa fa que acosti un tipus de lectura potser una mica densa a lectors menys valents. Podem trobar “La Bíblia”, “Ana Karenina” de Leon Tolstoi, “Don Quijote de la Mancha“ de Miguel de Cervantes, “Así habló Zaratrusta“ de Nietzsche o “El llibre del Tao” de Lao Tsé… i com podeu observar una variada col·lecció de títols.\nL’estand de “Roca Umbert Fàbrica de les Arts” de Granollers és el primer que ens fa enfundar els guants blancs per remenar la seva obra més artística de petites tirades. Representen l’espai i punt de trobada d’una fàbrica tèxtil rehabilitada en espai artístic cultural i ens mostren les creacions dels seus residents.\nCom cada any “El Naufraguito” no falla amb els seus fanzines, els trobareu a diferents llibreries de Barcelona, són petits bombonets de paper.\nLa sensació gratificant de trobar-nos a diferents escoles d’enquadernació és molt gran, ja que no hi ha millor aposta per promocionar quelcom com impulsar als futurs creadors de llibres. L’ Escola Massana, l’ Escola Industrial, l’ Escola Pau Gargallo, i com no, la nostra estimada Escola D’Art i Disseny Llotja per qui tenim especial predilecció i que aquest any han celebrat el primer concurs d’Art Byblio on diferents alumnes de vàries escoles d’aquí han estat seleccionats.\nTotes les taules contenen obres dels seus alumnes i n’està ple.\n“Il bosco Blu edicions & Lunablau” ens alegra amb els seus pop ups tant divertits.\nL’estand de “A3 Colectivo” de Mataró ens atrapa amb els materials que utilitza en algunes de les seves enquadernacions que fusiona amb la natura o els llibres de paper gruixut plens d’il·lustracions i pintures dignes de llibres d’autor.\n“Papel Art Ediciones” fa que obrim la boca amb un format plegat d’un llibre artístic de fotografies del Mercat dels Encants que recorda perfectament el sostre del mercat, tant per la seva forma com pel material platejat.\nLa Mercè Soler de “PaperWorks“ ens fa una explicació de la seva obra poètica sobre Els 7 pecats capitals on se les inventa amb sofisticació per poder transmetre cada pecat a través de la forma, les textures i els símbols. O el seu llibre de xocolata blanca, el de marbre blanc, el llibre que no es pot obrir titulat “Coses que mai et vaig dir” o un doble llibre que té principi i final alhora.\nEns trobem al Poncho al seu estand amb els seus llibres d’artista. Ens coneixem de fa molts anys i no perdem l’oportunitat de parlar del nostre ofici amb moltes ganes. Es exposa llibres d’artistes de diferents autors.\nConeixíem també a la Maria Pujol per algun contacte a través de xarxes socials però no personalment i ens acostem a saludar-la. Xerrem sobre la nostra formació a la mateixa escola d`’Art i Disseny llotja , tot i que en especialitats diferents, ella en Gravat i nosaltres en Arts del Llibre. El seu taller es diu “Manera negra” i a part de la seva obra artística, fa cursos i lloga el seu taller a qui ho vulgui a un mòdic preu.\n“L’Horta Gràfica” ens agrada per la seva originalitat en les peces tant d’enquadernació com en els materials que fa servir: fusta de palets, suro, cartró o com la tipografia utilitzada en algun llibre de l’antiga màquina d’escriure.\nL’“Enciclopedia Catalana” ens recorda amb la seva obra exposada, aquelles mitjanes tirades de llibres de luxe que hem realitzat al nostre taller. Promouen Edicions d’Art amb enquadernacions amb materials de molt bon gust, amb complicacions tècniques i de mida considerable on les màquines no poden arribar i així fer necessària la mà d’un artesà.\n“Edicions 1010″ ens fascina amb una caixa-estoig llarguíssima que ens recorda que les coses fetes a mà poden arribar tan lluny com et proposis.\n“Casa de Velàzquez” és una escola de Madrid d’estudiants d’Art que cursen amb beques i desenvolupen el seu talent. Destaca la impressió en negre sobre fons negre, llibres de gravats o un app creada per una alumna: #warpaintings amb la qual es pot compartir l’art i fins i tot modificar-lo (sempre que se citi la font).\n“De La Pulcra Ceniza“ com sempre amb l’atreviment de la seva obra incrustant galetes, medalles, plomes o foradant els fulls dels llibres. Un recull d’obra extravagant.\nTambé hem trobat als emprenedors “Cuscusian*s Edicions” de Girona amb la seva obra de jocs estimulants i creatius per jugar amb les paraules com el No Haikú o dibuixos per fomentar la imaginació utilitzant l’espirògraf o Les aventures del Senyor embut.\n“El Molí Paperer” de Capellades té una mostra de diferents tipus i formats de paper fets a mà que fascina. Com a mostra ens ensenyen la carta del Restaurant Santa Pau de Carme Ruscalleda d’una gran elegància i sofisticació fet amb un paper deliciós i ple de textura. I com no una varietat dels seus divertidíssims papers de germinats i llavors orgàniques.\nAl segon pis i tercer pis una varietat d’estands d’emprenedors joves com La capsa d’Erno on et donen idees i propostes amb ambició i substància artística a l’abast de tothom.\nAlguns tallers per apuntar-s’hi a fer experimentacions també ocupen aquest espai.\nEl Fun Fan Fest com a projecte convidat que lliga llibres i música amb una instal·lació artística amb obres exposades i vídeo-art de diferents artistes.\nI per acabar el dia rodó tenim la sort de coincidir el final de la visita amb l’inici de la xerrada a l’Speaker’s Corner amb l’Alicia Framis i “Blue Project Foundation” on es parla sobre el fet que el catàleg d’una exposició o el catàleg de l’obra d’un artista pugui convertir-se també en obra de l’autor pròpiament dita. Preguntes obertes a l’artista Alicia Framis i la seva exposició “L’Habitació dels llibres perduts”\nI la vista aérea de l’exposició ens dóna una perspectiva del moment que viu el llibre en format paper, un moment que no retrocedeix envers la tecnologia sinò que es fa totalment compatible i ens augura: Llarga vida al paper!\nPosted in Art, Arts Gràfiques, Enquadernació, Fira de llibres, Llibres\nTagged Arts Libris, editorials, exposició, fira, llibres\n3 thoughts on “Arts Libris 2017”\n04/05/2017 at 12:35\nL’estand de Frederic Girós:xilofera, també estava força bé.\n04/05/2017 at 13:18\nDoncs segur que sí. La nostra mirada d’enquadernador ens va fer passar una mica per alt l’estand d’en Frederic Girós. Gràcies per recomanar-lo!\n04/05/2017 at 13:42\nde res, hi havia més coses, però menys que l’any passat.


Moyano, dubte fins a darrera hora - UE Sant Andreu\nMoyano, dubte fins a darrera hora\nL’Orihuela, rival directe dels andreuencs en la lluita pel play-off, visita demà el Narcís Sala en un partit que pot marcar un punt d’inflexió. Natxo González ha convocat a tota la plantilla amb l’únic dubte de Moyano, que arrossega problemes físics. Fins l’últim moment no es decidirà si entra o cau de la llista.\nLa lesió que es va fer als abductors en els últims minuts del partit contra l’Atlètic Balears fa que a hores d’ara no es pugui assegurar la participació del central quadribarrat en el partit de demà. El de Moyano és l’únic dubte pel tècnic andreuenc, que podrà comptar amb la totalitat de la plantilla per enfrontar-se a l’Orihuela. Xavi Pelegrí torna després de complir el partit de sanció per acumulació de targetes.\nEls valencians arriben al Narcís Sala després de recuperar la confiança al vèncer la setmana passada al Benidorm per 3 a 0. I diem recuperar la confiança perquè abans d’aquest partit, portaven cinc enfrontaments sense conèixer la victòria.\nDesprés de ser el millor equip de la primera volta, els grocs han vist reduit el seu rendiment fins a convertir-se en el 4t pitjor equip de la segona volta. I això que a nivell ofensiu, el seu bagatge és pràcticament idèntic. Divuit gols anotats en la primera part del campionat per disset a falta de tres partits per tancar la segona. En aquest sentit el davanter Florian és la referència atacant de l’equip, sent amb 12 gols el cinquè màxim anotador del grup.\nÉs clar doncs que la diferència ve en l’apartat defensiu. Els homes de Pato van tancar la primera volta encaixant només 6 gols, una dada certament espectacular. En aquesta segona volta en canvi n’han encaixat 22, cosa que els hi ha fet deixar-se molts punts, sobretot fora de casa, on n’han sumat només 6 de 27 possibles.\nL’estadística també diu que sempre que l’Orihuela visita el Narcís Sala, el partit acaba en empat. Així ha succeït en les seves tres visites, amb dos empats a un i un empat a zero. Demà nou capítol entre el 5è i el 6è classificat en la lluita per desbancar al que es deixi punts al capdavant de la taula.


Acte de lliurament de certificats al Voluntariat per la llengua d'Alcanar - Llengua i cultura - Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL\nActe de lliurament de certificats al Voluntariat per la llengua d'Alcanar\nDins dels actes de la Mostra Intercultural organitzada per l'Ajuntament d'Alcanar, el passat 24 d'abril va tenir lloc una trobada amb les persones participants al programa Voluntariat per la llengua (VxL) i l'acte de lliurament de certificats, al Casal Cívic de la població del Montsià.\nL'encarregat de lliurar els certificats va ser l'alcalde d'Alcanar, Joan Roig, que va adreçar unes paraules d'agraïment i benvinguda als assistents. A continuació, hi va haver un esmorzar intercultural de pa i porta, preparat pels participants al VxL, amb les especialitats dels diferents països de procedència dels aprenents.\nPer acabar, dos voluntaris, aficionats a escriure i col·laboradors de la revista local 'Lo Rafal', van presentar el seu llibre de contes tradicionals canareus 'La granota de la boca grossa' i un d'ells va recitar un poema sobre la seua experiència com a voluntari lingüístic, que va rebre els aplaudiments de la concurrència.\nTot seguit es va fer una foto de grup amb l'alcalde, que es va comprometre a donar suport i difusió al programa a través dels mitjans locals.\nHi van assistir 40 persones, la majoria dels participants al programa, que van manifestar el seu desig de continuar participant en les trobades i les activitats del VxL.


