Més que tecnologia: Google es fica en el sector del taxi - FÒRUM.ad\nMés que tecnologia: Google es fica en el sector del taxi\nOn: 11/02/14 12:07\nGoogle aconseguirà saltar de les pàgines informatives dedicades al sector de les NNTT a base dels nous negocis en què decideix embarcar-se.\nEl major cercador del planeta ha trobat un nou filó de beneficis en el món dels taxis comprant una patent batejada com “Transportation-aware physical advertising Conversions”. Es tracta d’un negoci en el qual els usuaris poden utilitzar el taxi gratuït fins a un establiment a canvi de consumir en aquest establiment. Els costos derivats del transport s’han de deduir de la publicitat que Google fa d’aquesta empresa. Els negocis poden acceptar els clients sempre que el trajecte els convingui.\nD’altra banda el més sorprenent és l’últim estadi de negoci al que la firma tecnològica pretén arribar. D’aquesta manera en un futur Google vol que aquests desplaçaments siguin duts a terme gràcies als automòbils de què disposa la companyia, els anomenats Google Cars.\nEstem davant d’una informació que interessa en dos aspectes. En primer lloc cal dir que Google s’està convertint en alguna cosa més que una simple empresa de NNTT. No sabem què és exactament però sembla que la signatura del cercador pot convertir-se en el gran negoci i fins i tot únic del tercer sector. Així mateix, resulta evident que actualment són les signatures de les NNTT les que tenen potencial i capital per revolucionar el mercat.\nPrevious Post: Corfú\nNext Post: Flipy porta el seu espectacle de monòlegs a la Seu


«Del tros al plat»: més de mil persones reivindiquen en la Marina de València els sopars a l'aire lliure d'estiu\nImatge de la roda de premsa de l'esdeveniment «Del tros al plat… A la fresca» - ABC\nLes saladures, les verdures i hortalisses i les fruites de temporada són els protagonistes d'una vetlada «a la fresca» que culminarà amb una revetla\nVALÈNCIAActualizado: 20/07/2017 16:51h\nLa vicepresidenta del Patronat de Turisme de València i diputada de Turisme de la Diputació de València, Pilar Moncho; els regidors de l'Ajuntament de València Consol Castillo i Carlos Galiana, i el director del Patronat de Turisme, Evarist Caselles han presentat “Del tros al plat… A la fresca”, un gran esdeveniment gastronòmic, turístic i social vinculat a la capitalitat mundial de l'Alimentació que convoca demà divendres, 21 de juliol, a més de mil persones en l'esplanada del Veles e Vents de la Marina de València per a reivindicar els sopars a l'aire lliure d'estiu maridats amb productes autòctons.\nEs tracta de la segona acció “Del tros al plat”, després de l'acte inaugural celebrat el passat 8 de juny, també en la Marina, que va reunir a 150 experts del món de l'agricultura, la gastronomia i el turisme per a reivindicar el territori valencià com a destinació excel·lent i com “el camí més curt a la felicitat”.\nSegons ha destacat Pilar Moncho, “els productes autòctons valencians són els protagonistes excepcionals del projecte, procedents de l'horta de València i de les comarques valencianes, que compten a més amb una comercialització excel·lent i un procés d'elaboració i consum genuïns, valencià cent per cent, que podrà ser experimentat demà en directe en la Marina de València”.\nEls regidors Consol Castillo i Carlos Galiana han coincidit en destacar que l'acció col·laborativa és una de les grans bondats del projecte “Del tros al plat”.\nEvarist Caselles ha incidit en la idea que “Del tros al plat… A la fresca” és un esdeveniment “obert a tota la societat, perquè volem transmetre la nostra particular manera de viure i sentir, el nostre característic living que a l'estiu va indubtablement lligat a trobades a l'aire lliure”.\nNit valenciana d'estiu “a la fresca”\nSi els colors blau, roig i blanc van ser els protagonistes del primer “Del tros al plat” en correspondència al peix blau, les cireres i l'arròs, en aquesta ocasió destaquen tres actors nous, les saladures, les verdures i hortalisses i les fruites de temporada, per a posar en escena un autèntic sopar d'estiu “a la fresca” que culminarà amb una revetla, un espectacle habitual de les nits festives valencianes.\nUna altra de les sorpreses que ofereix la vetlada “Del tros al plat… A la fresca” és un viatge pel temps del turisme que oferirà instants d'altres èpoques mitjançant un espectacle escènic gastronòmic, turístic i musical.\nL'acció torna a comptar amb quatre actors principals: el productor agrari, el mercat que garanteix l'arribada de l'aliment a la cadena de transformació alimentària, el cuiner i l'explotació del recurs des del seu vessant turístic.\nLes institucions valencianes –Agència Valenciana del Turisme, el Patronat de Turisme de València i l'Ajuntament de València- treballen conjuntament en aquest projecte centrat en la qualitat dels aliments de proximitat i la singularitat de la seua elaboració fins a portar-los a la taula com a plats genuïns en un territori únic.\n“Del tros al plat” servirà, d'ara endavant, per a exportar el relat de la destinació valenciana a la resta del món en les accions, fires i certàmens on acudisquen les marques turístiques valencianes implicades en aquest projecte.


EL TRASTERO AZUL: 10 desembre 2021 (29.11.2021) (2) ElPuntAvui (opinió)\n10 desembre 2021 (29.11.2021)\nIolanda Ortiz transmet molta vitalitat, tot i les dures experiències viscudes.\nEn aquest any d’operacions i de tractaments per foragitar el càncer del seu cos, explica que ha tingut el “suport incondicional” d’una gran família formada per una vuitantena de persones aplegades com a víctimes i familiars dels atemptats del 17-A del 2017 a Barcelona i Cambrils.\nLa Unitat d’Atenció i Valoració a Afectats per Terrorisme (Uavat) amb els seus professionals, liderats per la psicòloga clínica Sara Bosch, i l’incansable assessor Robert Manrique, ha aglutinat l’energia positiva de tots ells.\nA més de la feina feta per l’equip de l’Associació 11M en el judici a l’Audiencia Nacional. Ortiz tampoc oblida la gran tasca de la Fundació Oncolliga Girona: “Fan una tasca molt important.”\nPenjo aquesta entrevista per varies raons… la Iolanda i la seva familia son part de la UAVAT des de el principi.\nDe fet, van ser les segones victimes de las que várem tenir constancia quan várem parlar amb la periodista Tresa Perez i amb la Nuri i en Rubén. I poc després de contactar amb la periodista Anna Teixidor ens va arribar la información sobre la Iolanda, la Carme, l’Iván i la Daniela… i l’Enric. Cada cop que penso en tota aquesta gent tan digna a la que asssitim des de la UAVAT es quan entenc la importancia de la nostre tasca. Qui la faria si no la fesim nosaltres?\nPerò aquesta entrevista també dona peu a parlar de les séqüel·les que un atemptat pot generar en el cos humà. No es el primer cas de víctimes que, malauradament, han desenvolupat algún tipus de tumor després de haver patit un atemptat.\nSi algún especialista mètge ho vol investigar, ja sap on som per parlar-ne…


Piratas, un abordatge encisador | Catering Deneuve Bloc\nQuan entres al Piratas (Ausiàs Marc, 157, Barcelona, entre Marina i Lepant, 932 457 642) sembla que hagis canviat de ciutat i de país. La sala té un aire de bistro parisenc; a mà esquerra, hi ha una barra i al fons unes cinc taules per seure on hi caben al voltant de 20 persones (la meva visita va ser un dimecres per la nit i van omplir). La sensació és d’haver entrat a la casa d’una família que ha improvisat un restaurant. Per això, el tracte també serà familiar, agradable i acollidor. La seva proximitat a l’Auditori i al Teatre Nacional el converteix en una eina de doble fil: és perfecte per aprofitar el desplaçament per anar a algun concert o alguna obra de teatre però es fa imprescindible reservar.\nI la teca? Exquisita. L’amo ens porta la carta però a més ens l’explica plat per plat. Els preus oscil.len al voltant dels 15 euros (excepte els anomenats Pla B, més econòmics, que no arriben als 10 euros). La carta diferencia entre primers i segons, però diria que més aviat estem davant d’una carta de platerets on l’ideal és compartir-ho tot.\nI després de demanar, un cop d’ull a la peculiar carta de vins: després de preguntar-nos per les nostres preferències enològiques, ens van portar sis ampolles de vins buides i ens van cantar, en directe, les característiques i curiositats de cadascun d’ells. Unes explicacions no d’expert però sí molt encertades; tant, que malgrat haver descartat inicialment un Rioja, vam acabar bevent-ne un. Va ser el Luberri que ens havia descrit com una golosina. I aixì va ser. Els preus dels vins anaven dels 15 als 36 euros (unes etiquetes amb els preus penjaven de cadascuna de les ampolles buides).\nI ara, sí, comencen a arribar els plats. Primer, uns tomàquets raf amb formatge de cabra, amb una base d’oli deliciosa. El segon entrant van ser uns taquets de bacallà d’Islàndia amb pebrot del piquillo, una combinació salat-dolç que va resultar espectacular. I per acompanyar tot això, una mica de pa torrat i pa amb tomàquet sense oli. Perquè sense oli? Doncs perquè ens van portar tres ampolles d’olis diferents per anar tastant. Un altre encert.\nAnem pels segons. Sípia amb pèsols: un guissat excel.lent, dels que penso repetir quan torni al Piratas. I per últim, unes cuixetes de guatlla lleugerament escabetxades que es desfeien a la boca. Llàstima que les racions fossin una mica justetes… Per acabar, vam compartir un postre: una ensaimada amb crema cremada regada amb Grand Marnier.\nEl compte va pujar 45 euros per persona. I abans de pagar, una última sorpresa: ens van oferir endur-nos el vi que no havíem acabat. Perfecte! Un gest que hauria de sovintejar en més restaurants.\nQuan vam marxar, ja fèiem càbales sobre quan tornarem i a quins dels nostres amics els ho recomenaríem. Quin millor senyal per un restaurant que els clients vulguin fer un abordatge darrera un altre. Només podia ser un restaurant de… Piratas.\n← El preu del risc, la llibertat i la creativitat


