Microsoft regala a Mozilla un pastís pel llançament de Firefox 4 - CODi9 Programador web freelance PHP MySQL Terrassa, Sabadell, Barcelona\nInici > Notícies > Microsoft regala a Mozilla un pastís pel llançament de Firefox 4\nDesprés dels llançaments d'Internet Explorer 9 i Firefox 4 (que van ser gairebé simultanis), les dites de Microsoft sobre que comparar les descàrregues dels dos era comparar peres amb pomes, i el que Microsoft hagi pagat per un tweeter promocionat de IE9 que apareixia al buscar "Firefox" a Twitter, podria pensar-se que les relacions entre els desenvolupadors de Firefox i Internet Explorer serien una mica hostils, per dir menys.\nPerò a la pràctica ha resultat no ser tan així. O almenys aquesta és la imatge que vol donar Microsoft, ja que han enviat un pastís de felicitacions als desenvolupadors de Mozilla pel llançament de Firefox 4.\nPotser alguns experimentin una sensació de déjà vu amb el títol d'aquest post. I amb raó, ja que Microsoft ha fet exactament el mateix per als llançament de Firefox 3 i Firefox 2. En particular, el pastís que van enviar per felicitar Mozilla per Firefox 3 era gairebé igual al d'ara, amb l'excepció que en aquest llavors la "i" del logotip era molt més cridanera\nDe tota manera, potser que això d'enviar un pastís per a cada versió de Firefox es tracti d'una iniciativa independent dels desenvolupadors de l'IE abans que d'una política de Microsoft. De fet, és el més probable, ja que no es veu el benefici que podria tenir Microsoft per implementar això com "política" (i tampoc li arriben pastissos als desenvolupadors de l'OpenOffice quan surt una nova versió).\nCom sigui, no hi ha dubte que és una cosa positiva el que hi hagi bon ambient entre grups de treball d'empreses rivals, de manera que tant de bo a Internet Explorer continuïn amb aquest costum.


Ampans premia la investigació sobre discapacitat intel·lectual - Regió7\nAmpans premia la investigació sobre discapacitat intel·lectual\nL'acte es va haver de dur a terme en format telemàtic a causa de la pandèmia\nAmpans ha lliurat els vuitens premis d'investigació i d'innovació sobre discapacitat intel·lectual. L'acte es va dur a terme en format telemàtic a causa de la pandèmia.\nEls dos primers guardons, dotats amb cinc mil euros cadascun, van ser per a un estudi que promou l'autodeterminació dels joves amb discapacitat intel·lectual i per al projecte d'una escola d'educació especial que afavoreix l'aprenentatge de les matèries curriculars dels seus alumnes amb trastorns de conducta. Va ser la vuitena edició del premi que es lliura cada dos anys.\n«Autodeterminació en joves amb discapacitat intel·lectual: Les oportunitats com a motor de desenvolupament» és el treball de l'equip encapçalat per Cristina Mumbardó, que posa l'accent en la necessitat de facilitar als joves amb discapacitat intel·lectual espais i oportunitats que afavoreixin el seu desenvolupament.\nEl programa «L'Atenció Plena com a camí del Benestar Emocional» ha estat dissenyat per l'escola d'educació especial L'Estel-Can Bori de l'Hospitalet de Llobregat per atendre l'alumnat amb diversitat intel·lectual i trastorns de conducta.\nEls altres dos premis de la categoria d'investigació van ser per a Vanesa Arija Domínguez i Patricia Navas, i a Sandra Llorente Gil i Patricia Navas.\nEl segon guardó sobre innovació va ser per a l'Associació Catalana Síndrome X Fràgil, Anna Minguella González. El jurat ha deixat desert el tercer premi d'innovació i ha fet fet una menció especial a José Manuel Portalo i Mercè García.\nA l'acte, la doctora Mara Dierssen va explicar els resultats de la investigació que lidera al Centre de Regulació Genòmica de Barcelona, sobre l'impacte epidemiològic del Coronavirus en persones amb síndrome de Down.\nTambé va tenir la intervenció del doctor Miguel Ángel Verdugo, que va parlar de la importància de les dades en la millora de la qualitat de vida de les persones amb discapacitat intel·lectual. El director d'Ampans, Toni Espinal, va ser l'encarregat de conduir l'acte, en el qual van intervenir els premiats, i el va cloure el president, Sebastià Catllà.


Per què hauríeu d’utilitzar Binance Exchange - Bitcoinxxo\nFins a un 20% de descompte sobre els referents de Binance\nResum de registre de Binance: Obteniu descompte de tarifes / Referència de Binance / Recomanació d’intercanvi a l’estranger / Binance / Futurs a l’estranger / Comerç de Bitcoin / Recomanador de Binance\nCom inscriure’s a Binance Inscriure’s Inscriure’s\nPer què hauríeu d’utilitzar Binance Exchange\nIntroducció a la configuració de Binance\nEstalvieu fins a un 20% en referències de Binance\nReferència de bitge de Binance Bybit\nCom s’utilitza Binance: mòbil, negociació de futurs, aplicació, API, futur, dex\nÚs de Binance: Futures Trading / BNB Coin / Staking / Referral\nConsells sobre el comerç de futurs de Binance\nIntroducció automàtica del codi d’autoriferència Binance\nComissions de Binance\nCom ingressar la criptomoneda Binance\nDipòsit de Binance\nTesla és la primera acció que es fa pública a la fitxa d’accions de Binance\nRegistre d’entrada d’identificació de referència Binance\nComparteix el codi de referència / codi de referència de Binance\nCom veure / canviar els referents de Binance\n20% de descompte sobre les quotes de Binance per a tota la vida Inscriviu-vos al codi de referència\nCom registrar-se per obtenir una subscripció a Binance\nUniu-vos a Bybit\nBeneficis màxims de subscripció Bybit\nEsdeveniment de llistat Bybit Dogecoin\nCom guanyar diners amb l’apalança de negociació de marge de bybit\njuny 7, 2021 per admin\nÉs possible que us pregunteu per què fem servir Binance Exchange, una borsa d’estranger, en lloc d’utilitzar una borsa nacional. Us explicarem els avantatges de Binance Exchange.\n1. El número 1 del món en volum de negociació> El comerç individual i swing és fàcil.\n2. Volum de negociació puntual núm. 1 i volum de negociació de futurs número 1, de manera que hi ha poca bombolla.\n3. Amb un apalancament de fins a 125 vegades, podeu canviar futurs alcistes i baixistes.\n4. Hi ha moltes monedes (JobCoins) que no estan disponibles a Corea i també és possible el comerç de futurs Jobcoin.\n5. Els intercanvis nacionals de criptomonedes són difícils de guanyar cada dia perquè el volum de negociació de Jobcoins és petit, però hi ha moltes monedes llistades. Benefici diari mitjançant apalancament pot aconseguir\n6. Fins i tot si no intercanvieu, podeu obtenir beneficis derivats de dipòsits en dòlars, estacades i dinars.\n7. El principal està garantit fins i tot quan no es negocia en base a USDT.\n8. És possible comprar de forma fraccionada amb el llançament de fitxes de valors.\nHi ha molta gent que obté beneficis elevats gràcies al comerç de marges de bitcoins, però actualment és difícil obtenir grans beneficis només amb intercanvis puntuals generals. El comerç de futurs amb un apalancament de fins a 125 vegades pot produir rendiments enormes. Hi ha molta gent que canvia regals a YouTube.\nFins i tot si ja us heu inscrit, és millor tornar-vos a inscriure si us heu inscrit amb el %~15%\nA més, si voleu canviar futurs, heu d’obrir un compte de futurs.\nCategories Binance Etiquetes Apalancament de Bitcoin, Binance Exchange, intercanvi d’apalancament bitcoin, Per què utilitzar Binance Exchange? Navegació per les entrades\nחסוך עד 20% בהפניות בינאנס\nTipy pro obchodování s futures na Binance\n© 2022 Bitcoinxxo • Funciona gràcies a GeneratePress


Castellà d'Amposta - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl castellà d'Amposta era una de les dues dignitats més altes de l'orde de Sant Joan de Jerusalem que hi havia a la Corona d'Aragó, juntament amb el Prior de Catalunya. De tota manera, no sempre va ser així, ja que fins al 1312, amb la integració dels béns de l'orde del Temple a l'orde de l'Hospital, només existia la Castellania d'Amposta, fou a partir d'aquesta incorporació quan es dividí el patrimoni hospitaler en dos priorats, malgrat que el d'Amposta tingués el nom de Castellania.\nTot i titular-se castellà d'Amposta, ja que el castell d'Amposta fou cedit per Ramon Berenguer IV als hospitalers, i que el 1280 aquest castell tornés a ser recuperat pel rei, el castellà no residia a Amposta sinó que ho feia a Saragossa, concretament al convent de San Juan de los Panetes, al costat de la basílica del Pilar o bé en alguna comanda que els era pròpia.\nEls castellans d'Amposta foren sovint homes de confiança del monarca i s'encarregaren de funcions culturals, com ara fra Johan Ferrández d'Heredia (1346-1376), home de confiança de Pere III el Cerimoniós.\nTambé foren militars i diplomàtics al servei del rei com ara fra Joan de Vilagut (1428-1444), fra Pere Ramon Sacosta (1446-1461) o fra Bernat Hug de Rocabertí (1461-1485).\nEl darrer castellà d'Amposta fou l'infant Francesc de Paula de Borbó, fill de Carles IV, tot i que les males veus deien que era fill del ministre Manuel Godoy i la reina. A causa d'aquests rumors les Corts de Cadis l'inhabilitaren en la successió a la corona. L'any 1851 renuncià als seus drets com a castellà a causa de l'establiment de l'estat liberal i modern i no s'elegí cap successor.\nLlista de castellans d'Amposta\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Castellà_d%27Amposta&oldid=26295530»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 feb 2021 a les 19:28.


Actualitzada 03/04/2017 a les 11:29\n© Jugadors del Madrid celebren un dels gols que van anotar ahir contra l'Alabès.\nEl Reial Madrid manté el liderat de la Lliga després de jugar amb foc i derrotar, amb la llei del mínim esforç, un Alabès que sempre va mantenir la cara al duel i va vorejar el premi de l’empat a la segona part, abans de ser sentenciat per la pegada madridista, amb Karim Benzema i Isco sortint al rescat (3-0).\nVa superar el Reial Madrid el primer obstacle d’un abril dur amb un partit ple d’incertesa que va solucionar gràcies a la seua pegada. Va passar de transmetre tranquil·litat i encarar amb confiança les dificultats inicials, a estar en suspens davant d’un aguerrit Alabès, que es va emportar un càstig excessiu.\nEnyorant la seua àncora, Marcos Llorente, víctima de la clàusula de la por a mesos de tornar al Reial Madrid després de demostrar la seua vàlua, l’Alabès va començar amb marcatges estrets, mostrant que és un equip ben treballat i patint tan sols a la zona defensiva quan apareixia Benzema.\nVa ser el francès qui va obrir el marcador en el minut 31, però el que semblava que seria una victòria senzilla per als de Zidane es va convertir en un sofriment perquè la sentència no arribava i l’Alabès va crear ocasions i va merèixer haver marcat algun gol. Però si alguna cosa té el Madrid és punch i ho va demostrar, una vegada més, en la recta final del partit, amb els gols d’Isco (85’) i Nacho (88’) que van permetre posar el 3-0 en el marcador. Més gols que joc per al líder de la Lliga.