La cuina violeta: Farro tarragoní amb verdures de l'hort\nI tot mirant el Corpus del Patrimoni Culinari Català de l'Institut Català de la Cuina hi ha una recepta que em cridava molt l'atenció fa temps perquè no l'he vist mai en un restaurant de casa nostra ni l'he menjat a casa de ningú: el farro tarragoní. Quan em vaig anotar els ingredients vaig veure que era molt semblant a l'escudella catxaruda, la sopa de pobre. Això que sigui una sopa de pobre ho hauríem de discutir perquè no ho és ni de bon tros: verdures del temps i de proximitat que podem trobar als mercats és un luxe que cal aprofitar. I queda palès que els ossos de pernil, que sempre en podem tenir al frigorífic, donen un molt bon gust als brous de la nostra cuina. Sempre variant els llegums i les verdures que hi entren també tenim l'ouillada catalana que vaig descobrir en una novel·la. I a la cuina de casa dels meus pares els brous acostumaven a tenir un os de pernil com a ingredient. I el que em xoca del plat d'avui és el nom 'farro tarragoní' també conegut com a 'xarró tarragoní', és una varietat de les nostres escudelles. Si cerquem al diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans la paraula 'farro' surt la definició: Farinetes bullides o fregides fetes amb farina de blat de moro, cosa que no té res a veure amb la sopa. Però sí que trobem la recepta al llibre La Teca d'Ignasi Domènech. Tot i que sé que a Tarragona es fa la 'Jornada gastronòmica del Farro' que es cuina per a començar les festes del Carnaval, jo no l'he seguit mai. Hauré d'esperar que la tornin a celebrar. Au, que prepararem el plat que ens alimentarà el cos i l'ànima. I una última cosa: a casa som molt 'soperos' i no ens fa res menjar-ne tot l'any. Una herència gastronòmica de la meva mare... Tornàvem de la platja a l'estiu i alguna vegada ens esperava una bona sopa. Coses de famílies.\n2,5 l d'aigua ● 1 os de pernil sec ● 150 g de fesols blancs ● 2 patates mitjanes ● 1/2 col d'hivern ● 100 g de pèsols ● 100 g de faves ● 1 tros de botifarra blanca culana ● un bocinet de sagí pastat amb un xic de farina ● 100 g de fideus ● sal\nAl vespre posarem els fesols en remull en aigua. L'endemà els courem en una cassola junt amb l'os de pernil durant uns 3/4 d'hora a foc mitjà. Passat el temps hi afegirem les verdures i deixem que es coguin a foc amorós. Quan estiguin a punt tastem el punt de sal i afegim els fideus, el sagí i la botifarra tallada a rodanxes. Així que hagi passat el temps de cocció de la pasta ja podem servir.\nA les fotografies podeu veure les flors de les faveres que són unes orquídies precioses (va ploure fang), així com les flors dels tirabecs que són de la mateixa família dels pèsols (ja van sortir en un altre post: crema de pèsols de primavera). Si voleu veure com són les flors de la pesolera les teniu aquí. I la verdura que m'agrada agafar de bon matí en un passeig per l'hort: col, enciams i carxofes.\nFa uns dies ens va deixar un dels meus referents de la música italiana i que tant m'agrada. Gràcies pels moments que m'has fet gaudir amb la teva veu, Franco. I excel·lent la versió que fa de la coneguda 'La cançó dels vells amants' de Jacques Brel. Dos monstres junts.\nLa canzone dei vecchi amanti, Franco Battiato


Carpes i Decoració : El pla B perfecte pel teu casament a l'aire lliure\nset. 17, 2019 | General, Decora i Organitza, Destacats, Carpes i mobiliari |\nUs encanten els casaments a l’aire lliure? Una bona elecció és escollir una carpa i gaudir de l’entorn amb els vostres convidats, sense haver de patir per possibles pluges i d’altres imprevistos climàtics. Si ja teniu clar l’espai, és important crear un ambient elegant però càlid, alegre i romàntic, tot amb una decoració personalitzada que marca la diferència.\nDeixeu-vos assessorar i descobriu l’encant de les diferents opcions que Tot Nuvis us proposa. Som-hi!\nAse Carpas, a Barcelona, presumeix de més de 20 anys d’experiència en el lloguer de carpes per a casaments. La seva filosofia està basada en l’assessorament personalitzat, proper i orientat a solucions. Disposen de varietat d’opcions d’allò més innovadores en carpes per a casaments: Carpes elegants amb acabats en lona, formats especials, funcionals i grans carpes. Tot amb servei integral que inclou lloguer de tarimes i complements, muntatge, desmuntatge, transport i recollida.\nTot Carpes, ubicats a Terrassa, convertirà el teu casament en un escenari d’una elegància única i enlluernadora. La seva àmplia selecció de carpes i accessoris es compon de models de la millor qualitat i d’estètica excepcional. Carpes modernes, clàssiques, beduïnes, transparents… Amb Tot Carpes el teu pla B tindrà l’èxit assegurat. A més, si ho desitges, s’encarregaran de l’enllumenat, col·locació de moquetes, mobiliari i decoració. Quin descans!\nCasa’t en el lloc que sempre havies somiat amb Toptent, situats a Matadepera i Cubells (Lleida). A banda del lloguer i muntatge de carpes per a casaments, també s’encarregaran del mobiliari i de la decoració floral. Des de les solucions més senzilles i eficaces fins a les més sofisticades, des de la carpa plegable fins al més modern, el seu repertori inclou tota mena de carpes en diferents estils, mides i formes. Per descomptat, el servei inclou muntatge i desmuntatge.\nDeixeu un record inoblidable amb un muntatge i decoració espectacular, de la mà de Eventop Carpas, de Montcada i Reixac. Són especialistes en la fabricació, la venda i el lloguer de carpes i la venda de carpes de tot tipus. El disseny, la qualitat i la personalització dels sus muntatges són els seus distintius. Tanmateix, ofereixen un servei de lloguer i venda de tarimes, escenaris, para-sols, WC portàtil, mobiliari chillout i molt més. Tot el que necessiteu perquè en el vostre casament no li falti res!\nPel vostre casament, Carpes Maho crearan un ambient exclusiu, acollidor i agradable perquè tots els vostres convidats gaudeixin d’una vetllada màgica. Disposen d’un ampli ventall de carpes de diferents materials i colors. Carpes blanques o de color, tendes beduïnes (ideals per crear espais idíl·lics), amb il·luminació o sense, tarimes, moquetes, lavabos portàtils i molt més!\nFer un casament a mida, escollint cada element per l’ambientació segons el nombre de convidats, els suggeriments i desitjos dels nuvis és possible. Carpes Xamosia amb més de 15 anys d’experiència en lloguer de carpes i accessoris de mobiliari, seran els professionals idonis a l’hora de crear un entorn únic i màgic per vosaltres i els vostres convidats. Ofereixen diversos serveis per casaments perquè gaudiu d’un esdeveniment totalment condicionat.\nVoleu sorprendre els vostres convidats? Descobreix les últimes novetats del sector carpes amb Pentacarpa. Amb més de 20 anys d’experiència ha participat en grans esdeveniments com les Olimpíades de Barcelona 92. Disposen d’una àmplia gama de models de carpes, des de les més petites per espais més reduïts fins a formats de grans dimensions. Carpes de tot tipus, haimes, tarimes, decoració, mobiliari “chill out“, il·luminació, coberteria, estovalles i molt més.\nSi no us conformeu amb el de sempre, si voleu crear un entorn idíl·lic al bell mig de la naturalesa i gaudir d’una posada en escena fantàstica en el vostre gran dia, podeu comptar amb Carpes Costa Brava, situada al Baix Empordà. Estan especialitzats en el lloguer i muntatge de carpes i complements: Tarimes, Parquets, il·luminacions, Decoració, Estovalles i tot tipus de mobiliari. Disposen d’una àmplia varietat de carpes amb diferents estructures, mides, formats i dissenys, to en materials de la millor qualitat.\nTant si es tracta d’un casament de petit format com banquets de grans dimensions, amb CD Carpas & Tarimas tot és possible.\nDisposen d’un ampli ventall de carpes amb opcions d’acabat diverses, que permeten habilitar qualsevol tipus d’espai pel vostre casament. Carpes de fusta, carpes de protocol, carpes per a casaments, carpes per a esdeveniments…\nDisposen dels millors preus, tot amb la màxima garantia d’elegància i confortabilitat. També ofereixen pistes de ball i tarimas hidròfugues en lloguer i antilliscants reforçades. Lloguen escenaris de totes les mides i tot tipus de complements per revestir, condicionar i adornar la carpa.\nAmb Envelats Elias podreu gaudir d’una atmosfera màgica i especial, tant si fa sol com si plou. Són una empresa especialitzada al lloguer i muntatge de carpes amb més de 40 anys d’experiència. La seva llarga trajectòria avala la seva feina i professionalitat. L’equip d’Envelats Elias s’adaptarà a les vostres necessitats i a qualsevol tipus d’espai, treballant amb la màxima exigència. Tanmateix, ofereixen d’altres serveis i complements per a la decoració de l’espai.\nTant si voleu un casament rural, d’estil vintage, a peu de platja, romàntic, clàssic o temàtic, amb Lloguers Bosch accedireu a tot el mobiliari, els accessoris i detalls que necessiteu pel vostre gran dia; Taules rodones, llargues amb diferents mides, cadires de diferents colors amb possibilitat de vestir-les amb els tèxtils que convingueu. Coberteries, plats, sota-plats… Tots els estils i possibilitats estan cobertes amb Lloguers Bosch. Rebràs un tracte proper, amable i familiar. S’adaptaran a les teves necessitats i gustos per tal d’assolir les teves majors expectatives.\nARTICLES DE LLOGUER GARULO\nOrganitzar un casament demana dedicació, temps i molta feina. Si vols estalviar-te mals de cap, Garulo serà el teu millor aliat. A banda d’infinitat de carpes en diferents mides, formes i materials, disposen de tota mena de productes complementaris i imprescindibles pel teu gran dia, com cassoles, estovalles, parament de taula, tarimes, mobiliari i fins i tot inflables. T’ho muntaran allà on vulguis i t’ho recolliran un cop passat el gran dia, pel que no t’hauràs de preocupar de res.\nDetalls, Invitacions, Pastissos i dolços per a Casaments, figuretes per a pastissos, Candy Bar, Decoració Photocall, Racó dels desitjos, Lletres personalitzades, Confeti, Arròs….A Trencanous, a ple centre de Reus, trobaràs tot allò que puguis necessitar per decorar, endolcir i omplir d’afecte, diversió, i rialles el teu casament. A més, tots els productes són personalitzats, ideal per celebrar un enllaç totalment únic i crear un fantàstic record pel vostre futur i el dels convidats.\nAquests experts en carpes i complements, situats a Barcelona, convertiran qualsevol idea que tinguis al cap en un escenari de casament real. Disposen de carpes en infinitat de mides, formes i estils, com també de tarimes i d’altres accessoris. Seran la teva millor solució, sobretot a l’hora d’organitzar un casament de gran format i multitudinari. T’ajudaran a escollir el material més adequat, t’ho muntaran allà on vulguis i ho desmuntaran i recolliran el dia següent. Fantàstic!\nAnteriorModa nuvis: Tendències en vestits de nuvi 2019\nSegüentEssencials pel teu casament\nFes el teu Tortell de Reis


