Llibret falla municipal grande de Valencia 2018. by Yogur de Fresa - Issuu\n© Dels textos: els autors © De les imatges: els autors © De l’edició: Ajuntament de València. Regidoria de Cultura Festiva EDITA | Ajuntament de València. Regidoria de Cultura Festiva COORDINACIÓ | Josep Lluís Marín i Gil Manuel Hernández MAQUETACIÓ I DISSENY | Yogur de Fresa FOTOGRAFIES DE LA FALLA MUNICIPAL | Soﬁa Tatay i José Latorre DEPÒSIT LEGAL | V-579-2018 Les opinions expressades en els textos són exclusivament les dels autors Es permet la reproducció si s’esmenta la procedència\nARTICLES |P 22\nEXPLICACIÓ I RELACIÓ |P 12\nMEMÒRIA DE LA FALLA |P 04\nPRÒLEG |P 02\nl llibret és una falla de paper. Superada\nparadoxa inicial i descartada tota\nvel·leïtat piròmana —no proposem ací cremar cap llibre—, el ben cert és que el llibret permet que perdure en el temps tot allò que d’efímer tenen els cadafals fallers: l’esbós i projecte inicial de l’artista, el\nLES FALLES COMPLIRAN EL SEU OBJECTIU UNINT CREATIVITAT I CRÍTICA PER A FER UN MÓN MILLOR\nprocés de construcció, el desenvolupament argumental del\namb ironia sobre la piràmide de valors\ntema, els versos que l’acompanyen i una invitació a la reflexió\nque sustenten la societat actual. Una\ncrítica que, gràcies a la perennitat d’esta publicació, perviuen\nproposta plàstica que troba complement\nmés enllà del 19 de març. Eixe és l’objectiu del llibret que el\nliterari en els versos del Poeta del Foc, eixe\nlector té a les mans: fixar en la memòria col·lectiva la proposta\nheterònim amb què Josep M. Izquierdo\nartística que enguany es planta a la plaça de l’Ajuntament,\ncombina la tasca de poeta amb la d’artista\nque no sols és la falla de tots els valencians i valencianes,\nfaller. Però la falla Equilibri universal és\nsinó que suposa una excel·lent carta de presentació de les\ntambé una invitació a transitar per la cada\npotencialitats creatives d’una festa que és patrimoni de tota\nvolta més porosa frontera entre les falles\ni la resta de l’art plàstic. Un camí que amb anterioritat han obert diverses comissions\nEnguany, el projecte de l’artista visual Okuda San Miguel i\nfalleres i altres creadors, als quals enguany\ndels artistes fallers José Latorre i Gabriel Sanz ens convida, a\ntorna a acompanyar la falla municipal.\ntravés d’un llenguatge propi positiva i colorista, a reflexionar\nSobre este recorregut i sobre l’oportunitat que constituïx per a la mateixa festa i per\nal conjunt de la societat reflexionen els col·laboradors del llibret d’enguany des de perspectives complementàries. Així és com les Falles tornaran un any més a complir el seu objectiu, unint la creativitat i la crítica per a fer un món millor.\nsta falla proposa reflexionar amb ironia sobre la piràmide de valors que sustenten la societat actual. Ho\nfa amb una escultura en forma de tòtem per a representar eixe símbol icònic i ple\nLA FALLA PROPOSA REFLEXIONAR AMB IRONIA SOBRE LA PIRÀMIDE DE VALORS QUE SUSTENTEN LA SOCIETAT ACTUAL\nde significats que ha sigut admirat i adorat en la mitologia de diferents cultures i societats. Una estructura que ens proposa un recorregut entre l’imaginat i el real, l’anhelat i 6••\nel viscut, el sobrenatural i el terrenal per a concloure a la cúspide amb una reflexió que tots coneixem: en la societat actual els diners regixen la nostra existència. A la base circular trobem l’univers que subjecta la vida i que connecta directament amb l’ésser humà en un carrusel\nde figures que representen per igual la naturalesa i la\ndiferents tons representen la humanitat\nmitologia creada al voltant d’esta. Unicorns, figures animals,\ni mostren l’essència que subjau en cada\nàngels passius que contemplen l’espectador donen pas a\nindividu per a indicar-nos que, a pesar\nun segon nivell en el qual l’empremta humana, en forma\nde tindre orígens diferents, compartim\nde construcció de rajoles, subjecta una civilització que mira\nuna mateixa pell i una mateixa destinació.\nincrèdula com de canviants i cícliques són les nostres vides.\nEls colors vibrants de dos d’estes cares\nrepresenten la joventut, la novetat, el camí per recórrer, mentre que l’absència de color (grisos) en les altres dos cares representen l’experiència, el conegut, el camí recorregut.\nUna estrela amb infinitat de becs i colors reposa sobre les quatre cares en forma de corona per a continuar construint la nostra estructura de tòtem. Es tracta de la icònica Kaos Star, una acolorida i asimètrica rosa dels vents que ens diu que no importa on estigues, o el que estigues fent, que l’important és tindre les teues pròpies referències per a aconseguir les teues metes. Una declaració de llibertat i optimisme per a este món en el qual ens ha tocat viure.\nA la cúspide del nostre tòtem trobem una interpretació de dos muses clàssiques en forma de dones ocell que alcen i protegixen un món alimentat pels diners. Un món que no deixa de ser una vidriola en la qual entra una moneda amb el frívol somriure de la representació icònica de la felicitat en els nostres temps, un smiley que disfruta de la posició que esta piràmide de valors li conferix. En definitiva, una obra que utilitza un llenguatge propi per a plasmar de manera estètica, positiva i colorista el conflicte existencial de la societat contemporània.\nFITXA TÈCNI C A\nEQUIL IBRI U NIV E R S AL\nDIRECCIÓ ARTISTES FALLERS\tJosé Latorre Lleó Gabriel Sanz Fernández IDEA I DISSENY\tOkuda San Miguel GABINET TÈCNIC I DIGITAL Okuda San Miguel Raúl Sanz Diego Álvarez (IAM, Ink and Movement) Rafa Sánchez\nLOGÍSTICA I SERVICIS\nMITJANS AUXILIARS I TRANSPORTS\nGruas Rigar, S. A.\nTransportes Ricardo Dolz\nTransportes Diego Bautista\nRaúl Sanz El Taller de Manolo Martín, S. L.\nJosé Francisco Espinosa Aguilar\nPREPARACIÓ I ACABATS\nRafa Ramos José Vicente Ramos\nJuan A. Caballero ADMINISTRACIÓ I MÀRQUETING PINTURA\tOkuda San Miguel\nAndrea Pancaldi Guillermo López\nMÀRQUETING I GERÈNCIA\nIAM, Ink and Movement Óscar Sanz Ana Llorente Diego Carnicero Zigor Cavero Alejandra Kreisler Sergio Gómez Imanol Palacios\nPEL POETA DEL FOC (JOSEP M. IZQUIERDO)\nCAP A UN MÓ N UN IVERSAL Els meus quadres són símbols pràctics, però efímers, que ens mantenen en moviment. ANDY WARHOL\nLa falla dels valencians\nOkuda ens fa preguntes,\nés mostra de l’avantguarda,\ndoncs és el seu objectiu,\ni conjuga els colors plans,\nplantejant alguns assumptes\namb mestria poc covarda.\nd’este món que plora i riu.\nTot l’equilibri buscant,\nArriscada és la proposta\ncom ha plantejat l’artista,\ni potser que agrade o no,\nque crea sempre innovant\nperò és bon lloc per a esta mostra\namb el pop surrealista.\n—ja es vorà la reacció—.\nTé impacte enguany esta falla\nAbracem amb alegria\ni amb missatge transgressor,\nmajestuosa es retalla...\nde la València que somia,\ncap a un món universal.\nEN U N A LT RE MÓ N P O S S IB L E Per l’únic que val la pena lluitar és per les utopies. MANUEL DE PEDROLO\nEsta falla és com un tòtem\nPerò el món contradictori\nsempre viu a ras de sol.\nVeus coses reals que es mostren,\nL’artista, amb to aŀlegòric,\namb somnis de veritat.\nens convida a alçar el vol.\nImagina’t en un món\nUn món amb valors reals,\nd’utopies ben distintes,\nobert a la fantasia,\non la igualtat fóra com\nun camí que siga llarg...\nun quadre bell que tu pintes.\ndel somni a la poesia.\nOkuda, com un arcàngel —com ens diu el seu cognom—, vol brindar al foc i flames, el que serem i el que som.\nLA GO LA I L ’AVARÍC IA Diners fan bé, diners fan mal, diners fan l’home infernal e fan lo sant celestial segons qui els usa. ANSELM TURMEDA\nCoronant la nostra falla veiem l’euro que tot mou, la societat es baralla...\nLa gola i l’avarícia són dos pecats capitals que ací amb enorme cobdícia,\n(i qui en té, mai no en té prou.)\nhan fet a grapats trasbals.\nQui no té es mor de fam,\nA la fi hi ha el ric que paga\nd’inanició o egoisme, per això cal fer un clam al voraç capitalisme.\nla fiança i arreglat, i el poble, servil, s’ho traga. Ja no ens servix ni la vaga i tindre fe és complicat.\nDirigents que es fan els sords al que el poble hui demanda,\nTot per culpa d’eixa plaga\ni inclús han perdut el nord,\nque les arques han buidat,\no miren cap a altra banda.\n(i al poble han anestesiat).\nLES Q U AT RE C ARES I LA K AO S ST AR La llibertat i optimisme ens ofrena ací la falla, amb molt de positivisme, i enigma d’endevinalla. Una estrela amb quatre puntes, que és la dita Kaos Star, ens diu: segons com t’ho muntes, podràs o no avançar.\nLes quatre cares distintes són figuracions reals. Malgrat els colors i pintes, en el fons tots som iguals. Les dos de colors vibrants són aquell somni innocent que ja sentim des d’infants, quan posem la cara al vent. Les grises són l’experiència, el saber acumulat, la pèrdua de la innocència, que pel camí s’ha extraviat. Si tu vols, podràs comprendre el joc que proposa Okuda, una obra que pots entendre, si imagines, sense ajuda.\nEQUILIBRI (PER LES B AS ES ) El pop és amor, perquè ho accepta tot, el pop és llançar la bomba és el somni americà, és optimista, efímer, ingenu. ROBERT INDIANA\nun viatge imaginari,\nestranys unicorns de pau,\nque pot ser extraordinari,\naliens a un món sempre esclau,\ni inclús et semble real.\nple d’utopies probables.\nDes d’aquells temps més remots\nPerò la vida de l’ara\nveiem els àngels zelosos,\nés insulsa massa voltes,\nque als pobres més lluminosos,\nno és temps ja per a revoltes,\nvetlen gentils i devots.\nni de gent molt més preclara. • • 17\nMil nits d’intimidació, mil nits per a la malícia, d’enganys, de plany, de cobdícia, dels homes sense perdó. Si pots comprendre estes coses i el pensament enlairar, sabràs que són profitoses, i podràs per fi volar.\nO KUDA Q UART ET SH OW\nOkuda és un muralista\nFugint lluny de refregits\nque ha exposat per tot el món.\nque abunden en esta festa,\nOkuda és equilibrista,\nla falla són colors, crits...\ni entre el públic es confon.\nque es desmarquen de la resta.\nHa pintat moltes parets,\nSerà una falla emblemàtica\ndotant-les sempre de vida\nque quedarà en la memòria,\ni, nascut a Santander,\nper ser damunt carismàtica,\nva buscar prompte l’eixida.\ni no una més en la història.\nAnimals típics, criatures\nAtraurà grans i menuts\nde la imaginació,\npel seu colorit tan viu,\nque han captivat les cultures,\ntambé per altres virtuts...\namb grans dosis de passió.\nque amaga llur atractiu.\nSempre ha experimentat\nÉs temps de recomençar\ni al taller, com a arquitecte\nplantant falles atrevides.\nque a peu d’obra sol anar,\nI a l’Ajuntament alçar,\nla veu créixer en directe.\nobres noves i reixides.\nVol que pintem esta falla,\nAmb nova forma de fer\nla falla dels valencians,\n—això sí, més actual—\nper això ell prompte calla,\nper a dur l’art al carrer,\ndeixant a menuts i grans.\n(doncs pop-ular ha de ser, qualsevol falla com cal).\nArt per a ressuscitar cadascun dels nostres dies, tonalitats per pintar, lliuraments, policromies.\nSO M NIS C R EAT IU S Somnis d’una nit d’estiu,\nTot l’art és imprevisible\ncom Shakespeare ja va somiar,\ni una força porta dins,\nsomnis que parlen d’un riu...\ntransportant-te a un món possible,\nque va a donar a la mar.\nque va obrint-te mil camins.\nN’hi ha qui somia bellesa,\nUn llac sembla ser el mar,\nn’hi ha qui un monstre gris,\nel vent sembla ser l’abric,\nn’hi ha qui viu somiant de pressa,\ni tot es pot reinventar...\namb esperit insubmís.\nsi saps desfer l’embolic (com ha passat des d’antic).\nVIU RE AL S N O S T RES D IES U N AR BRE FI NS A L’I NFINIT\nViure als nostres dies sembla sempre tan gris, que vivim atrapats per la monotonia i som esclaus també d’un pervindre infeliç, sense obrir la ment, sense creure en la utopia. Quedem anestesiats sense pensar en res, perdent potser també la nostra identitat,\nHi ha somnis impossibles,\ni on la mediocritat pesa i és l’interés\nhi ha somnis versemblants,\nel que marca la pauta d’esta societat.\nhi ha somnis que s’escriuen... i d’altres que estan pintats\nTot queda ja tan lluny d’aquells valors antics, on tot era distint i una altra la consciència,\nLa creació naix d’un somni,\ncreient que som millors i abans eren més rics.\nd’un arbre que està farcit, d’una corona de fulles,\nDeixem passar per fi la pàgina avorrida,\nque arriben a l’infinit.\nque res ha d’aportar a la nostra existència, lluitant per superar eixa vida tan buida.\nEls fruits de l’arbre són molts: la cançó, teatre o dansa... o una falla que alça el vol ascendent per l’esperança. Qualsevol motiu artístic ha de pretendre innovar, dins d’un viatge prou místic, que et permet... inclús volar.\nvitamina C els prevé? ¿La vida sexual regular acurta la vida (com\nes pensava abans), l’allarga (com alguns pensen ara) o no influïx en l’esperança\nL’ÉSSER HUMÀ CONTINUA RECORRENT A LA PRÀCTICA ARTÍSTICA COM A FORMA D’EXPRESSIÓ\nde vida? ¿I practicar esport de manera regular? ¿Per què algunes persones són de mentalitat oberta, o genis, o insomnes? Totes estes són preguntes sobre què causa què. Són preguntes vitals. Els efectes positius que desitgem\npotenciar; els efectes negatius que desitgem previndre. A voltes necessitem esbrinar què o qui és la causa d’alguna cosa amb la finalitat de felicitar-lo o culpar-lo. I a voltes ho fem tan sols per comprendre millor el món. L’ésser humà continua recorrent a la pràctica artística com a\naltres que directament no aspiren a cobrar\nforma d’expressió, recerca i comunicació amb els de la seua\nforma física. La diversitat de tipologies\nespècie, però en el temps present són múltiples les maneres,\nindica l’amplitud del perfil i l’abundància de\nles formes i els mitjans que l’art adopta com a propis per\ncreadors. Eixa realitat diversa de l’artístic ha\na aconseguir les seues finalitats. Ara conviuen, com mai\nanat afortunadament recuperant terreny\nabans, expressions artístiques basades en la tradició amb\nen l’àmbit de les falles, amb l’aposta clara d’algunes comissions falleres, aconseguint\noferir alternatives estètiques i conceptuals a esta forma d’expressió artística constituïda en un renovat dispositiu de comunicació pública.\nL’Ajuntament de València, en un procés de conservació i recuperació de les tradicions, activa al seu torn els mecanismes que permeten donar veu als llenguatges artístics del present per trobar un equilibri necessari entre el passat i el futur. En 2018 eixe equilibri, Equilibri universal, arriba de la mà de l’artista urbà Okuda (Santander, 1980). Una experiència que deixa patent la manera en la qual s’establixen relacions intrínseques entre l’art, la ciutat i la societat, i els plantejaments de la cultura crítica contemporània.\nCert tipus d’expressions artístiques en\nEns movem en terrenys de quantificació difícil, la qual cosa\nl’espai públic perseguixen la funció d’entrar\nno significa que no hi haja un impacte real, directe i indirecte\nen diàleg amb la ciutadania, experimentant\nd’estes accions artístiques sobre la vida de les persones. El\nformes de comunicació que afavorisquen\ncervell humà és encara un òrgan realment desconegut, en\nel qual es conjuguen equacions en les quals el component\ncrítica en les persones. Si bé els resultats\nemocional té un paper que definix en molts casos la presa\nde l’activitat mediadora en el terreny\nde decisions i la direcció que amb açò donem a les nostres\nlegal poden ser objecte d’avaluació sobre\nvides. Segurament totes les persones hem viscut la sensació\nla base de la resolució dels conflictes\nd’aconseguir una certitud a partir d’estímuls externs no\nencomanats, en el camp de artístic no és\npremeditats, que han pogut complir una funció mediadora\nsenzill obtindre estadístiques que mostren\nen el nostre procés d’enteniment. La influència del que ens\nl’impacte personal i/o subjectiu que eixes\nenvolta és constant, per açò les nostres ciutats i els espai\nexperiències de mediació cultural tenen\nvisuals que habitem (físics i virtuals) estan constantment\nsobre la població a la qual van destinades.\nesguitats per informació i metainformació que perseguix\ndefinir els nostres gustos, el nostre aspecte, la nostra manera de pensar i la manera en la qual conscientment o inconscientment estem en el món. Per açò resulta rellevant el tipus d’estímuls que activem a través de dispositius culturals tan potents com les falles. Els monuments fallers són canals de comunicació pública\nmissatges que ajuden a la construcció de nous paradigmes de convivència i evolució social. La fusió de les tècniques i processos artesanals dels mestres fallers amb els nous llenguatges de l’art contemporani, dóna com a resultat treballs tan vibrants com el que estos dies pot veure’s a la plaça de l’Ajuntament de València, arreplegat en este llibret. Els processos de transformació de la societat són en general lents, encara\nUNA EXPERIÈNCIA QUE DEIXA PATENT LA MANERA EN LA QUAL S’ESTABLIXEN RELACIONS INTRÍNSEQUES ENTRE L’ART, LA CIUTAT I LA SOCIETAT, I ELS PLANTEJAMENTS DE LA CULTURA CRÍTICA CONTEMPORÀNIA\nque arribats a un punt cristaŀlitzen i s’incorporen a la consciència coŀlectiva, com si sempre hagueren estat ací. Eixe és el moment en el qual ens trobem, en el qual la falla que representa totes les valencianes i els valencians ha sigut dissenyada per un artista urbà, aplicant idees i codis estètics que procedixen d’altres entorns creatius, per aconseguir un resultat a partir de la contaminació cromàtica i el mestissatge de llenguatges. Algunes falles s’assemblen al món, esta projecta un món nou.\nPERÒ QUÈ ÉS D E\nE L Q U E F A A L E S F A L L E S H U I E N D I A T A N D I F E R E N T S , T A N A T R A C T I V E S ?\nl format de l’art falla, per la seua concepció\nperfectament permeable als més diversos corrents\nSEMPRE HA SIGUT UN REVULSIU LA PARTICIPACIÓ D’ARTISTES EN PRINCIPI ALIENS A LES FALLES\nsempre adaptats a les particularitats de les falles que, per la persistència d’un model hegemònic, han creat les seues pròpies convencions al llarg de les dècades. És a dir, una línia ascendent i piramidal en la seua configuració estructural, i\nuna tendència que osciŀla entre el naturalisme costumista i la caricatura grotesca a nivell plàstic. No obstant això, eixes convencions han pesat a l’excés en un format que, en moltes ocasions, només concep com a veritables models\nl’art falla com una extensió més, a través\nartístics altres falles plantades amb anterioritat; tot en un\nd’una tècnica diferent, d’una cosmovisió\nprocés d’endogàmia creativa que dóna mostres d’estar\nparticular i que transcorre amb naturalitat\nper diferents disciplines.\nPer eixa mateixa raó, sempre ha sigut un revulsiu la\nSempre es fa referència a la cèlebre i\nparticipació d’artistes en principi aliens a les falles que, a partir\npolèmica Correguda de bous surrealista\ndel seu univers creatiu, han aprofitat les característiques de\ndissenyada per Salvador Dalí i executada per Octavi Vicent per a la Comissió del Foc\nque es va plantar a la plaça de l’Ajuntament el 1954. Però no deixa de ser un cas aïllat, amb un artista amb nuŀla vinculació amb el món faller i amb una vocació quasi exclusivament publicitària.\nPerò la presència d’artistes de prestigi per al disseny i\ni respectada, ha marcat definitivament la notorietat de determinats projectes que han esdevingut referents, en supeditar-se per complet el taller o la sempre complexa definició de tradició a la particular manera d’entendre l’art per part del creatiu.\nResulta molt més interessant la participació de creatius\nEn este sentit, destaca també la ja mítica\nque han contribuït d’una manera més o menys continuada,\nparticipació de Sigfrido Martín Begué,\nsi no a l’evolució del format a nivell plàstic —doncs la seua\nvinculat a l’encara més mítica i mitificada\nparticular petjada no ha tingut una immediata influència\nmovida, en 2001: Pinotxada universal per\nposterior, potser per la seua marcada personalitat— almenys\na la Falla Na Jordana el 2001. Encara que\nal prestigi de les falles com a obra artística en vincular-\nva ser una participació d’un sol exercici,\nse a un llenguatge extensible I comprensible per la seua\nl’impacte per la presència d’un llenguatge\nuniversalitat més enllà de l’estricta convenció fallera. Ahí\ntan personal, secundat per l’experiència\ntenim les formidables participacions d’Ortifus, Sento Llobell\nd’un taller solvent i experimentat com el\no, més recentment, Carlos Corredera, que han entés els\nde Manolo Martín, va posar de manifest\nseus projectes de falla com una evolució més de la seua línia\nun model perfecte en el qual —al marge\ncreativa, suposant autèntics revulsius per a la línia general\nde la sempre recorrent adaptació kitsch\nde diversos tallers.