L’alcudià Àlvaro Ruiz, nominat a millor fotògraf d’Espanya\nViernes, 25 Octubre 2019 16:46\nLa Federació Espanyola de Professionals de la Fotografia i la Imatge (FEPFI) donarà a conéixer en breu els guanyadors dels seus premis anuals, entre ells el de Millor Fotògraf Professional de l'Any, categoria a què opta el fotògraf Àlvaro Ruiz amb 5 obres nominades.\nEn uns dies, coneixerem el desenllaç final i els guanyadors per categories, però també el reconeixement a un any de treball per al Millor Fotògraf Professional de l'any per la collita de tots els seus èxits en aquest període de temps que acaba. El fotògraf alcudià s'ha trobat gratament sorprès en veure's nominat a este reconeixement, gràcies a haver tingut 5 de les seues obres nominades en diferents categories: 2 en Art Il•lustratiu , 2 en retrat i 1 en la categoria de post boda.\n"No sé si aconseguiré el reconeixement de Millor Fotògraf Professional, però el fet de tindre 5 obres nominades per la FEPFI és de les millors coses que m'han passat en la meua vida professional" afirma Àlvaro Ruiz, qui ja ha estat reconegut amb altres premis nacionals i internacionals en els últims anys, tant per part de la pròpia FEPFI, que el nomenà MaestroFotógrafo en 2018, com als Premis Goya de Fotografia o als Premis Quijote, a més de formar par en dos ocasions de l'equip que representa Espanya en la Copa del Món de Fotografia.\nPrompte sabrem la resolució del jurat. Serà en la gala de lliurament de Premis, a més dels Reconeixements i Mèrits de Qualificacions, el 31 d'Octubre a Segòvia.\nAquest mateix dia a més, es coneixeran les obres que representaran a Espanya en la pròxima Copa del Món fotogràfica 2020, que tindrà lloc a Roma el pròxim 23 de març.


territoris.cat 20:30 01/08/18\nponent amb centre mort pres de\nUn vehicle dels Mossos d'Esquadra entrant al Centre Penitenciari de Ponent\nEls funcionaris del Centre Penitenciari de Ponent han trobat aquest dimecres al matí un pres mort a la seva cel·la, amb signes de violència i s'investiga si el seu company de cel·la estaria relacionat amb el crim.\nEl departament de Justícia ha confirmat aquest dimecres al migdia que la víctima és un intern del mòdul 5 del Centre Penitenciari de Ponent i que han estat els funcionaris els que han localitzat el seu cos sense vida durant l'hora del recompte. També han informat que el seu company de cel·la ha estat separat de la resta per interrogar-lo i que el metge forense s'ha desplaçat durant el matí a la presó. El Jutjat d'Instrucció 4 de Lleida en funcions de guàrdia ha procedit a l'aixecament del cadàver.\nLa Consellera d’Agricultura visita el territori lleidatà


15 | Agost | 2014 | Pons's blog\nArxivar per 2014-08-15\nCas típic 1951: Noi li agrada noia, noi li agrada la última temporada de l’ala oest\nPosted: 2014-08-15 in TV\nÚltima temporada de l’Ala Oest, per tan espoilers des del principi a la fi del post sense cap mena de mirament. Avisats esteu.\nEn general no son gent gaire guapa, per tan queden millor en color sèpia.\nEn Leo pateix un infart en la temporada passada perquè anava molt estesat amb la seva feina de cap de gabinet i el volen com a vicepresident en plena campanya? Que el volen matar? Bé, de fet a la realitat l’actor va morir. Un minut de silenci per la mort de John Spencer si us plau.\nEs veu que els interessos de la casa blanca no coincideixen amb els interessos del partit, i això que de moment el partit que hi ha a la casa blanca es demòcrata. Quines coses més rares que té la política, no? Una altra cosa curiosa es en Vinick, es a dir, es republicà i per tan es dels dolents, però es un republicà molt bo i molt coherent, i tel creus quan parla, de fet, amb el paper que ha fet en Vinick no m’estranya que s’hagi emportat l’Emmy al millor actor secundari, definitivament ha donat molt de caràcter a aquesta temporada tan intensa.\nEl capítol 6 es el que tothom esperava, un autèntic debat candidat contra candidat, deixant clares les postures de cada bàndol, el capítol es tan sols el debat, un contra l’altre, ja està, no apareix cap altre personatge. No cal dir que el Santos surt guanyador, perquè els guionistes de l’ala oest son demòcrates i es nota, però s’ha de reconèixer que en Vinick es salva prou bé. Fins el moment es el millor capítol de la temporada.\nUn cop més EEUU ha de fer de pacificador del mon i ha de posar-se al mig d’una zona conflictiva, aquesta vegada toca una ex-república soviètica amb interessos petroliers de Rússia i Xina. Perquè s’hi han de posar? Per la democràcia? En serio? Al final si que li donaran el Nobel de la Pau al Barlett.\nCom més s’acosta el final de campanya més estressants son els dies. Ningú dorm, tothom sobreviu a base de cafès. Com ho fa el Santos per estar despert i pensar lúcidament? Si jo quan dormo menys de 7 hores ja trec espuma per la boca, i ell en canvi dorm 6 hores en 3 dies i se l’entén quan parla! De fet, aquesta última temporada de l’ala oest es podria canviar de nom, perquè la casa blanca la veiem ben poc, en canvi veiem molt en Josh Lyman, per tan la setena temporada podria anomenar-se “Josh Lyman l’estressat” o “Josh Lyman dels nervis” o “Josh Lyman explotarà?”. Bones propostes, no? Bah, no em feu cas, a mi també m’ha afectat tanta campanya política amb uns resultats tan ajustats.\nEn el capítol 10 en Martin Sheen (no pas com a president Barlett sinó com a persona) ens dona la mala noticia que l’actor que interpreta en Leo McGarry (John Spencer) ha mort, i que el millor homenatge que li podrien fer es continuar emetent els capítols on tan bé ha treballat, tal i com sempre ha fet. Però fins al capítol 16 la trama de la sèrie no es veu afectada per aquest fet. Per sort no fan un nyap de l’estil amagar-lo de la trama perquè no aparegui el personatge mai més o el que encara seria pitjor, substituir-lo per qualsevol altre actor i continuar com si no hagués passat res. També seria patètic dir alguna excusa cutre com ara que se’n va de viatge i que desapareix. Aquí se’l carreguen i punt, tal com ha de ser, directe i clar, si l’actor es mor, el personatge ha de patir la mateixa sort, no hi ha cap altra alternativa decent.\nEs cosa meva o hi ha un parell de casualitats molt sospitoses en aquesta campanya política? Una central nuclear que casi explota a pocs dies de les eleccions? Un maletí perdut que el troba la competència? Un candidat a la vicepresidència que la palma el mateix dia de les eleccions…\nQualsevol sèrie per donar emoció faria que els protagonistes, es a dir els demòcrates, anessin perdent inicialment i quan semblés tot perdut fessis una increïble remuntada al últim moment. Això es el que faria una sèrie qualsevol, però l’Ala Oest no es una sèrie qualsevol, així doncs, durant el dia d’eleccions, els demòcrates van guanyant des del primer moment en els sondeigs. Però després les coses no estan clares, les coses no quadren, un estats que sempre han estat demòcrates de tota la vida passen a ser republicans i viceversa. Em començo a tornar boig pintant estats blaus i vermells! Començo a guixar sense voler el sofà amb els retoladors. Algú sap si son tòxics aquests retoladors?! Els he xuclat inconscientment per culpa dels nervis!! Estats que inicialment els havia pintat d’un color segons els sondeigs ara els canvio de color! Arg! No surten els números! I en mig de tot això en Leo la palma! Quin moment més inoportú! Ni fet expressament… Però qui coi guanya les eleccions? Van empatant tota la estona, un estat per cadascú. Dels nervis estic tremolant! Es dels nervis o es una hipoglucèmia? Ho comprovo, no es una hipoglucèmia, son els nervis per saber qui guanyarà el maleït estat de Nevada! L’estat decisiu! I Qui guanya? Quines preguntes… Els republicans! No home no! Els demòcrates guanyen! Si arriba a guanyar en Vinick llenço la tele per la finestra…\nEs un vídeo la cinquena temporada, però fa gràcia, no?\nDesprés de la emoció de les eleccions encara queden 5 capítols més, que coi falta? Primer de tot l’emotiu funeral d’en John Spencer, vull dir Leo McGarry. Després queda arreglar una mica el senat que tot i ser demòcrata no estan ben avinguts. Després de l’emoció de les eleccions s’ha de reconèixer que descomptant les parts de les anècdotes sobre en Leo, aquest capítol es una mica soso. També falta fer el traspàs de la actual administració a la nova, i assignar els nous càrrecs i realment hi ha molts càrrecs i tots semblen super importants, entre ells el càrrec de ocuparà la CJ, què farà? El penúltim capítol està pràcticament dedicat a ella.\nEl últim capítol es un no parar de moments emotius, comiats, mirades, música emotiva. Tothom recordant en Leo. El President acomiadant-se del seu personal, en especial d’en Charlie i la CJ. El nou president fent el jurament del càrrec. En Barlett tancant una època. Que maco i trist tot plegat. Es la fi d’una sèrie excel·lent.\n[primera dama i president]\n– ¿Los vicepresidentes no sirven para acudir a actos como estos?\n– No, y menos los dos que he tenido yo.\n– ¿Y para que sirven?


El model de recerca de la UdL\nIdentificar reptes transversals que requereixin l’expertesa en diferents àmbits i que puguin acabar en actuacions socialment rellevants.\nCercar la innovació en la força de la interacció entre àmbits del coneixement.\nApostar per la creativitat, començant per l’etapa de formació dels estudiants i acabant pels projectes de recerca.\nIdentificar quins investigadors/es poden jugar un paper de lideratge.\nIncentivar les col·laboracions internacionals.\nAfavorir un procés de fusió de grups de recerca per assolir una dimensió crítica suficient per desenvolupar projectes rellevants.\nAfavorir la incorporació de nous investigadors/es i grups aprofitant els diferents programes nacionals i internacionals.\nIntegrar recerca i docència en un model propi de la UdL, per tal de formar futurs professionals capaços de jugar un paper rellevant en la generació de coneixement.\nIntensificar la connexió amb el sector productiu.\nDocument del Pla\nPots consultar el document del Pla de Recerca on es concreta l'anàlisi que la UdL fa de la seva situació en el context de la recerca de Catalunya i es descriuen les accions necessàries per assolir els objectius del pla.


Inici > Restaurants > Coll de Nulles\nColl de Nulles, calçotada i cuina catalana enmig de vinyes\nAmb una estètica rústica però actual i situat enmig d’un camp de vinya, l’oferta gastronòmica del restaurant Coll de Nulles està molt lligada a la terra i als productes de proximitat. La seva especialitat és la cuina catalana però actualitzada, la brasa i les calçotades. Els calçots, aquesta varietat de ceba tendra, blanca i dolça, els couen al foc dels sarments de les pròpies vinyes i els acompanyen amb la salsa artesanal típica.\nColl de Nulles és un restaurant familiar. Van ser els pares de l’actual responsable de l’establiment, Núria Calaf, els que van decidir ampliar el celler de la seva casa pairal on elaboraven cava i construir-ne un de nou, que van situar en una finca de vinyes, a la comarca de l’Alt Camp. Aviat els va sorgir la idea d’obrir, sobre el celler, un restaurant. Justament enguany fa trenta anys d’aquella bona decisió. Aquesta família de llarga tradició vitivinícola no podia triar un millor emplaçament per al restaurant: tan des de l’interior com des de la terrassa els comensals poden gaudir d’unes vistes espectaculars: el paisatge de les vinyes i les muntanyes al fons és un valor afegit; "fins i tot molts clients ens coneixen com la Toscana de l’Alt Camp", explica Núria Calaf, que des de fa uns set anys regenta el restaurant.\nÉs en aquests mesos freds que els calçots es troben en el seu seu moment àlgid. A Coll de Nulles serveixen la calçotada més tradicional i autèntica. Els calçots compten amb el distintiu de qualitat IGP i provenen directament del pagès. Els couen al foc dels sarments de la poda dels seus ceps i els acompanyen de la tradicional salsa artesanal, que a Coll de Nulles elaboren de forma magistral: "és espectacular; molta gent ens ve al restaurant a comprar la salsa", apunta Núria Calaf, que afegeix que la salsa és apta per a celíacs perquè no hi afegeixen ni pa ni galeta. La calçotada completa continua amb una bona carn a la brasa: llonganissa i botifarra negra amb fesols del ganxet i carxofa a la brasa, carn de xai a la brasa i all i oli casolà, i amanida d’escarola per compartir. Qui no vulgui omplir tan l’estómac té la possibilitat de fer mitja ració de calçots, seguit d’entrecot o xai o qualsevol altre tipus de carn a la brasa.\nLa carta inclou altres plats relacionats amb la cuina del calçot, com és un remenat de calçots i carxofa (amb carxofa confitada i també xips de carxofa). Però Coll de Nulles és molt més que un restaurant de calçotades. La seva especialitat és la cuina catalana amb tocs d’innovació i també "amb molta presència de la brasa", i el cuiner és Jordi Martínez.\nEntre els plats de la carta destaquen els cargols a la llauna; puntes d’entrecot amb cebetes caramel·litzades i foie; peus de porc a la cassola amb cansalada i bolets, caneló d’ànec amb beixamel de trufa, ou a baixa temperatura amb crema de bolets i papada cruixent, i filet de vedella amb foie i salsa de porto, entre d’altres, a més d’un llarg llistat de carns a la brasa. I no hi pot haver dubtes: la llar de foc amb la brasa es troba al menjador interior, a la vista dels comensals. Entre els postres, Coll de Nulles n’ofereix un de propi: l’anomenat Cremanís, que inclou crema catalana, pastís d’anís, pinya i gelat de llimona. Tot regat amb vins i caves del celler familiar.\n"Hem cuidat molt el canvi de generació; continuem tenint plats tradicionals però modernitzats", destaca Núria Calaf. Per això, Coll de Nulles ofereix dos propostes diferents: el Coll de Dia, per als dinars; i el Coll de Nit, per als sopars i amb una oferta gastronòmica un pèl diferent, més adaptada al client jove, amb un menú amb sis plats per compartir i un segon a escollir, i amb una carta que canvia cada temporada: «la majoria dels productes son els mateixos que a la carta de dia, però elaborats de manera diferent", explica Calaf. Per exemple, als migdies ofereix la cassolada de peus de pocs i a la nit, carpaccio de peus de porc amb foie. "A les nits ens permetem unes concessions que al dinar no encaixarien", explica Núria Calaf.\nEl restaurant, que té una capacitat per a unes noranta persones, està obert de dijous a diumenge (els migdies de dijous i divendres també ofereixen menú). A més del menjador interior, compta amb una terrassa que envolta tot el restaurant. No es perdin visitar el restaurant a la nit, amb una espectacular vista de les vinyes il·luminades. I, sobretot, a Coll de Nulles cuiden el servei: "un cambrer no només ha de portar els plats, sinó que ha de fer que el client se senti bé i mengi a gust. Tot ha d’encaixar: el servei, l’espai i el preu", diu Núria Calaf