Per uns preus justos: el manifest dels pagesos del cava Vadevi - El diari dels vins catalans\nL'han llegit davant dels Ajuntaments de Sant Sadurní i Vilafranca en una jornada de mobilitzacions a tot el Penedès\nper Redacció dijous, 5 de setembre 2019 - 14:27h\nTractorada en la jornada de vaga dels viticultors del Penedès | @RutRibas\nLa jornada de vaga està convocada per tot aquest dijous i les protestes han mobilitzat fins a 700 pagesos.\nEl manifest que s'ha llegit davant dels Ajuntaments de Sant Sadurní d'Anoia i Vilafranca del Penedès és aquest:\nUnió de Pagesos de Catalunya, Joves Agricultors i Ramaders de Catalunya i l’Associació de Viticultors del Penedès hem convocat una aturada de collita i entrega de raïm als cellers durant el dia d’avui per reclamar preus justos per el raïm i el vi base utilitzat per a l’elaboració de cava i vi.\nDurant la jornada farem mobilitzacions davant de diversos cellers i institucions per protestat per uns preus que perjudicaran a la pagesia i, de retruc, al territori.\nDenunciem que els problemes que pateix el sector van lligats al domini de les companyies elaboradores que mouen més volum, que determinen el preu i els paràmetres de producció sense cap mena de compromís amb els productors i el territori, pensant només en la rendibilitat econòmica immediata. Aquestes empreses volen matèria primera a baix preu i enguany imposen una retallada del 28% respecte de l’any passat, la qual cosa suposa tornar als preus de 1998.\nEl cava i el vi són productes totalment lligats al territori, a les nostres comarques. Cal que tothom ho tingui ben present, si no, podem córrer un greu perill de deslocalització. Correm també el perill de banalització del producte si no aconseguim que les empreses apostin inequívocament per la qualitat.\nEl cava és un dels sectors que més acusa aquesta davallada de preus, però no és l’únic, donat que la reducció de preus s’està encomanant a la resta del mercat de vins i caves. En les reunions celebrades a l’agost, primer amb representants de Freixenet-Henkell i, posteriorment, amb les principals empreses del sector, els elaboradors es van negar a augmentar el preu del raïm, dificultant la viabilitat de productors i cooperatives elaboradores de vi base.\nLes tres entitats convocants de la vaga lamentem la posició dura i inamovible de les principals empreses compradores. Considerem que els baixos preus que es volen imposar no són justificables, com tampoc ho són les retallades de compra a última hora, que aboquen a la pagesia a una situació difícil.\nDemanem la implicació de tothom en aquesta defensa del manteniment de l’activitat agrícola al territori i en la valorització del producte. El vi que produïm a les denominacions d’origen catalanes no pot passar a ser un vi comú, i el cava no pot convertir-se en un simple vi escumós.\nUns preus tan baixos enfonsen el prestigi de les denominacions d’origen, ja que no hi ha prestigi sense un preu digne i just per a tots. Així, no hi haurà ni viticultura de qualitat, ni territori, ni futur. Exigim el compromís de tots els operadors per contribuir a prestigiar el producte de les denominacions d’origen.\nEl preu del raïm d’enguany ha de tendir a l’alça perquè s’estima que la producció del 2019 serà similar a la de l’any passat i s’hauria d’equilibrar la cadena de valor amb un millor repartiment dels beneficis. Per tant, exigim que les empreses elaboradores marquin un preu de la matèria primera superior al de la campanya anterior, en consonància amb la qualitat del producte.\nLa decisió del preu fixat per les grans empreses ha estat arbitrària, no respon a la lògica del mercat del cava ni del de la resta de denominacions d’origen. De fet, respon a una lògica globalitzadora. Els productors ens oposem a que les ampolles comercialitzades sota l’empara de les DO continguin producte que ha estat remunerat per sota costos de producció. El segell de les DO ha d’assegurar que el que hi ha dins és viable.\nUnió de Pagesos de Catalunya, Joves Agricultors i Ramaders de Catalunya i l’Associació de Viticultors del Penedès emplacem, a més, a tots els agents implicats a regular el sector després de la verema. Cal que entre tots analitzem quina és la situació real de la producció, dels cellers i de l’oferta de vi i, de forma consensuada, establim mesures necessàries per gestionar la producció.\nI demanem a les administracions, també a la local, que, com a garant de l’equilibri territorial, intercedeixi davant de les empreses.\nAl Ministeri d’Agricultura, que limiti la inscripció de noves hectàrees de vinya a la DOP cava, i al Departament d’Agricultura, que contribueixi a plantejar mesures per assolir un equilibri entre l'oferta i la demanda, i a flexibilitzar els compromisos que depenguin de la conselleria.\nLes grans empreses compradores han de donar un valor adequat a la feina dels viticultors i al producte que els ofereixen. El seu marge comercial no es pot incrementar posant en risc la viabilitat de les explotacions dels viticultors, que els ofereixen una matèria primera de qualitat per elaborar el seu producte final.\nPer un preu just per al raïm i el vi base per a vi i cava! Per a la pagesia i el territori!\nAixí ha anat la jornada de vaga dels viticultors del Penedès


5 millors comentaris sobre olla a pressió elèctrica: olla a pressió amb millor puntuació 2021 - Ressenyes\nWalmart estarà obert el dia de l'any nou\nUna olla a pressió és una de les millors maneres d’aconseguir el sopar ràpid a taula. Només cal afegir ingredients a l’olla i tapar-la amb la tapa de bloqueig. Si estàs en la idea de fer guisats, sopes , i plats d'una olla a un terç del temps que us portaria al forn o a l’estufa amb estris de cuina tradicionals , agraireu tenir una olla a pressió elèctrica. També són ideals per a cuiners novells, ja que podeu menjar complet a taula en menys d’una hora amb un treball de preparació mínim.\nEls nostres experts en Bon institut de neteja Els electrodomèstics i el laboratori de tecnologia avaluen les olles elèctriques a pressió per determinar si podrien coure a pressió (i cuinar lent ) un guisat de vedella. També avaluem la seva capacitat per enrossir uniformement la carn i fer arròs, i valorem la rapidesa amb què van arribar a pressionar i alliberar la pressió de forma ràpida i natural. També comprovem la facilitat d’ús de cada model, inclosa la intuïció i la lectura fàcil dels controls, la varietat de paràmetres que s’ofereixen, la facilitat de neteja de la cuina i la claredat del manual del propietari. Aquests models són els millors per preparar menjars i oblidar que reduiran seriosament el temps de preparació:\nLa millor olla a pressió elèctrica global : Instant Pot Duo\nOlla a pressió elèctrica de la millor relació qualitat-preu : Olla a pressió digital programable Farberware\nLa millor olla a pressió elèctrica per a cuiners avançats : Instant Pot Ultra\nLa millor olla a pressió elèctrica personalitzable: Cuina multifunció Breville Fast Slow Pro\nMillor combinat de cuina lenta / olla a pressió elèctrica : Cuina lenta programable Crock-Pot multiusos Express Crock\nCom funcionen les olles a pressió?\nQuan s’escalfa, l’olla a pressió augmenta el punt d’ebullició de l’aigua i atrapa el vapor a l’interior, com és així disminueix el temps de cocció fins a un 70%. Quan la cocció hagi acabat, podeu deixar anar el vapor a l’interior ràpidament mitjançant la vàlvula de descàrrega manual de pressió o deixar-lo caure tot sol. Els models de fogons cuinen a una pressió més alta que les olla a pressió elèctriques i, per tant, s’escalfen, de manera que una cuina elèctrica pot trigar una mica més a escalfar-se i coure que els seus homòlegs de cuina (però no us preocupeu, encara us afaitarà les hores) temps).\nLa majoria de models nous també fan cocció lenta, vapor, salteig i molt més: ens referim a aquests electrodomèstics com a cuines múltiples (com el olla instantània digna de culte ). Les olles a pressió elèctriques més noves també estan completament equipades amb elements de seguretat. A més de tenir la vàlvula de descàrrega de pressió integrada, també ofereixen tapes de bloqueig i sensors d’apagament automàtic intel·ligents. En altres paraules, aquests aparells endollables, versàtils i fàcils d’utilitzar, definitivament no són l’olla a pressió de la vostra àvia:\nAnunci: continueu llegint a continuació1MILLOR CUINA A PRESSIÓ ELÈCTRICA GLOBALInstant Pot Duo Pot instantani Pot instantani amazon.com $ 99.9579,00 $ (21% de descompte) COMPRA ARA\nEl Pot instantani té un seguiment de culte seriós: els fans diuen que canvia la vida. A les nostres proves, va obtenir altes puntuacions en gairebé totes les proves i va ser un dels pocs que vam examinar que va fer arròs ben cuit (ejem, no molest). Els nostres controls de cocció a pressió i cocció lenta són molt intuïtius. S'inclouen opcions per fer sopa, carn, estofat, mongetes, aus, arròs, iogurt i molt més.\nRELACIONATS : El millor pot instantani per a vosaltres (i el vostre pressupost)\nProves de laboratori superades, des de la cocció lenta fins a la cocció a pressió\nControls senzills i intuïtius\nSubstitueix 7 electrodomèstics en una petjada\n2CUINA A PRESSIÓ ELÈCTRICA MILLOR VALOROlla a pressió digital programable Farberware Farberware walmart.com$ 49.88 COMPRA ARA\nL’olla de pressió programable 7 en 1 Farberware era el model més assequible que hem provat i amb un rendiment sòlid. Quan la cocció a pressió i la cocció lenta, la carn de guisat sortia tendra a la boca i les verdures mantenien la seva forma. Els seus programes ofereixen molta flexibilitat, ja que s’inclouen paràmetres per a sopa / guisat, arròs / risotto, filet / carn, pollastre, mongetes / llenties, peix o verdures al vapor, daurats / cuits i cocció lenta.\nVa resultar un impressionant menjar a pressió i cuinat lentament a les proves de laboratori\nParàmetres programats útils\n3MILLOR CUINA A PRESSIÓ ELÈCTRICA PER A CUINES AVANÇADESInstant Pot Ultra Pot instantani Pot instantani amazon.com$ 149.95 COMPRA ARA\nSi busqueu un Pot instantani actualitzat amb més campanes i xiulets , aquest és el camí a seguir. Les novetats inclouen l’ajust d’altitud (us en agraireu si visqueu més de 3.000 peus), un botó d’alliberament de vapor manual i configuracions preprogramades per esterilitzar, fer pastissos o cuinar ous. El dial i la pantalla LED gran agilitzen la interfície d'usuari.\nMés campanes i xiulets que la IP estàndard\n10 paràmetres preprogramats per a ous, pastissos, cocció al vapor, daurats i molt més\nEl marcatge i la pantalla LED gran són fàcils d'utilitzar\n4MILLOR CUINA A PRESSIÓ ELÈCTRICA PERSONALITZABLECuina multifunció Fast Slow Pro Breville Breville amazon.com$ 249.95 COMPRA ARA\nEl Fast Slow Pro és més elegant que la majoria de les olles a pressió. Ofereix una gran quantitat de configuracions de cuina personalitzables : Podeu controlar la temperatura precisa, el nivell de pressió (d'1,5 a 12 PSI) i triar entre l'alliberament automàtic de pols ràpid o automàtic o la pressió natural. Els sofisticats controls del comandament i la pantalla LCD fan de la interfície un plaer d’utilitzar. S'inclouen els paràmetres per a verdures, arròs, sopa, carn, carn sense os, xili, guisat, postres i molt més.\nOfereix un gran control sobre els nivells de pressió i temperatura\n11 paràmetres de cocció a pressió més una opció de configuració personalitzada\nLa pantalla LCD mostra l'indicador de pressió, la temperatura i el temporitzador\n5MILLOR COMBINADOR DE PRESSIÓ ELÈCTRICA DE COCINA LENTACuina lenta programable Express Crock multiusos Crock-Pot Crock-Pot walmart.com$ 69.99 COMPRA ARA\nL’olla expressa de sis quarts de Crock-Pot us permet coure lentament, cuinar a pressió, daurar-lo, sofregir-lo i cuinar-lo al vapor. Està fet amb la posada en marxa i mantenir calent la funció perquè pugueu mantenir el menjar a la temperatura de servei ideal fins que tots els membres de la família estiguin a punt per menjar. A la nostra prova, va destacar sobretot per la cocció lenta de guisat de vedella, de manera que si teniu curiositat per provar la cocció a pressió, però encara us considereu una olla de cocció lenta, us prometem que no us penedireu d’haver eliminat la cuina lenta de la vella escola del taulell. deixeu lloc a aquest novell més versàtil.\nCuina lenta impressionant amb capacitats de cocció a pressió\nRetardar l’inici i mantenir-se calent per mantenir els aliments a una temperatura ideal\n8 opcions de menjar d'un sol toc i 4 funcions de cuina d'un sol toc\nBetty Gold, bon institut de neteja Editor sènior i analista de productes, Electrodomèstics i tecnologia de cuina Betty Gold va obtenir el títol de Llicenciat en Ciències en Estudis Alimentaris i Nutrició per la Universitat de Nova York i, abans d’incorporar-se a Good Housekeeping, va treballar amb la Fundació James Beard i altres marques líders en mitjans alimentaris com Bon Appétit, Food Network Magazine i The Martha Stewart. Espectacle.Aquest contingut és creat i mantingut per un tercer i importat a aquesta pàgina per ajudar els usuaris a proporcionar les seves adreces de correu electrònic. És possible que pugueu trobar més informació sobre aquest contingut i contingut similar a piano.io Publicitat - Continueu llegint a continuació


CE SABADELL B 3 (SANDRO TOSCANO, 29', MANEL MARTÍNEZ, 33' I MANEL MARTÍNEZ, 85') ... SANTFELIUENC FC 0 ÁRBITRE: SERGIO GUIJARRO ÁLVAREZ (DELEGACIÓ DE LLEIDA ESTADI MUNICIPAL PEPÍN VALLS ASSISTÈNCIA: 200 ESPECTADORS TARDA ASSOLELLADA, TEMPERATURA DE 22 GRAUS\nÉric Pacheco al carrer al descans Tot just Guijarro Álvarez va ensenyar el camí dels vestidors es va desencadenar una discussió amb alguna desqualificació que va acabar de la pitjor manera: vermella directa per a Éric Pacheco. Tercera expulsió en tres partits. Com per fer-s'ho mirar i dir prou a una hemorràgia que costa molt cara.\nTocarà refer-se contra el Sant Andreu El proper dissabte Les Grases s'ha de vestir de gala per rebre un dels grans del futbol català de tots els temps: la UE Sant Andreu.\nCE Sabadell B: Sergio Fernández, Diego, Guillem, Estellés, Parera, Jonathan Ferreira (Josep Díez, 61') Max, Adri, Manel, Sandro Toscano (Ñito, 70') i Cesc Clotet (Iván Écija, 82'). Santfeliuenc FC: Óliver, Víctor Márquez (Mata, 70'), Faura, Joserra (Pere, 81'), Dani Ortiz, Imanol, Maldonado (Quiles, 70'), Tena, Álex Masuet, Adri Ruiz i Éric Pacheco\nGols: 1 - 0, Sandro Toscano, 28' 2 - 0, Manel Martínez, 32' 3 - 0, Manel Martínez, 85'\nQuadern de notes: - Si contra el Manlleu i el Rubí vam elogiar un bon Santfeliuenc, al Pepín Valls de Castellar el Santfeliuenc va oferir una imatge molt dolenta. Cal reflexionar perquè dos punts als primers tres partits són un bagatge pobre vist el que hem vist. - Tercera expulsió en tres partits. Això no ens benficia gens. - El Sabadell B va demostrar que té jugadors de qualitat i amb trenta minuts d'inspiració i la genialitat de Sandro Toscano en va tenir prou\nDeclaracions de l'entrenador del Santfeliuenc FC\nImatges del CE Sabadell 3-0 Sanfeliuenc per Sportvideo\n#prensa #terceradivisión #grupov #cesabadellb #actualitat #primerequipo #temporada201516