\nde motius de corrents artístics més o menys coetanis com va ocórrer en l’època\nCal destacar, d’altra banda, que la presència de dissenyadors, dibuixants, iŀlustradors i un llarg etcètera no és un fenomen nou en el sempre extens organigrama d’un taller faller en el qual l’artista director coordina un nodrit grup d’especialistes. No obstant això, ha sigut únicament en les dècades més recents quan s’ha produït l’«eixida de l’armari» de la majoria d’estos especialistes que han contribuït al desenvolupament de les falles, coneixent les seues signatures i aportacions en peu d’igualtat amb l’artista director i com una anella més dins d’un complex sistema de producció artisticoartesanal.\ndéco— les falles finalment podrien vincular-se de manera permanent a una línia de creació contemporània, ampliant les fronteres estètiques i creatives que els mateixos creadors i mecenes es tanquen, i connectant amb un públic major. Seria, per tant, la solució a l’embós creatiu monumental en el qual es troba la majoria del llenguatge plàstic faller actual —sense oblidar la importància del seu contingut crític i seqüencial, també en decadència— abocat a una reiteració i a un estancament greus. Hi ha molts tallers solvents que, coneixent\nté un cànon o línia plàstica unidireccional per a classificar\no no els projectes com a «autèntica falla», al marge de la\nressorts del format per la seua dilatada\nseua combustió i el discurs criticosatíric com a veritables\nexperiència, tenen la capacitat de dur a\nterme projectes artístics diferents. Sense suposar una ruptura radical o contestaria\nComptar amb creatius com Okuda, amb un llenguatge i un\na un model hegemònic majoritàriament\nunivers tan marcat, sempre resulta beneficiós per a les falles.\nacceptat, proporcionarien la varietat tan\nTinc la convicció que la seua indiscutible personalitat casa\nnecessària en les falles. Així, la presència\nmolt bé amb les possibilitats del format, sense obviar la\nd’artistes o creatius reconeguts deixaria\ncrítica i amb una potència plàstica que convertirà esta falla\nde ser l’habitual «debut i comiat» i\nen un autèntic referent. Més encara, pel fet de ser l’aposta\ncontribuiria a un major impuls en la seua\nmunicipal, en moltes ocasions autèntic aparador artístic de\nevolució artística, ja que el format no\nla festa i que hauria de ser emprat encara amb més força com a reclam cultural i imatge de les Falles. Apostar per la qualitat i per la innovació és sempre positiu en una societat líquida i global. El projecte municipal hauria de destacar, com ja ho ha fet en altres èpoques, per la seua més absoluta varietat cada any, donant cabuda als llenguatges artístics més diferents i sent impulsor, en una revolució «des de dalt», del nou esdevindre artístic d’una festa que, si es volguera, podria ser veritablement el festival d’art urbà més important del món.\nva encarregar a Salvador Dalí el disseny de la falla que realitzaria\nl’escultor Octavi Vicent, i que es va plantar a l’actual plaça de l’Ajuntament. Correguda\nde bous surrealista va ser una falla durament criticada que, no obstant això, va captar l’atenció dels mitjans de comunicació de l’època i atragué turistes de tot el món. Esta falla va suposar l’inici d’una controvertida relació entre les\npropostes dels artistes reconeguts els dissenys dels quals no són qüestionats per la comissió que els tria, i les dels artistes fallers que normalment han de complaure els gustos de les comissions que els contracten. La major part de les falles presenten una proposta estètica\nacceptació entre el públic, i finalment, s’ha\nmés o menys realista relacionada amb la caricatura grotesca,\ninstaurat una manera de fer que compta\namb el cartoon o amb l’estètica melosa d’algunes figures de\namb el beneplàcit de la majoria i que es\nporcellana; altres deriven cap a un hiperrealisme que té gran\nreitera en un gran nombre de monuments.\nD’altra banda, a poc a poc, es va fent visible també una altra proposta més pròxima a la sensibilitat artística contemporània i hereva de la falla del 54, que compta amb relacions més flexibles entre la comissió i els creadors, que normalment procedixen dels àmbits del disseny, de l’arquitectura o de Belles Arts. Estes falles, denominades\nCorreguda de bous surrealista (1954), disseny de Salvador Dalí i realització d’Octavi Vicent.\ninnovadores 34 • •\ncoincidixen amb el cànon estètic imperant i aporten una diversitat que en altres àmbits s’assumix totalment com habitual en la nostra convivència democràtica. Les falles I+E estan lligades als processos i continguts formals que s’han desenvolupat en el mitjà artístic al llarg dels segles XX i XXI i que es manifesten, també ara, en el món de la creació fallera. Recordem també que, en 1963, la falla plantada a la plaça de l’Ajuntament, El nou cavall de Troia, creada per Ricardo Rubert, va ser concebuda com un element formalment innovador a causa de la síntesi dels seus volums, a l’absència de ninots, a la base que la sustentava i a un interior accessible a través d’una escala en el qual es localitzava un bar que va ser qualificat de «moderníssim» per la revista El Turista Fallero d’aquell any.\nPosteriorment, en 1982, Vicent Luna va realitzar una falla de 30 metres d’altura per a commemorar que València era subseu del Mundial de Futbol. Este monument, un atlant carregat amb el globus terraqüi, va ser projectat i construït en tan sols quatre mesos i, com va indicar la seua filla Pilar Luna, «va ser la primera vegada que s’estrenava la vareta de cara al públic. Era la primera ocasió en la qual es va mostrar el treball d’enginyeria que suposava fer la falla. L’objectiu és que s’apreciara tot el treball que hi havia dins». Esta va ser la primera falla que, a més, ens va parlar d’una altra bellesa, la d’un material al qual no li feia falta l’acabat pictòric dels cànons artesanals habituals, ja que s’hi mostrava la potència del volum\nHa plogut prou des de llavors i els valencians ja estem\nescultòric, i la d’una estructura de fusta\nacostumats a veure falles importants construïdes amb\nque va passar a ser també superfície.\nvareta. Des d’aquell gran Guerrer de Moixent de 1997\nfins a les realitzades per Manolo García tant en les falles\ntreball era el que ja es feia en les obres\nmunicipals com en les dissenyades per a la comissió de Na\nJordana, en les quals utilitza reiteradament este recurs que\ndesconstructiva que s’incorporava també a\nja a ningú sorprén.\nla creació dels monuments fallers. Com a escultor i professor de la Facultat de Belles Arts de València, sempre he tingut gran admiració pels artistes fallers i fa ja molts anys vaig fer la primera visita amb els meus alumnes al taller d’Alfredo Ruiz, intentant aproximar dos mons que es donaven completament l’esquena. Allí vaig prendre consciència de la bellesa d’eixe treball de fusteria que hui en dia s’exhibix nu. No sé per què, però en aquell instant vaig pensar que, si estiguérem al Japó, probablement l’acabat dels monuments seria totalment diferent a causa del respecte que allí es té per la poesia de les coses simples i humils.\nEscultures de Pepe Romero, realitzades amb la col·laboració de l’artista faller Paco Mesado. Un any més tard i en una altra visita al mateix taller, vaig quedar fascinat contemplant l’espai ocupat per la falla i els ninots, tot tan sobri i pintat de blanc, i vaig imaginar erròniament que estava en una fase anterior a un acabat que es completaria amb la incorporació dels colors més o menys suaus, més o menys saturats, amb els quals es presentaria al públic. Naturalment, em referisc a les delicades falles blanques que l’artista va fer en els anys noranta i que van suposar una ventada d’aire fresc en un entorn que no va saber comprendre l’interés de la seua proposta. 36 • •\nHe de confessar que després d’estes visites, animat i impressionat pel que havia vist, jo mateix vaig coŀlaborar amb l’artista faller Paco Mesado dissenyant unes escultures que apeŀlaven directament a la nostra tradició i que van ser exhibides en diversos espais expositius. En 1987, Manuel Martín López, Sento Llobell i Francis Montesinos van realitzar Perquè el foc només siga un espill, falla municipal que consistia en una imatge especular de la façana de l’Ajuntament, una façana escenari blanca que permetia visualitzar la seua andamiada i mostrava el poder com a simulacre simbòlic. El projecte va ser idea de l’escriptor Manuel Vicent i aquell monument va constituir una mostra artística contemporània d’indubtable valor i originalitat, una falla admirable des de dos punts de vista: l’anterior, que mostrava la façana, i el posterior, en el qual l’estructura de bastides es constituïa en protagonista.\nI deu anys més tard, Alfredo Ruiz presentava Amor, la falla blanca per a la comissió de Quart-Palomar esmentada adés, que va guanyar el segon premi de la secció primera A, una falla exquisida i austera, com les que va plantar altres anys amb la mateixa comissió, encara que, després de set anys de treball conjunt, l’any 2002 va decidir retirar-se de l’ofici, fart de les crítiques i de la incomprensió del món faller davant les seues propostes innovadores.\nOna de foc (2000), de Gerardo Sigler, Elisa Lozano i Elena Fernández per a la falla de la Universitat Politècnica de València\nmonument faller. ¿Podem assegurar que la manera en la qual es presenta la falla no ha evolucionat al llarg del temps? ¿Hi ha per ventura alguna manera concreta i absoluta que definisca què és una falla? La resposta és òbvia i no hi ha més que fer una ullada a la història per a comprovar que les falles han evolucionat al llarg del temps i que el cànon que\nCom a artista i professor universitari em\nmajoritàriament continua no és el que ha existit tota la vida.\nsitue en l’àmbit de la recerca artística,\nEl món faller està relacionat estretament amb la tradició i la\nés a dir en la cerca de formes i materials\nnostra història pel que fa als àmbits religiós o del vestuari,\nperò quan parlem del monument ens referim a alguna cosa\nque canvia i que s’adapta a nous materials i a noves tècniques.\nEn este mateix espai d’estudi i recerca\n(la Universitat Politècnica de València)\nes va produir el que és, segons el meu parer, un dels monuments fallers més interessants i compromesos dels últims anys. La falla de la UPV de l’any 2000, realitzada per Gerardo Sigler, Elisa Lozano i Elena Fernández, presentava, a manera d’instaŀlació artística contemporània, una ona de foc realitzada amb canyes naturals que es podia travessar lliscant per un tobogan al qual s’accedia pujant a una plataforma en la qual recolzava. La utilització d’estos materials obria un camp experimental summament inspirador relacionat amb el nostre entorn, i estretament lligat\nAnna Ruiz, Giovanni Nardín, l’estudi Nituniyo, Manuel Cabezos, Escif, Miguel Arraiz, David Moreno, Ibán Ramón, Dídac Ballester i els ja esmentats Jaume Chornet i Leo Gómez Haro, són artistes que fan falles situades en un grup a banda i minoritari, que compta amb els seus propis premis i els seus propis jurats. I açò és així perquè probablement no obtindrien reconeixement per part del jurat de les falles convencionals, la qual cosa suposaria, per a aquells artistes fallers professionals, L’any següent, l’esperit innovador de la falla de la UPV va\nla impossibilitat de treballar en nous\ndesaparéixer fins que, fa uns cinc anys, un altre grup de\nprojectes, atés que totes les comissions\nprofessors de Belles Arts va prendre novament les regnes\nd’un monument que lògicament, i en eixe context, ha de\naspiren a obtindre els primers premis.\nsustentar i mantindre l’esperit de la I+E. Els artistes Jaume Chornet i Leo Gómez Haro, creadors d’esta falla universitària, han realitzat falles interactives i tecnològiques sobre les quals s’han projectat animacions en 2D i 3D, i en les quals l’art sonor i el joc participatiu també han estat presents. És evident que des de la comissió amb la qual treballen, així com des de les altres comissions que integren el grup de falles innovadores i experimentals, es proposa un altre tipus de monument, un més relacionat amb aquelles manifestacions de l’escultura contemporània que es contempla en els museus i en les galeries d’art.\ni • • 39\nUna llàstima que mantinguem aquestes divisions i les irreconciliables crítiques dels uns cap als altres. Resulta paradoxal que la major part de ciutadans consumidors d’art contemporani, assidus visitants a les seues exposicions, interessats en els seus processos de recerca i oberts a dialogar amb les seues propostes, es tanquen en\nCOM A PATRIMONI IMMATERIAL DE LA HUMANITAT, LES FALLES HAN DE PROPICIAR «LA COMUNICACIÓ I EL DIÀLEG ENTRE TOTS ELS CIUTADANS»\nbanda en este altre context, assumint tan sols les qualitats\nja de per si increïble paisatge urbà que\nestètiques d’una manera del fer popular i de la representació\nes configura en eixes dates, sinó que\nfallera. En esta comunitat, caracteritzada per l’esperit curiós\ntambé atrau aquells que busquen un\ni obert dels seus habitants, cal assumir, sense ressentiment i\nentreteniment tant festiu com cultural,\nd’una vegada per sempre, que la diversitat en les propostes\nincrementant un altre valor tan important\ndels monuments fallers no solament aporta més varietat al\ncom és l’economicoturístic. Imaginem un curt passeig que ens permeta disfrutar al\nmateix temps de falles tan diferents com l’experimental de Nou Campanar de l’any 2015 i qualsevol altra, tradicional, de la mateixa envergadura. No oblidem que hi ha per a tots els gustos i que, com a patrimoni immaterial de la humanitat, les falles han de propiciar «la comunicació i el diàleg entre tots els ciutadans», ja que som tots els valencians (fallers i no fallers), els que disfrutem i paguem els gastos ocasionats per l’increment dels diferents servicis que, en l’espai públic i comú, genera la festa.\nFalles de la Universitat Politècnica de València (2017), de Jaume Chornet i Leo Gómez Haro.\nOCUPAR E L C A R R E R , ( R E ) I N V E N T A R I M A G I N A R I S\nse en l’espai públic, fer soroll, barricades efímers\npotència mobilitzadora. Accions de curta\nL’APROPIACIÓ DEL CARRER ÉS UNA ESTRATÈGIA COMUNA A LA FESTA I AL MOTÍ\ndurada i gran visibilitat, que irrompen en la quotidianitat, alterant l’ordre establit. La seua excepcionalitat intensifica l’experiència i augmenta el seu potencial transformador. Estes estratègies són compartides tant per les festes populars com\nper molts altres tipus de manifestacions socials, polítiques o artístiques, que es desenvolupen en l’espai públic. Les Falles i les pràctiques d’art públic contemporani o urbà en són bon exemple. Estes expressions artisticoculturals compartixen\ndel món festiu a «prendre els carrers»\nmúltiples paraŀlelismes en les seues formes i estratègies,\ndurant els dies de la celebració. La segona\nafectant-se mútuament en moltes ocasions, encara que els\npensarà en termes d’apropiació abusiva\nseus objectius siguen de caràcter i abast diferents.\ncircular per València amb menys carrers Referir-nos al dret al carrer, relacionat amb el món de les\ntallats i sense aglomeracions. Solament la\nFalles, provocarà invariablement dos tipus de reaccions.\ninstitucionalització de la festa diferencia\nLa primera assentirà vigorosament reconeixent-hi el dret\nque es considere «legítima» o no l’ocupació de l’espai públic. L’apropiació del carrer és\nuna estratègia comuna a la festa i al motí. Un gest anàrquic, unes vegades consentit (com en la festa) i altres no (com en el motí). La barricada que es crema en el motí, per cert, és molt semblant a les nostres falles.\n¿És llavors qüestionador/revolucionari prendre el carrer encara que esta presa siga consentida pel poder? En el cas de les Falles podria dir-se que sí, ja que pertorba l’ordre quotidià urbà, per uns dies, any rere any. No obstant això, moltes pràctiques contemporànies d’art públic o d’art urbà són realitzades sense autorització, a causa del fet que justament tracten de qüestionar i cridar l’atenció sobre els usos i abusos de l’espai públic. Un gran nombre d’estes pràctiques visibilitzen i critiquen que les\nAparentment, doncs, sembla —i només\ninstitucions i el poder gestionen i ordenen l’espai urbà amb\nsembla— més qüestionador/revolucionari\nimportants conseqüències per al dia a dia de la ciutadania.\nun acte iŀlegal que un institucionalitzat, però, com el títol de la peŀlícula d’Huillet i\nStraub, Toute révolution est un coup de dés (‘Tota revolució és un tirada de daus’’) i no podem saber quina acció posarà en marxa quina revolució. 44 • •\nAmb independència del seu caràcter institucional —o no—, les Falles i múltiples pràctiques d’art públic recorren a la festa com una estratègia de mobilització i com a manera de lubrificar el conflicte inherent a l’ocupació de l’espai públic. D’esta manera, a través de formes aparentment amables, atractives, humorístiques o divertides, la festa fa digerible la disrupció. La festa podria considerar-se, en si mateixa, un element de subversió que, sota l’empara del lúdic i l’efímer, permet (temporalment) superar les normes de convivència establides. El caràcter efímer és un altre factor comú que compartixen la gran majoria de pràctiques contemporànies d’art públic i urbà amb els monuments de les Falles, com a objecte més Cavall de Troia (2017), peça de Daniel\nvisible i emblemàtic de la festa. L’efímer, especialment allò\nGarcía Andújar en coŀlaboració amb\nque és destruït públicament com a part del seu procés\nessencial, té un sentit simbòlic catàrtic, que permet alliberar-\nse de la norma establida i la pressió de la permanència. Esta condició és, per tant, una oportunitat per a la renovació permanent, per a l’experimentació sobre la base de la pauta de prova-error, per a potenciar la capacitat qüestionadora i crítica (o satírica) dels imaginaris i els llenguatges. Permet el risc d’errar, ja que a l’any següent, o la pròxima intervenció, hi haurà una altra oportunitat. En el cas de les pràctiques d’art públic, l’efímer (immaterial, performatiu, difícil de conservar i de sotmetre a transacció econòmica) així com l’ús d’espais urbans (considerats\ninstitucionals de l’art) han comportat una renovació de valors i codis assumits pel món de l’art. D’esta manera, moltes de les pràctiques d’art urbà qüestionen la figura de l’autor com a productor, que passa a ser un mediador, en molts casos coŀlectiu. L’espectador deixa de ser un mer receptor passiu i passa a ser participant, coŀlaborador\nd’interacció. L’obra deixa de ser un objecte i es transforma en acció, esdeveniment o imaginari coŀlectiu.\nEL CARÀCTER EFÍMER ÉS UN ALTRE FACTOR COMÚ QUE COMPARTIXEN LA GRAN MAJORIA DE PRÀCTIQUES CONTEMPORÀNIES D’ART PÚBLIC I URBÀAMB ELS MONUMENTS DE LES FALLES, COM A OBJECTE MÉS VISIBLE I EMBLEMÀTIC DE LA FESTA\nEl potencial simbòlic de les Falles ha sigut utilitzat per alguns artistes contemporanis com a estratègia d’intervenció en l’espai urbà amb un fort component subversiu i crític. En són alguns exemples recents la intervenció Future (2012), peça\nrealitzada al barri del Cabanyal de València per Santiago Sierra, construïda per Manolo Martín Huguet i comissariada per Rafa Tormo, en el marc de Perifèries 11/12, o la peça Cavall de Troia (2017) del projecte Los desastres de la guerra de Daniel García Andújar per a la Documenta 14 de Kassel (Alemanya), realitzada en coŀlaboració amb l’artista faller Manolo Martín Huguet. No solament les Falles soŀliciten coŀlaboració dels artistes contemporanis, estos també busquen l’ofici i els sabers dels artistes fallers per a realitzar les seues obres i\nles estratègies de la festa per a conceptualitzar-les. La renovació permanent no hauria de considerar-se renyida amb el (re)coneixement de l’ofici, sinó tot el contrari. És justament el domini de l’ofici el que hauria de permetre i potenciar ser més crític —i autocrític— davant de l’estancament, la normalització i l’amanerament de codis, Cremà de Cavall de Troia (2017).\nformes, temàtiques i llenguatges.\nFuture (2012), de Santiago Sierra, construïda per Manolo Martín Huguet i comissariada per Rafa Tormo (coŀlectiu Perifèries).\nLlibret falla municipal grande de Valencia 2018.\nLlibret falla municipal grande de Valencia 2018 por Yogur de Fresa.