L'Aeroport de Reus rep l'acreditació d'«aeroport segur»\nL'OMS i les autoritats aeronàutiques internacionals han donat a l'Aeroport de Reus l'Acreditació de Salut Aeroportuària. | TarragonaDigital\nL'Acreditació de Salut Aeroportuària que Consell Internacional d'Aeroports i l'OMS, entre altres, han atorgat a l'aeroport, dóna vigor a les mesures que Aena ha dut a terme per garantir la seguretat dels treballadors i els passatgers\nper Oriol Lleonart Padrell 09/07/2021 14:37h\nL'Aeroport de Reus ha rebut la certificació del programa d'Acreditació de Salut Aeroportuària del Consell Internacional d'Aeroports (ACI). El programa avalua el compliment de les mesures sanitàries recomanades per l'ACI, l'Organització d'Aviació Civil Internacional, l'Agència Europea de Seguretat Aèria (EASA), el Centre Europeu de Prevenció i Control de Malalties (ECDC) i l'Organització Mundial de la Salut (OMS).\nL'Acreditació de Salut Aeroportuària demostra el compromís de l'Aeroport amb la seguretat\nEls objectius del Pla de Recuperació Operativa que Aena, gestora de l'aeroport, desenvolupa des de l'abril de 2020 s'alineen amb les recomanacions sanitàries i d'higiene del conjunt d'organitzacions aeroportuàries i de la salut. Així, l'anomenada Acreditació de Salut Aeroportuària dóna vigor al compromís d'Aena amb les mesures adoptades per garantir la seguretat de treballadors i passatgers arran de la Covid-19. Un compromís que busca tornar a recuperar la confiança dels viatgers en el transport aeri, posat en qüestió en alguns moments de la pandèmia.\nA més de l’Aeroport de Reus, també ha obtingut l’acreditació els aeroports de La Corunya, de Múrcia, Almeria, Astúries, Granada i Jaén, Xeres, Santiago de Compostel·la, Santander, Vigo i Saragossa. En total, són una trentena els aeroports de la xarxa d’Aena que compten amb l'Acreditació de Salut Aeroportuària, entre ells els aeroports del Prat i el Girona-Costa Brava. La resta d’aeroports de la xarxa d’Aena es troben en el final del procés de tramitació.\nSegons ha publicat el Centre Europeu de Control i Prevenció de Malalties (ECDC), el transport aeri s'ha demostrat com un entorn de baixa propagació del virus. En el seu àmbit, s'hi han declarat menys de l'1% dels casos detectats de Covid-19. En el cas d'Aena, el Consell Internacional d'Aeroports ha certificat el reforç de la neteja, la desinfecció a les instal·lacions, el control dels aforaments màxims permesos i l'adaptació dels diferents processos operatius a la nova realitat.\nAena ha instal·lat diverses eines i serveis de neteja i prevenció a l'Aeroport\nEn aquest sentit, Aena ha desenvolupat a la seva xarxa, és a dir, a l'Aeroport de Reus, entre altres, diversos tipus de mesures de neteja, desinfecció i seguretat preventiva. S'han col·locat quaranta-cinc mampares protectores per diversos punts de la terminal, s'ha instal·lat taulells de facturació, portes d'embarcament, filtres de seguretat, dispensadors de gel hidroalcohòlic, aixetes i saboneres automàtiques o punts d'informació al passatger, entre altres.\nA més, s'ha incorporat senyalització informativa mitjançant pantalles digitals, marques, cartells i megafonia amb missatges que demanen l'ús de mascareta, la distància personal o la higiene de mans. En paral·lel, els passatgers poden consultar a la pàgina web d’Aena la informació actualitzada relativa a les mesures implantades als aeroports, les recomanacions per al seu viatge —tant abans de dirigir-se a l’aeroport com una vegada a la instal·lació, a l’avió i a l’aeroport de destinació— i les restriccions vigents als diferents territoris.\nEl director de l'Aeroport de Reus, Juan Crespo, assenyala en un comunicat que amb aquesta certificació —s'acredita als passatgers que l'aeroport ha adaptat les seves instal·lacions per garantir que puguin tornar a volar amb confiança i seguretat». «L'aeroport està preparat per reprendre la seva funció de portal d'entrada a Catalunya i contribuir a la recuperació del turisme al Camp de Tarragona i les Terres de l’Ebre», ha conclòs Crespo.\nAeroport de Reus turisme salut


Sis anys de l’assassinat que va acabar amb el neonazisme grec\nLa mort del raper Fyssas va iniciar l’enfonsament d’Alba Daurada\n4 min. Atenes 18/09/2019 23:59\n651x366 Manifestants desfilant ahir pels carrers d’Atenes en la convocatòria antifeixista per recordar el raper Fyssas. / ORESTIS PANAGIOTOU / EFE Manifestants desfilant ahir pels carrers d’Atenes en la convocatòria antifeixista per recordar el raper Fyssas. / ORESTIS PANAGIOTOU / EFE\nAlba Daurada està en crisi. A principis d’aquesta setmana va buidar la seva seu central d’Atenes, alts càrrecs i exdiputats n’han desertat i un atac cibernètic va deixar la seva pàgina web inutilitzable. Enrere queda l’època en què el partit neonazi era la tercera força del Parlament grec i els seus militants atemorien pel carrer immigrants, activistes d’esquerres i persones LGTBI.\nL’assassinat del raper i activista antifeixista Pavlos Fyssas a mans d’un dels militants del partit, Yorgos Rupakiás, va significar l’inici de la fi. Ahir es van complir sis anys d’aquella nit, que va desencadenar una forta reacció del moviment antifeixista, i es va recordar el cantant amb una marxa pel Pireu fins a arribar a les oficines d’Alba Daurada. L’assassinat va desencadenar també una ofensiva judicial que pot acabar dictant que el partit és una organització criminal. “Crec que Alba Daurada deixarà d’existir tal com ara la coneixem”, apunta Aris Chatzistefanou, autor del documental Fascism Inc, sobre la ultradreta a Europa. El periodista explica que això es deu a la mobilització antifeixista dels últims anys, però també al fet que les elits, sobretot les econòmiques, van desmarcar-se’n arran de l’assassinat.\nEls grecs es desfan dels diputats neonazis d'Alba Daurada\nPerò el que ha precipitat l’enfonsament actual és la desfeta electoral del juliol. Alba Daurada es va quedar a les portes del Parlament, incapaç de superar el mínim requerit, el 3% dels vots. Alguns dels seus membres més destacats, com l’eurodiputat -ara independent- Yannis Lagós i altres exparlamentaris, en van desertar i formaran una nova organització. La desaparició del finançament públic ha accelerat el tancament d’oficines per tot el país, incloent-hi la seu central a l’avinguda Mesogeion, a Atenes.\n“Ara que les seves accions criminals han estat exposades ha perdut els votants, i els únics partidaris que té són els antics membres”, afirma l’advocada de la família Fyssas, Eleftheria Tobatzoglou. Fundada el 1985 per l’exmilitar Nikólaos Michaloliakos, Alba Daurada va ser un grup marginal fins al 2012, quan va entrar a la cambra amb el 7% dels vots. “El partit potser sobreviurà, però en la seva forma anterior, als marges de la societat i de la política. Mai tornaran a tenir el paper que han tingut els últims nou anys”, sentencia Tobatzoglou.\nGrècia deté la cúpula Dels neonazis d'Alba Daurada\nLa nit del 17 al 18 de setembre de 2013, el raper Fyssas (àlies Killah P ) sortia d’un bar al barri de Keratsini, al Pireu, quan un grup de neonazis el va atacar i, després d’una sèrie de trucades amb la cúpula del partit, van rebre l’ordre de matar-lo. Rupakiás va arribar en un cotxe i li va clavar una punyalada mortal al pit.\n“En el moment en què van assassinar un grec, l’opinió pública va canviar”, recorda Sofia Tipaldou, investigadora postdoctoral Marie Curie a la Universitat de Manchester. Fins llavors, Alba Daurada tenia “la impunitat de la policia”, com van revelar organitzacions com Amnistia Internacional, i això havia impedit la investigació de nombrosos atacs anteriors. Però la reacció social a l’assassinat de Fyssas va obligar les autoritats a actuar, i en pocs dies van detenir la cúpula del partit i tots els seus diputats.\nEl 20 d’abril del 2015 va començar el macrojudici en què 68 acusats s’enfronten a càrrecs de pertinença a banda criminal, assassinat i possessió il·legal d’armes i drogues, entre d’altres, i són jutjats per diferents casos. La pèrdua de popularitat ha provocat el transvasament de vots d’Alba Daurada cap a altres formacions, com la conservadora Nova Democràcia, ara al govern, o la ultradretana Solució Grega. Fundada per l’extravagant Kyriakos Velópulos el 2016, aquesta formació es diferencia del partit neonazi pel fet que no promou la violència ni té un braç paramilitar, assenyala Tipaldou. Però el perfil del votant mitjà és comú: “No són tots nazis, sinó ultraconservadors i ultrapatriotes a favor de la família que volen protestar contra el sistema bipartidista”, segons l’experta en nacionalisme i extrema dreta a Rússia i al sud d’Europa.\n“Esperem que la sentència demostri que la violència política no es tolera en democràcia i que sigui preventiva davant la creació de nous partits totalitaris com Alba Daurada”, conclou la investigadora.


“Mitologies, obra gràfica de la col·lecció” al Museu Picasso | Bonart\n“Mitologies, obra gràfica de la col·lecció” al Museu Picasso\nDel 24 de novembre al 19 març del 2017 el Museu Picasso de Barcelona presenta Mitologies, obra gràfica de la col·lecció del museu.\nL’esguard creatiu de Picasso no va desaprofitar l’oportunitat d’experimentar la seva particular interpretació del poètic i suggerent univers mitològic, un argument tractat o insinuat recurrentment en la pràctica artística de tots els temps. Fidel al guió de la llegenda, represa d’artistes precedents o adaptada a les pròpies creences i fantasies, l’artista va trobar en els mites grecoromans una font inesgotable de recursos metafòrics per a expressar-se tant plàsticament com íntimament. Aquest univers fabulós es revelaria en la seva obra a partir del gir que aquesta féu, després de l’aventura cubista, cap al classicisme. S’obriria aleshores sense reserves a incomptables possibilitats iconogràfiques que li resultarien tan temptadores com inspiradores. A la il·limitada imaginació, però, s’hi afegiria un fort i dominant geni que, àvid de projecció, no dubtaria a expandir amb més vehemència. Des de la representació èpica, dramàtica, festiva o eròtica que li atorgaven les faules, projectaria nous escenaris en un espai-temps intemporal on mostrar el seu personalisme, vaivens sentimentals i processos creatius.\nLes tradicionals figures del cavall i del brau introduirien l’ampli elenc de criatures en forma de centaures, faunes, sabines, déus i semidéus, regnant entre tots ells l’imponent i vigorós minotaure. Atent a les provatures de l’entorn surrealista de Masson i Bataille, a partir dels anys vint, i fins al final de la seva trajectòria, aquests éssers sobrenaturals, desafiants o doblegats, segons requeria l’autor, s’instal·larien definitivament en l’imaginari de Picasso. Va il·lustrar Les metamorfosis d’Ovidi i la Lisístrata d’Aristòfanes, i els nous herois van tenir un paper essencial en concebre les rellevants sèries a l’entorn del taller, l’artista i la model –Suite Vollard o Suite 347– , i també en nombroses i singulars composicions, com ara l’impactant Minotauromàquia. En el seu conjunt, no hi ha dubte que són imatges que reflecteixen un temperament passional i que evoquen el pols vital de l’existència: l’amor i el desamor, la joventut i la vellesa, la vida i la mort, fins les indesitjables conseqüències de cruentes guerres.\nFou, doncs, sobretot amb el gravat i l’hàbil manipulació de les seves tècniques –l’aiguafort, la litografia, la punta seca o el linòleum–, que l’artista aconseguiria incidir de manera més punyent en la lliure expressió que li facilitava el mític repertori. A vegades, les imatges prendrien forma a partir de traços simples i, d’altres, prenent com a base una successiva impressió de línies que tenyien la superfície de contrastats clarobscurs, segons l’acció o reacció que reproduïen. L’exposició Mitologies, obra gràfica a la col·lecció del museu, que es pot veure al Museu Picasso, ofereix una acurada selecció d’aquesta producció, provinent de les donacions de Pablo Picasso, els seus hereus, l’incondicional Jaume Sabartés, la galeria Louis Leiris i d’adquisicions institucionals. Un conjunt d’obra de la qual emergeix el Picasso més enigmàtic.\nA la imatge, Pablo Picasso. Centaure i bacant amb un faune. 2 de febrer del 1947. Litografia. Lavis, llapis litogràfic, frottage i raspat sobre paper report transferit sobre pedra, estampat sobre paper vitel·la Arches amb filigrana (prova Sabartés). 50×66,1 cm (làmina). Museu Picasso, Barcelona. Donació Jaume Sabartés, 1962. MPB 70.171. Museu Picasso, Barcelona. Fotografia, Gasull © Successió Pablo Picasso, Vegap, Madrid 2016.\nEtiquetes: Mitologies · Museu Picasso