Els orígens medievals | Fundació Privada Sant Pau\nSant Pau neix l’any 1401 de la unió dels sis petits hospitals que hi havia en aquell moment a la ciutat de Barcelona.\nUn acord entre el Consell de Cent i el Capítol Catedralici va fer possible la creació de l’Hospital de la Santa Creu, un nou centre hospitalari que durant els següents segles seria el gran referent mèdic i assistencial de la ciutat. La Molt Il·lustre Administració, un òrgan format per dos prohoms de la ciutat i dos representants del Capítol Catedralici seria l’òrgan encarregat de la gestió del nou Hospital.\nEls orígens medievals de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau\nLa necessitat d’atendre el creixent nombre de pacients a la Barcelona de principis del segle XV va comportar que el 1401 es fusionessin sis hospitals de la ciutat. Aquest fet va desembocar en l’acord constituït entre el Capítol Catedralici i el Consell de Cent de Barcelona per a la construcció d’un nou hospital, el de la Santa Creu, paradigma del gòtic civil català, i origen del posterior Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.\nEmplaçat al barri del Raval, on s’alçava l’antic Hospital del Canonge Colom, el 17 d’abril de 1401 es col·locaven les primeres pedres de l’Hospital de la Santa Creu.\nLes donacions i els privilegis reials\nAl llarg dels segles, l’Hospital de la Santa Creu es va anar ampliant, gràcies a les donacions de barcelonins benestants que deixaven part dels seus béns a la institució.\nMalgrat les donacions, el procediment per obtenir els mitjans necessaris per al bon funcionament de l’entitat era deficient. Davant d’aquest fet i atesa la importància de mantenir l’hospital, la monarquia va concedir-li diversos privilegis des del seu inici.\nUn dels més importants data de l’any fundacional de l’Hospital, el 1401, quan el rei Martí l’Humà va atorgar a la seva administració el privilegi de construir cases de veïns sobre el Rec Comtal. Un altre de significatiu és el “Privilegi de les Comèdies” que Felip II (1527-1598) va concedir el 1587, confirmat el 1771 per Carles III mitjançant una Cèdula Reial.\nSegons aquest document, l’Hospital de la Santa Creu tenia a Barcelona el dret exclusiu de les representacions teatrals, els beneficis de les quals servien per mantenir la institució. Aquest privilegi, perllongat fins el 1844, va permetre als administradors de l’Hospital a edificar el 1603 la Casa de Teatre de la Santa Creu en uns terrenys extramurs al Pla dels Ollers.\nPerdut el privilegi, van començar a proliferar diferents teatres a la ciutat comtal. El més important d’ells fou el Gran Teatre del Liceu, inaugurat el 1847. Davant la competència, el teatre de l’Hospital de la Santa Creu va restaurar la seva façana i es va rebatejar el 1840 amb el nom de Teatre Principal. D’aquesta manera, tractava de marcar distàncies amb els nous teatres de la ciutat per tal de destacar que havia estat el primer de tots ells en posar-se en funcionament.\nUn hospital que es queda petit\nA finals del segle XIX, l’augment demogràfic de Barcelona va coincidir amb un descens important de rendes, llegats i ingressos procedents del Teatre Principal. Tot plegat va repercutir en l’endeutament de l’Hospital, que va entrar en una etapa de crisi.\nD’altra banda, es començava a fer evident el deteriorament del recinte sanitari, que començava a resultar petit i antiquat. Les seves sales, espaioses per cobrir les necessitats de la ciutat en un altre temps, havien esdevingut petites per a la quantitat de malalts que calia atendre-hi.


Klopp li ha dit que és ara o mai, però ha de demanar a Florentino Pérez que el deixi sortir del Reial Madrid\nBarcelona. Dimecres, 13 d'octubre de 2021. 19:04\nFa molts anys que Jürgen Klopp somia poder tenir al seu equip Toni Kroos. L'entrenador alemany, de fet, ja el va intentar fitxar fa unes temporades, però llavors el Reial Madrid es va negar en rodó a deixar sortir a un dels seus millors migcampistes dels últims anys. Klopp |gaudeix sortint al contraatac, per la qual cosa tenir al seu equip un jugador amb una capacitat per jugar en llarg tan espectacular com Kroos seria una autèntica benedicció.\nAra, en canvi, Toni Kroos es troba a les portes de complir 32 anys, un moment ideal per provar fortuna a la Premier League. El Reial Madrid ja està treballant a l'equip del futur, fitxant joves talents com Camavinga. A tot plegat cal afegir que Kroos té contracte fins al 30 de juny del 2023, pel qual toca renovar ben aviat i l'oferta serà a la baixa. Tot va encaixant perquè el pròxim estiu es dugui a terme la seva sortida del Reial Madrid.\nToni Kroos, en el partit contra l'Osca de la temporada passada / EFE\nKlopp vol fitxar Kroos\nLa situació, segons explica el diari anglès Metro, ha arribat a orelles de Jürgen Klopp, que s'ha posat en contacte amb Kroos per fer-lo saber que al seu Liverpool seria una peça fonamental i que podria provar en una competició tan espectacular com la Premier, on es van acumulant totes les estrelles. La resposta del jugador ha estat positiva, encara que en cap cas no entrarà en conflicte amb un Reial Madrid al qual està molt agraït.\nÉs per això que Klopp li ha demanat a Kroos que parli el tema amb Florentino Pérez, que li exposi que ha arribat el moment de buscar una sortida, ja que el Liverpool està disposat a fer una oferta raonable per ell. El club red, òbviament, té clar que Kroos acaba contracte el 2023, per la qual cosa el Reial Madrid l'hauria de deixar sortir per una xifra baixa, no superior als 25 milions d'euros. I és que el seu fitxatge està més que amortitzat.\nToni Kroos, celebrant un gol amb el Reial Madrid / EFE\nUn jugador fonamental\nToni Kroos compleix la seva 8a temporada en el Reial Madrid, club al qual va arribar a l'estiu del 2014. I des d'un primer moment es va convertir en un dels jugadors rellevants de l'equip, sent titular amb tots els entrenadors que han anat passant per la banqueta, fins a acumular 322 partits, en els quals ha marcat 22 gols.\nCom a madridista ha guanyat 3 Champions League, 2 Lligues, 4 Mundials de Clubs, 3 Supercopes d'Europa i 2 Supercopes d'Espanya. A tot això cal afegir la Champions que ja havia guanyat abans amb el Bayern de Munic i el Mundial del Brasil 2014, en el qual va ser el gran motor d'Alemanya.


Exposició: «País d’Espriu, pont de llengua: tomb cabalístic per una vella i encerclada terra» / Universitat de Barcelona – Lo Campus diari\nExposició: «País d’Espriu, pont de llengua: tomb cabalístic per una vella i encerclada terra» / Universitat de Barcelona\nData publicació 14 octubre 2013 17 octubre 2013 per redacció\nA partir d’avui oberta a tothom l’exposició «País d’Espriu, pont de llengua: tomb cabalístic per una vella i encerclada terra».\nL’exposició és un recorregut pel sentit cabalístic de l’obra de Salvador Espriu D’una vella i encerclada terra. La mostra, a partir d’una idea de Rosa Delor i amb el seu assessorament, consta de trenta-dos plafons, que ens acompanyen per l’itinerari que proposa l’obra, un recorregut iniciàtic des de Barcelona fins a l’Alguer.\nL’acte d’inauguració serà aquest dimarts 15 d’octubre a les 19.30 hores, i hi intervindran Xavier Bru de Sala, Rosa Delor, Eulàlia Vernet i Jordi Casals. A més dels parlaments, hi haurà l’actuació del grup Obeses, que interpretaran una versió acústica del poema de Salvador Espriu «El meu poble i jo».♦\nDates : 15-10-2013 al 20-06-2014. Organitza : Col·legi Major Universitari Ramon Llull. Lloc : Col·legi Major Universitari Ramon Llull, capella Rubió i Bellver\nEl 82% dels universitaris catalans volen deixar de fumar però encara no se senten prou motivats / Es...


clara julià 16.10.2020 | 23:21\nPicabaralla a l'Ajuntament colomenc per la recelebració d'un ple Diari de Girona\nEl punt en qüestió fa referència a l'actualització de la relació de llocs de treball, és a dir, els sous dels treballadors de l'Ajuntament. La polèmica, segons va exposar la CUP, és que en l'anterior ple es va aprovar un punt que implicava que per aprovar la relació de llocs de treball calia la modificació de dos llocs de treball en la plantilla –una plaça d'auxiliar administrativa i una d'alguatzil– per tal d'equiparar-les. Aquest fet es va incloure en l'esmentat punt set –que va ser aprovat–, però a la vegada era el punt vuit de l'ordre del dia i no es va aprovar. En resum, es va aprovar un punt (el punt 7) que incloïa el contingut d'un altre punt (el punt 8) que no es va aprovar.\nLa CUP va criticar el que considera un «error» així com la celebració del ple extraordinari, argumentant que l'assumpte es podria tractar en el proper ple –el 26 d'octubre– i criticant el «xantatge emocional» de l'equip de govern per a la celebració del ple, ja que segons la CUP en cas contrari se'ls acusava de «perjudicar als treballadors de l'Ajuntament». Per la seva banda, ERC va defensar que l'aprovació de la relació de llocs de treball no hauria d'estar relacionada amb la modificació d'aquestes dues places de la plantilla. El PSC va afegir que «s'haurien de fer les coses bé per no tractar el mateix punt exacte en dos plens diferents». Mentre que IdS va entonar el «mea culpa» i es va disculpar amb els treballadors de l'Ajuntament, ja que tot plegat implica que vegin com s'endarrereix l'aprovació de la relació de llocs de treball, que permet l'ordenació del personal i l'anivellament de sous i complements. Per la seva banda, JxCat va defensar que «no considerem que sigui un error». L'alcaldessa, Susagna Riera (JxCat), va insistir que les acusacions de l'oposició «són ganes de deixar en entredit la feina que es fa ben feta».