Viatge fi de curs 4t ESO 2020 - Institut l'Alzina\nUs informem que la normativa d’autoritzacions a menors per viatjar a l’estranger ha canviat.\nA continuació, els hi fem arribar l’enllaç on poden accedir al nou document d’autoritzacions de menors per viatjar a l’estranger.\nCom a novetat, el que ha canviat respecte als anteriors, és que la validesa d’aquest serà de 30 dies des de la seva expedició.\nInformem que totes aquelles que ja hagin estat tramitades però NO compleixin amb els nous terminis establerts, s’hauran de tornar a tramitar.\nEns adrecem a vosaltres per informar-vos que enguany el viatge de fi d’etapa de l’alumnat de 4t d’ESO es farà a la capital d’Irlanda, Dublin, amb l’agència Cum laude. El viatge està programat del diumenge 3 al dijous 7 de maig de 2020 (5 dies).\nEl proper dimarts 8 d’octubre a les 18h l’agència realitzarà una xerrada informativa per aquelles famílies que estigueu interessades.\nEl nostre centre educatiu continua amb la proposta d’estades lingüístiques, ja que participem en el Programa GEP (Programa de Generació Plurilingüe), la finalitat del qual és millorar la competència en llengües estrangeres de l’alumnat, afavorint el seu creixement acadèmic i posterior inserció laboral i capacitant-lo per interactuar amb el món en anglès.\nEl preu del viatge serà al voltant de de 585 euros . Aquest preu es pot veure alterat segons el nombre definitiu d’alumnes que hi participin i el preu del bitllet d’avió.\nPer aquest motiu us demanem que feu una paga i senyal de 180 € , per saber amb exactitud l’alumnat que anirà al viatge i poder comprar els bitllets d’avió amb antelació. L’import de la paga i senyal ja no es podrà retornar en cap cas.\nHeu de fer l’ingrés dels 180 € en aquest compte del Banc de Sabadell Atlántico: ES17 0081 0084 13 0001258131\nEls justificants de pagament s’han de presentar com a màxim el dia 23 d’octubre (NOVA DATA LÍMIT). El vostre delegat/da de classe els recollirà i els entregarà a la coordinadora d’extraescolars. Cal que hi consti clarament el nom i cognoms de l’alumne/a i el grup classe.\nEn cas d’ingrés en efectiu, podeu fer-lo sense pagar comissió a l’oficina del passeig Maragall 156, entre les 8:15 i 9:30 exclusivament. En cas de transferència, consulteu al\nvostre banc si us cobra comissió o no.\nTAMBÉ NECESSITEM QUE ENS FEU ARRIBAR UNA FOTOCÒPIA DEL DNI (per tal de comprar els bitllets d’avió).\nDesprés d’aquesta data , i, tot sabent el nombre de participants, us anirem informant del preu definitiu així com també d’altres detalls del viatge. El pagament de la resta\nde viatge es farà en dos terminis més, al mes de febrer i al mes d’abril.\nNormes i autorització