Les ‘startups’ catalanes creixen un 38% en tres anys | Economia | EL PAÍS Catalunya\nLes ‘startups’ catalanes creixen un 38% en tres anys\nLa Generalitat destinarà 20 milions d'euros fins al 2023 a impulsar el sector\nBarcelona 16 GEN 2020 - 15:48\tCET\nEl certamen de 'startups' 4YFN, el 2019. Juan Barbosa\nL'ecosistema d'empreses emergents a Catalunya ha crescut un 38% en els últims tres anys, segons un informe sobre el sector elaborat per la Generalitat. El Departament d'Empresa ha identificat com a startups el 2019 1.504 empreses, una xifra que ha anat augmentant en cada exercici, i que aprofita l'impuls de Barcelona com el cinquè pol d'atracció i generació d'aquestes companyies a Europa, per darrere de Londres, Berlín, París i Amsterdam. L'ecosistema català ha atret 2.800 milions d'euros d'inversió en els últims cinc anys.\nEl Barcelona Startup Congress reuneix l’elit emprenedora\nBarcelona es converteix en punt de trobada de les ‘start-ups’ europees\nLes 1.504 startups que hi ha a Catalunya donen feina a 16.900 persones (un 23% més que fa dos anys), segons l'informe elaborat per Empresa mitjançant la seva agència per la competitivitat, Acció. En la presentació d'aquest document, la consellera Àngels Chacón va destacar dimecres que el 64% de les empreses treballen amb tecnologies vinculades a la indústria 4.0, com per exemple la computació en núvol, el big data, la intel·ligència artificial, la robòtica o l'anomenat “internet de les coses” (els objectes quotidians connectats a la xarxa).\nNo obstant això, d'acord amb l'ecosistema espanyol, bona part d'aquestes startups té com a finalitat proposar solucions en el sector dels serveis, especialment en el comerç electrònic (el 43% s'emmarquen en el sector del comerç digital o del posicionament de mercat de les empreses). En aquest sentit, una de les principals startups de Catalunya és Glovo, amb una valoració que va superar els 1.000 milions de dòlars el mes passat.\nSuperar aquesta xifra, segons l'argot del sector, és convertir-se en un “unicorn”. A Espanya només Cabify, Glovo, Letgo i eDreams han arribat a aquesta categoria recentment. Un dels reptes que, segons Chacón, té el sector per davant és arribar a un volum de 4.000 empreses emergents el 2030, de les quals 400 haurien de tenir capacitat d'escalar i 15, capacitat de convertir-se en “unicorns”.\nSegons l'informe de la Generalitat, actualment el 25% de les startups factura més d'un milió d'euros. Chacón ha destacat que el sector dona senyals de maduresa, com per exemple el fet que el 39% dels fundadors de startups el 2019 ja n'havien creat alguna altra amb antelació.\nLes TIC, el lleure i la salut són els àmbits que concentren més empreses emergents. Aquestes, a més, se situen majoritàriament (un 77%) en l'àmbit metropolità de Barcelona. Chacón ha anunciat que la Generalitat destinarà 20 milions d'euros durant els propers tres anys a impulsar l'ecosistema de startups amb mesures com l'ampliació de les línies d'ajudes i l'acompanyament internacional a destinacions com Silicon Valley, Nova York, Singapur o Corea del Sud.


La teoria de la relativitat: de novembre 2008\nAra quan escric ja ho faig en clau bloc, i en certa manera sóc mes conscient de que algú ho llegeix, i ho pot comentar, de fet m’agrada llegir les notes al bloc i em desperta curiositat saber qui ha entrat i sap el que penso.\nFa poc he creat un perfil al Facebook, mes que res com a resposta a la invitació d’una amiga i he descobert aquest altre submòn paral·lel. Ara tinc e-mail, bloc, space, facebook, messenger, skype i algun que altre perfil en aquestes webs celestines. Sobretot estic tant registrat perque m’hi apunto amb la eufòria de la novetat i el reclam dels amics.\nDesprès em paro a pensar en el fet de cultivar mes les relacions virtuals que les naturals, les de cara a cara i me’n recordo d’un article que vaig llegir a Vanity Gay on parlava dels cada cop mes vincles emocionals sense cap risc que creem per Internet i del poc que cultivem aquests vincles amb les persones que ens envolten com poden ser els veïns o aquelles persones que veiem dia a dia pel carrer o a la parada del metro cada matí. No critico el cyberespai, crec que tot suma, però per si de cas estic esborrant de mica en mica el meu rastre de la xarxa i el limito a aquesta petita Àgora que és un bloc sense cap temàtica mes particular que les pròpies opinions.\nSempre he tingut facilitat per sentir atracció cap a les novetats, sobretot per curiositat i és fàcil que m’enganxi a un reclam publicitari o que una sèrie de TV o una pel·licula em crei addicció, i si m’agrada doncs puc veure una i mil vegades aquesta sèrie fins a recordar gran part del text i imatges, si.... aquest temps dedicat a l’estudi potser seria mes profitós...... però les aptituds venen com venen......\nAlmodovar i "Sex and the City" son unes de les referències mes recurrents, la primera des de que per casualitat vaig veure “La ley del deseo” i la segona quan un estiu a la FNAC en vaig comprar la 1ª temporada per fer menys avorrit un llarg estiu al poble. En uns mesos vaig acabar tenint les 6 temporades de la sèrie i aquests DVD’s han viatjat per nombroses cases d’amics que s’han enganxat a la serie. Aquest estiu vaig tenir la sorpresa d’una temporada extra en forma de pel·licula i ara he llegit que es provable que n’hi hagi un altra secuela.\nAra penso que potser acabi avorrint-la per sobredosi com en el seu dia em va passar amb "Cuentame", Paulo Coelho, les ficcions de TV3 o fins i tot Bola de Drac (de petit patia nomes de pensar que un dia s’acabessin les aventures de Son Goku, però amb tants monstres i la pubertat vaig perdre’n l’interès a mig matar un monstre).\nEn definitiva addicte si, però que ràpid passo el síndrome d’abstinència.\nPublicat per Jordi a 23:49 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: actualitat, internet, nova york\nUn pensament al balcó, una flor austera però preciosa que s’atreveix a florir amb el fred.\nUn forat a la teulada, des de la finestra de la cambra es veu l’antiga cantereria dels veïns, la darrera que va funcionar, de maó, amb arcades i un parral que l’abriga, tot plegat d’una senzillesa antiga i bonica. Amb els anys s’hi ha fet un forat a la teulada al mateix lloc on quan era petit veia sortir niuades de puputs. Els matins freds i assoleiats d’hivern el seu gat escala el parral i dorm al brancal de la finestra, amb els vidres bruts i intactes, lleugerament il•luminada pels raigs de sol que entren pel forat de la teulada.\nM’agrada contemplar el paisatge rere els vidres que s’entelen per l’alè de qui s’aboca massa al vidre per contemplar el món que l’envolta.\nPublicat per Jordi a 11:21 3 comentaris:\n"Francamente querida (Reina), me importa un bledo"\nMalgrat tot, malgrat el fora de to i el gratuïtes i innecessàries que són les declaracions de la Reina, almenys parla de respecte tot i que no entengui a una part de la població. Mal que mal fa anys que penso que la monarquia es com la calvície una realitat que tothom qui pot evita per ser una herència punyetera i que et toca sense triar-la. Per cert ves a saber que pensen els altres monarques o líders estatals... almenys aquesta ens respecta i no ens tancaria a la presó.....\nAixò sí la que aviat serà mes rica que la Reina és Pilar Urbano que s’està forrant amb la venta del llibre, jo per si de cas no el compraré ni per contrastar la informació...\nParlant de reines i sobre un tema que encara arrossega polèmica la mort per accident de trànsit del líder de la Ultradreta Austríaca Haider destapa la seva relació sentimental amb el número dos del seu partit, una doble vida consentida per la seva dona. Aquest és el que anomeno “efecte American Beauty” degut a la pel•lícula del mateix nom on apareixia un neonazi que ho era per manca d’acceptació de si mateix i canalitzava la seva autorrepresió castigant a la seva família i odiant als que eren homosexuals com ell però mes valents ho som obertament.\nDoble moral, la gran mentida de pretendre ser el que no ets, el pitjor, que ho fes perquè n’estava avergonyit. Aquí radica l’esperit de l’orgull Gay, en evitar aquestes mostres de vergonya i d’amagar-se per dur una doble vida. La vergonya és converteix en orgull.\nI per acabar la crònica celebrar dues noticies que aporten esperança i certa justícia primer la victòria d’Obama, independentment de com es desenvolupi la política dels EEUU a partir d’ara celebrar que per fi guanya un líder carismàtic, negre i que té com a referents Martin Luther King i Gandhi i segons definitivament es desintegra la fotografia de las Açores que tantes guerres i mal de caps ens han portat. Bye Bye Aznar, Blair and Bush.\nPublicat per Jordi a 9:38 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: actualitat, obama\nDia de fred intens, de massa calor artificial provocada per la calefacció de la feina. Temporada de dilemes. El dia encara minva i jo també vaig de capa caiguda. Realment com la gran majoria. Aquest matí m’he espantat al posar els peus sobre la balança, torno a fregar el canvi de numero. Com si el meu esforç constant fos minvar i augmentar cada temporada, i de mentre l’armari ple de roba de totes les talles per les que em passejo cada any i com a record imborrable una estria mes a la cintura com un tatuatge que em recorda que fa mesos era jo menys aquella ratlla de pell rebentada per la tibantor del greix.\nDies de tardor foscos per dins i fora. Malgrat tot la pluja a la finestra i un bon llibre a la vora del foc són ideals. El balanç del que he aconseguit aquest any desequilibra la balança i sort de l’esperança que em manté dret, de peus a terra, sobre el vidre glaçat que marca en blau fluorescent el resultat de la meva frustració.\nSerà qüestió d’endollar el carregador de la bateria, que deu estar sota mínims.\nPublicat per Jordi a 12:31 1 comentari:


Desconfinar el futur (Josep Ramoneda)\nLa pandèmia ha de permetre reconstruir el futur des del reconeixement de la vulnerabilitat\n4 min. 27/10/2020 18:25 Traduccions: Cat Cas\n987x555 ETIENNE LAURENT / EFE\n1. Pacte. Si un bon dia Macron no hagués tingut l'ocurrència de declarar el toc de queda a França, n’estaríem parlant ara? Fa la sensació que els governs van actuant a cop d’ocurrències. I que quan un fa un pas els altres el segueixen, com si es tractés d'una moda. És el gran problema de la gestió de la pandèmia. Els governs no transmeten confiança perquè no saben explicar les seves decisions, perquè emboliquen massa la troca abans de prendre-les, perquè quan acaben d’anunciar una mesura ja n’estan insinuant una altra, perquè sovint confonen l'autoritat amb l’autoritarisme, perquè creuen més en fer por que en generar responsabilitat i perquè la compulsiva dinàmica de la confrontació política els impedeix trobar espais de consens, és a dir, decisions que tenen un ampli suport.\nSé que el que ara toca és difícil de fer: atacar eficaçment la pandèmia i al mateix temps donar una perspectiva de futur a la ciutadania. Però quin sentit té ara sortir amb un estat d’alarma fins al maig de l’any que ve? Com si no es notés a l’ambient que la gent viu amb la sensació de dur una pesada càrrega a l’esquena, tirem un teló sobre el futur a set mesos vista. No es pot jugar tan a la lleugera amb llibertats bàsiques. L’èmfasi en les prohibicions té efectes infantilitzants si no va acompanyat de senyals que apuntin al dia després.\nQuins poden ser aquests senyals? N’hi ha de dos tipus: conceptuals i pràctics. Si ens oblidem dels primers, ens posem en un atzucac: actuem com si l’endemà hagués de ser igual que el temps anterior. I no ho serà. Poden passar dues coses: que no es faci res, i llavors el més probable és que s’avanci per la via de l’autoritarisme postdemocràtic per dominar unes societats ferides; o que es plantegi –almenys a nivell europeu– un pacte social d’envergadura, que comenci per implementar eficientment les mesures d’ajut anunciades, per conduir el conjunt de la societat a uns acords de reconstrucció que es corresponguin amb la gravetat de la desfeta.\nQuè vol dir això? La pandèmia és un fet inesperat que ha tingut efectes enormement desiguals sobre la societat: hi ha hagut molts perdedors (les víctimes, evidentment, però també amplis sectors socials) i hi ha hagut també grans guanyadors. I aquí no hi ha coartada meritocràtica –la fal·làcia permanent per legitimar les desigualtats– que valgui. Els que han sortit afavorits de la pandèmia hauran d’acceptar fer concessions per restablir els equilibris socials. I tampoc val l’etern recurs al mite del creixement com a panacea de tots els mals. En aquest sentit, celebro que el govern espanyol, encara que molt tímidament, inclogui en els pressupostos una insinuació de pujada d’impostos en la bona direcció: els dividends de les grans societats.\n2. Progrés. Desconfinar el futur vol dir renovar la idea de progrés que ha permès el desplegament de la modernitat. Renovar no vol dir repetir. L’experiència acumulada ens posa en guàrdia sobre els experiments que prometien la salvació i han acabat en el desastre. De l’impuls il·lustrat en van néixer les democràcies occidentals, però també els totalitarismes –presentats com la forma suprema d’estat modern (Carl Schmitt)– i l’imperialisme i els colonialismes a cop d’explotació i de pistola. Com ha explicat Pankaj Mishra, els països abans explotats han reaccionat sovint amb els instruments dels colonitzadors. I ara el sistema de poders del món és molt més complex, sense un model que valgui, més encara després del fracassat intent nord-americà d'imposar democràcies a cop de bombardeig. I el desplegament tecnològic ha creat uns poders supraestatals d’una capacitat de seducció i control impensables fa vint anys.\nCrec que la pandèmia ha de permetre reconstruir el futur des del reconeixement de la vulnerabilitat, fent de la vulnerabilitat una força, perquè és l’única forma que tenim de salvar les llibertats. D’altra manera, si la por s’imposa, s’acabarà complint la paradoxa que el règim comunista xinès haurà estat l’estadi superior del capitalisme. Ull amb fer de la restricció de les llibertats una gesta, perquè el risc és que ens hi acabem acostumant. I precisament la defensa de les llibertats serà determinant a l’hora de desconfinar el futur.


Humanitzen cucs per fer-sensibles a un fàrmac contra el càncer i identificar els punts febles de cèl·lules tumorals – IDIBELL\nA primera vista, un cuc que mesura un mil·límetre i que cal observar amb lupa no s’assembla en res a un ésser humà. No obstant això, el nematode Caenorhabditis elegans, un animal model usat en investigació biomèdica per centenars de laboratoris al món, té aproximadament el mateix nombre de gens que tenim els humans, uns 20.000. A més, la majoria dels gens humans que estan relacionats amb malalties tenen un gen molt semblant, u ortòleg, en el cuc C. elegans. Així, per exemple, el gen humà SF3B1 que es troba mutat en diferents tipus de càncer, principalment en leucèmies, però també en alguns tumors de mama o pròstata, és molt similar al gen sftb-1 de C. elegans. Són tan similars que quan s’observa la seqüència d’aminoàcids de la proteïna humana SF3B1 en les seves regions més afectades per mutacions de càncer, el 89% dels aminoàcids són idèntics. Precisament algun d’aquests aminoàcids conservats des cucs fins humans són els que es troben mutats en alguns tumors.\nUn grup d’investigadors dirigit pel Dr Julián Cerón, de l’Institut d’Investigacions Biomèdiques de Bellvitge (IDIBELL), ha aprofitat la similitud entre aquests aminoàcids i la seva experiència en la tècnica d’edició gènica de CRISPR per imitar en C. elegans les mutacions del gen SF3B1 que es troben en tumors humans.\nAquestes investigacions han permès utilitzar cucs per identificar possibles punts febles o vulnerabilitats de les cèl·lules canceroses que tenen mutacions en SF3B1. Així, els investigadors apunten a tres factors de splicing, que funcionen al costat de SF3B1 en el processament de l’ARN missatger, com a dianes per a molècules terapèutiques que matin a les cèl·lules cancerígenes amb la mutació en SF3B1 però no a les cèl·lules normals. El treball de recerca, que forma part de la tesi doctoral de Xènia Serrat i en el qual han col·laborat investigadors de l’Institut Pasteur de Paris, acaba de ser publicat a la revista PLoS Genetics.\nEls investigadors de l’IDIBELL no només han reproduït les mutacions de pacients de càncer en el genelegoma de cucs, sinó que també han humanitzat la regió de la proteïna SF3B1 que s’uneix a Pladienolide B, una molècula de la qual deriva un fàrmac que està en fase d’assaig clínic per al tractament del càncer. Aquest avanç permetrà provar moltes més molècules derivades del Pladienolide B, per a seleccionar la més eficient com a agent anti-tumoral.\nGràcies a la tecnologia de CRISPR, en la qual el grup del Dr Cerón és especialista, el reemplaçament funcional de proteïnes de C. elegans per les seves homòlogues humanes permetrà usar aquests cucs humanitzats per investigar mecanismes de malaltia i pronosticar la implicació certes mutacions en el desenvolupament de malalties. Aquest sistema també serviria per buscar noves fàrmacs d’una manera ràpida, eficient, i èticament responsable.\nCRISPR editing of sftb-1/SF3B1 in Caenorhabditis elegans allows the identification of synthetic interactions with cancer…, Scientific summary\n← Innovation for value converteix Barcelona en la capital mundial de la innovació sanitària\nEl cònsol general de França a Barcelona visita l’IDIBELL →


Soroca - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n48° 09′ 21″ N, 28° 17′ 51″ E / 48.1558°N,28.2975°E / 48.1558; 28.2975Coord.: 48° 09′ 21″ N, 28° 17′ 51″ E / 48.1558°N,28.2975°E / 48.1558; 28.2975\nDistricte districte de Soroca\nSoroca és una ciutat de Moldàvia situada al costat del riu Nistru, a uns 160 km al nord de Chişinău. És la capital administrativa del districte de Soroca. La població, l'any 2005, era de 28.407 habitants.\nUn dels llocs dels més emblemàtics que es poden visitar a la ciutat és la fortalesa de Soroca, del segle xv, feta bastir pel príncep Esteve III de Moldàvia.\nLa primera menció a la ciutat de Soroca prové del segle xv quan el príncep Esteve III (Ştefan cel Mare) basteix la gran fortalesa. Aquesta fortalesa, originalment de fusta, defensava un gual sobre el riu Nistru. Va ser un lloc important en la cadena de fortificacions que incloïa quatre forts al Nistru, dos al Danubi i tres a la frontera nord medieval de Moldàvia. Entre 1543 i 1546 sota el govern de Petru Rares, la fortalesa va ser reconstruïda en pedra com un cercle perfecte amb cinc bastions situats a distàncies iguals.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Soroca\nPàgina oficial de Soroca (govern municipal) (romanès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Soroca&oldid=26348248»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 14 feb 2021 a les 15:20.