Ramon Madaula i Roger Coma al Principal dissabte amb 'L’Electe'\nS'han programat dues sessions per poder veure 'L'Electe'\nEl concert d'Esteve Molero diumenge tanca la temporada d'arts escèniques a Vilanova i la Geltrú\nAquest cap de setmana es clou la temporada d'arts escèniques que va començar a l'octubre, per donar pas a la celebració de Carnaval i a la nova temporada que s'encetarà al març.\nI no hi has millor manera de cloure-la que amb dos espectacles de gran format. Dissabte el Teatre Principal acollirà doble sessió de "L'electe", amb Ramon Madaula i Roger Coma. Serà a les 6 i a les 9 del vespre, i encara queden entrades a www.elprincipal.cat\nUna obra escrita per Ramon Madaula i dirigida per Jordi Casanovas, on s'explica la història d'un jove polític que acaba de ser escollit president. En poques hores ha de pronunciar el seu discurs d'investidura però, cada vegada que l'assaja, un terrible tic deforma la seva cara de forma tan ridícula com hilarant. El psiquiatra només té unes poques hores per resoldre aquest aparent trastorn i evitar que el president electe faci un ridícul espantós en la seva primera compareixença.\nL'Electe es converteix en una batalla entre el president i el psiquiatra. Què amaga cadascú? Quines són les veritables intencions d'un i altre? Quins fets de la nostra vida marquen el nostre futur i, sobretot, la nostra vocació?\nI del teatre a la música, perquè diumenge l'Auditori Eduard Toldrà acull el concert "La música anònima d'en Rius", d'Esteve Molero & Retrio.\nUn concert de melodies per a gralla transformades en temes de jazz i bossanova.\nManuel Rius va ser un autor de música anònima. Les melodies que va escriure per als instruments tradicionals, en aquell moment, acabats de recuperar (sobretot gralla i flabiol) han gaudit d'una gran popularitat. Malgrat haver nascut a les terres de l'Ebre, la seva vida musical va transcórrer principalment a les contrades del Garraf. La seva música traspassa l'àmbit de les festes majors penedesenques, i és present en moltes manifestacions tradicionals d'arreu de Catalunya.\nEsteve Molero, compositor, trombonista i comunicador, acompanyat del trio de jazz de format clàssic "Retrio" ens proposa aquest concert. Una selecció de peces de Manuel Rius (i alguns contemporanis) revisionades per a grup de jazz.\nEl Retrio està format per Òscar Ferret al piano, Joan Pinós al contrabaix, i Pinyu Martí a la bateria.\nEn el marc del Programa de Suport a la Creació, durant la primavera de 2016 van enregistrar el CD a l'Auditori Eduard Toldrà. L'Ajuntament potencia aquesta línia de suport a la creació amb l'objectiu de promoure la creació, producció i exhibició de nous projectes per part dels col·lectius amateurs i professionals emergents de la nostra ciutat i de la comarca, amb presència a la programació estable de l'Auditori Eduard Toldrà, el Teatre Principal i el Centre d'Art Contemporani La Sala.\nMés enllà de l'exhibició, els equipaments escènics municipals són un recurs per poder tirar endavant les polítiques culturals, espais vius, equipats tècnicament perquè les companyies puguin disposar-ne per crear i assajar noves produccions.\nPer això una de les línies del Suport a la Creació són les residències que es fan en aquests equipaments.\nEl concert de diumenge comença a les 7 de la tarda i les entrades es poden comprar a www.auditoritoldra.cat


Rússia reconeix el Consell de Transició Nacional libi\nMoscou confia que el futur govern nord-africà mantingui els acords signats entre tots dos països durant el règim gaddafista\nAGÈNCIES Moscou Actualitzada el 01/09/2011 09:56\nRússia ha reconegut el Consell de Transició Nacional libi com l'òrgan d'autoritat legítim del país. El govern de Moscou s'ha sumat així aquest dijous a la línia internacional, que advoca per la reconstrucció de Líbia després de la guerra, i mou el seu eix d'influència per defensar els interessos econòmics que té al país productor de petroli.\n"La federació russa reconeix el Consell de Transició Nacional com a autoritat de Líbia i pren nota del programa de reformes que ha fet públic, que reclama el desenvolupament d'una nova constitució, l'establiment d'eleccions generals i la formació d'un govern", ha dit el ministre d'Afers Exteriors rus.\nRússia, a més, recorda que les seves relacions diplomàtiques amb Líbia "no s'han interromput mai" des del seu establiment el 4 de setembre de 1955, "independentment del govern que hi hagués a Trípoli". En aquest sentit, Rússia confia que el CNT respecti tots els acords i contractes signats entre tots dos països durant el règim de Gaddafi: "Partim de la base que els acords i altres obligacions mútues acordades entre la Federació Russa i Líbia amb anterioritat seguiran en vigor i es continuaran complint", afegeix el govern rus.\nRússia participarà a la conferència que celebra avui a París el Grup de Contacte de Líbia per defensar els seus interessos econòmics i la seva postura que la solució del conflicte libi ha de quedar exclusivament en mans del Consell de Seguretat de l'ONU.


Ensenyament>> Activitats previstes pel març - Indymedia Barcelona\nEnsenyament>> Activitats previstes pel març\nper arapahoe\t 06 mar 2004\nRecull d'activitats de la Coordinadora d'Estudiants dels Països Catalans (CEPC) previstes pel mes de març.\n12.30 h. La situació a Cuba avui\nXerrada-col·loqui amb una membre de la Brigada Catalana Venceremos, associació de suport al poble cubà\nOrganitzat conjuntament amb Alternativa Estel UB. Facultat Geografia i Història. Aula 28\ntot el dia Eleccions al claustre de la UPF\nEl dia 3 de març es duen a terme eleccions al claustre de la UPF. La CEPC es presenta en llistes conjuntes amb l'Alternativa Estel en la majoria de les facultats (humanitats, dret, econòmiques, periodisme, polítiques, ciències del treball). UPF\n12.00 h. Passi de vídeo: LA PELOTA BASCA\nPassi de vídeo del documental La Pelota Basca\nOrganitza't conjuntament amb Alternativa Estel Aula 8 de la Facultat de Matemàtiques (UB)\n12.00 h. Xerrada informativa sobre la LOCE. Presentació de la CEPC.\nDins de la campanya nacional de secundària, es celebrarà a l'IES de la població de Xàbia una xerrada informativa sobre la "Ley de Calidad" i la "Ley de FP". A banda, es farà una presentació de la CEPC. Xàbia (la Marina Alta)\n14.00 h. Xerrada informativa sobre la LOCE. Presentació de la CEPC.\nAmb la intenció de vitalitzar el nucli de la població de Pego, s'ha organitzat una xerrada de presentació del nucli, així com de la campanya nacional de secundària. Es farà una petita dissertació sobre els punts que més ens afecten de la LOCE i de la "Ley de FP". Pego (la Marina Alta)\n12.00 h. Xerrada: El tractament de la dona a la literatura\nDilluns a les 12 hores, Neus Santaner, Secretària general de l'STEI-i, farà una conferència sobre el paper que ha jugat la dona a la literatura. Aula de Graus del Ramon Llull (UIB)\n13.00 h. 1a Setmana de la Dona a la URV\nI Violència de Gènere,\nA càrrec de Montserrat Duch\nI Coral Cuadrada.\nAula 3102 de Lletres\n13.30 h. Espectacle poètico musical\nLa CEPC-UIB ha organitzat un espectacle poètico-musical, que duu el títol "Formigues alades viuen amargui".\nL'acte s'emmarca en tot un seguit d'activitats que esteim fent pel Dia de la dona treballadora. Aula de Graus del Ramon Llull (UIB)\n18.00 h. Taula rodona: El paper de la dona arreu del món\nLa CEPC-UIB finalitzarà la setmana d'activitats que ha realitzat pel Dia de la dona treballadora amb una taula rodona, que duu el títol: "El paper de la dona arreu del món". Hi participaran representants de:\n- Metges del món.\n- Lobby de dones.\n- Grup d'homes contra la violència masclista..\nModerarà la taula rodona Fernanda Caro (professora de Treball Social de la UIB i ex-consellera de Benestar Social del Govern de les Illes balears. Aula de Graus del Ramon Llull (UIB)\n12.00 h. Acte del dia de la dona treballadora\nDES DE LAES AULES CANYA AL PATRIARCAT\nAmb motiu del dia de la dona treballadora la CEPC - UAB organitza un acte per tal de commemorar aquest dia. Aquest constarà de l'aperitiu de poesia AMARGI, espectacle poeticoaudiovisual amb Viola Canals, i d'uns parlaments en motiu d'aquest dia Sala d'actes de la Facultat d'Educació de la UAB\n12.00 h. MANIFESTACIÓ: Per l'ensenyament en català!\nLa CEPC ha organitzat una manifestació per expressar el seu rebuig a la política lingüística del nou Govern balear.\n- Contra la creació de guetos a les aules!\n- Contra el secessionisme lingüístic!\n- Contra la desacreditació del nivell C!\nPER UN ENSENYAMENT CATALÀ, POPULAR I DE QUALITAT!.\nDavant la plç. del Tub de Palma\n11.00 h. 1a Setmana de la Dona a la URV\n>>La dona al SXXI,\nA càrrec de Montse Palau\nAula 1203 Químiques\n14.00 h. Xerrada sobre el PHN\nXerrada a càrrec de Narcís Prats (professor de la UB) i de un membre de Jóvens en Defensa de l'Ebre.\nOrganitzat conjuntament amb Alternativa Estel\nAula 1 de la Facultat de Biologia UB (Campus Sud)\ntot el dia Eleccions d'Estudiants a la UB\nEl proper 25 de març tindran lloc a la Universitat de Barcelona les eleccions d'Estudiants, a consell d'estudis, junta de facultat i claustre universitari. Aquest cop la CEPC ens presentem conjuntament amb Alternativa Estel a la majoria de les facultats de la UB. Tota la UB\n12.00 h. Xerrada sobre la LOCE. Presentació de la CEPC.\nAquesta és l'última de les xerrades englobada en la campanya nacional de secundària. En el IES Leopoldo Querol és un jornada cultural, i s'aprofitarà per culminar la tasca d'informació sobre la vaga de l'1 d'abril amb aquesta xerrada. Vinaròs (el Sènia)


Balanç de detinguts i ferits en les protestes d'aquest diumenge - CATzona\nBalanç de detinguts i ferits en les protestes d’aquest diumenge\nD'altra banda, el Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) va atendre tres persones durant les protestes de diumenge. Un dels afectats va ser atropellat a la C-60, que estava tallada a Argentona. El vehicle avançava pel voral per saltar-se el tall i va atropellar dues persones.\nUn jove de 19 anys va ser traslladat a l'Hospital de Mataró amb una possible fractura de genoll i després va ser donat d'alta. Les altres dues assistències es van produir a la C-25 a Gurb. Els dos ferits van ser traslladats a un centre mèdic.