“Ara és un bon moment” – menorca al día\nUna carta de Toni Bosch, presidente del Comitè local de El Pi- PROPOSTA PER LES ILLES BALEARS en Ciutadella\nJaleo en Sant Joan.\nHem vist com fa poc l’Ajuntament de Ciutadella va sol·licitar mesures per aturar, dins el possible, les aglomeracions desmesurades que es produeixen a Ciutadella durant les festes de Sant Joan. La resposta va ser però un poc ridícula. Preservar el bon funcionament de les festes patronals de tots els pobles, no només les de Ciutadella, és una feina de tots. Si no som valents i no agafem “es toro per ses banyes” i es posa ordre, els nostres nets ja no podran viure unes festes que s’han conservat igual des de fa no sabem els anys, de la mateixa forma i tradició. Això és l’essència de la festa, fins al punt de què podem veure caure llàgrimes d’emoció a joves i major en diversos actes. Això s’està degradant de manera preocupant, ja que es produeix una massificació exagerada. Part de la culpa la tenen les crides que es fan, per guanyar diners. Navilieres i agències de viatges, no ho acaben d’entendre perquè fan ofertes per venir per Sant Joan. Si vols anar a San Fermin, segurament no en trobaràs, perquè no se’n fan de tan atractives per venir a les nostres festes patronals, les que se celebren a tots els pobles de Menorca.\nDos dies més tard de les passades no festes de Sant Joan de l’any passat es va organitzar una manifestació per protestar pels excessos viscuts. La gent que va assistir-hi no és gent que acostuma a manifestar-se. Era gent major que s’estima la festa, entre els assistents, hi havia també, caixers i les seves famílies. Gent que viu amb molta preocupació el que està passant. Aquells que van heretar dels seus avantpassats les normes i tradicions, no escrites, transmeses de paraula amb el compromís de seguir conservant.\nCom a president del Comitè local de Ciutadella i vicepresident d’El PI-PROPOSTA PER LES ILLES BALEARS, juntament amb els nostres parlamentaris de Mallorca, vam adreçar dues preguntes molt concretes al Govern Balear en aquest sentit, que digin si estan disposats a fer res per posar solucions, abans que si tard, també, demanaria als diferents grups polítics de Ciutadella, que tenen representació en el Consell Insular, demanin a la institució Insular, si fan comptes fer res al respecte, segur que se’n poden fer, per als governants és més fàcil posar-se de costat i tirar pilotes fora, però, són ells els que han de posar mesures, per això es presenten i per això van ser elegits.


Menjadora per Esquirols - WN Catalunya\nInici / Botiga / Mamífers / Menjadora per Esquirols\nMenjadora per Esquirols\n19,36€ IVA Inclòs\nElegant menjadora per Esquirols.\nquantitat de Menjadora per Esquirols\nSKU E0013022 Category Mamífers\nMenjadora robusta dissenyada per durar, ideal per atraure i mantenir els esquirols al teu jardí. La tremuja s’omple molt fàcilment, ja sigui de cacauets, nous, avellanes o del nostre aliment especial per esquirols. Quan un esquirol descobreix la menjadora, és molt divertit veure com tracta d’arribar al menjar, i un cop el troba, mai s’oblida!\nOn col·locar la menjadora:\nEls esquirols són divertides acròbates, van a trobar l’aliment des de gairebé qualsevol lloc del teu jardí. Col·loca la menjadora en un lloc que et faciliti el poder omplir-la sense dificultat, però lluny de les àrees d’alimentació dels ocells.\nA causa de que moltes espècies estan en constant recerca d’aliments i llocs on niar amb seguretat, és possible que una espècie inesperada faci servir aquest menjadora, això forma part de la naturalesa i totes les espècies han de ser acollides com a part del nostre jardí silvestre.\nProfunditat: 195 mm\nFabricat amb fusta de pi massís amb certificació PEFC, que garanteix l’ús sostenible dels boscos.\n170 × 195 × 230 cm\nCaixa refugi de fusta per a Ratpenats


Sanitat notifica per SMS els resultats de les proves de coronavirus - Diari Serpis\n– Sanitat notifica per SMS els resultats de les proves de coronavirus per a acurtar els terminis de resposta\n– La mesura afecta els tests (PCR i antígens) fets en Atenció Primària i punts centralitzats de presa de mostres, i suposarà agilitar la comunicació dels resultats\n– El missatge de text inclou un enllaç a l’actualització del protocol de casos perquè els positius i els seus contactes estrets sàpien les mesures a adoptar\nLa Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública notificarà des d’aquest divendres per SMS els resultats de les proves diagnòstiques de coronavirus (PCR com a test d’antígens) realitzades en Atenció Primària i punts centralitzats de presa de mostres per a acurtar els terminis de resposta.\nFins als deu dies posteriors a l’inici dels símptomes o a la data de diagnòstic, la persona amb COVID ha de limitar les seues relacions socials al màxim i usar sempre mascareta.\nDurant l’aïllament, la persona contagiada comptarà amb seguiment actiu realitzat des del centre de salut si es considera necessari, si té 70 o més anys, si és una persona immunodeprimida, està embarassada o no s’ha immunitzat (perquè té la vacuna contraindicada o per qualsevol altra causa).\nSi el contacte estret no està vacunat amb pauta completa o està immunodeprimit, ha de guardar quarantena. En canvi, els contactes estrets que sí que estan vacunats amb la pauta completa queden exempts de quarantena, però sí que han de limitar les interaccions socials (especialment amb població vulnerable) i usar mascareta sempre.\nArticle anteriorTavernes durà a terme un any més l’escola de conciliació en estiu\nArticle següentLleuger repunt de la pressió hospitalària a la Safor


TdC: Els tríops cancriformis - Dani Boix\n07-10-2013 Josep Lluís Díez\nLa primera sessió de Tardes de Ciència d'enguany ha estat dedicada als Triops. Segurament no hauríem pogut començar millor. El professor Dani Boix, de l'Institut d'Ecologia Aquàtica de la UdG va explicar aspectes de la vida i característiques d'aquests crustacis que van ampliar molt el nostre coneixement d'aquests animals i van trencar alguns mites. El nom Triops ve de “tres òptiques” o “tres ulls”, abans es deien Apus, però aquest nom correspon ara a un altre crustaci, destructor de plantes d'arròs i des de fa anys, el nom correcte dels animals que apareixen quan s'emplena l'estany d'Espolla, és Triops cancriformis.\nEl Triops cancriformis és present a Europa, però hi ha altres espècies de Triops repartits per tot el món. Tenen tres sistemes de reproducció: 1, gonocorisme, o reproducció sexual per mascles i femelles, 2, hermafroditisme, femelles que s'autofecunden i 3, androdioecia, o mescla d'hermafrodites femelles i mascles que poden reproduir-se alhora pels dos procediments anteriors. Dels cancriformis, els d'Espolla són els únics al món que es reprodueixen per mascles i femelles. Així que, els que crèiem que els animals d'Espolla eren únics al món, podem continuar creient-lo, però no que siguin una espècie única. Una altre mite era allò d'anomenar-los fòssils vivents, doncs no, els Triops no poden ser considerats fòssils, perquè tenen tota una evolució, per exemple quant al sistema de reproducció, al llarg dels 300 milions d'anys d'existència.\nLa xerrada va continuar amb més detalls: cada vegada que hi ha aigua a Espolla, un ou es transforma en larva en 48 hores, poden aparèixer entre 500.000 i 3 milions d'individus que viuen entre 1 i 3 mesos, mengen altres animals i inclús es poden arribar a menjar entre ells,... Després de quasi dues hores de sessió, amb moltes preguntes, el públic va agrair la xerrada d'en Dani Boix amb un fort aplaudiment.


Últim espot de la Via Catalana\nQuim Monzó i Juanjo Puigcorbé protagonitzen el vídeo\nImatges del rodatge del darrer espot de la Via Catalana\nQuan només queden dos dies per la Via Catalana, l'ANC esgota les últimes hores fent una crida a la participació de tothom, inscrits i no inscrits, a la cadena humana de l'Onze de Setembre.\nPer això aquest dilluns ha fet públic un nou espot de la Via. “L’Onze de Setembre tenim una cosa en comú: Fem Via”, un vídeo on l’escriptor Quim Monzó i l’actor Juanjo Puigcorbé animen tothom a participar a la Via Catalana per tal que sigui un èxit.\nAquest és el darrer espot de la campanya. La setmana passada va ser Pep Guardiola, l’escriptor Jaume Cabré i el cantant Dyango els que van donar suport a la Via Catalana.\nAra són Monzó i Puigcorbé els protagonistes del nou espot promocional de l’ANC. Al vídeo s’hi poden veure com dos veïns molt mal avinguts que es fan la punyeta constantment, papers que interpreten Monzó i Puigcorbé, es troben al mateix tram de la Via Catalana.\nTot i la sorpresa desagradable inicial, finalment s’acaben agafant de les mans en defensa d’allò que els uneix i deixant de banda les diferències i les males relacions que havien tingut fins aleshores. A l’espot també hi ha col·laborat les actrius Imma Colomer, com a actriu secundària, i Mercè Martínez com a veu en off.\nL'ANC anima els no inscrits a la Via Catalana a sumar-s'hi