Son › Pobles de les Valls d'Àneu | Benvinguts a Les Valls d'Àneu\npobles › Son ( Alt Àneu )\nSon, antigament anomenat Son del Pi, es troba situat en un altiplà a l'esquerra del Riu de Son, prop de la confluència entre la vall de la Noguera Pallaresa i la de la Bonaigua, a 1.387,8 metres d'altitud.\nLa població de Son és esmentada en l'acta de consagració de la Catedral de la Seu d'Urgell, datada l'any 839, però de cronologia molt discutida. La localitat la tornem a trobar esmentada l'any 1076, juntament amb l'església de Sancti Iusti.\nAquesta població conserva un important patrimoni arquitectònic que destaca sobretot, per l'església romànica de Sant Just i Sant Pastor.\nDes del 2002, hi ha el Centre de Desenvolupament Sostenible dels Pirineus de les Planes de Son o MonNatura, una mica més amunt del poble, que és un centre d'educació ambiental de la Fundació CatalunyaCaixa.\nJoan Coromines explica l'origen del topònim Son a partir de l'arrel preromana, iberobasca, isun (penyora, multa), des d'un Ison inicial amb pèrdua de la I- i, en canvi, manteniment de la -n gràcies a les característiques dels parlars pirinencs.


Terès, Carles | Priorat en persona | Pàgina 9\nÉs l’hora aquesta en què el sol escampa els raigs horitzontalment. Vaig cap a ponent, per això em cal aclucar els ulls rere les ulleres fosques. Les carreteres brillen, un camí d’argent m’assenyala el retorn a casa meua.\nAbans, en sortir de la Vilella Baixa, m’he enlairat entre vinyes arrapades als costers. He passat per Gratallops, vila que en Llorenç coneix només per una estranya notícia escoltada a la ràdio. I avall, cap a Falset, i la N-420 que m’ha de dur enllà de l’Ebre, enllà de l’Algars —frontera blasmada per l’àvia Rosàrio. Em fa nosa la ràdio —diumenges a la vesprada el futbol s’ho menja tot— i no em fa el pes el disc que tinc posat. M’aturo un moment en un trencall (vés per on, un entrador al Masroig que m’havia passat desapercebut) i selecciono un vell amic dels vuitanta: Wim Mertens gemega lànguidament vora el piano. La furgoneta enfila de nou el camí de Móra. Rere la banda sonora m’ha semblat sentir un udol llunyà (no, no és en Mertens).\nÉs la cambra que m’ha tocat en sort. No té vistes al jardí, ni al paisatge, però veig un carreró íntim, que en ser fosc s’omple de suggeridores històries, amb unes poques finestres que protegeixen els secrets dels estadants. Però saó és una de les més belles paraules del diccionari, tres lletres, dues síl·labes, forta i suau alhora. Quan plou, la pluja es mesura per la saó que ha deixat: dos dits de saó, un forc, un pam... I si no n’ha fet, no mereix el nom de pluja. La neu és bona perquè fa saó. És el que els pares han deixat en nosaltres, el que nosaltres volem deixar als fills. És el que «Priorat en persona» deixarà en el meu record: un bon pam de saó.\nEs va despertar vestit, sobre el cobrellit, la finestra oberta i les cortines voleiant. Feia molt de fred. Molt. Tenia els braços i la pell del rostre glaçada, però, estranyament, se sentia confortable.\n—Potser m’he mort.\nS’hauria de moure per comprovar-ho, però no en tenia cap gana. Del defora entrava la llum malaltissa del fanal de baix consum. Imaginà la moto al carreró, tranquil·la, adormida, arrambada a la paret.\nUn gemec estripat ressonà a la cambra de la vora.\n—Algú que somia —li digué una veueta a cau d’orella.\n«I tu com ho saps?» es preguntà. «Potser necessita ajuda. Potser...» però ja s’adormia de nou.\nEs va despertar amarat de suor. La cambra era totalment fosca. (La cambra? Quina cambra? On era? Qui era?) Va fer un gemec que volia ser un crit. Apartà les flassades i s’assegué al caire del llit. Un fred molt viu glaçà la humitat del pijama. Tornà a colgar-se, espetegant les dents. Sentia por, una por diferent del que mai havia sentit. Sabia qui era, però no ho recordava; sabia també on era, però, alhora, sabia que era impossible que fos en aquell indret.\nS’adonà que hi havia algú ajagut vora seu, que dormia amb placidesa. Havia d’encendre el llum, però la mà només topava amb objectes estranys escampats pel que devia ser la tauleta de nit. No volia que l’angoixa s’apoderés del seu ànim.\n—Relaxa’t. Respira —va dir-se.\nS’adormia de nou com qui cau dins un pou. Un pou. Li vingué la veu d’en Pau Riba cantant molt fluixet «La vella del fons del pou, és morta de panxa enlaire», com una cançó de bressol que l’amanyagava. Quan arribà allò de «...és morta mirant la llum a través de l’aigua» ja havia perdut la consciència.\nEs va fer de dia, i es despertà definitivament. Va recordar tot això, malauradament. En realitat sabia que no havia estat un somni, però per protegir-se de la follia va agafar un paper i, sota el títol de Somni, ho va escriure tot.\nMatèria primera dels somnis. O de la supervivència. I de tot el que es pot deixar als fills perquè aquests, si volen, ho malvenguin.\nÉs un paisatge, un decorat. El necessitem per a entendre què ens passa, per a no precipitar-nos en el buit.\nMig de pedra, mig de carn, ha esdevingut un disseny perfecte: fa molts mil·lennis que ja no li cal evolucionar. Fa cara de vella emprenyada, o millor, de paciència despacientada; si més no quan se l’agafa per mostrar-la als badocs. En resum, és un animal que vol viure. I, si pot ser, al Montsant.