No podem perdre la humanitat en nom de la crisi\nInici > No podem perdre la humanitat en nom de la crisi\nPer El Bon Pastor. Dm, 08/05/2012\nDes de fa uns quants mesos, i anys, la paraula més repetida és «crisi». És una paraula dolorosa per a uns, objecte d’anàlisi per a altres, temuda per part de tots. Hem passat de la convicció que el creixement econòmic seria infinit a la sensació que ens costarà molt i molt de remuntar. Termes com «austeritat» o «modèstia» assenyalen el que tots constatem: que havíem viscut per damunt de les nostres possibilitats reals, que havíem malbaratat els diners, i que ara és hora de tornar a la justa mesura, a l’equilibri entre allò que es desitja i allò que realment es pot aconseguir.\nVal a dir que, de manera encara soterrada, s’ha posat en marxa un examen de consciència col·lectiu, que és del tot benvingut. Cada dia hi ha més veus que s’alcen a favor de l’autocrítica. Cal aprendre a viure d’una altra manera. Cal reformular barems i criteris, i el discurs moral ha de tornar a formar part de la reflexió social i intel·lectual, també de l’economia de mercat. En aquest punt, l’Evangeli i la seva càrrega enorme de moralitat, personal i col·lectiva, hi té un paper important a jugar. Ara que l’economia ja no és la panacea social i que el «creixement», la paraula màgica, ha esdevingut una paraula fatídica, és el moment de repensar moltes coses i avançar cap un nou ordre personal i social. De fet, abans de les estructures hi ha el cor, que és, segons Jesús, la seu de les decisions, opcions i afectes. Tot surt del cor de la persona: «les intencions dolentes» (Marc 7,21-22) i «els sentiments» que provenen de l’amor, aquell «que tot ho lliga i perfecciona» (Colossencs 3,12-15). Les estructures són, en darrer terme, reflex d’allò que les persones viuen. Si la societat tendeix cap a la injustícia, cal preguntar-se com cada persona viu i desenvolupa l’anhel de justícia que brolla d’una consciència recta i formada.\nEns preguntem si l’efecte més devastador de l’ús sense control dels béns en el període precedent i de l’aguda crisi que ha seguit a aquest període, no ha estat precisament la minva d’humanitat. En els temps de les vaques grasses –els famosos set anys de la història de Josep, fill de Jacob, a Egipte (vegeu Gènesi 41,29-30)–, en el temps del boom, quan tots els indicadors macroeconòmics semblaven imparables, va anar-se accentuant el sentiment individualista. Diner crida diner. Qui més guanya, més vol guanyar. I l’espiral de la recerca del propi benefici endureix el cor i torna insensible. És cert que en aquells anys les administracions encara podien mantenir un nivell alt de prestacions socials i sanitàries, però també és cert que, de manera imperceptible, s’obria l’esvoranc de l’amor per un mateix, atiat per un anhel que mai no queda satisfet. Prova d’això són els abusos que es van anar acumulant sense que ningú gosés aixecar la veu amb claredat: persones amb pagues escandaloses, contractació en negre, fiscalitats falses, corrupció institucional… La moralitat anava caient en picat, i la bonança econòmica semblava excusar-ho tot, també la creixent falta d’humanitat en les relacions entre les persones. La violència difusa començava a créixer, però tothom vivia en una bombolla, i ningú no volia sortir-ne.\nPerò la bombolla ha esclatat. Han arribat els anys de les vaques magres, i la crisi s’ha apoderat del país. S’ha passat de la fantasia al malson, i molts han quedat desarmats, incapaços d’articular una resposta, ara que l’economia ha perdut la seva condició quasi divina. L’angoixa s’estén i la crisi és fosca com un túnel del qual no s’albira l’altre cap. La crisi econòmica és crisi de societat, i per això ha començat una profunda crisi d’humanitat. Les identitats fortes comencen a manifestar comportaments defensius, els quals resulten, però, ofensius per a les realitats febles, condemnades en nom de la crisi a una precarietat inacceptable en un Estat de dret. Es comencen a sentir discursos i es prenen decisions que contraposen autòctons i estrangers, estrangers amb papers i estrangers sense papers, joves amb contracte de treball (sovint precari) i joves majors de 26 anys a l’atur als quals es qüestiona l’assistència sanitària, persones que es poden pagar tots els medicaments que el metge els recepta i persones que han de triar la recepta més necessària perquè no poden pagar totes les receptes, famílies que encara poden pagar el lloguer i famílies desnonades que es queden de sobte sense llar, ancians que poden viure i ancians que han de malviure, infants que mengen el que cal i infants malnodrits i desnodrits… La llista es podria allargar.\nEls dèbils comencen a patir de veritat, i el sentit d’humanitat es fon. És l’hora de prendre decisions, personals i col·lectives, però decisions que no trepitgin la línia vermella de la dignitat de l’ésser humà, fet a imatge i semblança del mateix Déu, i del qual Jesús diu: «Estima els altres com a tu mateix» (Mateu 22,39). No es pot confondre la correcció dels abusos existents amb la criminalització dels pobres i dels febles, dels estrangers i dels aturats. ¿O és que el luxe no és, ell mateix, un abús intolerable quan hi ha a la porta de casa un Llàtzer malalt i sense protecció, que només pot menjar les engrunes que cauen de la taula del ric (Lluc 16,19-21)? No es pot perdre la humanitat en nom de la crisi. Els estrangers sense papers han de ser tractats com a persones i rebre la sanitat gratuïta a què fins ara tenien dret. No podem privar-los-en en nom de 500 milions d’euros que cal estalviar, oimés que molts d’aquests estrangers havien aportat riquesa al país amb el seu treball. Els pobres no poden ser els grans damnificats d’una crisi que és fruit d’una economia sense principis ètics. Els «humils del país» han de ser tractats amb misericòrdia. Diu Jesús: «Tenia fam, i em donàreu menjar… era foraster, i em vau acollir… estava malalt, i em vau visitar» (Mt 25,35-36). Cal donar menjar, en un país on se’n llença tant. Cal que tothom tingui casa, en un país on hi ha més d’un milió de pisos buits. Cal una assistència sanitària plena, sobretot als qui no se la poden pagar.\nL’evangeli de Jesús és llum de la nostra vida i criteri últim dels nostres actes. Els pobres i els desvalguts són els primers fills de l’Evangeli, tal com proclama la primera benaurança (vegeu Mateu 5,3). Jesucrist no va pujar a la creu sense haver rentat els peus dels seus deixebles. L’Església, seguint la veu de Jesús, «el bon pastor» (Joan 10,11) i «cap dels pastors» (Primera carta de Pere 5,4), no pot deixar de «posar en pràctica» la paraula del seu Senyor (Joan 13,17) i preocupar-se amorosament de tots aquells que li han estat confiats i que són els petits del Regne.\nArmand Puig, Joan Planellas, Xavier Morlans, Norbert Miracle i Agustí Borrell\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/blog/el-bon-pastor/08-05-2012/no-podem-perdre-la-humanitat-en-nom-de-la-crisi


wiki llatí josh: tot per saber sobre l'ex de rose mcgowan\nJosh Latin Wiki: Tot el que s'ha de saber sobre l'ex-xicot de Rose McGowan\nJosh Latin: l’home de misteri de la vida de Rose McGowan\nJosh Latin, el xicot de Rose McGowan, és una persona molt privada i no li agrada fer broma. Però, quan la vostra parella està fent notícies a tot el món, com es pot allunyar de la càmera? Alguns el coneixen com a Jordy Asher, mentre que per a alguns és Josh Latin i hi ha qui el coneix amb el nom de Boots. No importa quin sigui el seu nom, el talent no està definit. Josh Latin és conegut com el següent gran problema en el món de la música.\nJosh Latin: primers dies i valor net\nJosh llatí saluda de Miami. Va tenir una educació humil i durant uns quants anys també va quedar sense llar. Josh Latin vivia durant els seus anys d'adolescència i principis dels vint anys, al seu Chevrolet Gladiator. Durant aquesta fase de temps, Josh Latin va tenir diversos encontres amb la llei. Hi va haver un moment en què Josh Latin va haver de passar uns dies al carrer del sud de la Florida. Però un cop va tenir l’oportunitat d’explorar la seva música, va estar completament concentrat.\nTot i que era més popular com el llavors xicot de Rose McGowan, ara té un nom per ell mateix. S’ha guanyat un valor net d’uns 14,6 milions de dòlars i segueix comptant. La seva carrera musical l'ha ajudat a guanyar un valor net de milions. És productor discogràfic, raper, cantant, director i compositor. No només és bo amb la veu i la veu, però també és bo amb instruments musicals com el piano, la percussió, la bateria, els teclats, la guitarra baixa, el sintetitzador i la guitarra.\nEl músic i productor de Rose McGowan\nDurant molt de temps, hi va haver una especulació sobre la seva relació, però ni Rose McGowan ni Josh Latin van confirmar o van negar la seva relació. Rose McGowan va portar a Instagram per publicar una foto en topless per confirmar la seva relació. Tot i que Josh Latin li agrada mantenir-se al marge de les xarxes socials, va actualitzar la imatge de Rose McGowan per confirmar la notícia de les seves cites. Com moltes altres estrelles, aquestes dues estrelles també trien Instagram per oficialitzar la seva relació.\nCèlebre per ser d'avantguarda\nRose McGowan va acusar Harvey Weinstein d’assetjament sexual i això és el que ha mantingut les seves notícies durant molt de temps. A més de ser el xicot de Rose McGowan, Josh Latin és un nom a tenir en compte a la indústria musical. Ha co-escrit i produït l’autònom disc Beyonce el 2013. Gairebé el 80% de les cançons les va fer ell. Josh Latin té els seus 30 anys, però no passa per la seva edat, ja que la seva dedicació i el seu enfocament a la música supera la seva edat.\nAra la gent és conscient del seu talent i de la seva vida de cites finalment s’ha convertit en un seient posterior. A la gent li interessa sobretot discutir la seva vida laboral per canviar-los. No obstant això, la parella ha dividit diferents maneres i actualment Rose es troba amb el model de gènere no binari Rain Dove.\nquin dels següents és un exemple de comportament codependent?\nFelicitat Resolveu la vostra vida amb el nostre full de trucs Feng Shui\n10 màscares facials d’entrenament per protegir-vos mentre sueu


Abrera tindrà una segona Escola Bressol municipal:: Ajuntament d'Abrera\nDISSABTE, 17/04/2021 | 18:05 h\nAbrera tindrà una segona Escola Bressol municipal\nAbrera construirà la segona escola bressol municipal al barri de Sant Hilari amb una capacitat per a un centenar d´alumnes per tal de cobrir la demanda de les places d´educació infantil de 0 a 3 anys. El nou equipament educatiu s´ubicarà molt a prop de l´estació dels Ferrocarrils Catalans en un terreny municipal comprès entre els carrers Malgrat, Tarragona i l´avinguda de Sant Hilari. La previsió és que la nova llar d´infants entri en funcionament el curs 2011-2012.\nL´edifici tindrà més de 1.200 metres quadrats de superfície distribuïts en dues plantes amb un total de vuit aules per als infants, cuina, sala polivalent, vestidor i espais per als educadors i l´administració del centre.\nL´accés principal al recinte serà per l´avinguda de Sant Hilari, per la cantonada amb el carrer Malgrat. A la planta baixa, hi haurà les aules que acullen els nadons de 0 a 1 anys (dues aules); i els infants d´1 a 2 anys (3 aules). Els més petits s´han ubicat a peu pla ja que són els que tenen major dificultat de mobilitat. A la planta baixa també hi haurà la sala d´usos múltiples, la cuina i la sala d´Espai Familiar, que funcionarà com a sala polivalent per a fer activitats de suport als pares d´infants del municipi.\nAquestes aules tenen accés directe al pati principal, de 251 metres quadrats.\nL´Espai Familiar Municipal és un servei d´atenció a totes les famílies d´Abrera amb infants de 0 a 3 anys que ofereix activitats de suport a l´educació dels fills com ara l´espai nadons o l´espai de joc. Aquesta instal·lació també podrà funcionar de manera autònoma del centre i per aquest motiu té un accés totalment independent.\nAl primer pis, hi haurà les tres aules dels infants de 2 a 3 anys, la sala d´usos múltiples, el despatx de l´AMPA i diferents serveis com el de bugaderia, sala d´educadors o magatzems. Aquestes aules disposen d´una passera que comunica amb una terrassa que funcionarà com a pati i espai de lleure dels alumnes, de 138 metres quadrats.\nL´execució de l´obra té un import de 1.107.657,15 euros provinents del Fons Estatal per a l´Ocupació i la Sostenibilitat Local (FEOSL) que cobreix gairebé íntegrament l´obra, el 85%. La resta s´executarà en una segona fase, i preveu elements interiors de l´edifici com tancaments i divisòries, paviments, revestiments, instal·lacions i urbanització de l´espai exterior.


Biblioteca Lambert Mata - Ripoll - Dossier de premsa - Roben 610 litres de gasoil de les obres de la C-17 i atrapen els lladres a Ripoll\nRoben 610 litres de gasoil de les obres de la C-17 i atrapen els lladres a Ripoll\n13 de desembre de 2010 | El Punt\nEls Mossos van enxampar els tres culpables amb el cotxe carregat amb 23 garrafes plenes de combustible. Duien la mànega utilitzada per al robatori\nEls Mossos d'Esquadra van enxampar dijous tres joves de Ripoll que presumptament acabaven de buidar un dipòsit de gasoil de les obres de la carretera C-17, en un descampat de Ripoll. Van ser detinguts quan anaven amb cotxe, carregats amb 23 garrafes plenes del combustible sostret.\nLa detenció es va practicar cap a tres quarts de quatre de la matinada. Una parella dels Mossos que patrullava per Ripoll va sospitar d'un turisme, que anava amb les suspensions molt baixes, molt carregat. De sobte, van adonar-se que un dels tres ocupants saltava del vehicle, encara en marxa, i continuava circulant. Aleshores els van fer aturar i van descobrir que dins el cotxe hi duien 23 garrafes plenes de gasoi...