Quatre escapades des de Barcelona sense contaminar\nGlobus aerostàtics a Igualada / Diputació de Barcelona\nEn tramvia, en tren, a vela i amb globus: propostes turístiques sorprenents i respectuoses amb el medi ambient\nL’extens ventall de possibilitats turístiques de la demarcació de Barcelona també inclou propostes que esquiven la contaminació. Escapades en tramvia, en tren, a vela i fins i tot amb globus permeten descobrir el territori i gaudir de la natura i del patrimoni estalviant-li fum al medi ambient.\nCada vegada més viatgers aposten per un turisme més sostenible, que redueixi a la mínima expressió la petjada ecològica del seu oci. La preocupació pel canvi climàtic i la consciència ciutadana sobre la pol·lució a Barcelona empenyen aquest canvi de tendència i la cerca d’alternatives als mitjans convencionals de transport, com el cotxe, l’avió o el creuer.\nVet aquí 4 opcions sostenibles per conèixer les comarques barcelonines, seleccionades per la Diputació de Barcelona. A la web de turisme Barcelona és molt més s’hi poden trobar més informació i tots els detalls pràctics.\nUn tramvia anomenat turisme\nEl transport col·lectiu més sostenible de Barcelona és el tramvia. Les línies del TRAM uneixen amb energia 100% verda diferents municipis del Barcelonès i el Baix Llobregat. Aquesta modalitat neta, segura, ràpida, barata i còmoda permet arribar a moltes destinacions sense que haver de calcular l’impacte de la petjada de carboni.\nLa campanya De ruta amb el TRAM divulga un munt d’opcions de visita fascinants i ben a prop de casa. Per exemple, ofereix activitats tan recomanables com una visita guiada a l’obra de l’arquitecte modernista Josep Maria Jujol.\nFerrocarrils per a tots els gustos\nEls rails et poden portar més enllà de l’àrea metropolitana, també. Tres modernes xarxes de metro i ferrocarril recorren el territori i li estalvien a l’atmosfera una quantitat considerable de CO2: el tren genera de mitjana quatre vegades menys emissions de gasos d’efecte hivernacle que el cotxe.\nTren del ciment a La Pobla de Lillet / Diputació de Barcelona\nEl Metro de Barcelona, Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya i Rodalies de Catalunya ofereixen desenes de destinacions, tant de platja com de muntanya. Una bona proposta és viatjar a través del temps i dels paisatges del Berguedà amb el Tren del Ciment. Enllaça la Pobla de Lillet i Castellar de n’Hug i permet visitar espais tan especials com els Jardins Artigas d’Antoni Gaudí.\nEls ports esportius i clubs nàutics del litoral barceloní també són un clar exemple de turisme sostenible. Per exemple, el Port de Sitges Aiguadolç lloga embarcacions ecològiques amb patró o sense per poder recórrer en veler els més de 100 quilòmetres de la costa de Barcelona.\nLes cales més evocadores del Garraf estan a només mitja hora de navegació rumb nord i, seguint rumb sud, arribem a Vilanova i la Geltrú, una ciutat perfecta per gaudir de l’autèntic estil de vida mediterrani. Aquest port, a més, ha rebut la certificació internacional Biosphere com a reconeixement al seu compromís amb el turisme sostenible.\nLes platges i l’emblemàtica església vora el mar, icones de Sitges / Gonzalo Sanguinetti – Diputació de Barcelona\nDes de l’aire també es poden gaudir els millors paisatges de les comarques de Barcelona. El mosaic de camps agrícoles i la silueta de les serralades s’aprecien d’una altra manera des de la cistella d’un globus aerostàtic. L’impacte ambiental és mínim i la bellesa del trajecte, màxima.\nA la web Barcelona és molt més de la Diputació de Barcelona hi ha informació i idees sobre experiències tan diverses com un baptisme de cel o volar sobre el mar de vinyes del Bages, els turons de la Plana de Vic o els sembrats de l’Anoia.


Contradicció entre les juntes electorals: Assemblea prohibida a Madrid, autoritzada a València\nLes juntes electorals es contradiuen. Mentre a Madrid la junta provincial creu que la concentració "pot afectar la campanya electoral i la llibertat del dret dels ciutadans a l'exercici del vot" a València no ho considera cap interferència\nAgències Madrid 18/05/2011 17:19\n260x366 L'acampada, aquest migdia, a la Puerta del Sol de Madrid / REUTERS L'acampada, aquest migdia, a la Puerta del Sol de Madrid / REUTERS\nLa Junta Electoral Provincial de Madrid ha prohibit la concentració convocada per les vuit del vespre a l'acampada de Sol de Madrid. La resolució, adoptada a primera hora de la tarda per la Junta Electoral després de la petició que van fer ahir diverses persones assenyala que "no es considera que concorrin causes extraordinàries i greus que justifiquin la urgència de la convocatòria sol·licitada en un espai de 24 hores". La junta afegeix que "la petició del vot responsable" a la que fan referència els convocants "pot afectar la campanya electoral i la llibertat del dret dels ciutadans a l'exercici del vot".\nL'organ provincial considera que molts participants demanen explícitament que no es voti a determinats partits, que es canviï la llei electoral o critiquen obertament a alguns líders polítics i per això no volen autoritzar la concentració.\nAquesta institució creu que no hi ha motius d'urgència que obliguin a demanar el permís en menys de 24 hores, com s'ha fet, i demanen que es compleixi la llei que regula que les manifestacions s'han de demanar amb, almenys, 10 dies d'antelació.\nEn canvi, a València la Junta Electoral de la Zona no ha posat cap inconvenient. Tres persones a títol individual van fer una sol·licitud per fer una reunió a la plaça de l'ajuntament i poder, així, fer celebrar una nova “assemblea ciutadana”. La Delegació del Govern espanyol al País Valencià va preguntar a la Junta si això interferiria a la campaña electoral però aquest organisme no ho considera.\nMentrestant, pel que fa a la concentració de Barcelona, la vicepresidenta del Govern, Joana Ortega, ha advertit que els Mossos actuaran si ho demana la Junta Electoral.


El primer diumenge de maig... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nEl primer diumenge de maig...\nObra:L'edat d'or (p. 56-60)\nEl primer diumenge de maig del 1915, vaig anar per primera vegada, i amb una gran il·lusió, a l'anomenada «Fira de Móra».\nTot i que no era fira de bestiar ni d'aviram ni de cap comerç susceptible d'interessar massa els pagesos de la Ribera i de la Terra Alta, sinó simplement de joguines i d'esplais infantils, cada any, el diumenge en qüestió, Móra d'Ebre bullia de forasters vinguts de tots els pobles de la rodalia. Instal·lada a la plaça de Baix, davant l'Ajuntament, sense gaires ornaments ni andròmines supèrflues —perquè els morencs sempre han estat gent pràctica—, la fira, pròpiament dita, es reduïa a cinc o sis barraques de fusta i canyissos, un «carrousel», una tómbola i unes tauletes de llaminadures. De manera que, per ella mateixa, mirades les coses sense passió, només podia atalentar els infants delitosos de trompeta, de cavallet de cartó, de nina, o ninot, i d'aquelles bufetes de goma que s'inflaven, feien un xiulet llarg i, a la curta o a la llarga, petaven als nassos. (Per cert que el primer firaire que va portar-les a Móra, va descobrir l'Amèrica.) Com s'explica, doncs, aquella afluència de forasters (de Móra la Nova, però, no gaires car ja hem dit que les dues poblacions estaven de punta), aquella gernació inusitada? L'explicació surt d'un fet i és que Móra d'Ebre, vila de 4.000 ànimes, oferia, al marge de la fira, certs atractius menys innocents i de més consistència. Així, mentre els petits i les petites, agafats de la mà del pare, de la mare o de la germana gran, badaven en el clos de les barraques o pujaven als cavallets, els joves de quinze o setze anys, altres de més granats i fins homes declaradament madurs, entraven d'amagatotis a Can Llesca, o al cafè del Pinella, on podien pessigar les anques de les cambreres o jugar al monte si això els feia més gràcia. Al monte, sovint, no l'encertaven, però a l'altre joc l'encertaven sempre. (Són coses que vaig anar sabent amb el pas dels anys.) A part d'això, la gent anava a Móra a berenar. No fer-ho hauria estat un mancament als costums establerts, un sacrilegi gairebé. Els petits menjaven, per regla general, torrons de Xerta (de mel i avellana) i bevien gasoses (o «gracioses» com diuen allí). En aquell temps les gasoses morenques d'una determinada casa passaven per ser les millors del món i llur bondat pervenia, segons deien, d'un secret que passava de pares a fills. A Móra se'n gloriejaven i parlaven de les famoses «gracioses» com a Sant Sadurní deuen parlar del xampany. Als nois, però, tant se'ls en donava d'una marca com d'una altra (el que fa la ignorància!) i el seu goig principal, abans de beure, consistia a desfer els cordills vermells que amarraven el suro i a fer-lo petar. Com més petava i més lluny anava, més gran era el plaer. De vegades, malauradament, rere el suro sortia un raig del líquid borbollejant la qual cosa indignava els petits. Els xicots menyspreaven les gasoses i demanaven un cigaló d'anís o de calisai. Ara, els gats vells, els entesos, cercaven les tavernes del carrer de la Barca, a la vista del riu, s'entaulaven i es feien servir grans amanides de ganyims —o de «sorreta»—, tomàquet, ceba i olives negres, menges suculentes i d'un cert rascalum, que feien raspera la qual calia suavitzar a còpia de traguejar copiosament.\nAixí, entre una cosa i l'altra, tothom trobava el que cercava, passava el temps d'una manera més o menys agradable i, al final, la gent retornava a casa amb l'aire pansit i amb les butxaques buides. Devia ser això el que suscitava la coneguda paròdia: —On vas?— A fira! (amb entusiasme). —D'on vens?— De fira... (tristament). [...]\nEntre la doble fila de les barraques hi havia un passadís estret on s'amuntegava la gent. Calia veure-ho tot i això no era possible en una passada ni en dues. Pepito i jo suàvem com a carretells i no ens cansàvem de mirar i admirar. Jo portava una pesseta en xavalla que començava a fer-me nosa. I encara que a casa tenia moltes joguines, em sentia disposat a comprar la fira en pes començant per un vaixell de guerra, llarg com el braç, de corda, i una gorra d'almirall amb una àncora daurada al damunt de la visera. També em feia goig una barca amb totes les veles desplegades. (Decididament, el mar m'atreia.) I, de més a més, tenia el propòsit de berenar en el fons d'una vella taverna marinera —diguem fluvial per a ser més exactes—, en companyia de Pepito. (Ell portava un ral a la butxaca.) Abans, però, calia comprar el vaixell de guerra. El tenia a la vista, una mica escorat contra un canyís, amb les tres xemeneies altives i tots els canons en formació de combat. Pel fet que sempre he estat indecís i ple de dubtes en el moment de comprar, vaig dir, secretament, a Pepito, mentre li assenyalava amb els ulls el gran bastiment: «Pregunta quan val». Ell s'adreçà al venedor, un home alt i ferreny que portava un bigoti plujós, de pirata, i una brusa color de rovell d'ou. I apuntant el cuirassat amb el dit, preguntà amb decisió: «Quant val aquell barco?». L'home de la brusa ens mirà compassivament i contestà: «Sis pessetes». El vaixell s'enfonsà ràpidament enmig d'una boira negra i vam sortir de les barraques amb l'aire derrotat dels qui, realment, acaben de perdre una batalla.\nVam anar a meditar contra la barana que donava al riu i, mentre contemplàvem el pas indiferent de l'aigua, va fer-se l'hora de berenar. Justament, al nostre davant teníem una parada de torrons, «casquetes» i magdalenes. La venedora feia brandar un gran arruixador de tires de paper multicolor sobre la taula i quan oblidava un moment de moure el braç, un núvol de mosques s'aplomava i cobria les llaminadures. Vam comprar dos torronets rodons, esgroguissats i prims com tels de ceba, amb alguna cagaradeta d'afegitó, i dues magdalenes. Caminant i menjant, vam creuar la plaça per la banda exterior de les barraques, i vam fer cap als porxos de fusta on venien les incomparables gasoses del secret. Estaven en remull dintre un bassiol. Vam despatxar-ne dues —una per barba— i, després de pagar, vam constatar que la nostra fortuna havia baixat molt. De fet, no sobrepassava pas els vint cèntims. El nostre estat d'esperit, tal com sol passar, s'acordava amb la situació econòmica. Devien ser cinc hores i el sol encara batia fort sobre la plaça cada vegada més plena, mes estrident, més polsosa. Arruïnats, decebuts, suats, sense vaixell, ni barca, ni gorra, no sabíem què fer ni on anar. A dos quarts de sis, portàvem les barraques a l'espatlla i la plaça ens queia al damunt. Vam pensar que el millor de tot consistia a renunciar a les glòries del món i retornar a casa. I, en definitiva, podíem estar contents ja que no havíem pres mal, arribaríem d'hora i no faríem patir els nostres familiars.