01218 LOCAL COMERCIAL TOCANT RAMBLA ÈGARA - Atic Gestió\nTipologia Local\tLloguer o venda Venda\tUbicació Terrassa Zona Ca n'Aurell Preu 195.000 € Superficie (m²)185\nLocal comercial de 185 m2 útils al costat de Rambla Ègara en Ca n’Aurell.\nEs distribueix en zona de sala diàfana i 3 condícies, un quart de serveis i un traster.\nLa façana té uns 10 metres d’ample amb aparador acristalado. El fons del local 22 metres. Disposa de persiana metàl·lica amb obertura automàtica. Precisa reformes.\nIdeal per a despatxos professionals i de serveis. La seva ubicació en una zona de gran demanda comercial, al costat de Rambla Ègara a tan sols 4 minuts reals caminant dels FGC Terrassa Rambla i de tot l’eix comercial del centre de la ciutat.\nOferim assessorament financer per a la seva compra.


gabrielacuevam | Les Barraques Digitals\nPosted on Mai 25, 2018 by gabrielacuevam\nAquest joc s’ha posat bastant de moda els últims dies, tracta d’intentar baixar la pilota passant-lo per uns forats que hi ha entre els panells. S’han d’anar passant nivells i cada vegada hi posen més dificultat. No has de tocar els panells que són d’un altre color, sinó has de tornar a començar de nou.\nAvui us portem una aplicació gratuïta que està molt de moda durant aquesta temporada.\nEl joc es diu “knife hit”. Està ara mateix al número 47 de l’App Store d’Apple.\nEl joc tracta d’intentar llençar tots els ganivets que et diuen en un tros de fusta i intentar trencar les pomes, cada vegada és més difícil perquè augmenta la velocitat i has de tenir més precisió.


Cursos intensius de reciclatge per a conductors a Barcelona\nClasses de reciclatge\nPosa't en forma amb nosaltres!\nA l’Autoescola Rabassada t’oferim classes personalitzades perquè tornis a estar en forma, i puguis conduir el teu vehicle amb total seguretat. Estudiarem el teu cas i et proposarem les classes de reciclatge de conducció que millor s’adaptin a les teves necessitats.\nSi no tens experiència en la conducció d’un ciclomotor, però tens el carnet de cotxe i necessites fer pràctiques, t’oferim classes de reciclatge per la conducció del ciclomotor perquè circulis amb total seguretat.\nSi fa temps que no condueixes la teva moto i vols posar-te en forma, tant en la circulació urbana o necessites fer pràctiques, t’ajudarem a aconseguir-ho amb les nostres pràctiques de moto personalitzades.\nPer les teves classes de reciclatge, et proposarem el cotxe que millor s’adapti a les teves necessitats i podràs escollir els itineraris de circulació urbana en els que tinguis menys pràctica, així com estacionar al carrer o en una plaça de pàrquing de la teva propietat o similar, amb un accés difícil o que senzillament no et sentis segur de fer aquesta maniobra amb el teu cotxe.\nClasse de 45 minuts


COLEF CV » Publica el teu Oferta d'Ocupació\nEl / la que subscriu, SOL·LICITA sigui publicada la OFERTA D'OCUPACIÓ mitjançant el IL·LUSTRE COL·LEGI OFICIAL DE LLICENCIATS EN EDUCACIÓ FÍSICA I EN CIÈNCIES DE L'ACTIVITAT FÍSICA I L'ESPORT de la Comunitat Valenciana, comprometent-se a complir amb el que estableix la legislació vigent, així com per la Llei 2/2011, de 22 de març, de la Generalitat, l'Esport i L'Activitat Física de la Comunitat Valenciana [2011/3404].\nEl COLEF CV es reserva el dret de rebutjar a penjar de l'oferta en cas d'incompatibilitat amb els interessos defensats per aquesta Corporació de Dret Públic.\nDescarregar Document a emplenar\nUn cop emplenat remetre per correu electrònic a,es info@colefcafecv.com\nEn compliment de la L.O.15 / 1.999 de Protecció de Dades de caràcter personal, l'informem que les dades per tu. facilitades, formaran part del nostre fitxer de gestió. La finalitat d'aquest fitxer és poder mantenir futures comunicacions per la relació iniciada. Podrà exercir els seus drets d'accés, rectificació, cancelación y oposición en la sede del Il•lustre Col•legi Oficial de Llicenciats en Ciències de l'Activitat Física i l'Esport de la Comunitat Valenciana C/ Passeig El Rajolar, 5 acc, 46100 Burjassot (València).


TAGLIBRO: Ha arribat l'hora de la desfilada de tomàquets\nHa arribat l'hora de la desfilada de tomàquets\nA vegades les coses són tan senzilles. Quina joia una desfilada de tomàquets. És per això que copio aquest article i mitjançant el traductor de google el passo al català.\nPer Ben Dror Yemini (Maariv 1910.04.20) a Guys International News\nDijous 24 juny, 2010 - 18:31\nHi ha països que exporten drogues: l'Afganistan amb la protecció dels talibans, Líban amb l'empara de Hezbollah. Un quilo d'heroïna significa uns 50 mil dòlars al exportador. Israel, a diferència d'això, exporta un producte agrícola: llavors de tomàquet, d'un tipus, en especial, millorat. Un quilo costa molt més que or: 350 mil dòlars. Ja no cal dir: "Val com l'or en pols" sinó que ha de dir: "Val com els tomàquets". No existeix, en el món, un altre país que obtingui aquests preus. No es necessiten traficants ni cal fraccionar, en petites porcions, per augmentar els beneficis.\nCal un cap que "ens" s'inventi patents (ens [Israel] ubiquem en el tercer lloc mundial en el registre de patents per persona). Quan un virus mortal va danyar els camps fèrtils a la Xina (la major productora de tomàquets del món, 32 tones l'any), va ser la petita Israel la que va crear un antídot per al virus, que va reconstruir la producció de l'enorme nació.\nIsrael és molt més del que ens dibuixen els informes dels mitjans. Per tant convé, per un moment, deixar els problemes corrents, la crisi amb Obama, la corrupció del govern, els subsidis per a la infància i la construcció en els assentaments. Aquestes són les coses que ens ocupen tots els dies de l'any.\nAvui ens és possible allunyar-nos, un moment, dels problemes corrents per concentrar-nos en la impressionant creació que té lloc aquí i el seu nom és Estat d'Israel. ¿Impressionant creació? Sí No és un error d'escriptura.\nLa Israel real està allunyada "anys llum" de la seva imatge. És un país efervescent, desenvolupat, joiós, festiu i en especial, que crea i desenvolupa. Si ens aturem a pensar com Israel exporta llavors de tomàquet, el valor arriba com 16 d'or, s'ha de recordar que, la despesa, en concepte de recerca i desenvolupament es troba en l'ordre del 4,6% del seu PIB. Es tracta del primer, en el món, fins i tot després de les retallades, Israel continua sent líder. El nombre d'investigadors, en relació a la població, és de 6 per cada 1000 (segon lloc mundial), el percentatge d'investigadors en el sector de negocis és del 2,1% (primer lloc mundial) i nombre d'articles científics en relació a la de la població és de 800 per cada milió (tercer lloc mundial).\nEl Consell de Recerca Europeu (ERC) és l'autoritat que distribueix els més prestigiosos subsidis destinats a científics investigadors. Fins ara, 66 israelians els van obtenir (menys de 600 científics, en total, van accedir als subsidis). En relació a la seva mida, Israel és el país líder en l'àrea. Així, per exemple, el 2009, 6 israelians van obtenir els estipendis (davant 16 de la Gran Bretanya i 12 de França), és a dir, per càpita, Israel és líder.\nAl 2008 una israeliana va obtenir el primer lloc en la qualificació de científics que van presentar propostes. Va ser la Doctora Júlia Kempe de la Facultat de Ciències de la Computació de la Universitat de Tel Aviv qui va obtenir el primer lloc, en la qualificació dels científics, per les seves propostes presentades. Un èxit meritori.\nA Israel hi ha una Direcció que s'ocupa del tema (ISERD), que funciona sota la supervisió del Ministeri de Ciència. Segons les dades de l'Institut d'Informació Científica, ISI, que revisa el nivell dels articles científics en una llista d'àrees, per la seva qualitat (la mesura d'avaluació és el nombre de citacions), Israel es troba en el setè lloc del món ( Al costat de Alemanya).\nCal suposar que, en el mesurament de publicacions de qualitat per càpita, Israel ocuparà el primer lloc mundial. Israel és un dels vuit països de la Terra que compten amb la capacitat d'enviar naus a l'espai. A Israel es va desenvolupar un mètode avançat, capaç de detectar el càncer en etapes primerenques. A Israel es van desplegar alguns programes que lideren el món, com la transferència de veu a Internet (VOIP), el popular programa mundial de funcionament de XP, programes de defensa de virus i molt més. El Disc ON - KEY, és un producte obligatori en l'àrea de la computació i va ser desenvolupat, per primera vegada, a Israel. ICQ va ser desplegat a Israel, com també el mètode de transferència de missatges a través del telèfon mòbil, SMS.\nSi retornem a l'agricultura, la producció de llet de la vaca israeliana és la més alta del món, 12 mil litres de llet l'any. Després d'ella, Estats Units en el segon lloc amb 9.500 litres i Europa de l'Oest en el tercer lloc amb 7.500 litres per vaca, a l'any. La seva qualitat és de la més alta del món.\nÉs important, i no només per a Israel. La major part dels èxits d'Israel es troben, justament, a l'àrea en la qual ajuda a tota la humanitat. Així, per exemple, el mètode de reg per goteig estalvia quantitats enormes d'aigua al món, que té cada vegada menys líquid vital a la seva disposició.\nLa manera de dessalinització de l'aigua és el més estalviador dels mètodes existents i Israel és líder mundial en l'àrea. Així també, el desenvolupament de nutrients per al creixement del blat de moro, blat, cigrons i patates, que produeixen collites més grans fins i tot en regions sense aigua. Per exemple, Israel va aconseguir augmentar la producció de cigró en regions àrides i portar-les de 70 Kg per Dunamar a 200 Kg És un enorme aportació per enfrontar la fam al món.\nFa dos anys, en una nota anterior pel "Dia de la Independència", vaig proposar crear una nova mesura: aportació a la humanitat, per càpita. Israel no és líder en ingrés per habitant ni en els èxits dels alumnes en el sistema educatiu. Però, sembla, que hi ha necessitat d'una comprovació que avaluï l'aportació de cada país a la humanitat: un argument que avaluï l'aportació de cada estat a les troballes científics que aporten a la generalitat, al desenvolupament dels medicaments, a una agricultura eficient , l'estalvi en aigua, la qualitat de vida, energia verda i més. Una acumulació de dades no sistemàtica, com es porta a terme ara, pot donar compte que Israel té una seriosa probabilitat d'ocupar un lloc important i fins, és molt possible, que el primer lloc. En un lloc Israel ocupa el primer lloc des de fa no pocs anys. Estudis globals, com ara la BBC, revela que l'opinió pública mundial veu a Israel el país més perillós per a la pau del món ". Cada tant intercanviem llocs amb l'Iran o Corea del Nord, però, en aquesta avaluació, sempre estem al cim.\nAquesta increïble contradicció, entre l'Israel veritable i la seva imatge al món és més que preocupant. És exactament la bretxa entre el jueu dels anys '30, com "Perillós per a la Humanitat" i el jueu veritable. No és que Israel hagi d'estar exempt de crítiques. Israel també ofereix al món justificació per a aquests atacs. Així i tot, estem en una situació d'enorme bretxa entre el "Israel real", efervescent, investigador, desenvolupat, que aporta a la humanitat i aquest Israel que es transparenta a través de les publicacions periodístiques i acadèmiques.\nIsrael no requereix una desfilada militar. Ni tancs ni míssils de llarg abast. Israel necessita d'una desfilada de llavors de tomàquet i altres nutrients, impressionants patents, desenvolupament de medicaments, alta tecnologia i més. No és que això resoldrà alguns dels problemes difícils que enfronta. No és que això dissuadirà als Goldstone ni que impedirà a un periodisme rabiós sinó que, la negativa, es va convertir - per a nosaltres - en el principal. Som un país que "menja" als seus habitants. Estem enamorats de la pallissa externa i de la pròpia. Per tant, som mereixedors d'una foto una mica més lògica. Tenim de què enorgullir-nos.\nHa arribat l'hora de la desfilada de tomàquets.\nEnhorabona, afegeixo jo, i quina enveja que fan...\nPublicat per Viero a 18:32\nקטלוניה היא מדינה המדוכאים\nPri Lilit aŭ Lilito\nGuilad, el noi d'Israel\nUn xicot d'Israel\nDe boicot van i venen\nPri la paca ŝipo\nDos mini poemes o la pesadesa del bilingüisme


Blog del Màrius Domingo, Ca la Gallineta: Llibre nou de trinca.\nLlibre nou de trinca.\nFinalment! ja el podem tenir a les mans.\nEn Jordi Baucels, ornitòleg i treballador incansable, ho ha tornat a aconseguir. ha enredat a uns quants -força- naturalistes i pseudonaturalistes -ho dic per mi mateix, que jo també hi he posat un granet de sorra- de Catalunya per a publicar un treball seriós, rigorós i exhaustiu.\nJo encara no l'he vist, es presenta el dia nou del mes que ve a la facultat de biologia, però, amb els col·laboradors que hi ha i coneixent qui l'ha coordinat, i fins i tot editat, estic segur que serà un treball magnífic.\nEns hem de felicitar tots, però sobretot hem d'estar un cop més agraïts al Jordi Baucells, a qui els ornitòlegs catalans no li pagarem mai del tot la feina que fa.\nPer cert, avui hem vist les primeres Orenetes Hirundo rustica, de la temporada. Sí, ja sé que tothom n'ha vist, ja, però jo encara no, fins avui.