Human Carnage van participar a la presentación del nou disc de Setge i van parlar amb ells ara que han reeditat el seu primer disc Unleash The Carnage amb la veu de Master Carnage, el seu nou cantant.\nVam aprofitar la nostra visita a Reus per entrevistar Inmoonere, banda que properament obrirà per Blaze Bayley i que ha publicat fa poc el seu disc debut "Un dia perfecte per morir".\nAprofitant que Riot Of Violence va participar a la presentació del nou traball de Setge, hem tornat a parlar amb ells, ara que ja han passat uns mesos després de l'edició del seu nou disc Planet Of The Rapes.\nEntrevista a Into The Nethermost moments abans del seu concert Descent Into The Abyss II a la Sala Monasterio el passat 21 de desembre.\nEntrevistem a la banda de metal extrem barcelonina Ensom que estan presentant la seva primera demo, Sons Of An Idea.\nEntrevistem a la banda de viking barcelonesa Immorgon que van obrier el Winterdawn Fest del passat 7 de desembre a la Sala Bóveda de Barcelona.


Blog Excursions - ARAESPORT\nLA SÉQUIA DE MANRESA, ON L’AIGUA ÉS EL CAMÍ\nCada any per aquestes dates s’organitza la Transéquia, un esdeveniment esportiu, patrimonial i cultural que porta a resseguir el canal medieval a milers de persones. Però la Séquia es pot recórrer tot l’any per descobrir-ne els colors...\nCENTENARI DEL CENTRE EXCURSIONISTA MONTSERRAT\nEl 9 d’abril del 1922 va néixer una entitat que ha acompanyat al llarg de la seva història a socis, famílies, joves i infants en el coneixement i gaudi del medi natural, social i cultural del país.\nCamí dels Bons Homes en Família\nDes que va néixer l’Aran, els nostres coneguts ens deien que ja se’ns havia acabat la llibertat per anar a la muntanya, però quan hi tens una relació molt estreta, no pots perdre-hi el contacte\nCAMINAR AMB NENS A LA NEU\nArriba l’hivern, i amb l’hivern la neu al Prepirineu i Pirineu català. Sabem que hi ha anys que neva molt, i anys que no tant, però algun dia per anar a disfrutar de la neu sempre el tenim!\nAPRENEM A ORIENTAR-NOS!\nUs proposem anar a passejar pel bosc tot buscant uns punts determinats amb l’ajuda d’un mapa! Anem a conèixer un circuit permanent d’orientació!\nMONTSERRAT Santa Anna - Pla de les Taràntules - Sant Miquel\nL’excursió comença al Monestir de Montserrat, en concret a la Plaça Abat Oliva i, just davant, veiem el Funicular de Sant Joan el qual arriba al Pla de les Taràntules, que serà el punt intermig de la ruta.\nLa via verda del Carrilet de Cal Rosal a Pedret.\nUs presentem una ruta lineal de 10km (5km d’anada i 5km de tornada) que transcorre per la via verda de Cal Rosal fins al pont de Pedret tot seguint el curs del riu Llobregat.\nVolta al Santuari de Lord\nRutes pel Bages, Berguedà i Solsonès. L’excursió comença amb una pujada fins a la Mola de Lord pel camí del Via Crucis, un camí d’1km de pujada, empedrat i amb barana la major part del camí.


RACÓ VIATGER de Mariló: TOLEDO pinzellades en blanc i negre\nToledo és ciutat única: bressol de tres culures: la musulmana, l'hebrea i la cristiana.\nEste any 2014 cal anar, o tornar, a Toledo. La ciutat està engalanada celebrant el centenari de la mort del pintor El Greco, que va viure a la ciutat durant 37 anys. Hi ha organitzat un grapat d’activitats culturals, exposicions, rutes per la ciutat seguint les seues petjades... tot un luxe i un privilegi per a una ciutat que per altra banda, no li cal excusa per obrir les portes al visitant. Per ella mateixa s’ho val.\nToledo, l’enigmàtica Toledo, bressol de tres cultures monoteistes, musulmana, hebrea i cristiana, és ciutat única, declarada Patrimoni de la Humanitat des de l’any 1986, és visita obligada si es vol viure la història, respirar-la. Perquè passejar pels seus carrers, admirar els monuments i les façanes de les cases, i entrar a les botigues, suposa un trasllat en el temps. Els carrers són estrets, les cases senyorials i amb blasons indicant qui vivia en temps passats. I a les tendes l’orfebreria és la que mana en forma de joies o d’espases. He estat varies vegades a Toledo però no conserve moltes fotos representatives, malgrat haver-hi tant per veure i tants racons amagats.\nDes del parador del Conde Orgaz, la vista de Toledo és completa, hi ha uns poc edificis que dominen per altura, cases baixes construïdes en un entramat de carrerons complicats, tot junt al riu Tajo que amb gran cabdal passeja pel costat.\nDes del Parador nacional la vista de Toledo és completa.\nEl Alcazar és possiblement el monument més important, mescla estils, com predomina en tota la ciutat, i ha estat escenari al llarg dels segles de gran part de la història de Toledo. En l’actualitat és museu militar com a recordatori del setge que el destruiria a principis de la guerra civil.\nPerò hi ha més: mesquites, sinagogues, ponts, muralles, convents, torreons... tot un museu arquitectònic a l’aire lliure.\nI també, val la pena, entrar a observar amb deteniment el quadre del Greco “El entierro del conde Orgaz”, és un goig tindre davant un quadre tantes vegades estudiat. El quadre està a l’emplaçament originari, quatre segles hi porta fent les funcions per a les quals va estar pintat, presidir la sepultura del senyor de Orgaz.\nToledo no solament es veu apreciant els seus monuments, la ciutat es coneix millor caminant pels carrerons i costeres fora de la ruta turística. És l’encís de la ciutat, perdre’s per racons dels empinats carrerons que porten a emplaçaments que proporcionen unes vistes incomparables. És el que a mi m’agrada, és el que he fet les vegades que he anat, fer el passeig reposat, parant-me a mirar detalls o descansant en algun lloc, que en eixe moment em resultà agradable i particular. De l’últim viatge, un cap d’any, recorde especialment un bar cafeteria que a més a més era galeria d’art.\nHui anem a fer un curt recorregut visual. Una pinzellada entre tot el quadre que representa la ciutat. Comencem a la plaça Zocodover que és el centre i punt de partida per introduir-nos en l’ambient nocturn, per anar de compres o per visitar el centre històric i també passegem per la costera de Los Pascuales. Anem al pont d’Alcántara i una vegada travessat el pont així com la carretera construïda en 1864 passem a uns restos de muralla d’accés a un centre històric. El pont d’Alcántara, malgrat el nom àrab és d’origen romà, testimoni de lluites, fou de vegades destruït i altres tantes refet.\nVisitem San Juan de los Reyes, que és un monestir franciscà del segle XV manat construir pels reis Catòlics en commemoració de la” batalla del toro” en 1476. El claustre té amplis finestrals decorats amb riquesa de detalls. Dins l’església al presbiteri s’observa una decoració repetitiva, original i mai vista: l’àguila de sant Joan sosté a les seues urpes els escuts reials. Dels claustre alt destaque les gàrgoles per la seua varietat i minuciositat. La porta de los leones data del segle XV.\nTambé visitem la catedral gòtica, que és impressionant, començada a construir en 1226, s’acabà en 1483. Al seu interior guarda una col•lecció de pintures i una valuosa custodia processional de més de tres metres d’altura utilitzada el dia Corpus. En la façana de la catedral hi ha tres portes en la central anomenada pòrtic del perdó, en una de les vegades que visite Toledo hi ha un betlem muntat, és Nadal i és el que correspon. Dins la catedral cal destacar un retaule barroc anomenat “el transparente” construït per tal de “fer gran” i donar llum al lloc on es guarden els calzes sagrats.\nI no deixem d’anar al carrer Alfileritos, un de molts que et transporta en el temps i fa que la imaginació funcione pensant en duels entre cavallers emprant les espases damasquines que en Toledo tan bé saben fer.\nEsta és una ruta que cada vegada que vaig faig, són racons que es mantenen perennes malgrat el pas dels anys. Toledo té un ambient que atrapa.\nQUADERN DE VIATGE: TOLEDO, anys 1988, 1998, 2001\nEtiquetes de comentaris: ESPANYA, LLOC ESPECIAL, PASSEIG PER CIUTAT, VIATGE EN BLANC I NEGRE


Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés | David Portabella | madrid | Política | El Punt Avui\nEstat d’alarma per territoris si es va al Congrés Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés + Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés E-mail\nmadrid - 26 agost 2020 2.00 h\nSánchez desafia Torra i la resta a anar a Madrid si es vol rebre l’aval a un estat d’alarma a la carta per comunitats o províncies\nAltera majories i la llei del 81 ni ho preveu\nOfereix 2.000 rastrejadors de l’exèrcit\nObre una ronda amb líders\nSánchez, somrient al final de la compareixença d’ahir a La Moncloa ZIPI / EFE.\nEstat d’alarma per territoris si es va al Congrés Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés Estat d’alarma per territoris si es va al Congrés E-mail\nQuan l’estat d’alarma va vèncer, el 21 de juny, el president espanyol, Pedro Sánchez, es va enretirar a contemplar si les comunitats apartades pel comandament únic podien afrontar una segona onada en la nova normalitat que ell va beneir amb la fi de l’excepcionalitat. “Cal perdre la por del virus i gaudir de les terrasses”, va dir Sánchez el 2 de juliol. “Hem derrotat el virus”, va lloar el 5 de juliol en la campanya electoral basca. Ara que era caricaturitzat per la dreta com un mandatari de vacances que genera notícies com ara la despesa de 8.221 euros gastats en mosquiteres a la residència oficial del Palau de las Marismillas de Doñana, Sánchez va fer ahir un cop de volant en la crisi de la Covid-19 i va agafar el timó amb dues ofertes: si Quim Torra o un altre president vol un estat d’alarma a la carta per a la comunitat o alguna província, que vagi al Congrés a explicar-ho i ell promet que ho aprovarà. I si Torra o algú té problemes de rastreig, Sánchez li ofereix 2.000 rastrejadors de l’exèrcit on siguin necessaris. “Si un president necessita sol·licitar un estat d’alarma per a tot el seu territori o per a una part, qui millor que ell mateix per explicar-ho al Congrés i sol·licitar-ne l’aprovació? Li oferim el nostre suport”, sosté Sánchez.\nLa proposta de Sánchez és insòlita per un ample ventall de motius. La llei que regula l’estat d’alarma és del 1981 i no preveu en cap supòsit la visita d’un president de la Generalitat o d’una comunitat a l’hemicicle per exposar que reclama un estat d’alarma propi i a la carta. Es tracta d’un tràmit que la Constitució sí que preveu per defensar in situ a les Corts un nou Estatut, com va fer el lehendakari Juan José Ibarretxe amb el seu pla de lliure associació del País Basc amb l’Estat.\nI si el demana Torra?\nEl fet d’haver d’acudir a Madrid i de sotmetre’s al Congrés sorgit de les urnes estatals, a més, suposa alterar les majories dels parlaments d’origen amb paradoxes com ara que el destí de l’estat d’alarma de Castella-la Manxa pugui dependre del vot decisiu d’ERC i de JxCat, o que un eventual estat d’alarma que Torra desitgés per a Catalunya –o només per a Girona o Barcelona– depengués del vot del PNB. A subratllar la infinitat de paradoxes de la solució Sánchez als rebrots, s’hi va afegir el líder del PP, Pablo Casado: “Si hi ha un rebrot a La Rioja, venim al Congrés a votar un estat d’alarma? I si la transmissió salta a Navarra, què fem? En votem dos o passa a l’Estat perquè són dues comunitats? I què fem si el demana Torra i ho aprofita per a fins que no són els fixats?” Casado tem el supòsit que a un govern independentista o nacionalista amb policia pròpia com el català i el basc li pugui ser aprovat un estat d’alarma ad hoc. El cert, però, és que ni Torra ni cap baró del PP en sabien res i l’última conversa de Sánchez i Casado va ser el 4 de maig. A partir de la setmana que ve, Sánchez obrirà una ronda de reunions amb els líders de tots els partits.\nOferir una majoria que no té\nA banda de desafiar la seva vella màxima segons la qual “el virus no entén de fronteres ni de territoris” oferint ara un estat d’alarma a la carta, Sánchez va regalar als presidents “el suport de la majoria parlamentària que sustenta el govern” quan no existeix tal majoria. El PSOE i Podem sumen 155 escons en un Congrés de 350 seients i la majoria se situa en 176, així que el govern de coalició depèn del PNB com a soci fix i també d’ERC i d’EH Bildu (com en la investidura) o bé de Ciutadans (com en les pròrrogues de l’estat d’alarma) com a fusibles a esquerra i dreta.\nA l’hora d’oferir una tria a la carta on abans tenia un timó únic, Sánchez ja no entra en la comprensió fronterera del virus: “La situació no és homogènia territorialment. Hi ha províncies que sembla que han assolit més eficàcia i d’altres que tenen més problemes.” Amb aquesta al·lusió velada a Catalunya i Madrid, Sánchez va elevar el to perquè no rebutgin rastrejadors per l’uniforme militar: “A les comunitats amb més problemes, els sol·licito que demanin les capacitats i la professionalitat de l’exèrcit, les exhorto que ho facin.”\nEn una compareixença al final del Consell de Ministres que no estava prevista i que va improvisar ahir al matí com a inauguració del curs després d’un retir estiuenc marcat per la fugida de Joan Carles I, el president espanyol va fer un cant a l’autonomisme. “A aquest govern se li reprotxava que volia recentralitzar i apropiar-se de competències que estan en mans de les comunitats, i el que fem és tot el contrari. Respectem l’estat autonòmic: no és un posar i treure; és el títol VIII de la Constitució”, va defensar.\nQuan se li va demanar si l’aposta autonomista inclou complir el compromís de reunir la taula de diàleg entre governs, nascuda el 27 de febrer a La Moncloa amb iconografia de cimera entre dos estats i amb la promesa de ser mensual quan ara no troba data per a una segona trobada un cop exhaurit l’agost, no va voler concretar ni dia ni lloc. “Nosaltres volem celebrar aquesta comissió bilateral [sic]. Estem disposats a reunir-nos amb la Generalitat quan sigui possible. Cal recordar que el president Torra no es va desplaçar a La Rioja a la conferència de presidents i va demanar que fos una reunió telemàtica”, va dir Sánchez com a descàrrec. A l’inquilí de La Moncloa li ha arribat la proposta de “confrontació intel·ligent” de Carles Puigdemont i no es va mossegar la llengua. “He sentit l’independentisme parlar d’intel·ligència. «Confrontació intel·ligent», diu una part del govern de la Generalitat. D’altres parlen de diàleg... Jo el que dic és que el més intel·ligent és dialogar, el més intel·ligent és dialogar dins la Constitució, en una agenda del retrobament, en la qual el govern d’Espanya està treballant”, es va contraposar ell a les veus independentistes. Tot i saber que posar dia i hora a la taula seria avalar el compromís amb ERC, però, no es mou.\nPodem ataca Celaá\nSánchez compareixia al final d’un Consell de Ministres especialment convuls pel clima enrarit entre socis de coalició. Sense anar més lluny, la Diputació Permanent del Congrés debatia l’exigència de la dreta que el vicepresident Pablo Iglesias comparegui per explicar la imputació de Podem com a persona jurídica i necessitava el salvavides del PSOE per esquivar el tràngol, però alhora Jaume Asens (Podem) exigia, amb el PP, ERC i JxCat, que la ministra d’Hisenda, María Jesús Montero, expliqui la confiscació de romanents municipals. En aquest estira-i-arronsa entre socis, i ara que, a la tardor judicial de Podem, s’hi afegeix el front de discòrdia per la fugida de Joan Carles I, Podem va filtrar un atac en el si del Consell de Ministres –teòricament, les deliberacions internes són secretes– contra la ministra d’Educació, Isabel Celaá, per “falta de lideratge” en la planificació del curs escolar i el retorn a les aules. Podem exigeix que 2.000 milions del fons Covid vagin condicionats a la contractació de nou professorat i a adaptar els espais de classe. “La deliberació és secreta”, va dir Sánchez per no obrir un nou front amb el vicepresident Iglesias.\nSi a un president li cal sol·licitar un estat d’alarma al seu territori, qui millor que ell mateix per explicar-ho al Congrés?\nLa situació no és homogènia a tot arreu: hi ha províncies que han assolit més eficàcia i d’altres que tenen més problemes\nAl govern se li retreia que volia recentralitzar i apropiar-se de competències en mans de comunitats, i el que fem és tot el contrari\nSento una part de l’independentisme parlar de «confrontació intel·ligent» o diàleg. El més intel·ligent: dialogar dins la Constitució\nCita els presidents ja al setembre\n“Abans d’acabar l’agost” era la data límit que es fixava Pedro Sánchez per reunir tots els presidents autonòmics en una conferència telemàtica monogràfica per abordar el curs escolar 2020/21. “Ens hem de reunir a finals d’agost per preparar –més ben dit, ultimar– el retorn a l’escola dels nostres fills i filles”, deia el 29 de juliol. Tot i l’enuig de Torra i tots els barons, Sánchez sorprenia ahir no tenint cap pressa. “Vam dir l’última setmana d’agost o la primera de setembre, i serà la primera de setembre”, es va esmenar.\nEl risc de rebrot es manté alt malgrat la reducció de positius i ingressats\nEl Punt Avui. Girona 26-08-2020, Pàgina 10\nEl Punt Avui. Nacional 26-08-2020, Pàgina 10