#Novaveu - Fitxa d'obra: Vespres de la beata verge\nTarantino, teatre per trencar esquemes\nEspai Brossa, diumenge 23 de febrer\nAbans de la representació d’Esperant Godot que l’any 1957 va tenir lloc a la presó de St. Quentin, un dels encarregats del centre va dir als presos que enteguessin el funcionament de l’obra com entendrien el d’una peça musical, de jazz per exemple, i que potser així podrien arribar a tenir una sensació semblant a la d’haver entès alguna cosa. Anys més tard, el teòric Martin Esslin agafaria aquesta premissa per tal d’introduir les idees desenvolupades al seu llibre El teatre de l’absurd. L'anècdota és interessant a l'hora d'entendre la manera en com Esslin utilizaria l’etiqueta: no pas en relació als termes negatius als quals més tard s’ha acabat associant, sinó en positiu, per tal d'englobar sota una mateixa idea les diferents tendències teatrals que en aquell moment començaven a trencar amb l’hegemonia dels mitjans expressius més naturalistes.\nSeguint aquesta idea, l’obra d’Antonio Tarantino, un dels dramaturgs italians contemporanis més interessants, es podria entendre en relació al tipus de teatre descrit per Esslin. De la mateixa manera que Beckett o Ionesco, Tarantino també trenca amb els recursos dramàtics més tradicionals i naturalistes per tal d’explorar un nou tipus de relació entre el text i el què passa en escena. Vespres de la beata verge, el text de Tarantino que aquests dies i fins el 8 de març s'està representant a l’Espai Brossa, és un exemple clar d’aquestes tendències expressives radicals de Tarantino. El text, com és habitual en l’obra de l’autor, pren com a punt de partida una història humana i íntima: un pare rep la trucada del seu fill, un jove que es veisteix de noia per prostituir-se i que li diu que se suïcidarà. A partir d’aquí, el text comença a construir-se entorn del monòleg estroncat i no-linear del pare, un repte escènic que el director Jordi Prat i Coll és capaç de resoldre amb poesia i sobrietat.\nOriol Genís, en el paper principal fent de pare, domina una marató de paraules gairebé agòniques, plenes d’una poesia frenètica i de vegades angoixant. En aquest torrent de paraules que Genís escup, les accions estan mediades per les paraules i arriben al públic a través del text, de la força interpretativa de l'actor, i d'un registre que es va tornant més i més poètic a mesura que avança la funció. Roger Vila, el segon actor sobre l’escenari, interpreta el personatge del fill amb una cruesa i una brutalitat que, intensificades per la proximitat que la sala permet, connecten al públic de manera visceral amb la realitat que representen. El personatge que interpreta Vila presenta una dificultat central que l’actor supera a la perfecció: la d’expressar, a través de moviments mecànics i molt poques paraules, una història sencera i un sentiment molt intens. La proposta acaba d’arrodonir-se amb una traducció d’Albert Arribas que flueix perfectament (element indispensable en una peça d’aquest tipus) i amb un espai sonor que ha estat dissenyat amb la subtilesa necessària per acompanyar el text sense eclipsar-lo. L’escenografia dona a la proposta un cert aire metafísic que ajuda el públic a poder entendre l’obra més enllà de la situació concreta que aquesta planteja.\nLa tradició teatral descrita per Esslin l’any 1961, encara avui líquida i en procés de desenvolupament, aquest famós teatre de l’absurd, necessita l’oportunitat de ser entesa en termes positius. Propostes com Vespres de la beata verge són interessants perquè utilitzen el text d’una manera transversal, creant una unió entre el contingut i la forma per tal d’expressar de manera més afectiva la idea sobre la qual es construeixen. Aquesta versió del text de Tarantino, que ja ha passat per diferents escenaris de la ciutat des de la seva estrena ara fa uns anys, és una oportunitat boníssima per poder connectar amb una peça que obre les possibilitats del text en escena, de la mà d’un director i uns intèrprets que et deixen amb ganes de seguir explorant l’univers de Tarantino un cop les llums s’apaguen i comencen els aplaudiments. Teniu fins el 8 de març per viure l'experiència!


wandering around: de desembre 2006\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 2:18 p. m.\n... i fins aquí. Ara només queden els desitjos per l'any nou:\n- Un any ple de somnis, il·lusions, projectes amb èxit, i moltes moltes ganes de fer coses per canviar, encara que sigui una mica, aquest món on vivim.\n- Un país, el meu, que volem lliure, just, pròsper i que convidi a viure-hi. Independent en la interdependència en definitiva, igual que els danesos, els espanyols o els belgues, on els que decidim què fem amb els nostres recursos i les nostres possibilitats siguem les persones que hi vivim.\n- Un poble, el meu, on s'aprofitin totes les seves potencialitats, del seu patrimoni i sobretot, de la seva gent.\n- I per a nosaltres dos, molta alegria!!\nCamins al nou any\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 9:01 p. m.\nS'acaba malament. El 2006 no pot acabar així de trist. Espero que els camins que s'han començat no tinguen tornada.\nPels camins que he corregut no hi havia arbredes,\nnomés dolors dels meus amors que vaig deixar enrere.\nDavall del Sol el meu cor fou secant-se com la rissa\ni el vaig deixar abandonat per caminar de pressa.\nI en arribar al meu destí i ja tocant la porta\nem preguntaren pel meu cor, no vaig donar resposta.\nVaig desanar el meu camí per vore si el trobava,\nperò camí que has anat ¡ai! ja no té tornada.\n(Els Camins, l'Ham de foc. Lletra: Mara Aranda. Música: Efrén López )\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 9:07 p. m.\nAvui ha faltat en Francesc Vila Rufas, Cesc, qui va ser ninotaire a l'Avui. Des d'aquí, el meu homenatge.\nCuriós el concepte que tenen alguns sobre el què és Europa. Fixeu-vos:\n(imatge extreta d'aquí ).\nBé, una de les notícies del dia, direu vosaltres. I jo, per on cau el poble anomenat "frontera francesa"? Em recorda a aquell article que vaig llegir fa temps d'en Quim Monzó on parlava dels estranys cartells anunciadors de "Girona-França", en lloc de "Girona-Perpinyà" o "Girona-Montpeller". Un lloc molt esotèric això del Llenguadoc Roselló pel què sembla, prou esotèric com per no merèixer tenir les seves ciutats com a destinació sinó la més genèrica i poc "transeuropea" fórmula de "frontera francesa".\nPer a què la Memòria ?\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 8:49 a. m.\nAvui el projecte de llei sobre Memòria Històrica, completament insuficient -ho dic com a afectat- arriba al congrés [a la foto l'avi perales, Vicent Perales Tomàs, amb l'uniforme de la 40 divisió (Carrabiners) al front de Terol. Uns mesos després seria condemnat pel delicte d'auxili a la rebel·lió]. Demà la regidoria de patrimoni de l'Ajuntament farà un acte de presentació de les activitats fetes durant aquest any en aquest àmbit que ha estat moltes i molt ben fetes. Felicitats a en Josep Castells, regidor d'Esquerra, l'Enric Costa, el tècnic de patrimoni encarregat de dinamitzar l'àrea, en Joan Garriga, historiador infatigable i a tots els que fan possible que La Garriga s'estigui convertint en un referent.\nAquest és l'article que he escrit per a l'Aquí.\nA vostès no els coneixia. Com els hauria de conèixer si van morir 40 anys abans que nasqués jo. Vostès vivien en un altre món. Avui pensem en altres coses, però potser no són tan diferents de les que vostès van viure. Vostès van veure les cases barates i nosaltres veiem l’especulació. Van veure com als de la rabassa morta se’ls desnonava, se’ls treien els camps que havien treballat tota la vida. Nosaltres veiem el mobbing immobiliari, com es desnona a gent de les cases on han viscut tota la vida. Vostès parlaven de murcianos, i parlaven amb les minyones valencianes que omplien les cases benestants. Nosaltres veiem magribins i llatinoamericanes. Vostès van veure com a les portes dels col·legis hi havia homes amb porres, per si algú no votava el què calia. Bé, això si que es diferent. Ara, molts, simplement, passen.\nPotser és precisament per què no els recordem. Per què no els coneixem. A vostè, senyor Comère, que van matar perquè havia aixecat la veu contra la por del terror revolucionari. Vostè que havia defensat les classes populars. Vostè, un republicà catalanista, d’esquerra, és un exemple. Vostè senyor Corrons, que havia defensat l’associacionisme religiós, el catalanisme popular, sentit, impregnat del catolicisme que tant l’omplia i a qui van venir a buscar amb el seu gendre, en Xavier Albó. Vostè, senyor Corrons, és un exemple. I n'hi ha tants d'exemples que no recordem!\nEl seu era un altre temps. Un temps, però que avui hem de recuperar, perquè no pot ser que el seu exemple caigui en l’oblit més terrible, l’oblit dels que van vèncer i van voler fer creure que aquí no havia passat res. No sé si els agradaria poc o molt el món d'ara. No sé què en pensarien del preu de la vivenda, de les hipoteques, dels magribins i les llatinoamericanes, però igualment, el seu record s'ha de preservar. A vostès convé recordar-los, per què recordar-los és conèixer-nos.\nA la foto Gastó Comère Poupée, alcalde d'ERC de La Garriga, assassinat l'agost de 1936 pel comitè local per haver-se oposat a la detenció i assassinat de persones de la FJC garriguenca.\nVeniu a viure al mas.\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 8:23 a. m.\nMira que m'agrada poc parlar del què fan o deixen de fer els altres. Però no he pogut evitar cert esborronament a la pell quan aquests dies he llegit el projecte polític que vol impulsar CiU com a revulsiu per aconseguir tornar a governar. Extranyament o no, Unió Democràtica ja ha alçat la veu contra aquest projecte de la "casa comuna del catalanisme", és a dir, el mas pairal polític, i extranyament , o no, estic molt d'acord amb Unió en aquest cas.\nPerquè crec que és un error i fins i tot, perillós? doncs per dues raons bàsiques:\n- Voler aglutinar tot el catalanisme vol dir voler convertir-se en partit únic del catalanisme. Quan es nega que els altres siguin catalanistes, s'està negant una cosa més important: que el catalanisme pot ser, i és, un moviment més àmpli que un partit polític o una federació de partits. Es converteix al catalanisme en un projecte de partit i no de país. Ara, què passarà si s'aconsegueix, CiU aglutina tot el catalanisme a la seva banda, i arriba el moment de l'alternativa democràtica d'aquí a vint, trenta o quaranta anys? Doncs que davant no hi tindrà un altre catalanisme, sinó una cosa igualment legítima que haurà fet créixer: l'espanyolisme anticatalanista. És això el què vol CiU per tornar al poder? Fer dos blocs, catalanistes contra espanyolistes?\n- L'opció de convertir-se en un front nacional està molt bé si aquest front té unes idees clares sobretot en referència a la sobirania nacional. Però la federació CiU vol agrupar, segons les seves pròpies paraules a sobiranistes, no independentistes, autonomistes, conservadors, liberals i socialdemòcrates. I tenir-los a tots contents. Això, simplement, és impossible. Per a què serveix el mas pairal del catalanisme on l'única idea comú és la de governar ? Us sona? És el què està criticant ara mateix CiU del govern d'Entesa, la no coincidència de plantejaments per la diversitat de programes. És a dir, si volen fer el mateix que ja passa ara, segons ells, al govern d'Entesa, no seria una mica el "quitate tu que me pongo yo" ? Canvi? Recanvi? Más de lo mismo?\nEn resum amics de CiU, no em vull imaginar un règim de partit únic, on qui no combregui amb aquest partit no és catalanista, i on l'alternativa sigui l'anticatalanisme. On la cultura del pacte no existeixi sinó només l'adhesió a un principis prou vagues per a que tothom estigui content. On no és faci política sinó que es faci el què digui el que mani de torn. Aquest projecte fa tuf de totalitarisme, i em nego a que el catalanisme, que hem aconseguit que sigui transversal, pugui ser acusat algun dia de ser un règim de partit i totalitari. Per molt mas que sigui.\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 9:45 p. m.\nTe recuerdo Víctor,\nte recuerdo Salvador,\nte recuerdo Antoni,\nte recuerdo Carmelo,\nTe recuerdo Ana María,\nte recuerdo Pati,\nen este día de alegría, el dia internacional de los derechos humanos.\nSímbols i legalitat\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 10:16 a. m.\nHi estic d'acord, el govern està per complir i fer complir les lleis, compliu amb la legalitat. Reconeixement immediat de la unitat de la llengua catalana.\nMa mare em diu: Bandereta\nJo li dic que té raó\nPerquè totes les banderes\nvan davant la processó.\nLletra: Plàcid Rosaleny, del llibre "Avingudes del desgavell"/Tradicional\nMúsica: Miquel Gil/Tradicional\nL'extranger sóc jo.\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 9:59 p. m.\nAcabant amb la Setmana del Québec a Can Perales m'aturo davant d'aquesta imatge:\nAquest és l'Stephane Dion, el nou líder del Partit Liberal del Canada. Un home prou interessant. En Miquel Iceta avui publica el discurs escrit amb motiu de la publicació en castellà del seu llibre: "La Política de la claridad". Ha guanyat al favorit Michael Ignatieff per un marge reduït pero suficient. En tot cas, els sobiranistes quebequesos ja s'estan fregant les mans, perquè Dion és la veritable bèstia negra dels Pquistes i és molt probable que aquesta controvertida figura ajudi -encara més- al creixement electoral del Parti Quebecois a les properes eleccions Quebequeses previstes al 2008. Esperem-ho.\nAquest doctor en Polítiques i especialista en Administració Pública va ser un dels principals ideòlegs i impulsors de la "Clarity Act" de l'any 2000, que estableix les condicions per a la celebració d'un nou referèndum de secessió. La seva postura és, molt resumidament, que no es pot assumir l'amenaça de la secessió com a forma de fer política i aconseguir "privilegis provincials" ( el Québec té la condició de província dins la federació canadenca). Igualment , tot i ser un federalista convençut - durant la seva joventut va ser, però, independentista- creu que l'opció independentista és legítima i el què és més important, ha de poder manifestar-se a través d'una consulta popular, pero no està justificada. Considera que no es donen les condicions d'extrema vulneració dels drets humans que justificarien l'autodeterminació colonial, i que no està justificat crear "extrangers" entre els que fa dos dies que eren els teus conciutadans.\nAra bé, em pregunto jo, Monsieur Dion, i si de fet l'extranger fos jo i els meus veïns? I si de fet no m'importés crear forasters sinó cohesionar als que ja són aquí? I si cregués que tenir dues identitats no és necessariament incompatible però tampoc que aquestes dues identitats siguin necessariament compatibles ? -ja m'he liat!-.\nEl més curiós del cas és que Stephane Dion no es cansa de comparar les situacions espanyola i candenca en general, i catalana i quebequesa en particular. Trobo molt interessants les seves reflexions, però crec que les lleialtats ciutadanes no es donen només en àmbits estatals, és a dir en els marcs del "jo ja sóc estat i tu no sé perquè ho demanes" que sembla que tant agrada als socialistes catalans i espanyols. Deixem a monsieur Dion capficat en com redreçar el Partit Liberal del Canadà i no l'agafem de model pel govern català.\nHo ha escrit en Jordi Eduard a les 9:35 a. m.\nEn JJ Navarro Arisa escriu avui un interessant article d'opinió en referència a l'extranya resolució del Parlament Federal canadenc d'Ottawa declarant solemnement que el Québec és una nació dins la unitat canadenca. Un govern conservador i unionista canadenc declarant que Québec és una nació... mmm alguna cosa fa olor de podrit. Quelqu'un peut me l'expliquer?