XX TRAVESSA FREDES-PAÜLS 18-6-2016 – SudActiu\nPublicada el 28/06/2016 per Sergi Pla Alonso\nEl passat 18 de juny, es va realitzar la vintena travessia nocturna Fredes-Paüls organitzada per la UEC Tortosa. Aquesta travessia va començar al 1997 com una activitat excursionista i, tot i que encara conserva aquest esperit, a mesura que han anat avançant les edicions ha anat agafant un caire més esportiu sobretot pel “boom” de les curses per muntanya a les nostres Terres.\nLa Travessia recorre el sender de gran recorregut GR7 des de Fredes, fins al coll de l’Enrajolada on es desvia pel PR185, fins que troba el GR171 i finalment, a l’arribar a Paüls, retroba el GR7. En total són 47 Km, per les comarques de la Tinença, el Montsià, la Terra Alta i el Baix Ebre, passant per llocs característics del massís dels Ports com el refugi de la Font Ferrera, el mas del Sargento, Casetes Velles, la cova del Vidre, el coll de Pallers, l’Esquirol, Llinars, les Foies, les Clotes, les Rases del Maraco i la bassa de les Arenes entre altres.\nEnguany, els dies abans de la Travessia tothom estava pendent de la previsió meteorològica perquè a principi de setmana s’anunciava pluja i vent. Finalment l’única previsió que es va complir, i Déu n’hi do com es va complir. Amb un sol esplèndid però una temperatura agradable els poc més de 650 inscrits, 659 exactament, van anar arribant a mitja tarda a Fredes per a recollir la seva targeta-dorsal. Puntualment a les sis de la tarda es donava la sortida a la 20a Travessia nocturna Fredes-Paüls.\nsortida de Fredes dels primers participants de la 20a Travessia Fredes-Paüls\nL’organització havia previst, com a cada edició, diferents avituallaments sobretot a la primera part de la Travessia, abans d’arribar a la zona de Caro; concretament al quilòmetre 10, al pouet del Delme prop del mas del Sargento i a la pista de Casetes Velles al Km 18, just a la font de la Llagosta. Al quilòmetre 26, a la zona de Caro al restaurant Pou de les Neus els participants van poder recuperar forces al sopar-avituallament. Molts dels participants, la meitat aproximadament, ja tenen decidit des de la sortida que en aquest punt acabarien la seva ruta, fent així, poc més de la meitat de la distància total de la Travessia, altres malauradament decideixen abandonar a Caro, per un o altre motiu. Els que van arribar fins aquí, a més del sopar, també van recollir una samarreta commemorativa.\navituallament del pouet del Delme prop del mas del Sargento\nHavent recuperat forces i després d’abrigar-se, perquè feia força fresca, els marxadors (molts d’ells corredors) van seguir avançant. Durant els 21 Km que tenien fins a l’arribada van trobar dos punts d’aigua i un petit avituallament al refugi de les Clotes. Precisament després d’aquest refugi, havent superat una pujada, s’arribava a la “temuda” zona de les Rases del Maraco, el motiu era el fort vent que ja s’havia notat als quilòmetres anteriors. Les Rases és una zona sense arbres i amb prou feines algun arbust baix, la qual cosa suposa no tenir cap recer durant uns 3 Km i, per tant, quan bufa fort el vent, com era el cas de la nit-matinada del 18 de juny, és força complicat mantenir-se dret a mesura que s’intenta caminar. Superat aquest punt, després de pujar al coll d’Alfara, quedava un altre tram “delicat” de la ruta que no és altre que una forta baixada gairebé constant, d’uns 6 Km, des del coll de l’Enrajolada pel PR185 fins gairebé a l’arribada a Paüls.\nFinalment de tots els que van sortir de Fredes a mitja tarda, en van arribar a Paüls 358. Com dèiem al principi d’aquesta crònica molts dels inscrits van fer la travessia corrent el que explica que del primer al darrer hi hagués 9 hores de diferència. El primer en cobrir els 47 Km entre Fredes i Paüls va ser el benicarlando Daniel Colom, amb un temps de 4:13:17.\nEls que arribaven a Paüls tenien un altre avituallament que, depenent de l’hora, era un sopar, un ressopó o un esmorzar; a més de recollir el diploma que certifica la participació també van recollir una altra samarreta amb el ja conegut lema “jo tota !” que acredita a qui la porta que ha fet tota a Travessia Fredes-Paüls.\nPer a commemorar la vintena edició, els organitzadors van celebrar-ho entregant trofeus als guanyadors de les edicions anteriors.\nFotografies de la 20a Travessia nocturna Fredes-Paüls\nClassificacions de la 20a Travessia nocturna Fredes-Paüls\nALIMENTACIÓ I ALT RENDIMENT: MILLORA LA TEVA MARCA PERSONAL.


Ta Spitakia tis Theodosias Kalopanayiotis Xipre - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMarathasas Avenue, Kalopanagiotis, Kalopanayiotis, Xipre, 2862 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Ta Spitakia tis Theodosias\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Ta Spitakia tis Theodosias és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Kalopanayiotis. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Ta Spitakia tis Theodosias, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix habitació familiar, àrea de fumadors per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, insonorització per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Ta Spitakia tis Theodosias.\nCal que informeu el Ta Spitakia tis Theodosias de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.


Perfect 10, veure ara a Filmincat\nEva Riley · Drama\n2019 · 83min. 13+ HD VOS\nEl món d'una aspirant a gimnasta es posa en doina amb l'arribada a la seva vida d'un germanastre que no coneixia.\nEl món d'una aspirant a gimnasta internacional es posa en doina amb l'arribada a la seva vida d'un germanastre que no coneixia. L'òpera prima de la britànica Eva Riley és una coming of age en la qual brilla amb força la jove debutant Frankie Box, un talent que caldrà tenir molt en compte en el futur.\nDes de Nadia Comaneci ningú ha aconseguit un deu perfecte en l'exigent disciplina de la gimnàstica. Encara que a la Leigh no li falten facultats, la seva poca confiança, les seves poc amigables companyes i la seva desestructurada família li pesen massa per a arribar lluny. És per això que quan apareix el seu germanastre s'aferra a ell com a una taula de salvació, perquè és la seva única protecció davant l'hostilitat de la seva solitària vida. Però el seu salvador ve aocmpanyat de molt males amistats i vicis, i la redempció que ofereix no sembla la millor sortida.\nEstrena exclusiva AFF 2020 Esports Relació entre germans Coming of Age Infància i adolescència Òpera Prima Dones Directores Dones Guionistes\nFrankie Box, Alfie Deegan, Sharlene Whyte, William Ash, Billy Mogford\nÀudio: Anglès • Subtítols: Espanyol\n6,1 The Pig Dragomir Sholev\nLlogar-la per 3,95 € 2019 · 96 min\nViolent i esquinçador drama en què un adolescent amb sobrepès és víctima d'assetjament escolar per part dels seus companys de classe.


Barcelona tindrà aquest Nadal un servei de taxis conduïts per dones i només per a dones\nTaxis per a dones conduïts per dones. És la iniciativa que promou la companyia Servitaxi per aquest Nadal. El servei és pioner a l'estat espanyol, però ja fa anys que existeix a altres països. A Londres, el 2006 es va crear sota el nom de Pink Ladies i els taxis exclusius per a dones van totalment pintats de rosa. Aquí s'ha batejat el servei com a Taxi Rosa, però de moment els taxis no deixaran els tradicionals negre i groc.\n08/12/2009 - 11.19 Actualitzat 09/12/2009 - 15.02\nEn el cas de Londres, com en el de Nova York, la iniciativa va néixer per problemes de seguretat ciutadana. Aquest no és el cas de Barcelona perquè la ciutat és tranquil·la, assegura la promotora de la iniciativa, Begoña Torres. Tot i això, Begoña creu que el servei podria servir per a dones víctimes de la violència de gènere, que es poden sentir més segures en un taxi conduït per una dona.\nTot i això, Begoña és conscient de les possibles crítiques que pot generar la seva iniciativa per excloure els homes i es defensa dient que no és més que un altre servei, igual que ja existeixen els taxis amb maleters grans, amb cadiretes per a nadons o els que accepten gossos. El servei, a més, només es podrà contractar per telèfon i no es podrà aturar pel carrer un d'aquests Taxis Roses.\nDels 14.000 taxistes que treballen normalment a Barcelona, entre 600 i 700 són dones.


La Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de Peníscola posa en marxa una programació d'activitats per als caps de setmana del mes de maig "amb la participació i col·laboració d'artistes i músics de la nostra població i la nostra comarca" ha explicat el mateix regidor de l'àrea en el consistori, Ramón Simó.\nL'objectiu d'aquesta acció és doble, "fer visible el talent i acompanyar els nostres veïnes i veïns i tots aquells que segueixen els canals en xarxes socials del nostre Ajuntament, amb propostes culturals i invitacions a gaudir de les diferents arts" ha explicat.\nAixí, tots els dissabtes i diumenges d'aquest mes de maig, en el canal de Facebook de l'Ajuntament de Peníscola s'emetran vídeos de diverses temàtiques,a partir de les sis de la vesprada.\nEl primer dissabte, demà dia 2 de maig, arranca la programació amb el pintor local Sergi Cambrils, que proposa una vesprada creativa. El dissabte dia 3, continuen les propostes amb un contacontes en anglés amb Marta Ramón. El dia 9 de maig, José Bayarri, integrant del Grup Cultural de Danses, recitarà una lloa; el diumenge, un nou contacontes en anglés. El dissabte 16, Iris Guzmán, proposa una vesprada d'inspiració amb diverses arts, mirant a la mar; el diumenge 17, contacontes en anglés. El dissabte 23, Alma Oliva, recita poesia i presenta "Abrazándome a besos" ; el diumenge 24, l'últim contacontes previst en anglés, sobre el reinici de l'escola. Dansa el dia 30 de maig i Francesca Sales, compartirà l'últim dia del mes, "Música i paraules en temps de confinament".


Enric I. Canela » 2008 » gener » 16\nArchive for gener 16th, 2008\nPosted in Articles Enric I. Canela, Educació, Recerca, Universitat on gener 16th, 2008 No Comments »\nAvui des de Las Palmas estant. Dermà ja serà més difícil. Es pot llegir ampliada al web de la UB que Estudiants no llicenciats de la Universitat de Brown, la de Chicago i la de Northwestern, en associació amb les Universitats de Cornell, Harvard i Princeton, faran estades al Grup d’Universitats de Barcelona (BG), integrat […]\nPosted in Articles Enric I. Canela, Universitat on gener 16th, 2008 2 Comments »\nEnric I. Canela Nació Digital publica avui un bon article sobre els estudiants Erasmus i el català. L’article, de l’Agència Catalana de Notícies – ACN, comença així: Professors de català d’universitats estrangeres demanen que ‘s’aclareixi’ als estudiants d’Erasmus que a Catalunya les classes s’imparteixen en llengua catalana. Adverteixen de la ‘desorientació’ dels alumnes forans i […]\nPosted in Articles Enric I. Canela, Educació, Universitat on gener 16th, 2008 No Comments »\nEnric I. Canela Ara que parlem tant d’educació Idescat ha publicat les dades sobre finançament i despeses de l’ensenyament privat (universitari i no universitari) a Catalunya corresponents al curs 2004-2005. La presentació diu així: Els centres d’ensenyament privat que van impartir estudis reglats durant el curs 2004–2005 van generar una producció valorada en 1.870 milions […]\nUns comentaris sobre les Jornades de Finançament Universitari\nPosted in Articles Enric I. Canela, Política, Recerca, Universitat on gener 16th, 2008 No Comments »\nEnric I. Canela Arribo a Las Palmas i llegint les notícies em trobo amb un article de La Gaceta de Canarias – El Mundo sobre les Jornades de Finançament de les que soc ponent i de les que parlava aquest matí en aquest bloc abans d’anar a agafar l’avió. L’article de Yurena Luzardo, destaca (traduït): […]\nJornades de finançament de les universitats públiques\nPosted in Articles Enric I. Canela, Recerca, Universitat on gener 16th, 2008 2 Comments »\nEnric I. Canela Marxo ara a Las Palmas a unes Jornades de Finançament de les Universitats Públiques que orrganitza el govern canari amb el consell social de la Universitat de Las Palmas. Unes jornades, dijous i divendres, torno diumenge al vespre. No sé si aquestes jornades ajudaran a millorar això, ho dubto. Si no incideixen […]