HOAC-GOAC Barcelona-St. Feliu: Manifest en Solidaritat amb Aminetou Haidar i el poble Saharauí\nManifest en Solidaritat amb Aminetou Haidar i el poble Saharauí\nL’Assemblea de la GOAC de Barcelona, reunida amb motiu de la celebració del Nadal, ens unim al goig de la Sra. Aminetou Haidar, la seva família , el seu poble i totes les persones que han actuat perquè pogués tornar a la seva terra. Coneixent de prop la greu situació que ha patit i pateix la Presidenta del Col·lectiu de Defensores dels Drets Humans en el Sàhara Occidental, la Sra. Aminetou Haidar, volem manifestar:\n- Que estem d’acord i recolzem la lluita d’Aminetou, l’anomenada “Gandhi sahrauí”.\n- Que ens sembla un greu atemptat a la dignitat de les persones i dels pobles, en ple segle XXI, la seva injustificada expulsió de la seva terra, el Sàhara Occidental.\n- Que rebutgem del tot el fet que una vegada més valguin més els tractats comercials que la vida d’una persona o de tot un poble.\n- Que recolzem la lluita pacífica del poble sahrauí, immers en un desert de desesperació d’ençà que el govern espanyol els va abandonar.\n- Que d’ençà que el cap de l’estat espanyol, en el moment final de la dictadura franquista, ara fa 34 anys, va abandonar al poble sahrauí a mans dels invasors marroquins, no hi ha hagut cap govern en democràcia que hagi defensat el dret d’aquest poble a l’autodeterminació i l’autogovern, és a dir, a la Independència.\n- Que la celebració del 61 aniversari de la Declaració Universal dels Drets Humans, dia dedicat a la No Discriminació, el passat dia 10 de desembre, no és sinó una mostra més de la hipocresia dels governs i organismes oficials que, instal·lats en el poder, han pres per costum viure i legislar segons els seus interessos i oblidar les seves obligacions, tal com ho ha demostrat la vulneració dels drets fonamentals de l’Aminetou per part de les autoritats marroquines i espanyoles.\n- Que la discriminació i el genocidi són dues de les “eines” que s’estan utilitzant sovint per part de la comunitat internacional cada vegada que es deixa d’escoltar a les persones i als pobles que reclamen els seus drets, la seva identitat i, en definitiva, la seva dignitat.\n- Que la població sahrauí ha estat obligada a separar-se en dues meitats, no viu en llibertat cap de les dues. Famílies separades per un mur, el mur de la vergonya, i milers de mines antipersones (la majoria de les quals han estat fabricades al territori espanyol) que mantenen als uns al mig del desert inhòspit, en camps de refugiats, i als altres en un territori ocupat per l’invasor marroquí, perseguits, detinguts,desapareguts, massacrats,…. Això si, comparteixen la manca dels Drets Humans Universals i mantenen una gran esperança respecte a la recuperació de la seva terra, algun dia.\n- Que reconeixem a l’Aminetou com a germana de lluita i que reclamem, junt amb ella, el seu dret a viure amb pau i llibertat la independència del seu país, el Sàhara Occidental.\nGermandat Obrera d’Acció Catòlica Barcelona a 19 de desembre de 2009\nPublicat per goac barcelona a 12:43


El retorn a Barcelona de Kubo, el japonès que ha acabat en mans del Madrid EFE\nBarcelonaAcompanyat sempre per la seva silenciosa mare, Takefusa Kubo (Kawasaki, 2001) s’ha acostumat ràpid a la vida a Palma. El jove migcampista japonès, cedit pel Reial Madrid al Mallorca, va començar a la banqueta, però mica en mica s’ha fet un lloc a l’equip titular. “Serà un gran jugador. Ara mateix ja ho és, però cal calma. Al seu voltant es parla massa”, ha advertit el tècnic Vicente Moreno, que ha vist com diferents periodistes japonesos passen a seguir l’actualitat del Mallorca només per veure l’evolució d’un futbolista que amb 19 anys ja és internacional absolut. “Té una qualitat increïble i s’ha adaptat ràpid. Com que ja va viure a Espanya, parla el castellà perfectament i no es perd cap broma”, deia Salva Sevilla, un dels veterans de l’equip, sobre un jove que ha passat gairebé tota la seva vida somiant debutar al Camp Nou vestit de blaugrana. Però ara que per fi debutarà, ho farà com a futbolista de l’equip rival. I cedit pel Reial Madrid.\nKubo, a les oficines del Mallorca. RCD Mallorca\nTakefusa Kubo Take Kubo Mallorca


▷ ⭐Definició de capbrevar⭐ - Significat, Exemples i Sinònims\nelcorrector.cat » Definició de capbrevar\nDefinició de capbrevar\nara pots veure La definició i uns quants exemples de com utilitzar la paraula capbrevar, en aquesta selecció de correccions ortogràfiques pots veure com es pot utilitzar en un text Veritable aquesta paraula i fer servir un dels sinònims que et recomanem de la llista completa que veuràs aquí també pots veure la seva Definició perquè et sigui molt més simple comprendre què significa capbrevar.\nFer el capbreu (d’uns drets).\n¿Cóm es diu capbrevar en castellà? / ¿Cómo se escribre y se dice capbrevar en catalán?\nSi tens ganes de saber com s’escriu en castellà capbrevar has de saber que la seva traducció és capbrevar pots descobrir en la nostra pàgina web més exemples en català perquè et sigui més fàcil contextualitzar-la en castellà.\nExemples de com utilitzar capbrevar\nLlavors, Cubby es va cabrejar i va respondre: «Jo no vull fer una pel·lícula de Mel Gibson, vull […] fer una pel·lícula de James Bond».\nDesprés d’una baralla de carrer amb uns quinze anys, fora de combat, […] estava tota traumatitzada, i cabrejada?\nTot i que sóc d’una generació jove he vist desaparèixer cinc o sis espècies, des eriçons, passant per musclos, dàtils de mar, […] anxoves … i segurament acabem veient altres, com espardenyes, tonyines … Des del punt de vista […] personal estic molt emprenyat.\nSi l’edifici es construís avui, el famós pintor de […] verges cediria cabrejat seu lloc al […] irreverent i amancebado estranger incomprès […] fins del seu rei per pintar cels Malvarosa.\nTenim un home cabrejat perquè té fred o sua.\nUna altra onada de cabreig es em puja al cap.\nEnjudiciant a Mega […] Telecommunications, Cabrera és només un […] dels 11 treballadors que diuen haver cavat les rases per […] l’empresa que realitza un projecte de Verizon, a Virgínia del Nord, per el que denuncien no haver rebut cap pagament.\nCom of’400, […] en el període feudal, va prevaler sobre aquestes terres, el cultiu de la vinya, com es pot veure en les pàgines dels barons de la Pallavicini Cabreig anteriorment.\nEll es cabreja quan es ho recordo, […] però és que de veritat que en aquella tarda, al pavelló Ausiàs March de Badalona, […] era el pitjor jugador que he vist en la meva vida.\nVa ser tal el cabreig d’Elton John, que no va dubtar ni un segon a fer fora els […] apassionats enamorats del seu iot.\nUna visita que cabreja!\nA Catalunya es conserven diversos documents de la […] època feudal anomenats «capbreus» (cabreig en Castellà), mitjançant els quals […] es cap un inventari […] de totes les terres i cases que el Senyor Feudal cedia temporalment al pagès el qual els declarava.\nPel que fa a influències per a una cançó, generalment ens agrada […] fer la nostra música cabrejada i implacable, ens agrada […] tenir molta energia i no donar-li […] l’oient l’oportunitat de ignorar-la.\n¿I no et cabreja veure que tants joves de la teva generació no participen en política?\n… Sense tenir en compte que aquesta declaració suposa una ofensa per als familiars de […] les víctimes de la Segona Guerra […] Mundial, un polític cabrejat ha de comprendre […] a la força que aquest tipus d’associacions no resulta molt productiu.\nQuan em plantejo un […] disc nou m’emprenya no implicar-me en […] res del que passa.


La descoberta de l'Horta\n28/03/2017 14:22 Actualizado a 12/06/2017 22:44\nL’anècdota dels darrers anys ha estat explotar el valor estètic i després mediàtic i turístic de la floració dels fruiters. Realment, un bell espectacle, especialment al Baix Segre. Però posats a descobrir la sopa d’all, és la ciutat de Lleida la que es retroba, d’un temps cap aquí, amb la realitat de l’Horta, una part important del seu gran terme municipal i una part indestriable de la seva personalitat i la seva història. Cal dir que l’anomenada Horta de Lleida són unes 60 partides que ocupen més de 19.000 hectàrees, poca broma.\nAquesta és precisament la personalitat sovint silenciada que progressivament comença a reivindicar-se. És cert que la gran planificació urbanística dels darrers anys ho ha recollit, però també ho és que amb planificació o sense, la trama urbana, de serveis i de comunicacions s’ha anat menjant la part més rica, fèrtil i patrimonialment significativa de l’entorn agrícola i natural de la ciutat.\nPrecisament, la proposta de connexió de la variant sud de l’autovia (la BCN-Madrid, sempre plena) va despertar fa uns anys recels i consciències en una de les zones riques i encara bastant sostenible del sòl agrícola del terme.\nMés recentment, el cas singular de la ramaderia Pifarré ha posat en evidència novament la tensió entre els habitants resistents que volen viure de la terra, actualitzant les explotacions i els recursos, i els nouvinguts especuladors que han adquirit finques de l’horta, amb finalitats sovint poc clares. Entre aquests especuladors hi ha xalets luxosos i segones residències mig encobertes a la normativa, petites indústries i tallers en sòl no industrial, i altres aprofitaments poc respectuosos amb el medi.\nMentrestant, grups d’estudiosos com el col·lectiu Horta-Riu treballen la difusió d’un llegat patrimonial natural i històric secular d’altíssim interès, i s’intueix per fi una tímida recuperació del diàleg cultural entre la ciutat i les partides de l’Horta, en un dels pocs indrets de Catalunya on el pas de la trama urbana al sòl agrícola encara té una transició amable, ràpida i molt poc traumàtica.\nAfegim darrerament la reivindicació de les ruïnes del Molí de Cervià a la sèquia de Fontanet, les caminades de Sant Jaume aprofitant el camí del riu, el manteniment de la devoció popular a les ermites de Granyena i Butsènit, l’espectacle de les bruixes del Pont del Bóc, i la darrera cirereta: la campanya perquè l’antiga col·legiata de Sant Ruf no perdi la qualificació de BCIN i s’integri del tot, tal com pertoca, en la relació del patrimoni important de Lleida.\nTot plegat augura una renovació del discurs cultural i de memòria viva a la ciutat de Lleida. Que trenqui la dinàmica compartimentada d’equipaments i d’institucions i comenci a explicar a propis i estranys una realitat complexa i original on patrimoni històric, entorns i recursos naturals es potencien mútuament. Això pels optimistes com jo, perquè per arribar-hi caldrà actuar amb una generositat i una obertura d’horitzons que no hem vist mai: sumar els potencials dels museus existents, revitalitzar el de l’aigua, del clima, les col·leccions arqueològiques, jaciments i monuments, els turons de la Seu Vella i de Gardeny, i el riu i l’horta i els seus colors....\nL’esperança hi és. Conec almenys dos casos on habitants de l’horta van lluitar aferrissadament contra els totpoderosos constructors de l’AVE per evitar que les mampares de protecció de les vies els tapessin la vista al Turó de la Seu Vella. Territori ferit, si, però conscient de la seva pertinença i identitat històrica.