Tossanatura: Algunes notícies... Ens donaran explicacions avui??\nAlgunes notícies... Ens donaran explicacions avui??\nAvui la reunió informativa de l'Ajuntament, esperem que ens aclareixin alguns temes importants...\nLa plataforma alerta del tracte de favor cap als promotors per part de l'Ajuntament\nL'Associació Amics de Tossa, que està integrada a la plataforma SOS Costa Brava, ha denunciat públicament que l'Ajuntament de Tossa de Mar està incomplint la moratòria de la Generalitat, per tramitar llicències de nous projectes urbanístics al litoral gironí. Segons l'associació, l'Ajuntament està fent tràmits administratius relacionats amb dos projectes urbanístics de Cala Morisca, que estan afectats per la paralització de noves llicències. Concretament, els naturalistes han assegurat que el secretari general de l'Ajuntament va demanar el 23 de gener que facilités el domicili dels membres de l'Associació dels propietaris de les parcel·les per tal que el govern local els pogués enviar notificacions en relació als dos projectes previstos a Cala Morisca.\nA més, l'Associació també ha reiterat les acusacions de tracte de favor cap als promotors de la nova urbanització, ja que no hi ha drets adquirits a l'hora d'edificar els terrenys, tal com defensa l'actual govern local. De fet, l'alcaldessa de Tossa de Mar defensa que hi ha aquests drets adquirits en base a un Pla Parcial de 1998. Però l'Associació ja va impugnar-lo davant dels tribunals.\nL'entitat recorda al govern local que pot fer una consulta formal a la Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat de Catalunya per saber si existeixen els drets adquirits o no. En el cas en què hi hagi un dret adquirit i no s'urbanitzi, l'Ajuntament de Tossa de Mar hauria d'indemnitzar als propietaris.\nAquest és un dels arguments del govern local per defensar el projecte. L'alcaldessa ha afirmat en més d'una ocasió que les arques municipals no poden fer front a aquestes indemnitzacions. De tota manera, si no existissin aquests drets adquirits, no s'hauria d'indemnitzar als propietaris.\nEls dos projectes previstos a Cala Morisca comprenen 26 parcel·les que segons l'Associació Amics de Tossa té més d'un 20% de pendent, fet que la Llei d'Urbanisme impedeix construir-hi. Per això consideren que és un projecte "inviable econòmicament i tècnica, és discriminatori i il·legal".\nLa plataforma alerta que el secretari general ha demanat informació a la Presidenta de l’Associació de Parcel•listes per notificar-los informacions del projecte\nPublicat per Tossanatura a 14:30\nEtiquetes de comentaris: Ajuntament, Cala Morisca, Denúncia, Espais Naturals, Litoral, Notícies, Ordenació del Terrirori, SOS Costabrava, Sostenibilitat


En particular, a continuació es fa constar el llistat de cookies principals que CODORNÍU, S.A. està utilitzant:\nGoogle Analytics _ga Aquesta cookie s'utilitza per a distingir a usuaris únics mitjançant l'assignació d'un nombre generat aleatòriament com un identificador de client. S'inclou en cada sol·licitud de pàgina en un lloc i s'utilitza per calcular el volum de visitants, sessions i dades per als informes d'anàlisi de la web. Per defecte caduca als 2 anys, encara que això ho pot personalitzar el propietari del web. 2 anys\n_utma Aquest número generat a l'atzar s'utilitza per determinar visitants únics a la pàgina web 2 anys\n_utmb Aquest número generat aleatòriament treballa amb _utmc per calcular la mitjana de temps que els usuaris passen a la pàgina web 30 minuts\n_utmc Aquest número generat aleatòriament treballa amb _utmc per calcular la mitjana de temps que els usuaris passen a la pàgina web Quan es tanca el navegador\n_utmz Aquest és un nombre generat a l'atzar i la informació sobre com es va arribar a un lloc (per exemple, a través d'un vincle, cerca orgànica o de pagament) 6 mesos\n_utmv S'utilitza per emmagatzemar dades variables del nivell de visitants. Aquesta cookie es crea quan un desenvolupador utilitza el mètode _setCustomVar amb una variable personalitzada del nivell de visitants. La cookie s'actualitza cada vegada que les dades s'envien a Google Analytics. 2 anys\nA continuació es fa constar el llistat de cookies de tercers que CODORNÍU, S.A. està utilitzant:\nTipus de cookies Cookie Finalitat\nMagento CART L'associació amb la cistella de la compra.\nCATEGORY_INFO Emmagatzema la informació de la categoria en la pàgina, el que permet mostrar les pàgines amb més rapidesa.\nCOMPARE Aquesta cookie recull la informació relativa als ítems que apareixen a la llista de comparació de productes.\nCURRENCY Recull la informació relativa a la moneda preferida pel client.\nCUSTOMER Aquesta cookie guarda una versió encriptada de la identificació del client de la botiga.\nCUSTOMER_AUTH És un indicador que permet conèixer si en aquest moment el consumidor està "loguejat".\nCUSTOMER_INFO Guarda informació d'una versió encriptada en què s'indica a quin grup de consumidors pertany.\nCUSTOMER_SEGMENT_IDS Emmagatzema la informació relativa a la identificació del sector al qual pertany el client.\nEXTERNAL_NO_CACHE Una marca que indica si la caché està deshabilitada o no.\nFRONTEND El número d'identificació de la sessió al servidor.\nGUEST-VIEW Permet que els clients puguin editar les seves comandes.\nLAST_CATEGORY Emmagatzema informació relativa a l'última categoria visitada.\nLAST_PRODUCT Emmagatzema informació relativa a l'últim producte visitat.\nNO_CACHE Indica si es permet l'ús de la caché.\nPERSISTENT_SHOPPING_CART Un link a informació a la seva cistella de la compra i a veure el seu historial de compres si així ho sol·licita.\nSTF Informació sobre productes que hagi enviat per mail als seus amics.\nSTORE Guarda informació relativa a la interfície de la botiga o al llenguatge seleccionat.\nUSER_ALLOWED_SAVE_COOKIE Aquesta cookie emmagatzema informació en relació amb l'acceptació de les cookies per part de l'usuari.\nVIEWED_PRODUCTS_IDS Aquesta cookie guarda informació sobre els productes que hagi visitat recentment.\nAixí mateix, té la possibilitat de revocar en qualsevol moment el consentiment prestat per a la utilització de cookies per part de CODORNÍU, S.A., configurant el seu navegador en els termes que presentats en el punt anterior.


SOS Lloret denuncia obres "il·legals" a Can Juncadella i insta la Fiscalia a actuar - Diari de Girona\nSOS Lloret denuncia obres "il·legals" a Can Juncadella i insta la Fiscalia a actuar\nlloret de mar | e.b./ddg 01.08.2012 | 02:00\nAspecte actual de la finca de Can Juncadella, al marge esquerra és on s´alça el nou xalet de luxe. sos lloret\nL'entitat ecologista SOS Lloret denuncia que s'estan fent obres il·legals a la polèmica finca de Can Juncadella de Cala Canyelles que és propietat d'un familiar del president del Kazakhstan que a Lloret és conegut com el rus. En concret, SOS Lloret assegura que s'està construint un xalet de luxe a l'àrea de l'antiga casa de masovers que incompleix normatives.\nUns fets que SOS Lloret fa dos anys ja va denunciar a Fiscalia de Medi Ambient quan es va aprovar el projecte previst a Can Juncadella. Vist el temps que ha transcorregut, des de l'entitat demana a la Fiscalia de Medi Ambient "màxima celeritat" en la resolució de la denúncia presentada per les obres que afecten la casa dels masovers i que han de convertir-se en un habitatge de luxe dins de la finca de Can Juncadella.\nAquests dies la gent que s'apropa per la zona pot veure com s'estan realitzant treballs a la finca i és que des de la platja de Canyelles s'observen dues grues molt altes i també, ja des d'un altre angle i més elevat, la futura construcció del xalet de luxe.\nAquesta nova construcció a la polèmica de Can Juncadella, finca que sempre ha estat el punt de mira d'ecologistes i veïns perquè s'hi van fer obres que finalment s'han legalitzat, és un fet que també va denunciar el grup del Millor, a l'oposició de l'Ajuntament. El seu portaveu Marc Fuertes en el ple de dilluns va posar en dubte la legalitat de les construccions quan es troben en una zona de protecció ja que és una finca que ubicada dins del PEIN del massís de Cadiretes, forma part de la Xarxa Natura 2000 i està afectada per la llei de costes.\nL'Ajuntament ho veu bé\nPer part de l'Ajuntament de Lloret, tant el primer tinent alcalde Josep Valls com l'alcalde Romà Codina (CiU) van destacar que el que s'està construint és legal i Valls va insistir dient que "a Can Juncadella poden fer el que fan i qui acaba donant la llicència definitiva és la Comissió Territorial d'Urbanisme i és qui va donar-los el vistiplau". Tot i això, el tinent d'alcalde va destacar que si hi ha alguna irregularitat es denunciï.\nMalgrat el plenari, en un comunicat, l'entitat ecologista recorda que la nova construcció a la finca vulnera normatives ambientals i urbanístiques ja que és una finca que ubicada dins del PEIN del massís de Cadiretes, forma part de la Xarxa Natura 2000 i està afectada per la llei de costes i per aquest motiu compta amb informes desfavorables del Departament de Medi Ambient.\nDes de l'any 2008 veïns de Lloret i l'entitat ecologista han denunciat irregularitats a la finca com el tancament del camí de ronda i denuncien "la impunitat manifesta i reiterada amb què semblen actuar els propietaris de la finca de Can Juncadella i la nul·la contundència per part de l'Ajuntament de Lloret i d'altres administracions supramunicipals", destaquen.