El llenguatge bèl·lic en el càncer, un altre llenguatge és possible\nS’ha generat la creença que la malaltia és un enemic que cal vèncer i que es pot controlar. En conseqüència, la mort s’interpreta com una derrota o un fracàs\nAvui en dia ens hem acostumat a parlar del càncer a través del llenguatge bèl·lic i la simbologia militar. Per exemple, quan a algú li diagnostiquen un càncer “comença una lluita”. Quan algú està en tractament amb quimioteràpia o radioteràpia, està “batallant” contra aquesta malaltia. O quan es cura, “ha guanyat la batalla”.\nAquest llenguatge va començar a penetrar fortament a la societat des que el president Nixon als Estats Units va declarar la guerra contra el càncer (War on Cancer) el 1971, impregnant el discurs dels professionals, sobretot dels oncòlegs, per passar a ser ràpidament abraçat també pels pacients i els familiars. El seu objectiu és ajudar o motivar els pacients a afrontar la malaltia i mantenir un ànim positiu, però malauradament molt sovint no és així. De fet, el 2013 el Grupo Español de pacientes con cáncer (GEPAC) va publicar un decàleg per al bon tractament informatiu del càncer on reclamava, entre altres aspectes, evitar l’ús del llenguatge bèl·lic i heroic, per les conseqüències negatives que pot tenir en els pacients i les seves famílies, sobretot en els casos en què no s’aconsegueix curar la malaltia.\nHem de ser conscients que el llenguatge que emprem quan parlem del càncer, condiciona la manera com l’entenem i abordem, creant un marc conceptual i simbòlic de la malaltia i una determinada lògica de pensament. D’aquesta manera, s’ha generat la creença que la malaltia és un enemic que cal vèncer i que es pot controlar. Guanyar-lo o no dependrà, en gran part, de l’actitud i les decisions que prenguin els metges i el pacient. En conseqüència, la mort s’interpretarà com una derrota o un fracàs.\nPer altra banda, una de les conseqüències principals d’aquests discursos bel·licistes és que augmenten el risc que els professionals i els pacients entrin en espirals de proves diagnòstiques (analítiques, radiografies, TACs, etc.) i de tractaments (especialment amb quimioteràpia) sota la creença que aquestes són les nostres úniques “armes” o recursos per enfrontar “la batalla” del càncer. Aquest comportament pot augmentar la falsa sensació de control que tenim sobre la malaltia i no sempre millora la qualitat de vida ni el pronòstic del pacient, sinó que pot fins i tot empitjorar-la. De fet, les dades que tenim sobre les actuacions mèdiques al final de la vida en els pacients oncològics, posen en evidència que s’està fent un ús excessiu de proves i tractaments quimioteràpics en fases avançades. Així els estudis mostren que al voltant d’un terç dels pacients amb càncer reben quimioteràpia en l’últim mes de vida, amb el que això comporta quant a reducció del confort i augment del patiment.\nProbablement, un dels exemples més paradigmàtics de tots aquests fenòmens que estem descrivint és el càncer de mama. La gran difusió mediàtica i social que ha tingut en els últims anys han fet un gran ús de la retòrica bèl·lica i han basat el seu discurs precisament en el pensament positiu i individualista. Això ha fomentat en molts casos l’ocultació sistemàtica del patiment, el dolor o el malestar i de les seqüeles derivades de la malaltia, sota la concepció que una postura heroica és sempre la millor de les respostes possibles, especialment si es tracta de les dones. En el nostre cas, es pressuposa que estem acostumades a aguantar el patiment i que l’estratègia socialment més adient és dissimular-lo darrere del silenci o del somriure.\nDavant del càncer, els familiars i els professionals tendim a oferir missatges on reforcem la motivació i la valentia del pacient perquè creiem que és el que necessita, però implícitament deixem d’interessar-nos pel seu patiment i deixem de banda els seus sentiments. Per contra, el que veritablement agraeixen els pacients és que sintonitzem amb aquests sentiments, i que ho fem amb calidesa, proximitat i empatia. En definitiva, que els acompanyem en el camí difícil de la malaltia. En una entrevista recentment publicada en aquest diari, en la qual professionals de cures pal·liatives pediàtriques parlaven sobre els pares de nens amb càncer, s’expressava clarament aquesta idea: “Entendre que el teu fill morirà no vol dir deixar de lluitar, sinó acompanyar-lo fins al final de vida”.\nAquest acompanyament és essencial durant tot el procés de la malaltia, però és especialment important quan s’arriba a fases avançades. En aquesta situació es fa difícil, tant pels pacients com pels metges, decidir quan ha arribat el moment de deixar de fer-se proves i tractaments i acceptar que aquests ja no són útils. En qualsevol cas, no hauríem d’entendre aquesta decisió com un fracàs o un acte de covardia, sinó com un exercici ple de la seva autonomia i un reconeixement a la dignitat de les persones i, a la vegada, com una acceptació de la inevitabilitat de la mort i de les limitacions de la medicina.\nEn definitiva, les persones amb càncer no són soldats valents immersos en batalles per guanyar una guerra, tampoc són guanyadores o perdedores d’una cursa. No sempre estan disposades a “donar-ho tot” per intentar curar-se. I el que és més important, la majoria no volen viure o morir lluitant, sinó dignament i en pau. I per poder-ho fer, és indispensable que es tinguin en compte les seves preferències i valors i es respectin les seves decisions.\nDiu Rebeca Solnit en el seu llibre Men explain things to me que el llenguatge és poder”. En el mateix llibre reflexiona sobre aquesta qüestió i afegeix que “si et falten paraules per a un fenomen, una emoció, una situació, si no pots parlar sobre quelcom, el que significa és que no ets capaç d’abordar-ho, i menys encara de canviar-ho”. I probablement això és el que ens està passant. Ens falten paraules, tant a nivell social com individual, per descriure el camí que tot pacient diagnosticat de càncer ha de recórrer.\nÉs hora que la societat, els mitjans de comunicació i els professionals transformem la manera com parlem i entenem el càncer. És hora que comencem a construir entre totes un nou llenguatge proper, basat en aspectes com ara la decisió segons els valors, l’empatia, la cura, la solidaritat, la serenor i la pau. Aquest és el primer pas per poder canviar i humanitzar la forma que tenim de comprendre i apropar-nos al càncer i al dur camí que han de recórrer les persones que tenen aquesta malaltia.\n1 Comentari en El llenguatge bèl·lic en el càncer, un altre llenguatge és possible\nProfessor Jordi Estapé // 02/09/2018 en 14:02 // Respon\nMagnífic article. Totalment d’ acord. Felicitats


Els cines Illa celebren de nou la Festa del Cine: totes les projeccions, a 2,90 euros entre dilluns i dimecres | BonDia Diari digital d'Andorra.\nPenélope Cruz i Javier Bardem protagonitzen 'Todos lo sabe', una de les pel·lícules que es poden veure entre demà i dimecres a Illa Carlemany per 2,90 euros l'entrada.\nCinemes illa Carlemany torna a sumar-se aquest mes d’octubre a una nova edició de la Festa del cine, que tindrà lloc entre dilluns i dimecres que ve. Durant aquests tres dies totes les pel·lícules de la cartellera es podran veure per 2,90 euros. Per poder accedir a aquest descompte, les persones interessades han d’haver-se acreditat prèviament al lloc web oficial www.fiestadelcine.com. Els menors de 14 i els majors de 60 anys no necessitaran acreditar-se per participar en l’esdeveniment.


Sóc una empresa - Centre / Escola Tarragona Paràlisis cerebral\nA La Muntanyeta t'oferim l'oportuntiat de desenvolupar la teva Responsabilitat Social Corporativa (RSC). Som una entitat del territori, i les persones a qui pots beneficiar són molt a prop teu. Tenim diferents opcions de col·laboració, te les expliquem.\nSigues Ambaixador de La Muntanyeta!\nT'oferim l'oportunitat que la teva empresa sigui ambaixadora de La Muntanyeta, amb l'objectiu de construir el futur de les persones amb paràlisi cerebral. Les empreses ambaixadores tenen un compromís amb l'entitat i en són prescriptores, per això fan una aportació anual a partir de 2.000 euros per millorar la vida de les persones amb paràlisi cerebral.\nL'avantatge principal de ser ambaixador és formar part d'un grup d'agents implicats en una causa solidària i que tenen ganes de treballar per un futur digne de les persones amb paràlisi cerebral.\nA més, l'aportació econòmica té beneficis fiscals, perquè desgrava en la declaració de l'IRPF.\nAl mateix temps, els ambaixadors disposen d'un diploma, un segell i altre maerial gràfic que poden utilitzar en els seus documents per acreditar que col·laboren en un projecte social.\nSigues una botiga amiga de La Muntanyeta\nBusquem establiments que vulguin adherir-se a la xarxa de botigues amigues de La Muntanyeta. Ja sigui una botiga de roba, un forn de pa o una farmàcia, et pots sumar a la xarxa de botigues solidàries amb l'objectiu de construir el futur de les persones amb paràlisi cerebral.\nLes botigues amigues s'impliquen en els projectes de La Muntanyeta, en fan difusió i fan una aportació anual de 200€ per millorar la vida de les persones amb paràlisi cerebral.\nA part dels beneficis fiscals de l'aportacióe conòmica, l'establiment disposa d'un distintiu a la porta per identificar-lo com a comerç solidari, així els teus clients sabran que t'has implicat en el nostre projecte social. També disposarà de petits adhesius per als productes que emboloquis a la botiga, així tothom sabrà que són regals solidaris.\nHas pensat mai en convertir els obsequis o regals en un gest solidari? A La Muntanyeta, t'oferim aquesta possibilitat amb els nostres productes.\nCada any editem un calendari solidari, que és el complement perfecte per als lots de Nadal de l'equip de professionals de la teva empresa. L'editem amb dos formats: de paret i de sobretaula. Per a les empreses solidàries, el calendari gaudeix d'un preu reduït, així que no dubtis a fer la teva comanda de calendaris!\nVolem garantir la viabilitat dels nostres projectes, per assegurar un futur digne a les persones amb paràlisi cerebral. La vostra aportació, sigui quina sigui la forma de col·laboració, es destina íntegrament a persones del nostre territori, que són molt a prop.\nJunts podem construir un futur millor per les persones amb paràlisi cerebral!


Ràdio Tordera – En tres setmanes finalitzaran les obres de la segona fase del Camí Ral\nEn tres setmanes finalitzaran les obres de la segona fase del Camí Ral\noct. 15, 2018Societat\nLa segona fase de les obres del Camí Ral entren a la seva recta final. A principis de Setembre van començar els treballs en el tram que va des del Passatge del Morell fins al carrer d’Amadeu Vives que preveu regularitzar l’alineació del vial entre la part central i la zona baixa del Camí Ral. També es preveu l’ordenació de la cruïlla, els recorreguts de vianants i la consolidació de l’espai públic davant la residència d’avis l’Albert. Per fer-ho possible, l’actuació en aquest punt desplaça la rotonda central, preveu el soterrament dels contenidors i també la creació d’una parada de bus. Josep Palma, gerent de l’empresa Artea, encarregada de realitzar les obres, explica que durant els treballs s’han trobat diverses dificultats amb l’aigua, però que el resultat final ha estat satisfactori.\npalma obres 1\nPalma assegura que les obres estaran finalitzades en tres setmanes i que després només faltarà l’asfaltat de l’espai.\npalma obres 2\nA diferents punts de les voreres, atenent al caràcter comercial de la zona, també hi haurà àrees de descans amb seients, papereres i jardineres per garantir la seguretat i delimitar l’espai a nivell entre la vorera i la calçada. El cost de les obres s’ha xifrat en 370.000€, que seran finançats íntegrament pel Programa Xarxa 2016-2019 de la Diputació de Barcelona.\nLa Generalitat publica una declaració d’impacte ambiental per reiniciar el projecte per allargar l’autopista entre Tordera i Lloret El moviment veïnal x Tordera organitza una xerrada sobre el feminisme


El dretà Moshe Katsav jura el càrrec com a vuitè president\n22 setembre 2020 04:05\nAfirma que Jerusalem ha de continuar unida sota la sobirania israeliana\nMoshe Katsav jura el càrrec.\nMoshe Katsav, fins ahir diputat del partit dretà Likud, es convertí en el vuitè president de la història d'Israel després de jurar el seu càrrec en una cerimònia en el Parlament, que dilluns infligí una derrota als laboristes i al primer ministre, Ehud Barak, eliminant el seu candidat, Simon Peres. Katsav, de 55 anys i originari d'Ira, substitueix en la prefectura de l'Estat, un càrrec bàsicament protocol·lari, Ezer Weizman, de 77 anys, que hagué de dimitir després de ser investigat per un escàndol de corrupció.\nL'ancià Weizman, que fa només tres dies va ser sotmès a una operació per implantar-li un marcapassos, pronuncià el tradicional discurs de traspàs de poders en el qual recordà tota la història d'Israel i demanà als responsables israelians, ara que ell acaba la seva carrera política, que es mantenguin ferms en la recerca de la pau amb els palestins. Moshe Katzav declarà ahir que Jerusalem ha de continuar unida sota la sobirania d'Israel, tot i el seu compromís de no posar-se en política. «Em guardaré les meves idees polítiques per a mi mateix, però no puc esborrar-les», declarà Katzav, pertanyent al Likud.\nLa sort de Jerusalem és el principal obstacle per a la conclusió d'un acord de pau entre israelians i palestins. Els desacords sobre la sobirania de la Ciutat Santa van provocar el fracàs de la cimera de Camp David el mes passat. Israel, que va ocupar i va annexionar el sector oriental de la ciutat en 1967, va proclamar Jerusalem com la seva «capital unificada i eterna» el 1980, fet que la comunitat internacional no reconeix. Per la seva part, els palestins volen fer de Jerusalem est la capital del seu futur Estat.