Miriam Saavedra defensa l'actitud d'Omar a 'Superivientes'\nMiriam Saavedra defensa la posició d'Omar Montes respecte a Isabel Pantoja\nLa guanyadora de 'GH VIP' no compren per què la 'tonadillera' posa entre l'espasa i la paret al cantant\ndimarts, 2 de juliol 2019 - 20:56h\nLa discussió que Isabel Pantoja i Albert, ambdós concursants de ‘Supervivientes’, van mantenir a la Palapa el passat dijous, està portant cua. El fet que Omar Montes no es posicionés a favor de la Pantoja ha propiciat algunes crítiques per part de la pròpia 'tonadillera' i de certs sectors de ‘Sálvame’, que a la vegada han volgut conèixer l’opinió de Javi, el que un dia va ser el millor amic d’Omar.\nAixí doncs, l’examic d’Omar no l'ha deixat gaire bé: «És un pilota. S’ha apropat a la persona més important del concurs per interès», ha afirmat. A més a més, ha afegit que la relació d’amistat que manté Omar amb la ‘tonadillera’ és perquè el que vol en sortir del concurs és protagonitzar més esdeveniments i concerts.\nIsabel Pantoja va amenaçar a Omar per no defensar-la | TELECINCO\nMiriam defensa l'actuació d'Omar\nDavant d'aquestes afirmacions, Miriam Saavedra s'ha mostrat contundent defensant Omar Montes, amb qui va conviure els dies que la peruana s’ha estat a l’illa d’Hondures: «Quina raó tenia l’entorn d’Isa quan deien que tu el trairies», deia dirigint-se a Javi.\nSaavedra també ha volgut donar la seva opinió sobre la situació en què es troba Omar, afirmant que ha de ser molt dur trobar-se entre dos amics amb qui ha congeniat a la perfecció, com són Isabel Pantoja i Albert, i haver-se de posicionar a favor d'un d'ells. A més a més, admira el comportament del concursant en defensar a qui considera és la mare de l’amor de la seva vida.\nAixí mateix, Míriam ha expressat estar en contra del fet que la Pantoja li hagi retret al cantant que no el defensés durant el conflicte que hi va haver en directe entre ella i Albert, ja que amb això l’ha posat entre l’espasa i la paret.\nSálvame Supervivientes Telecinco Isabel Pantoja


L'ús de smartphones i tablets, una qüestió d'edat? | Internet\nPublicat en Internet el 13/11/2013 per Álex Estébanez\nÉs molt comú que els pares i mares de menors es facin aquesta pregunta i es vegin obligats a proporcionar-li un smartphone, al veure que els seus companys en tenen, ja que cada vegada és més habitual el seu ús a edats més primerenques.\nGeneralment, no es tracta tant d’una qüestió d’edat sinó de responsabilitat i educació per part del menor i, principalment, d’aplicar el sentit comú, de manera que la pregunta que cal formular-se quin ús en farà d’aquests dispositius.\nA més freqüència, s’utilitzen per oci: jocs, descàrrega d’aplicacions o visió de pel·lícules i no tant per comunicar-se, tot i que el component social també resulta un dels seus atractius principals. Hi ha nombroses aplicacions educatives i una infinitat de pàgines web i apps d’oci interessant i sense riscos per als menors.\nConvé que els pares i educadors coneguin aquest tipus de recursos i s’impliquin a l’hora de guiar i assessorar els menors en un ús responsable, a més d’utilitzar eines de control parental que poden ser un recurs complementari.


Centenars d''indignats' protesten de nit davant del Congrés contra la reforma de la negociació col·lectiva\nLa policia els ha impedit l'arribada a la cambra, però no hi ha hagut enfrontaments. Tenen previst reprendre la protesta aquest vespre\nEls 'indignats' han protestat aquesta nit prop del Congrés\nMadridFins a un miler de persones s'han arribat a reunir, aquesta passada nit, a la protesta que els indignats de la Puerta del Sol de Madrid han dut a terme davant del Congrés dels Diputats per demostrar la seva oposició a la reforma laboral i els convenis col·lectius que el consell de ministres té previst aprovar demà. La protesta va començar al voltant de les sis de la tarda, però els manifestants no van poder arribar fins a la porta de la cambra, com era la seva intenció, a causa de la forta presència policial, que els va impedir el pas.\nA última hora del dia, el nombre de manifestants rondava el miler de persones i, tot i que va haver-hi alguns moments de tensió, els antidisturbis no van haver d'intervenir. A quarts de dues de la matinada, i sense que s'haguessin registrat incidents, els pocs indignats que quedaven a la zona han decidit retirar-se i tornar a la Puerta del Sol. Tot i així, han advertit que tenen intenció de reprendre la protesta aquesta nit.\nDurant la protesta, els manifestants han llegit un manifest en contra de la reforma de la negociació col·lectiva, han exigit que els deixessin accedir a la cambra "on resideix la sobirania del poble", i fins i tot han proposat que una assemblea del moviment 15-M pogués celebrar-se a l'interior del Congrés. Tot i els molts crits contra els polítics i la seva tasca, cap diputat no s'ha apropat als manifestants per parlar-hi.\nindignats Congrés dels Diputats negociació col·lectiva


Taekwondo Banyoles TAEKWONDO BANYOLES: 26/01/2009\ndilluns, 26 de gener de 2009\nXXII Campionat Cadet de Catalunya: La Crònica\nAnna Planella s’endu l’or en el Cadet Català.\nAquest diumenge 25 de gener ha tingut lloc a Barcelona el campionat de Catalunya Cadets en la seva XXII edició.\nLa competició ha començat a les nou del matí desprès de guardar un emotiu minut de silenci en senyal de dol i en memòria per les víctimes del temporal de vent, en especial per els quatre nens del Club de Beisbol de Sant Boi de Llobregat.\nEls 131 inscrits (45 en femení i 84 en masculí) de tot Catalunya i Andorra que buscaven la victòria que obre les portes per participar en el proper cadet d’Espanya ho han hagut de fer, com ja comença a ser habitual, amb els protectors electrònics. Aquesta vegada els escollits han estat els Adidas. Les quatre pistes habilitades per la competició han evitat que aquesta s’allargués excessivament i en poc menys de 5 hores s’han resolt els dubtes de qui seran els pròxims seleccionats per defensar Catalunya en el proper Campionat d’Espanya. Cada combat constava de 3 assalts de 1 minut 30 segons cadascun i s’ha continuat amb la normativa vigent a pocs dies de que la federació mundial confirmi les modificacions aprovades dins el reglament de competició.\nEls representants de la nostra comarca han estat l’ Adam Porxas (mini mosca), Boulaye Diarra (gall) i Anna Planella (lleuger).\nAdam Porxas ha pagat car l’excés de confiança i ha caigut davant Aleix Paradas (Jorsan) per -1 a 5, mentre que Boulaye Diarra (gall) no ha donat opcions en el primer combat a Gerard Banet (Crazy Jumpers) guanyant per 7 a 0 però, contràriament, en el segon Joel Prieto (H. Argudo) li ha barrat el pas a medalla al imposar-se per 0 a 7. Diarra estava en un dels dos grups on per fer or s’havien de guanyar 4 combats.\nSi en masculí la cosa no a anat del tot bé del que es desitjava, en femení Anna Planella ha capgirat les expectatives i s’ha endut l’or. Tot i els nervis que suposa la pressió de una darrera oportunitat, la banyolina molt motivada, ha superat en dos combats a Paula Hritina (Damian) per 2 a 1 repetint el mateix marcador en la final amb Sara Declara (Damian). En el seu últim any en aquesta categoria, l’ Anna no l’ha volgut desaprofitar i ha aconseguit el tant desitjat bitllet per a l’estatal.\nDestacar també els èxits del Jan-Su Figueres: A part de l‘or de Planella, els representants de l’Empordà han sumat tres ors més, Zaira Harinero (ploma), Alex Falgas (mosca) i Aaron Reyes (super lleuger), 1 plata per José Luis Lupiañez (mini mosca) i 1 bronze per Soumaya Belkhir (semi mig). En la classificació general per equips, i gràcies aquests resultats, el Gimnàs Jan-Su també s’ha proclamat guanyador tant en categoria masculina com en femenina.\nPodeu consultar els resultats oficials de la Federació Catalana de Taekwondo fent clic AQUI\n...i la crònica del Jan-Su Figueres AQUI\nPublicado por TaekwondoBanyoles en 15:48 0 comentarios


Castellers de Castelldefels: Això pinta groc!!!\nAhir varem tenir un gran inici de temporada, potser el mes engrescador dels que recordo i el que més em motiva es que no van ser pocs el comentaris com: “Això pinta bé”, “sona bé” , “quin bon feeling”, ..... Però al final jo em quedo amb la que ha escrit “ACPCast” que diu: això pinta groc.\nSi, això pinta groc, i no es fruit de la casualitat, sinó que és fruit de la feina constant i sorda que estan fent dia a dia uns quants membres de la colla, i sincerament crec que es gracies a la seva feina que la passada temporada va acabar tant bé i que per la quantitat d'idees i opinions, de ben segur han de fer d’aquesta 30a temporada una de les mes grans de la colla. Creieu-me que això pinta groc. I si poguéssiu apreciar les ganes que hi ha a la tècnica pinta d’un groc ben viu i intens.\nPer un altre banda, gent de la colla em va fer notar que sovint, massa sovint, no sóc capaç de transmetre entusiasme. No ho era a l’agost i sabia que sense aquest ingredient la direcció de la colla seria molt mes complicada. La solució va aparèixer a la festa major, pujada a la cosa mes alta que va trobar: el carril tapa cables i cridant a la canalla aquella frase que em arribar a l'anima: "Quina pinya mes collonuda". La frase no només la deia amb tota la força de la seva veu sinó que la deia alhora amb tot el seu cos mentre amb la mirada fixa a la canalla els anava enviant energia com si fos un superman de las pelis. Llavors vaig veure clar que l'entusiasme de la Sílvia supliria qualsevol deficiència en aquest aspecte, com ha demostrat de llavors fins ara.\nJa veia al començar que hi havia molta feina per fer, per a planificar la temporada passada i per planificar la temporada del 30é aniversari, molta feina a fer i la necessitat d’algú en qui confiar la coordinació dels esforços de tot allò que es necessari, a part de fer Castells. Com l’Esteve no fa més que repetir el que un dia un antic cap de colla l'hi va dir, cada cop que pot: “Si les costellades i els sopars de colla no van bé, oblidem-nos de fer Castells”. I aquesta feina ha recaigut des de l’inici en L’Eduard, que ha bastit un fabulós calendari amb un equilibri de grans sortides i temps per a preparar-les del millor que recordo. A mes a mes, sense ell que coordina i engresca el Joves Grocs tot seria mes difícil i no fariem aquestra quantitat de tallers i activitats. La de l’Eduard es una feina que llueix poc però sense ell les coses no anirien tant ben greixades com van.\nEl Josele, representa en aquest equip l’eterna memòria, es la consciencia de la tècnica. I pobre d'aquell que hagi dit: faré això o allò, i no ho fa. El Josele esta allí per recordar-ho. Ell pensa sempre en tot el que queda pendent, en els compromisos i no deixa afluixar el pas, si em dit que ho faríem ho hem de fer, es el seu mantra.... I ara el de tota la tècnica.\nI si una cosa fa falta a la tècnica es algú que faci de colega dels mes petits, que sigui la persona que ajudi a la Sílvia en tenir la canalla entretinguda, i sobretot feliç. No es fàcil, però aquí ha sigut la pròpia canalla la que ha escollit. El veredicte va ser clar: Els nens volen la Lorena. I la tècnica hem acatat la sentencia. A partir d'ara la Lorena forma part de la tècnica amb l’encarrec de fer allò que porta temps fent, fer-se carrec dels mes petits al costat de la Sílvia i de la Gemma.\nNo cal dir que la verdadera ànima de la colla, ha sigut, es i serà l'Esteve que gracies a déu va acceptar tornar a formar part de la tècnica, amb un encàrrec força complexe: dirigir els assaigs i els aspectes més tècnics de com aixecar els castells, tot donant a l’equip la solvència necessària. Però com això que ell ho fa fàcilment no n‘hi ha prou i també lidera la organització del 30é aniversari i amb el seu alter ego, ACPCast, fa de movilitzador 2.0 de la colla, l’agrupació i tot el poble.\nEls castellers de Castelldefels no serien el que són sense la resta de la Agrupació de Cultura Popular i es per això que la tècnica no seria el que és sense la junta de l'ACPC. El Josep María, l'Olga, la Lourdes, La Suyan i la resta dels caps de colla de les diferents seccions son la crossa indispensable per a la colla i que com l’anterior junta han demostrat sempre el seu compromís decisiu en tot moment per tirar endavant. Una junta liderada per el Jaime que va re-fundar la colla anant a recollir els membres gairebé porta per porta en aquell moment i una junta com l’actual que esta sempre amatent de tot el que necesitem.\nPublicat per Castellers de Castelldefels a 19:11\n12 de març de 2012, a les 22:03\nAbel Crespo Hernàndez ha dit...\ngran article, grans paraules ;) endevant cap de colla!\n14 de març de 2012, a les 1:01\nDones castelleres, dones valentes!