Trepig: d’abril 2017\nLa fada negra. Xavier Theros.\nUna novel·la amb una trama policíaca ben interessant –la investigació de diversos crims-- que navega per un oceà amb turmentes de dependències patològiques, que ens mostra les conseqüències psicològiques de sofrir situacions límits, especialment passar fam, la lluita per la supervivència i, finalment, una estranya solidaritat.\nTota aquesta ficció dins d’un entorn geogràfic i històric tractat amb rigor, ben documentat i força interessant: La revolta de la Jamància (o Camància) a Barcelona, ciutat revolucionària per excel·lència, l’any 1843. Aquesta revolta va ser la darrera de les deu bullangues ( nom amb el qual es coneix les revoltes populars que van tindre lloc a Barcelona entre 1836 i 1843).\nImprescindible pel amants de la novel·la històrica. És premi Josep Pla 2017.\nPublicat per Josep Castelló a 12:31 Cap comentari:\nDe los neandertales a los neoliberales (Neil Faulkner)\nUna història de la humanitat vista des de l’anàlisi marxista. Potser a moltes persones els fa picor llegir algun llibre o fins i tot escoltar alguna opinió basada en l’anàlisi marxista, pel nom (o etiqueta) de l’anàlisi. Per exemple, un amic que va veure el que llegia em va fer saber que ell tenia superat això del marxisme. Bé. Vaig quedar admirat. Per a què jo poguera dir el mateix caldria primer haver-me llegit tota l’obra de Carles Marx i no tindre cap de dubte sobre les seues idees. Que lluny estic d’això! Una altra cosa ben diferent és que algú no siga revolucionari ni socialista ni comunista, però llegir la història des de l’anàlisi marxista, a més d’una manera racional d’estudiar la història, és una activitat “divertida” pel fet de comprovar com aquesta anàlisi explica fets que han succeït molts anys després de mort el filòsof Carles Marx. Jo crec que resulta interessant l’experiència no sols pels marxistes, socialistes, comunistes o revolucionaris, sinó fins i tot per a tota aquella persona que està ben lluny d’aquests “istes” però simplement pretén il·lustrar-se. És més, jo crec –perdoneu-me la gosadia—que els teòrics i promotors del neoliberalisme, els mateixos líders d’allò que coneguem com escola de Chicago han estat els que millor han aprofitat, parcialment clar, les lliçons de Marx.\nEn principi era tot el que volia dir, però ara em ve al cap una associació d’idees ben curiosa. Stalin va trair la revolució –fet potser justificat per alguns per la pobresa en la qual estava enfonsada l’antiga Rússia, més la impossibilitat de fer la revolució a tots els racons del món, més les pressions econòmiques externes—i va convertir la Unió Soviètica en un capitalisme d’estat. I el capitalisme d’estat va esdevenir un estat totalitari dominat per la burocràcia entre altres motius –un d’ells la personalitat autoritària d’Stalin— pel domini dels aparells de l’estat dels antics funcionaris tsaristes més l’arribada al poder dels “arribistes” sense ideologia (ja sabem que tindre ideologia és una de les coses més mal vistes actualment, potser perquè sense ideologia no hi ha cap possibilitat de canvi). I jo no he pogut evitar, tot i les diferències, recordar allò que denominem “la transició espanyola”.\nPublicat per Josep Castelló a 18:54 Cap comentari:\nDe los neandertales a los neoliberales (Neil Faulk...


Instal·len un nou radar fixe a l’avinguda Fiter Rossell - Altaveu el diari digital d'Andorra\n18/10/2019 (18:30 CET)\nOperaris de l’empresa que s’encarrega de la senyalització viària del Principat han col·locat aquest migdia a l’avinguda Fiter i Rossell, a Escaldes, el suport necessari per ubicar un nou radar. D’entrada, i si no hi ha canvis de planificació, es tractaria d’un cinemòmetre fixe l’entrada en servei del qual encara no està clara. El giny s’ha instal·lat just davant del número 50 del vial escaldenc.\nSegons fonts consultades, el radar era una petició veïnal molt antiga. Feia ben bé sis anys que s’havia sol·licitat la instal·lació d’aquesta eina que pretén controlar els excessos de velocitat. I és que es dóna el cas, afirmen les fonts, que en l’esmentat indret hi ha hagut diversos accidents, alguns d’ells d’una notable gravetat quan la velocitat ha anat barrejada amb l’alcohol.\nEls veïns, que celebren que finalment es vegi escoltada la seva reivindicació -encara que hores d’ara no està clar si el radar enxamparà els excessos només de baixada o en els dos sentits de la circulació- encara que sigui tard, esperen que la posada en marxa del cinemòmetre contribueixi a pacificar el trànsit.


Gestió de les xarxes socials a la infància i l'adolescència – Cafè i Social Media\nGestió de les xarxes socials a la infància i l'adolescència\nConferències, General / Per\tIris Roch\nLes Noves Tecnologies han entrat amb força dins la nostra societat. Una entrada que ha provocat grans canvis en el nostre dia a dia i, en especial, en la nostra manera de comunicar-nos.\nActualment, dins d’aquesta societat revolucionada per tant canvi, ja podem parlar de l’existència de “nadius digitals”. Els nadius digitals són infants i en part, la majoria dels adolescents actuals, que han nascut i crescut envoltats sempre de tecnologia. Tenen un gran poder, ja que durant les 24 hores del dia estan “connectats” al món a través de l’ordinador, tablet o mòbil.\nSón ciutadans que no coneixen els límits dins la comunicació bidireccional. Tota la informació que volen obtenir, està a l’abast d’un sol “click”.\nCom a usuaris, cal que entenguem que el poder que proporcionen les Xarxes Socials com a eina per relacionar-nos, ha de ser conscient i coherent amb nosaltres mateixos.\nMares i pares, mestres i alumnes han de conèixer les característiques de cada xarxa social per prendre consciència del que comporta un ús incorrecte o inadequat. També s’han d’establir uns límits i traçar un camí a seguir, que sigui de forma conjunta per anar en una mateixa direcció.\nÉs per això, que des de Cafè & Social Media hem dissenyat unes conferències i tallers relacionats amb la correcta gestió de les xarxes socials, en l’etapa de la infància i l’adolescència, tenint en compte els tres públics objectius d’aquest procés:\nQuin paper juga l’escola en la creació de la identitat digital dels alumnes? Són una part essencial en el desenvolupament emocional i cognitiu dels infants i joves, ja que formen part durant una llarga etapa de la seva vida. Per tant, l’escola no ha de considerar les Xarxes Socials com un perill per l’educació sinó que les poden utilitzar com una eina complementària i crear bons hàbits en el seu ús.\nTenim clar per on naveguen els nostres fills? Els nostres fills estan tot el dia enganxats? Publicant fotos sense parar? Deixem de veure el món digital com un tema tabú i perillós i acompanyem als nostres fills en la creació conjunta d’un espai digital positiu.\nLa revolució digital ens fa viure en constant pressió. Creix la filosofia d’haver d’estar presents i actius en totes les xarxes socials actuals… Però, tenim consciència llavors de la nostra presència a la xarxa? Sabem exactament on es mostren les nostres dades?\nCal que els infants i adolescents tinguin present que un ús descontrolat pot perjudicar seriament la seva imatge i, en conseqüència, pot crear una mala reputació online que pot afectar-lo en un futur pròxim.\nNo cal agafar-li por a les Xarxes Socials. Si es saben gestionar bé, són un recurs molt beneficiós per potenciar les nostres relacions, fer créixer la nostra marca personal i obtenir diversos beneficis per al nostre creixement dins d’aquesta societat 2.0.\nPer a més informació, podeu consultar el catàleg educatiu o posar-vos en contacte amb nosaltres a hola@cafeisocialmedia.cat.


Mor el claretià Josef García-Cascales destinat a Viena però format a Catalunya - Claret Sanctus Paulus\nMor el claretià Josef García-Cascales…\nEl P. García-Cascales va néixer l’any 1928 a Xàtiva, territori que en aquells temps pertanyia a la Província catalana, i va viure la vocació claretiana al Seminari Claretià de Catalunya, concretament a Cervera.\nVa professar com a claretià a Vic l’any 1946. Quatre anys més tard va finalitzar els seus estudis de filosofia a Solsona i va ser destinat a Alemanya, concretament a Frankfurt am Main, on va estudiar teologia.\nVa ser ordenat l’any 1953, a Würzburg, i la primera missa la va celebrar el 20 de juliol del 1953, a la població de Boppard, tal i com podeu veure a la fotografia. Feta l’ordenació es va quedar a Alemanya, més tard va anar a Àustria, i ja no va ser destinat mai més a Catalunya.\nL’any 1958 va ser destinat a Viena on va començar una gran tasca evangelitzadora adaptant els «Cursillos de cristiandad»\nque tenien lloc a Espanya en aquells anys, i que consistien en una formació espiritual orientada concretament als seglars, però que el P. Josef, va adaptar a la perfecció per a la població austríaca.\nDurant aquests anys va idear també la revista «Evangelium Morgen», que es va convertir en un gran referent per a molts.\nEl P. García-Cascales era un gran claretià, molt estimat, una persona molt senzilla, però amb una excel·lent vàlua professional, que va escriure molt sobre el P. Claret i la seva vida, entusiasta dels màrtirs de Barbastre, i gran seguidor de la vida del bisbe Casaldàliga.\nAnteriorPost anterior:Eucaristia de comiat pel tancament de la comunitat claretiana de TarragonaSegüentSegüent post:Comiat dels Claretians de Tarragona


Barcelona permetrà que els locals d'oci nocturn de la ciutat obrin temporalment com a bars La República\nBarcelona permetrà que els locals d’oci nocturn de la ciutat obrin temporalment com a bars\nACN Barcelona.-L’Ajuntament de Barcelona permetrà que els locals d’oci nocturn, actualment tancats per contenir l’explosió de contagis, obrin temporalment com si fossin un bar. D’aquesta manera, el consistori se seum […]\nACN Barcelona.-L’Ajuntament de Barcelona permetrà que els locals d’oci nocturn, actualment tancats per contenir l’explosió de contagis, obrin temporalment com si fossin un bar. D’aquesta manera, el consistori se seum a a ciutats com Lleida, Sitges, Castelldefels, Terrassa o Mataró, que ja han ofert la possibilitat a les discoteques i bars musicals d’obrir amb una llicència de la restauració. L’alcaldessa de la ciutat, Ada Colau, va signar aquest dijous el ban que simplifica l’habilitació per desenvolupar amb caràcter temporal l’activitat de bar en discoteques, sales de ball, de festes, bars musicals o karaokes. La mesura s’allargarà mentre duri el tancament del sector “sense que en cap cas pugui superar” el termini d’un any.\nLa patronal Federació Catalana de Locals d’Oci Nocturn (Fecalon) ha agraït al govern municipal de Barcelona que hagi pres aquesta decisió “que s’havia sol·licitat reiteradament des de fa un any al consistori”. En un comunicat, el secretari general de Fecalon, Fernando Martínez, ha explicat que aquesta resolució és un “reconeixement a la funció social que desenvolupa aquest sector empresarial, tan necessitat per la tornada a la normalitat” i la solució dels “problemes de convivència amb els veïns pels botellots i concentracions il·legals”. Els locals que vulguin fer el canvi hauran de presentar una instància a l’Ajuntament, adjuntant un plànol amb la posició de les taules i les cadires i les distàncies corresponents en cas de les discoteques. Els bars musicals, tan sols hauran d’aportar el plànol existent. Un cop canviada la llicència, en aquestes sales no es podrà ballar i la musica ambiental no podrà superar determinats nivells.El ban indica que no es meritarà cap taxa com a conseqüència de l’habilitació prevista.


Pimec s'imposa a Foment a la Cambra amb 4 de les 6 vocalies de les patronals - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPimec s'imposa a Foment a la Cambra amb 4 de les 6 vocalies de les patronals\nAmb aquesta elecció ja es pot completar el total del ple, que es constituirà el 17 de juny\nReunió de la presidència de la Cambra amb l'equip d'Eines de País cambra de comerç\nReunió de la presidència de la Cambra amb l'equip d'Eines de País\nPimec va imposar-se ahir a Foment en aconseguir quatre de les sis vocalies reservades a les patronals al ple de la Cambra de Comerç de Barcelona. Les altres dues vocalies les ocuparà Foment/Fepime, segons va informar la Cambra.\nAhir al matí van votar 45 empreses del total de 54 membres del ple, 40 escollits per sufragi el mes passat –en uns comicis que va guanyar la candidatura Eines de País per majoria absoluta– i 14 de les empreses amb més aportació econòmica voluntària.\nLa votació va ser presencial, de forma nominal i secreta, mitjançant urna i papereta, a la seu central de la Cambra de Barcelona. Així, els sis membres escollits són José Maria Torres, Emilio Rousand, Martina Font i Anna de Quirós de Pimec, i Jaume Roura i Anna Cornadó de Foment/Fepime. No hi va haver cap candidatura unitària i cada patronal va presentar els seus sis candidats. Foment va defensar la decisió de presentar una candidatura separada a les eleccions de la Cambra de Comerç de Barcelona amb l'argument que es va arribar a un acord les setmanes prèvies a les eleccions per «preservar la independència» dels representants i per «assegurar l'elecció dels candidats».\nAmb aquesta elecció ja es pot completar el total del ple, que està previst que es constitueixi el pròxim 17 de juny, quan es farà efectiu el relleu al capdavant de la presidència, que deixarà d'ocupar Miquel Valls i assumirà Joan Canadell. Segons el que estableix el decret 175/2018 en l'article 39 sobre la constitució del ple, aquest «es constitueix dins el mes següent a la data de les eleccions dels candidats i les candidates proposats per les organitzacions empresarials». En aquest ple, els 60 membres escolliran amb votació individual, nominal i secreta, mitjançant urna i papereta, cadascun dels 12 membres del comitè executiu. Amb el nomenament d'aquest comitè i del president es considerarà finalitzat el procés electoral.