Els museus Dalí estaran oberts fins a l'1 de novembre amb nous horaris - Diari de Girona\nEls museus Dalí estaran oberts fins a l'1 de novembre amb nous horaris\nEls equipaments havien de tancar el 4 d'octubre per la falta de visitants estrangers\nacn | figueres 18.09.2020 | 11:27\nEl Teatre-Museu Dalí de Figueres. aquest juliol · ACN\nEl Teatre-Museu Dalí de Figueres. aquest juliol\nLa Fundació Dalí prorroga un mes més l'obertura dels tres museus de l'artista figuerenc a l'Empordà i es mantindran oberts fins a l'1 de novembre. El Teatre-Museu Dalí de Figueres, el Castell de Gala a Púbol (Baix Empordà) i la Casa Salvador Dalí de Portlligat (Alt Empordà) modificaran l'horari a partir de l'1 d'octubre. En el cas del museu de Figueres i el castell de Púbol obriran de dimecres a diumenge a partir de dos quarts d'onze del matí fins les tres de la tarda. La Casa Salvador Dalí de Portlligat seguirà oberta entre dimarts i diumenge de dos quarts d'onze fins les sis de la tarda.\nAquesta és la segona pròrroga aprovada per la Fundació Dalí sobre l'obertura dels tres museus, ja que en un principi els equipaments havien de baixar la persiana el 13 de setembre. Posteriorment, la data es va allargar fins al 4 d'octubre i ara s'ha fixat per l'1 de novembre.\nEls museus van reobrir al públic l'11 de juliol després de pràcticament quatre mesos tancats. Les restriccions de mobilitat preveien una temporada difícil per als museus ja que bona part dels visitants durant els mesos d'estiu són turistes estrangers. Tot i això les bones xifres en assistents malgrat les restriccions han fet allargar la data prevista inicialment.\nFins l'1 d'octubre els museus mantindran els seus horaris d'obertura que encara son vigents. En el cas del Teatre-Museu s'hi pot accedir de dimarts a diumenge de dos quarts d'onze fins les sis de la tarda. El Castell de Púbol l'horari s'amplia una hora més, fins a dos quarts de vuit de la tarda i el museu de Portlligat està obert de dilluns a diumenge de dos quarts de deu fins del matí fins a dos quarts de nou del vespre.


L'OT EL BRUIXOT FA UNA BROMA - Conte per aprendre anglès\nConte bilingüe en català i anglès.\nConte d’en Picanyol de la col·lecció Contes bilingües de l’Ot el bruixot, aprendràs anglès i gaudiràs amb l’Ot!\nquantitat de L'OT EL BRUIXOT FA UNA BROMA / Ot the Wizard Plays a Joke\nSKU 978-84-17207-50-2 Categories Llibres per 6 anys, Picanyol, Àlbums il·lustrats +6 anys, Llibres de 4 a 7 anys, Contes de l'Ot el bruixot, Lletra impremta, Picanyol Etiquetes Contes divertits, Picanyol, ot el bruixot, llibres nens, contes infantils, aprendre anglès, bilingüe, catala anglès, conte\nL’Ot i la Berta surten a passejar i l’Ot decideix gastar una broma a ella. Com que la Berta està embadalida mirant un munt d’ocellets, ell aprofita per convertir-se en un… En un gall?? La Berta s’endú un bon ensurt però qui més s’espanta és l’Ot en descobrir que ara li falla la màgia i no pot tornar a ser ell!\nAi, que venen uns coneguts, Ot, amaga’t! Ai, ai, ai… Que hi ha uns caçadors! Ot, amaga’t!\nFinalment decideixen anar a veure un mag, que es fa un tip de riure amb les ocurrències de l’Ot el bruixot.\n“L’Ot el bruixot fa una broma” és el sisè títol de la col·lecció bilingüe català-anglès “Els contes de l’Ot el bruixot“. Llibre pintat a mà per el seu creador Picanyol.


En record de Montserrat Caballé – AFAM\nLa soprano Montserrat Caballé va morir divendres 5 d’octubre a l’edat de 85 anys. Va protagonitzar una carrera professional d’èxit absolut amb la interpretació d’un centenar de personatges d’òperes en escenaris de tot el món.\nL’any 2008 vàrem tenir la sort de poder-la escoltar al Teatre Monumental acompanyada de la seva filla, Montserrat Martí, amb motiu del Dia Mundial de l’Alzheimer. Van oferir un recital benèfic per recaptar fons per la malaltia. Hi va haver una gran afluència de públic (700 persones) i també de destacades personalitats com l’Expresident de la Generalitat, Pascual Maragall, entre d’altres. Aquesta faceta solidària i compromesa no era desconeguda en l’artista, tenint en compte que fou ambaixadora de la UNESCO.\nPer l’Associació de Familiars d’Alzheimer del Maresme va ser tot un esdeveniment i un honor poder comptar amb la presència de les artistes Montserrat Caballé i Montserrat Martí. Aquest concert quedarà sempre com un dels actes més recordats per l’A.F.A.M.\nDes de l’Associació volem expressar el nostre més sentit condol per la pèrdua de la soprano catalana, que tant implicada es va mostrar en la causa contra l’Alzheimer. Volem fer arribar el nostre pèsam a la seva família i mostrar tot el nostre suport en aquests moments difícils.\nPodeu recordar aquell moment llegint les dues notícies publicades als mitjans mataronins del Capgròs i el Tot Mataró:\nMontserrat Caballé, solidària contra lAlzheimer\nAutoria de la imatge de Montserrat Caballé i Montserrat Martí: Capgròs


"S’entén millor la ciència a través de la complicitat amb els seus objectes" UAB Barcelona\nH. Otto Sibum és el titular de la càtedra Hans Rausing d’Història de la Ciència de la Universitat d’Uppsala (Suècia) i es director de la oficina de Història de la Ciència a la Univeristat d'Uppsala, on també fa recerca sobre noves aproximacions a la història de la física des del segle XVIII fins al present. Sibum ha estat director de recerca a l'Institut Max Planck d’Història de la Ciència a Berlín i investigador en el Departament d’Història i Filosofia de la Ciència de la Universitat de Cambridge. Sibum ha rebut diversos premis, com el Paul-Bunge-Prize (1994). Actualment, és professor visitant a la EHESS a París.\nFer un experiment clàssic amb una rèplica serveix per entendre com ha funcionat la ciència històricament. Aquest és l'objectiu del projecte “Història de la ciència experimental”, iniciat i desenvolupat per H. Otto Sibum, professor de la Universitat d’Uppsala (Suècia) que va visitar la UAB per donar una conferència al Centre d’Història de la Ciència (CEHIC-UAB). Mitjançant la construcció de rèpliques d’aparells històrics i fent altre cop aquests experiments, Sibum ha aconseguit treure a la llum aspectes de la història d’aquests experiments que no van quedar reflectits a les fonts escrites. Perquè ens expliqui els problemes i satisfaccions sorgits d’aquestes recreacions, des d’UAB Divulga li hem fet unes preguntes.\nEn què consisteix la “Història de la ciència experimental”?\nLa “Història de la ciència experimental”(EHS) és un projecte de recerca utilitzat en història de la ciència i també en l’ensenyament de les ciències en algunes universitats. Amb la idea de ser un complement a altres aproximacions historiogràfiques, l'EHS vol estudiar les pràctiques experimentals del passat investigant la cultura material de la ciència: l'equip de laboratori, els instruments, l'espai de laboratori ... La idea és estudiar aquesta cultura material per arribar a entendre el coneixement de treball dels científics del passat. El nom esta, en part, inspirat en l'Arqueologia, en particular en un projecte anomenat “Arqueologia experimental”, on els “arqueòlegs experimentals” utilitzen la remodelació o reconstrucció d'objectes per tal de comprendre millor com funcionaven en el passat.\nI la idea també va sorgir de l’arqueologia experimental?\nNo, la idea va sorgir del meu interès en utilitzar la història en l’ensenyament de la física a la Universitat d'Oldenburg, on vaig fer el doctorat, en part en un tema històric. Això era bastant estrany ja que per a alguns la història no és necessària per esdevenir un bon físic, la física és ahistòrica. Per tant, la història de la física moltes vegades no apareix en l'ensenyament de la física. Però on jo vaig estudiar, a Oldenburg, hi havia professors que consideraven la història de la ciència una part important de la disciplina. En la meva tesi doctoral vaig pensar com podria canviar l'ensenyament de la física a la universitat mitjançant l'ús d'història de la ciència.\nBé, varem proposar canviar les pràctiques de física en les que s'utilitzen aparells estandarditzats i es fan avorrits protocols per mesurar la velocitat de la llum o el que sigui. Vaig pensar que es podria reemplaçar aquest equip amb rèpliques d'experiments clàssics de la història de la física. Per què no construir una balança de torsió de Coulomb? O per què no utilitzar en les pràctiques l’aparell que James Joule va utilitzar per mesurar l’equivalent mecànic de la calor? O fabricar el dispositiu de mesura de la velocitat de la llum de Foucault? Així, vaig aconseguir que els alumnes fessin aquestes classes de física pràctica amb rèpliques. Aquest va ser el començament del projecte EHS. Més endavant, quan era a Cambridge, vaig pensar que les rèpliques podien formar part d’un programa historiogràfic en la història de la ciència. Però la idea va sorgir amb aquesta intenció pedagògica.\nCom construíeu aquestes rèpliques?\nUtilitzàvem el taller del Departament de Física de la Universitat, on es construïen els aparells per a la investigació en curs. Inicialment, als treballadors del taller no els interessava tot allò, deien: "oh, per què vols fer això tan antic?, no sabem com es van construir aquests aparells...". Però, el més interessant és que, després de treballar en els aparells uns mesos, es van adonar de la dificultat de replicar-los, era un repte per a ells: els agradava construir aparells vells i van veure que això els permetia aprendre coses, tècniques artesanals, que s'havien perdut en el seu camp. Després de mig any, es va convertir en el projecte més atractiu per a ells. Cada vegada que anava al taller amb un plànol i deia: "Podem construir això?" era molt benvingut. Això va ser realment un canvi.\nFigura 1: Gravat de l'aparell de Joule per mesurar l'equivalent mecànic de la calor.\nI quins materials utilitzàveu?\nTot plegat era una mica detectivesc. Els materials que s’utilitzaven al segle XIX no es troben en les botigues on els físics compren els seus materials avui en dia. Havíem de buscar la botiga correcte on comprar el material i entrevistar els artesans. Per exemple, per construir l'electròfor de Lichtenberg, necessitàvem un tipus determinat de resina. Al final, només un fabricant d'instruments de Göttingen va poder ajudar-nos a trobar la barreja exacte per aquesta resina. Habitualment, els estudiants feien aquest treball detectivesc amb molt d'entusiasme i amb èxit. Donaven moltes voltes per la ciutat intentant trobar ells llocs adequats per obtenir informació. Era un procés molt complex.\nLlavors, un cop teníeu els aparells, refèieu els experiments.\nEl procés de recrear l'experiment amb la rèplica és un altre pas important en el procés. Habitualment, quan proves de refer un experiment tot resulta ser un desastre: gairebé sempre l'experiment no funciona. Llavors tornes a llegir la publicació històrica i te n'adones que l'actor històric no ha escrit alguna cosa important o que alguna representació visual no està bé, ja que la rèplica no funciona com hauria de funcionar. Val a dir que tots els problemes que et trobes poden no ser els mateixos que l'actor històric va tenir. Vull dir, no vivim al segle XIX i no podem refer un laboratori del Manchester victorià, no sabem exactament quins problemes va tenir l'actor històric. Però, tot i així, el que hem aprés ens servirà per preguntar-nos com es treballava en el passat. Si em trobo amb problemes amb l’aparell de Joule, m’he de preguntar, què va fer en Joule en el passat per resoldre aquest problema?\nPosi’ns un exemple de tot això.\nEn fer l'experiment d’en James Joule per determinar l'equivalent mecànic de la calor t’adones que s’han de tenir unes habilitats extraordinàries en termometria per a que funcioni. S’ha de ser molt bo en el mesurament de la temperatura, tant de l'habitació com de l'aigua en el recipient, per a que surti bé. La qüestió és, en Joule havia de ser bo agafant les mesures, però de quina manera podia aprendre aquesta habilitat en el seu temps? On podria haver après termometria? Llavors s’ha de mirar la vida quotidiana de l'actor històric, trobar els llocs on ell hauria pogut aprendre termometria.\nI on la va aprendre?\nSi s’intenta reconstruir la seva vida diària es veurà que en James Joule no era un científic professional, mai no va anar a la universitat, tenia una educació privada, en bona part perquè la ciència, en aquell temps, no estava tan definida com ho està avui dia, hi havia pocs científics professionals. Ara bé, en Joule era fill d’un ric fabricant de cervesa de Manchester. En el seu diari, podem llegir: “He treballat 8 hores a la cerveseria del meu pare i, al matí i al vespre, he fet alguns experiments”. Llavors vaig pensar que si va treballar durant gairebé 20 anys, 8 hores al dia en una fàbrica de cervesa, calia saber què significava ser fabricant de cervesa a la dècada de 1840 a Manchester. Així que vaig buscar en un munt de material sobre la rutina diària d'una fabricant de cervesa. I vaig trobar que els veritables experts en termòmetres i termometria durant aquella època eren els fabricants de cervesa! Just en aquell moment estaven aprenent com produir cervesa a gran escala, fet que requereix una gran quantitat de coneixements sobre la temperatura necessària per a la fermentació. A més, per recollir impostos, el govern volia saber amb precisió la quantitat d'alcohol que es produïa, ja que com més alcohol més recaptació. Per tant, la vida quotidiana dels cervesers, com en Joule, consistia en prendre mesures de la temperatura del contenidor de cervesa durant diferents moments de la seva producció.\nFigura 2: Sibum reconstruint un dels aparells científics històrics.\nI això es podia veure al seu experiment?\nSi, també vaig demostrar que, fins i tot, la manera que en Joule va prendre mesures en l'experiment, els seus moviments corporals, és molt similar a la dels fabricants de cervesa de la seva època. Després d'haver descobert això, i de comunicar la connexió entre la fabricació de cervesa i l'experimentació científica a tothom li va semblar molt obvi i em deien, “És clar, sembla molt natural, per què ningú ho havia dit abans?” Però ningú havia fet aquesta connexió perquè ningú havia mirat la dimensió pràctica del experiment. La rèplica va ser el mitjà per entendre millor les pràctiques necessàries per a un experiment únic. Sempre es parla de Joule com un geni amb molt de talent. La meva recerca mostra que a més tenia una connexió amagada amb les comunitats artesanals (de fabricants de cervesa o d'instruments) que no era coneguda. Però Joule continua sent una figura molt singular, ningú més podria fer-ho.\nPerò tenia col·laboradors...\nSí, per una banda va col·laborar amb un fabricant d'instruments, amb qui va construir un nou termòmetre molt més sensible i precís que qualsevol altre termòmetre a Gran Bretanya. Per altra banda, quan proves de fer l’experiment veus que una sola persona no pot fer-ho, requereix d’un ajudant per fer el treball manual. I ha de ser una persona físicament molt forta, perquè ha de baixar i pujar pesos en molt poc temps i si no està entrenada suarà molt, i produirà calor que arruïnarà l'experiment. Possiblement, en Joule va demanar-ho a algun dels seus companys a la fàbrica de cervesa. Amb la rèplica, doncs, es pot veure que aquest experiment necessita més ajuda de la que confessava en Joule en els seus textos.\nAixí, estudiar la cultura material és molt útil.\nSi, d’aquesta manera s’entén millor la ciència, a través d’aquesta complicitat amb els seus objectes. La nostra memòria del passat es forma, en gran part, mitjançant els documents escrits, que, com tots sabem, no són complerts, no ens ho expliquen tot. Per descomptat, hi ha molts museus amb objectes que representen també el passat, però dediquem molt poc esforç a fer que aquests objectes parlin. Jo diria que la "Història de la Ciènica Experimental" va més enllà i revela una gran part del treball diari i la vida diària de les persones en el passat. Amb aquests tipus d’estudis tenim l’oportunitat per complementar el nostre coneixement de les antigues pràctiques de la ciència i així podem rellegir i interpretar novament les fonts literàries.\nAquestes rèpliques, es continuen construint?\nSi i no, per desgràcia no se segueixen fent a la Universitat d’Oldenburg, on es va començar a fer. Tot el projecte pedagògic estava molt connectat amb el meu vell professor de física, que ara està retirat. Quan ell es va retirar es va perdre aquest interès per incloure la història de la ciència a l'educació científica. Si que s'esta fent a la Universitat de Flensburg. En canvi, en història de la ciència, el projecte EHS esta creixent i s'esta fent a Uppsala, a l'Institut Max Planck d’Història de la Ciència a Berlín, a la Universitat de Cambridge, on les fan en col·laboració amb el Whipple Museum d’Història de la Ciència, i ara també a la Universitat de Harvard, on també hi ha un museu i ofereixen classes d’història de la ciència als estudiants utilitzant el material del museu. A més, en història de la ciència cada vegada hi ha més interès per la cultura material. Això és molt interessant i portarà recerques i intercanvis de coneixement apassionants.