PAC 1 Cas Malmirall |authorSTREAM\nDisseny d'entorns i escenaris d'aprenentatge: MOODLE a la classe d'idiomes Autor: Magí Almirall Estudiant del màster d’Educació i TIC UOC\nQue anem a fer?… Introducció de l'elearning en una institució de llarga tradició de formació presencial: Una institució de formació d'alemany i cultura alemanya present per a tot el món. Ja té en marxa una eina de LMS el Moodle. La direcció de Barcelona està decidida a acompanyar i liderar el canvi.\nObjectius 1- Contactar i triar els professors i els estudiants òptims per a fer el primer pilot. 2- Dissenyar, conjuntament amb els professors el curs que iniciarà el ús de Moodle 3- Posar en marxa la prova pilot i avaluar els resultats.\nCom ho farem? Connectant continguts-professors i plataforma de forma natural per a donar servei als estudiants.\nDificultats? si però solventables. 1- Estructurar el procés d’aprenentatge Crear un disseny de l’aprenentatge òptim treballant estructuradament i per mòduls 2. Dissenyar el espai en el Moodle, eina enfocada al constructivisme i col•laboració. Promoure les eines de moodle per a treure el màxim partit a la plataforma\nDificultats? si però solventables. 3- Cobrir activitats orals, escrites i de morfologia de la llengua. Incorporant veu i vídeo a les aules virtuals 4- Motivar al alumnat de entre 18 i 35 anys amb coneixement de tecnologia i Internet. Donant continguts i eines innovadores, per a mòbils …\nCom ho dissenyarem? Usant el sistema ADDIE\nConclusió de disseny d’aprenentatge: Mòdul 1 - Escrivim Objectiu: Practicar escriptura en col•laboració. Eina: Wiki Mòdul 2 - Morfologia Objectiu: Practicar estructures morfològiques complexes. Eina: Sistema de qüestionaris. Mòdul 3 - Parlem Objectiu: Practicar l'oralitat. Eina: Videoblog\nCom serà l’aula? Tauler Fòrum Mòdul 1 - Escrivim. Eina: Wiki Mòdul 2 - Morfologia Eina: Sistema de qüestionaris. Mòdul 3 - Parlem Eina: Videoblog\nPresentaci� PAC 3 - CAS 2\nPAC3_Cas2: Moodle a la classe d’idiomes


Carlistes de Catalunya: de gener 2015\nComunicat de les dames i cavallers valencians de la Reial Orde de la Legitimitat Proscrita (ROLP).\n- Enaltim i compartim este dia tan assenyalat per a la nostra Família Reial i per al conjunt dels carlins.\n- Li renovem la nostra lleialtat i assumim la seua trajectòria i la dels seus antecessors.\n- Reconeixem i estimem el seu sacrifici per la defensa dels nostres ideals.\n- Al seu costat continuarem lluitant per la nostra Causa per a aconseguir un món millor, més solidari, més lliure, sostenible i en pau.\n- Honrem en la persona d'En Carles Xavier a la dinastia Borbó Parma i a tots els nostres anteriors Reis, per la seua abnegació i compromís amb les Espanyes.\nPresentació de ‘La metamorfosi del carlisme català: del Déu, Pàtria i Rei a l’Assemblea de Catalunya (1936-75)’ a Tarragona\nLa Llibreria de la Rambla presenta aquest divendres, 30 de gener a dos quarts de vuit, el llibre de l’historiador tarragoní Robert Vallverdú ‘La metamorfosi del carlisme català: del «Déu, Pàtria i Rei» a l’Assemblea de Catalunya (1936-1975)’. Serà presentat pel doctor Josep Sànchez Cervelló, professor d’Història Contemporània dela URV.\nEn acabat l'acte es realitzarà l'inici dels 'Encontres Valle Inclán' amb un sopar i debat al Centre Cultural de l'Aragó.\nJoan Carles de Borbó denunciat a la Fiscalia per l'assassinat del seu germà\nL'ex-coronel republicà Amadeo Martínez Inglés va presentar dilluns d'aquesta setmana una denúncia a la Fiscalia General de l'Estat per tal que investigui la responsabilitat de Joan Carles de Borbó, protocolariament encara rei espanyol, en la mort d'un tret del seu germà Alfons de Borbó.\nSegons la denúncia a la que ha tingut accés Nació Digital, la mort de l'hereu hauria estat un "crim de caràcter polític, ordenat pel dictador Francisco Franco i planificat pels serveis secrets i executat pel monarca espanyol". A l'escrit, el coronel assegura aportar noves proves com ara el lloc de la mort, que hauria estat a la província de Cáceres i no a la localitat portuguesa d'Estoril i recorda que en el moment de la mort, Joan Carles ja tenia gairebé un any d'instrucció militar i, per tant, sabia com netejar un arma.\nA més, Martínez Inglés explica la teoria de l'estrany recorregut de la bala que va matar el germà del futur monarca que ja va plantejar en un llibre publicat ara fa dos anys.\nEscrit a la Fiscalia per assassinat Joan Carles de Borbó\nEls pagesos catalans reclamen solucions pel sector cítric\nMés d'un centenar de persones van llençar 3.000 quilos de mandarines i van tallar la C-12 a Tortosa durant una hora dissabte 17 de gener. Les males condicions climàtiques han afectat la producció sobretot de mandarines. Ahir es va fer a Tortosa (Baix Ebre9 una manifestació en què es va demanar un pla de xoc per poder salvar els llocs de treball del sector.\nUna de les mesures que es reclamen és la revisió dels criteris de valoració de danys de l'assegurança agrícola. Volen que compensi totes les pèrdues provocades pel mal temps. També es demana que el ministeri d'Agricultura augmenti el volum de retirada de clementines que no es poden vendre per destinar-les a sucs.\nA la Generalitat li demanen que articuli una ajuda per destruir les mandarines més malmeses, perquè si es queden a l'arbre serà un focus de plagues per la pròxima campanya. El sector calcula que les pèrdues de la campanya d'aquest any superen els 15 milions d'euros.\nBra-vo: La Generalitat retira l'estàtua d'Isabel II del Palau Reial de Pedralbes\nActe de justícia històrica. Així es pot considerar la desaparició de l'escultura d'Isabel II amb Alfons XII braços que lluïa sobre un notori pedestal costat de l'entrada principal del Palau Reial de Pedralbes, d'on ha desaparegut. La usurpadora jo no té un monument a Barcelona, capital d'un territori que mai l'ha reconeguda. La "dels tristos destins" torna allà on no havia d'haver sortit: als magatzems.\nSegons Nació Digital, el Museu del Prado ja hauria reclamat l'estàtua d'Isabel II amb el seu fill en braços, obra d'Agapito Vallmitjana datada en 1861, però la Generalitat retarda el lliurament per falta de pressupost per al trasllat.\nLa titularitat del Palau Reial de Pedralbes és de la Generalitat des que li va ser cedit l'ús per l'Ajuntament de Barcelona el 23 de desembre de 2004, quan l'Ajuntament i la Generalitat estaven encapçalats pel PSC i el tripartit de Maragall. A partir de l'arribada d'Artur Mas a la presidència de la Generalitat, l'ús polític de les instal·lacions s'ha incrementat notablement. El Palau Reial va acollir fa unes setmanes l'última reunió del front del 9N entre Mas, Joana Ortega, Ramon Espadaler, Oriol Junqueras, David Fernàndez i Joan Herrera. Que la reunió es fes a un "Palau Reial" no amaga l'interès de part del front en la monarquia a Catalunya. En aquest cas suposem que serà de la legítima, doncs la usurpadora ha patit un nou cop. Jo ta ke...\nA l'esquerra, el pedestal buit, a la dreta l'estàtua Foto: Quico Sallés / Canaan\nEl 15 de gener acte sobre Josep Badia: Carlisme, Socialisme i Cristianisme\nEl 15 de gener, dins del cicle Els invisibles, coneixerem la trajectòria humana i política de qui va ser secretari general del Partit Carlí, Josep Badia. Fou un dels personatges fonamentals del carlisme català a la transició. El títol de la jornada serà 'Josep Badia, Carlisme, Socialisme i Cristianisme' i serà a càrrec de Lluís Duran del Centre d'Història Contemporània de Catalunya.\nBadia forma part d'aquesta generació eterna de persones invisibles a la història, els lluitadors anònims que, tot i ser invisibles són imprescindibles.\nSerà a les 7 del vespre a l'Auditori del Museu d'Història de Catalunya (Plaça Pau Vila;\nDurant la presentació al Sant Pare de les Cartes Credencials que l'acrediten com a nou Ambaixador dels Països Baixos davant la Santa Seu, Jaume de Borbó Parma va ser entrevistat per Ràdio Vaticà realitzant les declaracions que a continuació reproduïm:\n"La seva Altesa Reial Jaume de Borbó Parma és el nou Ambaixador dels Països Baixos a la Santa Seu.\nVa presentar les seves Cartes de Credencials al Papa Francesc el matí de dissabte 20 de desembre, al Vaticà. Durant la trobada van parlar d'una sèrie de temes d'interès general, com ara la pau, el medi ambient i Cuba.\nDesprés de la conversa amb Sa Santedat, i en una entrevista, en anglès, amb Sean Patrick Lovet de Ràdio Vaticà, el nou ambaixador comentar el seu desig de continuar treballant en la construcció d'economies de pau.\nJaume va explicar que la diplomàcia i la gestió de conflictes han format una part important de la seva vida fins ara. Va comentar el seu treball en zones especialment conflictives, portant les negociacions de pau a l'Afganistan, a l'Iraq i en alguns països africans, com ara el Congo.\nLa gestió de conflictes, ha assenyalat, també està en els seus gens. El seu avi, el Rei Xavier de Borbó Parma, va lluitar en la Primera Guerra Mundial, en la Guerra Civil espanyola i amb la Resistència durant la Segona Guerra Mundial. Va estar confinat en un camp de concentració i va aconseguir sobreviure. Durant generacions la seva família ha estat marcada per una història de guerra i de lluita per la pau, un anhel que perviu en ell encara.\n"Venir al Vaticà és la culminació de la meva experiència", ha declarat l'ambaixador, que té una enorme experiència en treball de camp, incloent el seu treball internacional a organitzacions solidàries, en centres d'estudi, sempre dins de la diplomàcia, en la recerca de solucions i en la creació d'economies de pau. Per això és pel que valora les oportunitats que li brinda el seu nou treball, "Mai havia treballat amb organitzacions de valors ". La més important organització "de valors" és la Santa Seu, i és el que m'ha portat aquí avui ".\nEn Jaume de Borbó Parma també va parlar sobre una sèrie de documentals que ha rodat amb el títol "Àfrica: la Guerra Negoci" al Congo, Sierra Leone i Libèria. L'experiència d'aquests conflictes ha deixat en ell una marca indeleble: "Vaig perdre a vint-i companys en un atac amb bombes a l'Iraq. Primer sents una indignació indescriptible, i només després d'uns mesos, tristesa .... Què fer si vius a l'Iraq i la teva pròpia família està sota el foc? L'experiència et crea un sentit de la compassió i de la comprensió per tot el que passa en zones de Guerra ".\nAl Congo va veure de primera mà la relació entre economia i conflicte. "Hi havia unes mines a Kivu que proveïen, als Senyors de la Guerra, d'ingressos i de diners per comprar armes. Però qui compren aquestes matèries primeres? Tots ho fem i, per tant, també tots indirectament contribuïm a la guerra al Congo. Una vegada que el vaig veure clar, amb un grup d'industrials, treballem en crear una economia de pau al Congo de l'Est ".\nL'Ambaixador també va descriure la seva trobada amb el Papa Francesc al Vaticà. Va comentar que va parlar majorment en espanyol, l'idioma del seu pare (*) de pau i dels últims esdeveniments relatius a Cuba. "Una de les coses que li vaig preguntar al Papa és perquè era possible ara. Ell va contestar: "Bé, volien la pau, però no podien trobar-se, per la qual cosa necessitaven un pont". I així el Papa va exercir el paper de pont en les converses de pau a Cuba ... .. ".\nI així és com percep, en definitiva, Jaume de Borbó Parma seu paper com a nou Ambaixador dels Països Baixos: un pont entre el govern i el poble del seu país amb l'organització de valors, de fe, que és la Santa Seu ".\n(*) Nota de Carlistes de Catalunya: El Rei Carles Hug.