Poca traça – Còrtum\nAdminÀTOMS, CATALUNYA, POLÍTICAAntoni Cisteró, CLUB CÒRTUMDeixa un comentari\nA vegades, cal que una persona se sacrifiqui per un poble, però mai un poble ha de fer-ho per una sola persona.\nDic això perquè Catalunya, fins que unes eleccions intentin posar al timó a representants vàlids, haurà estat més d’un any en un atzucac, governada (és un dir) per mers emissaris d’un poder que forçosament està fora del contacte diari amb les necessitats de la ciutadania. Mentrestant, la resta del govern s’haurà mantingut estèrilment dividida en tres sectors malfiats (ara ja només dos: la lluita final), mirant-se de reüll i fins i tot contraprogramant-se i negant-se el pa i la sal.\nLa pandèmia agreuja la situació, perquè les necessitats de la gent es van incrementant exponencialment, mentre l’atenció dels gestors està en altres manifestacions, legítimes però eixorques, estèrils.\nSi el final de la presidència (és un dir) de Torra ha estat patètic, no ho és menys que s’hagi negat, fent tots els papers de l’auca, a convocar eleccions, malgrat haver-ho anunciat a principis d’any, enganyant-nos a tots per aconseguir uns pressupostos que ara ja són obsolets.\nI tot per a què? Doncs a l’espera que el seu mentor, l’amo de la veu que realment sentíem, aconsegueixi organitzar un partit a mida, presidencialista i continuador del clientelisme tan nostrat. I el resultat és que tot un país està penjat sobre l’abisme, sacsejat i empès per la COVID-19, però amb un creixent descrèdit de les institucions que li han de plantar cara, començant pel Parlament. No en va, una de les poques frases pròpies de l’últim president fou que li sobrava l’autonomia i la seva estructura i organització. El buit com a eina de futur?\nLa cosa s’agreuja atesa la poca traça que ha demostrat el líder de Waterloo en aplegar una organització mínimament coherent. La seva trajectòria, pobra i plena d’eslàloms porucs, s’ha caracteritzat per sembrar la discòrdia, per dividir i mai per unir; el seu perfil autoritari fa que s’engreixi més la llista dels “contra-mi” que dels “amb-mi”. Per tant, no sols és indigne i de mala fe tenir a tot el país en un parèntesi estèril, sinó que també és inútil: no en sap ni en sabrà mai de crear una estructura pensant en la conveniència de la gent i no en la confrontació, sigui aquesta intel·ligent (és un dir) o no.\nAixò no va d’independència, ni tan sols d’autonomia; tampoc de dretes o d’esquerres. Això va de traça que, pel que s’ha vist fins ara, va ben escassa. Però és que aquesta dinàmica d’enderroc permanent no hauria d’encaixar en les estratègies dels que volen una Catalunya totalment independent, fora d’Europa i el seu paraigua assistencial. La degradació volguda, buscada, de la convivència i el prestigi institucional, és el pitjor mal que se li podia a fer a una hipotètica possibilitat d’apropar-se a decidir sobre el futur de Catalunya, independència inclosa.


Vasos, copes i gerres - Cal Rei\n> Cuina>Presentació i servei>Vasos, copes i gerres\naltres marques (20)\nAmpolla aqua ZINGER 0,56 litres blau\nL'ampolla AQUA ZINGER farem les...\nVasos, copes i gerres Hi ha 28 productes.\nCopa cava CHAMPUS Copa cava CHAMPUS\nCol·lecció de copes de cervesa, vi negre, vi blanc i cava de la prestigiosa marca RITZENHOFF. Tots els models són peces úniques de vidre pintades a mà i dissenyades per dissenyadors d'arreu del món. Cada peça s'entrega amb un estoig individual i personalitzar per cada dibuix. També inclouen un petit tovalló de cotó de 25x25cm (en el cas de les copes de... Col·lecció de copes de cervesa, vi negre, vi blanc i cava de la...\nCopa cervesa BIERGLAS Copa cervesa BIERGLAS\nCol·lecció de copes de cava, cervesa i licor de la prestigiosa marca RITZENHOFF. Tots els models són peces úniques de vidre pintades a mà i dissenyades per dissenyadors d'arreu del món. Cada peça s'entrega amb un estoig individual i personalitzat per cada dibuix. També inclouen posavasos amb el mateix disseny de la copa (en el cas de les copes de cervesa... Col·lecció de copes de cava, cervesa i licor de la prestigiosa...\nCopa licor SCHNAPPS Copa licor SCHNAPPS\nCopa vi WHITE WINE Copa vi WHITE WINE\nCol·lecció de copes de cervesa, vi negre, vi blanc i cava de la prestigiosa marca RITZENHOFF. Tots els models són peces úniques de vidre pintades a mà i dissenyades per dissenyadors d'arreu del món. Cada peça s'entrega amb un estoig individual i personalitzar per cada dibuix. També inclouen posavasos amb el mateix disseny de la copa (de 10.7cm de diàmetre... Col·lecció de copes de cervesa, vi negre, vi blanc i cava de la...\nGerra FLOW transparent Gerra FLOW transparent\nGerra amb nansa i tapa per servir aigua o qualsevol altre líquid. Té una mida ideal per poder guardar-la a la porta de la nevera. Gerra amb nansa i tapa per servir aigua o qualsevol altre líquid....\nGerra SOZLER 1l. amb tap auto-tancament Gerra SOZLER 1l. amb tap auto-tancament\nSOZLER són gerres de vidre transparent amb capacitat d'1 litre i un tap amb un sistema d'auto-tancament. Una de les característiques més especial és el tap, que sense haver de treure'l deixa sortir l'aigua al moment de servir, de manera que l'ampolla en repòs sempre està tapada. La seva forma permet poder agafar-la còmodament; la mida de la base és... SOZLER són gerres de vidre transparent amb capacitat d'1 litre i un...\nGerra YPSILON 1 litre de vidre i tap de suro Gerra YPSILON 1 litre de vidre i tap de suro\nYPSILON és una gerra de vidre transparent amb capacitat d'1 litre i tap de suro. La seva forma cònica ens permet poder-la agafar còmodament; la mida de la base és ideal per a la cubeta de qualsevol tipus de nevera. L'obertura superior és suficientment gran com per a poder-hi posar gel, talls de fruita... així com omplir i abocar fàcilment. Pot anar al... YPSILON és una gerra de vidre transparent amb capacitat d'1 litre i...\nVas BUBBLY aigua - set 6 Vas BUBBLY aigua - set 6\nBUBBLY és una col·lecció de vasos per vi (320 cc) i aigua (460 cc). La seva forma arrodonida el fa un vas ergonòmic, ja que quan l'agafes s'adaptar a la curvatura de la mà. Fabricats amb vidre transparent, aptes pel rentavaixelles, els podem utilitzar tant per begudes de tots tipus com per a presentació de plats culinaris. També és un tipus de col·lecció... BUBBLY és una col·lecció de vasos per vi (320 cc) i aigua (460 cc)....\nVas BUBBLY vi - set 6 Vas BUBBLY vi - set 6\nVas plegable X-CUP taronja Vas plegable X-CUP taronja\nQuan anem d'excursió, d'acampada, de càmping, amb barca, caravana o furgoneta, sempre tenim el mateix problema d'espai: a on posem tot el que necessitem portar per als àpats? La col·lecció de bols, plats, olles, vasos i contenidors plegables és la solució. El X-CUP és un got de 480ml. És plegable, apte per a ús alimentari i es pot guardar encaixat amb... Quan anem d'excursió, d'acampada, de càmping, amb barca, caravana o...\nVas STARK aigua - set 6 Vas STARK aigua - set 6\nSTARCK és una col·lecció de vasos per vi (19cl), aigua (35cl) i refresc (50cl). Les seves formes simples els converteixen en uns vasos lleugers i pràctics pel dia a dia. La seva base és el suficienment ampla perquè siguin molt estables. Fabricats amb vidre transparent, són molt resistents i aptes pel rentavaixelles. STARCK és una col·lecció de vasos per vi (19cl), aigua (35cl) i...\nVas STARK refresc - set 6 Vas STARK refresc - set 6\nSTARCK és una col·lecció de vasos per vi (19cl), aigua (35cl) i refresc (50cl). Les seves formes simples els converteixen en uns vasos lleugers i pràctics pel dia a dia. La seva base és el suficientment ampla perquè siguin molt estables. Fabricats amb vidre transparent, són molt resistents i aptes pel rentavaixelles. STARCK és una col·lecció de vasos per vi (19cl), aigua (35cl) i...\nVas STARK vi - set 6 Vas STARK vi - set 6


The Company Escola de Dansa » Ballet des de casa\nDID 2020, DID a casa\nL’any 1982 el Comitè Internacional de la Dansa va establir aquesta celebració i van escollir el 29 d’abril en commemoració a l’aniversari de Jean-Georges Noverre (1727-1810), considerat el creador del ballet modern. En circumstàncies normals celebraríem aquest dia ba\nCuntinua llegint →\nballet, ballet des de casa, dansa creativa\nEstimats petits ballarins i ballarines, Us proposem aquesta classe per què la feu quan us vingui de gust i us divertiu mentre manteniu la vostra força i flexibilitat al dia! Una abraçada molt forta!\nballet des de casa, clàssic elemental\nEstimats petits ballarins i ballarines, Us proposem aquesta classe per què la feu almenys dos dies per setmana i així pugueu tornar a l’escola en plena forma! Una abraçada molt forta!\nballet, ballet des de casa, teleballet\nEstimats alumnes, Per tal que no perdeu la forma física aquests dies de clausura degut al coronavirus us deixem aquests vídeos de classe de la nostra mestra de clàssic Carmen Peyró. Intenteu tenir una rutina ajustada al vostre temps i necessitats. Una idea seria fer cada dia o dies al