Coventry Climax - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl logotip de Coventry Climax.\nCoventry Climax és el nom amb el qual també és coneguda la companyia britànica Climax que es dedicava principalment a la fabricació de motors d'automòbil, a més de generadors, motobombes i muntacàrregues.\nCoventry Climax va ser fundada l'any 1903 per H. Pulham Lee, un antic treballador de Daimler que va crear l'empresa per construir motors de combustió amb el nom de Coventry Simplex.\nJa a la preguerra els motors Coventry els utilitzaven diverses marques d'automòbils com Morgan Motor Company, Triumph, Swift i altres.\nAmb la crisi financera de 1930, especialment amb el tancament de Swift l'any 1931, Coventry es va quedar amb una gran quantitat de motors emmagatzemats. El senyor Lee va deixar la companyia en mans del seu fill Leonard Lee, qui va decidir canviar el nom a Coventry Climax i convertir els motors emmagatzemats en generadors, donant a la companyia l'oportunitat d'entrar en una nova àrea.\nL'any 1937 es va començar a produir motobombes i van aconseguir un bon reconeixement per poder treballar llargs períodes a causa del seu bon disseny i la seva construcció de qualitat. Constructors que feien servir motors Coventry després de la II Guerra Mundial van ser Clan, Hillman, Kieft, Lotus, Cooper i TVR\nJa l'any 1949 va diversificar-se i va passar a construir també motors dièsel per ús marí, muntacàrregues, etc.\nL'any 1990 l'empresa va tancar portes.\nCoventry Climax va debutar a la vuitena temporada de la història de la Fórmula 1 disputant el 19 de maig de la temporada 1957, el GP de Mònaco.\nCoventry Climax va guanyar un total de quatre títols mundials amb els equips Cooper i Lotus.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Coventry Climax\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Coventry_Climax&oldid=29174890»


Un dels grans misteris que la filosofia del llenguatge ha volgut explicar ha estat el de la comunicació: com és possible que éssers diferents puguin compartir realitats que són estrictament privades, com els pensaments? Si els pensaments neixen, viuen i moren a l´interior dels nostres cervells, com una persona pot captar allò que una altra persona pensa?\nExisteixen formes de comportament (gestos, emissions de sons, expressions facials, accions sobre l´entorn: trencament de branques, dibuixos sobre el terra ...) amb els que la humanitat des del seu origen ha intentat fer-se entendre. Aquestes conductes no són pensaments, ni contenen pensaments però a través d´elles s´han volgut transmetre pensaments.\nLes paraules, el llenguatge verbal, signifiquen pensaments, però la paraula no sempre expressa el que pensa el seu emissor. Per exemple: un alumne arriba tard a classe, i no és la primera vegada. La professora se´l mira i espera pacientment a què seguien el seu lloc. Tot d´una diu: “Has arribat tard”. La intenció de la professora quan emet aquestes paraules no és descriure un estat de coses, com diria Wittgenstein. D´altra banda, la manifesta obvietat d´aquesta proposició no reflecteix en aquest cas el que la professora està pensant. El que pensa s´entén millor pel to de veu, l´expressió de la cara de l´emissor i pel moment en què el missatge és emès que no pas pel que signifiquen les paraules.\nAleshores, com som capaços de desxifrar el que la professora pensa? Segons el lingüista Dan Sperber ('Cómo nos comunicamos', en Así son las cosas, pàgines 207-214), el que respon a aquest misteri és l´existència d´una capacitat prèvia al llenguatge verbal en l´ésser humà, la capacitat meta-representativa, que ens permet reconèixer, a partir d´alguns indicis en el comportament dels altres, el que els altres pensen. S´anomena meta-representativa perquè ens possibilita generar representacions en la nostra ment de les representacions de les ments dels altres. Altrament dit: pensar el que pensen els altres.\nAixò vol dir que, sense utilitzar el llenguatge, podem conèixer els pensaments d´altres persones, fer-los nostres. Aquesta capacitat, afirma aquest lingüista, creà les condicions favorables perquè la humanitat evolucionés cap a l´adopció d´un sistema de comunicació més sofisticat amb el qual fos possible comunicar pensaments molt més complexos, el llenguatge verbal.\nAmb un sistema de comunicació fonamentat en paraules, la intel.ligència humana s´armà d´una de les característiques que la fa incomparable: la de tractar realitats mitjançant irrealitats (signes). Gràcies a les paraules els humans es distanciaren cada vegada més de l´experiència immediata, foren capaços de crear móns ficticis i d´actuar sobre les coses sense manipular-les físicament.\nAlgunes tendències de la filosofia actual han afirmat que tot és llenguatge i que per tant , res no hi ha fora del llenguatge. Tant i tant s´ha accentuat el distanciament de l´ésser humà de la realitat no simbòlica, l´original, que no només se l´ha considerat innecessària sinó que a més s´ha aconseguit abolir-la totalment. Foucault, un dels integrants més notables d´aquestes tendències que podem anomenar postmodernes, va concloure que “la realitat no existeix, l´únic que existeix és el llenguatge i del que parlem és del llenguatge, parlem en l´interior d´ell”.\nAmb l´absolutització del llenguatge, pensament i realitat perden la seva autonomia i queden plenament identificats amb el llenguatge. D´aquest radicalisme lingüístic, participen també les teories cognitives del llenguatge: a) no hi ha concepte sense paraula; b) cada llengua és una forma singular de veure el món, i l´etnolingüística.\nSi acceptem la versió que sobre la naturalesa del llenguatge ens ofereixen les filosofies postmodernes, les teories cognitives i els etnolingüistes, aleshores hem d´acceptar les conclusions següents:\n1- Només podem pensar allò que la nostra llengua ens permet pensar (la llengua esdevé la nostra presó)\n2- Hi ha idees que determinades cultures mai no podran pensar perquè la seva llengua no ho permet\n3- El que pensa una cultura no pot ser comunicable a una altra cultura perquè els conceptes que utilitza són intraduïbles a altres llengües\n4- Cada cultura viu en un univers particular, tancat i incomunicable\n5- La comunicació queda relegada a l´àmbit restringit dels que comparteixen la mateixa llengua\n6- La reducció de la realitat a llenguatge significa també l´enfonsament de la pretensió d´assolir una veritat objectiva, universal i comunicable\n7- Si no hi ha realitat fora del llenguatge a la que referir-me quan parlo, no pot haver manera de decidir si el que dic és veritat o és fals\n8- Si no hi ha més realitat que el llenguatge, és inútil l´esforç de la ciència per explicar el que és la realitat no lingüística. Una teoria científica com una novel•la no necessita de la corroboració dels fets per poder ser acceptada\n9- Sense comunicació intercultural no valdrà la pena crear marcs institucionals on les diferents cultures puguin solucionar els problemes que afecten a tota la humanitat\nL´absolutització del llenguatge, per tant, contradiu la pretensió original de tot llenguatge: permetre que la gent s´entengui i que tota idea o pensament interessant pugui ser transmesa o transmès, entesa i entès. Dels fracassos de la comunicació no són les llengües les responsables. El llenguatge ens permet anar més enllà dels nostres móns privats i culturals, la qual cosa és possible perquè existeix una capacitat comuna a tota la humanitat, la capacitat meta-representativa. No és legítim culpabilitzar la diversitat lingüística dels malentesos, ja que sovint aquests són més accentuats entre els que comparteixen la mateixa llengua. Hem de començar a pensar que el problema de la incomunicació no té una solució lingüística sinó ètica. L´ésser humà no és inevitablement esclau de les imposicions de la seva llengua, pot superar els seus límits, si vol, si la seva voluntat sincera és la d´entendre´s amb els altres.\nTot i que els indis Navajos tinguin una sola paraula per als colors verd i blau i dues paraules per al que nosaltres designem com a negre, és absurd pensar que ells no perceben la diferència entre el verd i el blau i nosaltres no percebem la diferència entre les dues classes de negre.